Pandèmia amb cançons a Olot\nJosep Tero cantautor\nMúsics Associats de la Garrotxa, en gest contra la por i en favor de la música, m'ha convocat recentment per cantar en un dels millors espais sonors de les «terres de Girona»: l'espai Torín, obra d'Aranda, Pigem i Vilalta, arquitectes innovadors i savis, i sobretot exigents quant a la finalitat d'aquest auditori en què el so es projecta diàfan i sense la reverberació que tan sovint pot fer malbé un concert.\nL'equip tècnic, doncs, resolgué impecablement el seu treball en molt bones condicions, i el meu públic pogué assaborir l'emoció que es desprèn de les cançons que enregistro ara per al meu 11è CD (Fugir i salvar-se), sobre músiques sefardites, balades de Raimon de Miraval (S.XII) i textos de trobairitz i trobadors.\nAquell vespre, però, una sensació mai viscuda afegia –a cada cançó– una percepció desconeguda envers el somriure silenciós de cadascun dels rostres expectants i distants... el que la mascareta reprimeix i amaga, i que feliçment es trencà a Olot quan, després dels setanta minuts del recital, tots es posaren drets i demanaren més cançons.\nNo fumo i no tinc res en contra dels fumadors. Però el que no puc acceptar és veure des del meu cotxe que davant meu algú llença la seva burilla a la carretera sense apagar!\nPerdoneu, però per a mi no hi ha cap excusa en el fet de no apagar una burilla. Llavors, mentre segueixo el viatge, espero que no hi hagi cap incendi darrere meu, però no puc entendre el fumador que ha fet aquest acte tan cruel. Què li passa pel cap? No ha pensat a apagar-la? No m'ho crec.\nVivim uns temps que la natura s'aguanta per un fil! Més incendis són terribles. Tothom ho sap! Un tècnic em deia que la burilla encesa, en caure a la carretera, s'apaga... I què? –li vaig dir jo! Tant costa apagar-la? No cal arriscar-se.\nTampoc entenc les deixalles que em trobo a les platges i a les roques. En aquest cas, els autors deuen pensar que el mar ja se les «menjarà»... quan som nosaltres que finalment ho farem en consumir peix o marisc! Està demostrat.\nTot plegat em deixa molt trist. Si no espavilem, acabarem malament. No entenc que encara avui hagi d'escriure aquesta carta...\nUn virus ens indica el camí\nUn virus ens està obrint el camí als humans per dir-nos per on hem d'anar. S'han acabat les arbitrarietats, els capricis i els mals enfocaments. La raça humana ha de coincidir amb les cotes a agafar; s'han acabat les decisions intranscendents. La lluita contra el coronavirus és universal. No només veurem millor que cal triar com a idioma universal el millor que hagi pogut donar la biodiversitat, sinó que veurem quin és el millor enfocament contra aquest fantasma invisible que ens mata: la COVID-19. Cal empassar-se l'orgull de voler ser el que volem ser, de treure el nostre amor propi fins per sota la camisa, unir esforços i lluitar massivament contra l'enemic comú, que és aquest maleït virus. De res serveix ser rus o americà o japonès, si s'ha de fer una guerra comuna contra un enemic universal. Cal aprofitar i abolir totes les fronteres del món i avançar cap a la nostra conveniència, que no hem sabut veure sense el beneït virus en qüestió.\nRaül Servent i Tarrfagona SANT FELIU DE GUÍXOLS\nCert que no s'és culpable fins que els tribunals de justícia decideixin el contrari, ara bé, quan hi ha tantes proves i evidències, la «presumpció d'innocència» no deixa de ser una frase feta, un recurs retòric...


Adam Majó - Vendre aire | NacióBerguedà\n“Esteu cansats de respirar pols i fum, llogueu o compreu un apartament a Berga”\nper Adam Majó , 28 de setembre de 2015 a les 15:09 |\nHi ha gent, en aquesta comarca, que encara pensa que un dia arribarà una gran empresa de ves a saber on i obrirà una planta al polígon de la Valldan –o a qualsevol altre terreny requalificat ad hoc- perquè en visquin 500 famílies. Però això, amics, no passarà. El pes de la industria a Berga i al Berguedà pot augmentar, una mica, però no tornarà ser mai més el què havia estat en l’època del tèxtil i la mineria.\nBerga, ara com ara, té tres coses: atur, pisos buits i aire pur. Del què es tracta és que l’aire pur atregui gent, que aquesta gent ajudi a omplir els habitatges buits, ni que sigui el cap de setmana, i que la seva presència ens doni una mica de feina remunerada. Això de l’aire pur ho deveu trobar una bajanada, però no ho és. Els berguedans de tota la vida potser no ho aprecieu, però els que hem vingut de més avall notem i valorem que aquí l’aire faci olor de bosc (de veritat, en fa), que a l’estiu s’hi pugui dormir amb un llençolet o fins i tot amb una mica de nòrdic i que pràcticament no hi hagi pols perquè ho eviten els ruixats de cada tarda. Sabíeu que la qualitat de l’aire a l’àrea metropolitana de Barcelona està per sota dels mínims recomenats per la UE? Què és un aire brut i poc saludable? El missatge és clar: “Esteu cansats de respirar pols i fum, llogueu o compreu un apartament a Berga”. Bolets, rieres, muntanya, vaques i esquí a quatre passes de la gran ciutat i a meitat de preu que a la Cerdanya (i sense túnel!). Respirar tothom respira i posar en valor la qualitat de l’aire té moltes més potencialitats de les què d’entrada podria semblar. Gastronòmiques, per exemple: Quina és la millor llonganissa del món? La del Berguedà, naturalment, perquè l’asseca el vent que arriba directament del Pirineu i l’aixuga el sol de la plana (o una cosa així).\nAugmentar el pes del turisme i la segona residència a Berga és, ara per ara, la única opció que tenim per tornar a tenir feina, per omplir una part de l’enorme estoc de pisos i cases buides de la ciutat i per recuperar la vida al barri antic. Això sí, requereix alguns canvis de xip. El primer, reubicar la ciutat a la muntanya, vendre que a Berga, de fet, hi comença l’alt Berguedà i el Pirineu (és a la falda de la serra de Queralt, no a baix a la vall ample del Llobregat). En segon lloc caldria adequar la ciutat i el seu ritme de vida a aquesta nova funció eminentment turística i d’estiueig (la paraula fa rabieta, ho sé), obrint botigues en diumenge (ho sento), augmentant el verd urbà i el nombre de parcs, millorant l’espai urbà i donant-li un aire més rural i “de muntanya”, reobrint la piscina del Lledó, incrementant l’oferta cultural, etc…En tercer lloc caldrà fer modificacions en la normativa urbanística per facilitar la conversió d’edificis antics i foscos en apartaments moderns on entri la llum. En quart lloc s’ahuria de connectar millor, amb itineraris agradables de fer a peu, càmpings i hotels propers amb el centre urbà. I per últim, caldrà fer una mica l’hipòcrita i ser amables i simpàtics amb els pixapins, fer-los creure que si venen uns quants diumenges l’any ja seran berguedans de tota la vida. Però d’això, de ser simpàtics, en sabeu prou la gent de Berga, ho dic per experiència.\nBerga i la caminabilitat\nDoncs sí, estaven preparats\nMolt potencial però...\nPer Anònim el 30 de setembre de 2015 a les 17:49\nCrec que efectivament el Berguedà té molt potencial com el que es cita en aquests comentaris, però alhora ningú s'explica com és que no se'n treu rendiment. D'entrada no crec que sigui culpa dels petits empresaris o emprenedors, sinó més aviat de la manca de visió, estratègia i competència dels que realment poden prendre decisions i solucions en aquest tema (suposo que no fa falta dir qui són...)\nTenim més coses que aire\nPer Martina el 30 de setembre de 2015 a les 17:16\nEl que manca a Berga, i al Berguedà en general és una visió àmplia sobre el desenvolupament econòmic local, contemplant tots els sectors productius. El turisme n'és un, però hi ha molt més a fer. Més que vendre aire, bolets, la patum i intentar crear una marca "Berga". Està molt bé que es promocioni la gastronomia, però no és suficient. Tenim una quantitat i qualitat de patrimoni històric que està absolutament desaprofitat (Pedret, La Portella, Sant Llorenç prop Bagà, ermites romàniques, restes arqueològiques com les petjades de dinosaure, patrimoni industrial etc). Això sense entrar en altres sectors: la producció agrària (i especialment l'ecològica) té molt potencial a la comarca, així com els petits elaboradors i artesans. I això també forma part del desenvolupament econòmic.\nUn del món turístic\nPer Anònim el 30 de setembre de 2015 a les 07:54\nTens raó, de fet la feina feta de la destinació turística i l'estudi de la marca Berga ja van en aquest sentit, gairebé el 100%, cal seguir desenvolupant el treball que hi ha en un calaix. Mani qui mani a l'Ajuntament no podem desmerèixer la feina feta si és vàlida. L'Ajuntament no ha de fer grans parcs sinó promoció de la ciutat.\nPer Anònim el 29 de setembre de 2015 a les 22:51\nAdam,totalment d'acord a la majoria de gent de Berga li falta la cultura de l'esforç i pensar que ja no vindra ningu a solucionarli la vida. Es tenen que obrir las botigues en diumenges i festius, i si volen que tanquin dilluns i dimarts que estan a les botigues sense clients. Es donaria un tom a la situacio actual segur. I si la gent no es posa a treballar pel seu compte,dedican esforç i les hores que façi falta estan comdenmnats a malviure de subsidis.... Pero alguns sembla que si acostumen i prefereixen menjar pollastre i sardines cada dia en comptes de esforçarse. Algun botiguer de Berga que representava aquest colectiu i ara fa algun intent politic (amb poc exit per cert) vaig veure que tenca els disabtes a la tarde... Increible francament llavors es queixen que la gent compra a fora de Berga, Manresa,Vic a 1/2 hora Bcn a 1 hora si no i posan remei llavors si que no podran fer res per no tenir que plegar.I perderem tots.\nPer Anònim el 29 de setembre de 2015 a les 18:07\nHi estic d'acord. Ara només falta que l'ajuntament ( mani qui mani ) hi estigui d'acord i deixi de posar pals a les rodes. Un bon començament per tenir turisme seria fer fora al personal de l'oficina de turisme. Buscar algú enamorat de berga, que conegui que hi ha i que es pot fer i tingui unes mínimes nocions d'anglès. Demano molt... Ho se!


Vagó de versos - Poesia infantil\nQui som Distribució / Llibreries Atenció telefònica: 962 484 382\tMenu: RecursosContacteIniciLlibres— Àlbums Locomotora— Locomotora— Valors— Trencadís - Juvenil— Arrelats— Musiqueries— Vagó de versos— Els llibres d'Ori— Via lliure— Samarretes de llibresAutors— Autors— Il·lustradorsNotícies— Editant a l'Andana. Blog de Ricard Peris— Novetats— Llegim a l'AndanaMultimèdia\tVal/Cat\tEspañol\tx Mostrar carret please wait RecursosContacteIniciLlibres\nÀlbums LocomotoraLocomotoraValorsTrencadís - JuvenilArrelatsMusiqueriesVagó de versosEls llibres d'OriVia lliureSamarretes de llibres\nEditant a l'Andana. Blog de Ricard PerisNovetatsLlegim a l'Andana\nLlegir poesia infantil obri tot un ventall de noves dimensions, especialment per als més menuts. La màgia, la musicalitat i el ritme dels versos ens ajuda a expressar sentiments i fomenta l'educació emocional. A més, la poesia també es una bona eina per millorar la memòria i ampliar el lèxic. Aquesta col·lecció ens ofereix acurats reculls de poemes amb il·lustracions per als nostres menuts.\nOrdreData de creació COM_VIRTUEMART_ASCNom del llibreNom de l'autor\tResultats 1 - 7 de 7 10\nÀlbums Locomotora\tLocomotora - Primers lectors\tValors\tVagó de versos - Poesia infantil\tMusiqueries de Dani Miquel\tArrelats - Les nostres tradicions\tTrencadís - Col·lecció juvenil\tVia lliure\tSamarretes\tSamarretes Paquet Llibre/Samarreta\nEls quaderns de Milo\tEls llibres d'Ori\tAutors Il·lustradors\nSilvio Gutman / Betina Lubochiner\nFormulari MestresPolítica de Privadesa\n©2014 Andana Editorial


Aquells que no obren les finestres\nni les portes per por que els entrin\nmosquits a casa es troben, de fet,\nsota custòdia dels mosquits.\nXi Chuan, poeta xinès (1963)\ndins Rodamots, 23 de maig de 2019\n"De com fracassa sense risc la vida", diu Margarit. Si no deixes entrar els mosquits tancant finestres i portes, et converteixes en un esclau dels mosquits, deixant de ser lliure. Obrir les finestres, metafòricament parlant, acostuma a ser bo.\nPublicat per Helena Bonals a 11:23\n19 de juny, 2019 16:25\n19 de juny, 2019 17:58\nDoncs molt bé, aquesta opinió sobre els mosquits, cal deixar-los en el seu àmbit i que no ens piquen, perquè també tenen verí... je je je je...\n30 de juny, 2019 16:40\nSí, el millor és que no n'hi hagi, de mosquits, Rafael.\n01 de juliol, 2019 12:45\nAquells que no obren les finestres ni les portes p...


Estàs aquí:Inici Notícies Actualitat Festes i celebracions Jornada de Sant Joan Bosco\nEnguany, les activitats esportives de la jornada de Sant Joan Bosco van tenir un format diferent, marcat per la pandèmia.\nEs van fer el dia 29 de gener i, per tal de respectar les normes sanitàries i conservar els grups bombolla, l’alumnat de 3r d'ESO, durant tot el matí, va fer la caminada a Picamoixons anul·lada la setmana anterior. Aquesta activitat forma part del Treball per Projectes Fem sabó.\nEls de 4t d'ESO, de 8 a 10 van fer les classes habituals i, després d’esmorzar, van anar caminant fins al Pont Trencat del riu Francolí.\nL'alumnat de 1r i 2n d'ESO van ser els únics que van fer la jornada esportiva al centre, i van dur a terme un circuit coordinat per l’alumnat de 1r del CFGS d’Ensenyament i Animació Socioesportiva (EAS): els van fer de guies pel recorregut i els van monitoritzar totes les activitats.\nEl circuit d’activitats esportives constà de 9 estacions, repartides per tot el centre (pati de les moreres, gimnàs, pistes esportives i zona d’entrada a l’Institut). En cada estació, cada grup-classe hi va desenvolupar una o dues activitats: tennis taula, zumba, bàsquet, pichi, hoquei, jocs de punteria (bitlles, cercles, cons), slackline, malabars, cocktail games i quiz mix.\n(Als destacats d’Instagram hi trobareu alguns vídeos de la Jornada.)


“Delta Machine”- Depeche Mode | La Finestra Digital\nEls Depeche Mode van capgirar radicalment el meu món musical de la mà d’una gran fan del grup que em va capbussar literalment en la primera tanda de la seva discografia ja fa quasi 25 anys, des del “Speak & Spell” (1981) fins a “Music for the masses” (1987) i el gloriós directe recollit al “101”. Des de llavors he esperat amb excitació cada nou disc i assistit fidelment a cada concert dels de Basildon amb no poca sensació d’estar desenvolupant una mena de Síndrome de Stockholm. Tant se val que en els seus darrers discs hi hagi sonores decepcions, o que molts dels seus directes hagin perdut l’especial identitat que tenien els dels 80 i 90; ser fan de Depeche Mode té molt de Fe i Devoció, fins al punt que un es nega en rodó a que no li agradi un nou disc o concert, se li ha de trobar el costat positiu sí o sí.\nReconec que amb “Delta Machine” la tasca no ha estat fàcil ni obvia, han fet falta tres escoltes, però allà estan. El 13è disc dels Depeche és dur, excessivament basat en sons molt metàl.lics i dubtoses eleccions en els arranjaments, amb el blues i l’electrònica donant-se la mà per acompanyar a la veu cada cop més greu de Dave Gahan i les lletres coescrites amb Martin Gore. Però quan un aconsegueix entrar-hi i descobrirà peces com “Heaven”, “Angel”, “Goodbye” (un tall blues amb una guitarra que ens remet sense remei a “Personal Jesus”), “Soft Touch/Raw Nerve” o “Should be higher” que fan sentir que no tot està perdut. Addicció, redempció, fe,.. els eterns temes tornen en aquest nou conjunt de cançons, encara que massa talls del disc deixin la sensació d’haver-ne sentit versions molt millors en els seus treballs anteriors.\nDepeche Mode no ho ha posat fàcil i “Delta Machine” no aconseguirà nous acòlits per al grup; segurament fins i tot en deixarà algun més pel camí. Els que ja no tenim remei seguirem esperant un altre disc i un altre concert, amb aquesta fe que a base de tant sentir-la mencionar en les lletres de Gahan i Gore hem acabat assimilant.


Veterans som tots!: Passejada blaugrana\nL'àrbitre del partit, Honorino Boada, apuntava els noms a les actes recordant vells temps quan xiulava partits als jugadors d'un i altre equip. Cal dir que ha afavorit l'espectacle, en un partit molt net, xiulant tres penals a favor del Vallès Calafell CP. Per desgràcia, teníem mala punteria i no hem marcat cap gol.\nEls primers deu minuts han estat de tempteig per part dels dos equips. El Vallès Calafell aguantava bé els marcatges en defensa i el Barça no podia marcar. A les contres, però, el conjunt local era imprecís i precipitat. La primera ocasió del partit ha estat, però, pel Vallès Calafell. "Canyi", en un xut des de l'extrem de l'àrea, buscava el rebot en les guardes del porter, "Tino" Martínez, que gairebé ha estat a punt d'introduir-se la bola dins la pròpia porteria.\nComençava la roda de canvis en l'equip local i algunes imprecisions en defensa han permès inaugurar el marcador al Barça. Plaza marcava el primer, de tir creuat a l'escaire de Josep Maria Hernàndez, 0-1. En un contracop, dos minuts després, Rovira marcava el segon, a passada a mitja alçada de Gaby Cairo, 0-2.\nDesprés de la sacada del Vallès Calafell CP, el Barça recupera la bola i en una jugada de combinació, Segarra es planta davant el porter local i marca el tercer. El 0-3 ha desmoralitzat lleugerament l'equip local que, fins llavors, havia aguantat força bé el partit. Les errades de marcatge les ha arofitat el Barça per marxar en el marcador.\nSegarra, de fort xut des de mitja pista, ha fet el quart pel Barça. El rebot de Josep Maria Hernàndez ha anat al pal i s'ha colat a la porteria local, 0-4. Faltaven encara 4:43 pel descans. I, en la següent jugada, en un contracop magistral, Gaby Cairo feia el cinquè.\nEls últims quatre minuts han estat de domini blaugrana, però sense gols. La manca d'encert de cara a porta del conjunt local i els pocs intents de xut que han fet, han fet que el joc ofensiu del primer temps fos molt pobre, cosa poc habitual en el Vallès Calafell CP. Ha faltat l'alegria d'altres ocasions i l'encert per poder materialitzar alguna ocasió. Javi Luna ha desaprofitat un penal a manca de cinc segons per acabar la primer part. Amb el 0-5 s'ha arribat al descans.\nA la mitja part, hem repetit la foto, ja que el Frede no havia disparat bé la càmara. El Barça s'ha ofert a repetir la fotografia, exclusivament pel blog! Cal dir que la resta de fotògrafs havien aprofitat bé la primera oportunitat, però la càmara oficial del blog es quedava sense poder posar la foto del partit, així que tothom ha estat conscient de la magnitud de la tragèdia i s'han ofert amb gust a repetir la immortalització de l'esdeveniment.\nNomés començar la segona part, el Barça ha fet dos gols més, 0-7. En una jugada per darrera la porteria, Lluís Coll marcava el vuitè. El porter David Tutusaus no podia fer res, tot i que no ha estat a l'alçada d'altres partits. Quedaven disset minuts i el partit es feia llarg pels locals.\nEn una nova jugada de combinació, Gaby Cairo feia el novè. Els errors en les passades locals eren constants. Eugeni Collado s'ha ressentit d'una lesió que va patir al partit davant el Montbui i ha hagut de ser substituït. Ramon Ferré ha tornat a la pista, després d'una mala arrencada de la segona part, i l'equip ha millorat defensivament.\nAixò ha donat major confiança als verd-i-blancs que, tot seguit, han estavellat la primera pilota al pal de la porteria blaugrana. Començava a haver més joc combinatiu i els jugadors locals retrobaven les sensacions en atac que no havien tingut en tot el partit. Fins i tot, s'ha disposat d'alguns contracops clars per poder marcar que no s'han pogut aprofitar.\nPlaza, en un xut que el porter local no ha vist, ha marcat el 0-10. Els últims quinze minuts de partit s'han disputat més en el terreny del Barça que en el del Vallès Calafell CP. No obstant, novament, els pals i "Tino" Martínez rebutjaven un i altre cop els xuts locals.\nLluís Coll, en una nova jugada per darrera la porteria, marcava el definitiu 0-11. Un resultat massa abultat pels mèrits del conjunt local. Josep Rion ha disposat d'un nou penal que no ha pogut transformar i, en una jugada posterior, Ramon Ferré ha llençat lleugerament per damunt del travesser un rebuig del porter del Barça.\nAbans d'acabar el partit, un parell de pals més pel conjunt local i un nou penal fallat, aquest cop pel "Canyi".\nAixí doncs, un primer temps en que ens hem contagiat molt del joc del Barça i un segon temps on hem començat a ser nosaltres i ens hem anat trobant més a gust dins la pista a mida que avançaven els minuts. Llàstima de no haver tingut encert en atac, ja que mereixíem alguns gols per maquillar el resultat que no han arribat. Un altre cop serà!\nPublicado por Ramon Ferré en 4:17\nDavid 11 de desembre de 2012, a les 10:01\nEls que hi erem al pabelló vem disfrutar d'un gran Barça, que com be dius tú Ramon, ells estan en un altre lliga. Sembla mentida, que amb la mitja d'edad que tenen, aguantin un partit sencer fent home i les jugades els hi surtin com si res. Felicitar al C.P. Calafell per ser tant atrevit i voler-li plantar cara a tot un poderós Barça.\nTino Martinez 11 de desembre de 2012, a les 10:16\nVa ser un partit molt bonic de jugar amb constants contraatacs a una i altre porteria. Ho varem passar molt bé.\nEl millor del partit va ser el sopar al Lizarran i els acudits!!!\nEsperem estar a l'alçada en el partit de tornada!!!\nRamon Ferré 11 de desembre de 2012, a les 12:35\nGràcies companys! Certament, vam ser atrevits i valents de jugar com sempre ho fem al Barça. És un equip superior que juga a un altre nivell. Però estem aquí per disfrutar-ho i passar-ho bé, per això vam triar ser nosaltres mateixos, amb les nostres virtuts i defectes.\nAixò sí, a la taula Tino no hi ha qui ens superi! Felicitats per la victòria!\nAnònim 12 de desembre de 2012, a les 14:49\nBona crònica del partit\nUs deixo aquest enllaç on podeu veure algunes fotos del partit


Fundació Maquilishuatl (FUMA)\nAvui us volíem presentar una de les entitats salvadorenques que treballem en el camp del desenvolupament humà a la zona de Sonsonate (Sonzacate, Acajutla i San Antonio del Monte), a Quezaltepeque, a Cuscatancingo i a l'Àrea Metropolitana de San Salvador.\nLa Fundación Maquilishuat (FUMA) és una organització no governamental, sense ànim de lucre, creada a l'any 1985 per ciutadanes i ciutadans compromesos/as amb el desenvolupament humà a El Salvador. Els seus enfocaments de treball són: salut integral, gènere, generacional i gestió de risc. Es poden distingir 4 fases en la trajectòria de FUMA:\n- 1985-1991: El treball s'enfoca en la salut preventiva i curativa, en un espai territorial urbà delineat per les comunitats marginals de l'Àrea Metropolitana de San Salvador.\n- 1992-1998: Es coordinen esforços amb altres institucions a fi de desenvolupar un enfocament de salut integral, així com assolir una expansió territorial de l'urbà al rural, en comunitats de San Miguel, Sonsonate i Cuscatlán.\n- 1999-2001: Els esforços es centren en el desenvolupament humà i local, en un enfocament territorial que va del desenvolupament comunitari al municipal. El treball es prioritza a Sonsonate i San Miguel.\n- 2001-actualitat: FUMA treballa els eixos de salut i desenvolupament local, amb èmfasi en la promoció de la salut com factor contribuent al desenvolupament humà i local, i aposta per l'estratègia del municipi saludable com a model d'intervenció institucional.\nActualment, els seus programes d'intervenció són:\n1. Municipis i Comunitats Saludables. A través d'aquesta estratègia, es proposa una perspectiva integral en salut i de mobilització, gestió i incidència activa de la població en interrelació amb les municipals i ho planteja com projecte polític enfront de diferents actors, tant els locals com els nacionals. Alguns dels projectes que s'inclouen en aquesta estratègia són la promoció de la salut a nivell local; la creació d'espais saludables; l'organització i participació ciutadana (en comitès de salut, taules municipals i taules departamentals de salut); xarxes locals de salut (agendes de salut locals); formació i enfortiment de capacitats promovent el desenvolupament d'una consciència crítica ciutadana i de drets (promotors/as locals i comitès de salut i gestió de risc); participació de la dona i de la joventut en les instàncies ciutadanes; incidència local; aliances locals, etc.\n2. Medi ambient i Gestió del Risc. Les estratègies del treball institucional de FUMA en aquest àmbit incorporen el maneig de conca, model de gestió del risc institucional –que inclou la prevenció, mitigació i superació del risc ambiental, socioeconòmic i cultural-, incorporació de la gestió del risc en els espais saludables, l'elaboració i funcionament de protocols d'actuació, l'articulació de l'enfocament de la gestió del risc en l'organització local de salut i viceversa, la formació i enfortiment de capacitats de la ciutadania, la incidència local i la formació d'aliances.\n3. Incidència en Polítiques Públiques. El programa es va iniciar amb propostes per a la reforma del sector salut –àmbit en el qual s'han obtingut els majors assoliments-, encara que posteriorment es va ampliar a l'àrea de gestió del risc. Altre tema inclòs en el programa d'incidència en polítiques públiques és el referit als Objectius de Desenvolupament del Mil·lenni (ODM), pressionant al govern salvadorenc per a que doni compliment als ODM, especialment els relatius a l'àrea de salut.\nSi voleu més informació podeu consultar la web de FUMA o contactar amb la Red de Solidaridad para la Transformación Social (REDS) que col·labora amb ells.\nEtiquetes de comentaris: Cooperació, El Salvador, FUMA, Sensibilització


Tensió a la seu de la UE a Barcelona, protegida pels Mossos per l’1-O\nEls antiavalots han mantingut els manifestants a distància de la porta i un grup els ha insultat\nLa marxa del segon aniversari de l’1-O, que ha començat cap a les 19 hores a la plaça Catalunya, ha reunit unes 18.000 persones, segons els càlculs de la Guàrdia Urbana de Barcelona.\nQuan ha arribat a la seu de la Unió Europea, abans de seguir la manifestació pel carrer Provença, desenes de persones s’han plantat davant el dispositiu policial i han repetit càntics contra el paper dels Mossos d’Esquadra. Els que s’han dedicat a aquesta tasca eren, sobretot, joves. “Els Mossos també són forces d’ocupació” i “no us mereixeu la senyera que porteu” s’han repetit una vegada i una altra fins que, deu minuts més tard, i els manifestants han decidit passar pàgina i unir-se, de nou, a la marxa que enfilava el carrer Provença. Uns centenars, però, s’hi han quedat, i la tensió ha anat en augment tant amb els Mossos com amb algunes cadenes de televisió, com ara TVE.\nAntiavalots dels Mossos d’Esquadra davant de la seu de la UE a Barcelona, durant el segon aniversari de l’1-O / XFC\nA la representació de la Comissió Europea i el Parlament Europeu a Barcelona no volien tornar a tenir ensurts i els Mossos d’Esquadra tampoc volien que n’hi hagués. Per això, després que l’hivern passat un grup de membres de l’ANC ocupés les dependències durant una nit, i tenint en compte que la manifestació de commemoració de l’1-O tenia previst aturar-se en aquest punt, la policia ha situat des de mitja tarda unitats d’antiavalots, concretament de l’àrea regional de recursos operatius (ARRO).\nEl contrast l’oferien els grups de turistes orientals que, mentre alguns manifestants anaven passeig de Gràcia avall amb estelades, ells estaven embadalits i fent fotos, com sempre, de La Pedrera, que és just al davant.\nTuristes orientals fent fotos de La Pedrera mentre els Mossos protegeixen la seu de la UE a Barcelona / XFC\nEls activistes de l’ANC es queden a passar la nit a la seu de la Comissió Europea a Barcelona\nLa tancada, que aspira a durar unes 24 hores, és una acció sorpresa de l'ANC en protesta pel judici als líders polítics


El Paraigües o El Ceptre de Foc : Escaldarium.com\nPluja de foc ©Juanjo Vera\nGeneralment un paraigua és un estri portàtil utilitzat per protegir-se de la pluja, però en aquest cas no és així. És un paraigua que no només no protegeix de l’aigua, sinó que a més fa ploure guspires de foc.\nEl paraigües o Ceptre de foc és l’element que apareix durant la 7ª dansa (5ª dansa de foc). Seguint les notes de la composició musical que porta el mateix nom, el “Ceptre de Foc” es situa al centre de la plaça i al voltant seu hi dansen els 13 diables portant també bengales patum a les seves masses.\nEl paraigua consta de:\n1 mànec on es fixen totes les barnilles que serveix de subjecció i que aguanta un diable.\nBarnilles fixades al mànec central equipades amb 4 sortidors de titani enmig i una bengala patum a l’extrem de cadascuna d’elles.\nUn teixit de filferro que uneix totes les barnilles amb un total de 80 carretilles.\n4 sortidors patum com a final superior del mànec del paraigües.\nSota el Ceptre de Foc ©Quim Dasquens


RocapaRocks el Miér Oct 06, 2010 1:14 pm\nZeus és el déu suprem de l'Olimp. Fill de Cronos (Saturn en la mitologia romana) i Rea. Té el seu equivalent en la mitologia romana en el déu Júpiter i en l'hindú Indra. Va lluitar contra el seu pare amb el suport de la resta de déus i en derrotar-lo va ocupar el seu tron a l'Olimp.\nEls seus atributs són el llamp, l'àliga, el toro, i el roure. Se'l sol representar o bé de peu amb el llamp a la mà dreta alçada, o bé assegut en posat majestàtic.\nZeus, poèticament anomenat amb el vocatiu Zeu pater (Zeus pare), és una continuació de Di̯ēus, el déu protoindoeuropeu del cel diürn, també anomenat Di̯eus ph2tēr (Pare Cel). El déu és conegut sota aquest nom en llatí Iuppiter (Júpiter), i en la mitologia germana i nòrdica per Týr i Tīwaz respectivament. Pels grecs i els romans és el déu del cel i el déu suprem, mentre que aquesta funció era ocupada per Odín entre les tribus germàniques, per això no identificaven Zeus/Júpiter amb Týr ni amb Odín, sinó amb Thor. Zeus és l'única deïtat del panteó olímpic el nom del qual té una etimologia indoeuropea tan transparent.\nL'escultor grec Fídies va esculpir sobre el 435 a.C. una estàtua de Zeus de 14m d'alçada. L'estàtua s'erigí a Olímpia i era potser la més famosa de l'Antiga Grècia, tradicionalment considerada una de les set meravelles del món antic. Fídies féu la túnica i ornaments d'or i tallà el cos en vori.\n» ZEUS - JUPITER


Cicle audiovisual beques Agita 2019-2021: 'La cuina dels homes' - Empordà\nCicle audiovisual beques Agita 2019-2021: 'La cuina dels homes'\ndimecres, 1 de juny - dimecres, 1 de juny\nLa cuina dels homes - Tràìler original\nEn col·laboració amb l'Ajuntament de Figueres i el Museu de l'Empordà, el Cineclub Diòptria porta a La Cate de Figueres La cuina dels homes, dins del Cicle audiovisual beques Agita 2019-2021, Amb la presència de la seva directora, Sílvia Subirós.\nLa història comença amb Josep Mercader, l’avi de la directora, que va fundar El Motel a Figueres fa més de 60 anys. L’emblemàtic restaurant, guanyador de premis com l’Estrella Michelin, va ser clau per portar la modernitat culinària a Espanya.\nEl llegat del restaurant ha passat de generació en generació i avui els tres germans de la Sílvia segueixen amb la tradició culinària dels homes de la família. Ella, en canvi, es dedica a explorar els recursos creatius del cinema per recuperar la figura anònima de la seva àvia, Anna Baret. Tot això ho pot fer després de descobrir que el seu avi tenia una càmera de 8 mm amb la que filmava a la seva família, principalment a la seva dona i àvia de la Sílvia.\nMés Esdeveniments a FIGUERES\n1982-2022. 207 Exposicions temporals\nMade in Figueres. La ciutat de la locomoció\nHora del conte Raïm i formatge\nAna Rosa anuncia que té càncer de mama: «He d’acomiadar-me per una temporada»\n2 Propostes per sortir aquest cap de setmana a l'Alt Empordà\n3 Els espais naturals de l'Empordà han programat 21 sortides guiades per tot l'any\n4 Garriguella recupera amb empenta la Fira de la Garnatxa i el Brunyol de l’Empordà\n5 Les Fires de Figueres aniran del 28 d’abril al 3 de maig i s’allarga Sant Pere


Colau afirma que CiU no defensa el dret a decidir i demana "desemmascarar els falsos sobiranistes"\nLa candidata de Barcelona en Comú defensa al 3/24 que "Barcelona ha de tenir un projecte propi tant si Catalunya és independent com si no ho és"\n2 min. Barcelona 22/03/2015 14:27\n260x366 Ada Colau, en un acte recent / CRISTINA CALDERER Ada Colau, en un acte recent / CRISTINA CALDERER\nL'alcaldable de BComú a Barcelona, Ada Colau, ha assegurat aquest diumenge que CiU no defensa el dret a decidir i ha demanat "als que sí que són partidaris de la revolució democràtica, desemmascarar els falsos sobiranistes". Així, ha assegurat en una entrevista al 3/24 recollida per Europa Press que l'alcalde, Xavier Trias (CiU), impedeix regularment consultes ciutadanes aliant-se amb el PP, el seu "soci favorit a Barcelona". "Després pretenen utilitzar de manera partidista el moviment sobiranista i pel dret a decidir per encobrir aquesta política absolutament allunyada dels interessos de la ciutadania i amb casos de corrupció molt greus", ha asseverat.\nColau, que no es considera independentista –malgrat que va votar sí-sí en el procés participatiu del 9 de novembre per "canviar les regles del joc"–, sosté que el model autonòmic està absolutament esgotat i que cal replantejar la relació entre Catalunya i l'Estat. En tot cas, ha defensat que "Barcelona ha de tenir un projecte propi tant si Catalunya és independent com si no ho és", i ha insistit que descarta presentar-se a les eleccions al Parlament del 27 de setembre perquè el seu projecte se centra a la capital catalana.\nIgualment, Colau ha reiterat que descarta pactes estables amb CiU després de les eleccions municipals del 24 de maig, perquè els seus models són antagònics, ha dit, però ha afirmat que "sobre qüestions puntuals es poden construir acords".\nAixí, ha apostat per "un model no elitista i que garanteixi els drets socials bàsics" a la ciutat, i ha defensat que cal canviar el model turístic i millorar la redistribució dels beneficis que genera.\nLa candidata de Barcelona en Comú assegura que no està "en contra del turisme, però cal fixar les regles del joc", ja que, segons ella, les grans multinacionals i el lobi hoteler se salten sovint les normes.


2017: L'any del 125 aniversari del Carrilet\nNi Sarfa, ni cotxe. Per anar de Girona a la Costa Brava Centre s'agafava el ferrocarril. Aquest 2017 la línia del carrilet, que avui és una via verda cicloturística, celebra 125 anys, i per això s'estant preparant actes per commemorar l'efemèride.\nVa ser un 29 de juny de 1892 quan una iniciativa privada sense cap ajuda de l'Estat, va posar en funcionament una línia que duraria fins el 10 d'abril de 1969. Va iniciar el funcionament amb 4 locomotores de fabricació alemanya i parades a Sant Feliu de Guíxols, Castell d'Aro, Santa Cristina d'Aro, Font Picant, Llagostera, Cassà, Llambilles, Quart, La Creueta i Girona.\nUn element rellevant del paisatge econòmic i social de la Costa Brava\nLa línia va ser un element rellevant de la vida social i econòmica de la Costa Brava Centre fins al seu tancament, fins al punt que encara avui hi ha qui la recorda amb un punt de nostàlgia. Des de l'any 2.000 el seu llegat es preserva en forma de via verda cicloturística i les antigues estacions s'han convertit en espais d'aturada, informació turística o centres d'interpretació de la història i l'entorn.\nDiverses locomotores es conserven com element paisatgístic, les més famoses la que estava exposada a l'antiga Plaça Espanya de Girona, la que es troba dins del Tinglado de Sant Feliu de Guíxols i la de Castell d'Aro.\nCommemoració de l'efemèride amb participació de tothom\nAdministracions i l'associació del trenet de la Vall d'Aro s'han començat a moure per celebrar l'efemèride com és degut amb implicació de tots els municipis per on passava la línia\nA més dels actes que hi puguin haver Castell d'Aro es prepara per acollir una representació del que era el tren amb la locomotora que ja tenen, dos vagons de passatgers i un altre de mercaderies.\nUna bona part de la reconstrucció tindrà un cost aproximat de 16.000 euros. S'espera que totes les obres de reconstrucció i restauració dels vagons estiguin llestos abans del 2018.


INFOBBAA: Sense capital/ Sin capital. Els marges perifèrics.\nSense capital/ Sin capital. Els marges perifèrics.\n11 de Juny de 2016 a les 12 h\nEls marges perifèrics:\nLa funció dels marges es separar i contenir terrenys de conreu de diferent nivell per evitar esllavissades. Limiten espais i permeten la distribució dels diferents cultius. A les nostres contrades, des de temps immemorials, han servit per guanyar espai a les zones boscoses i permetre plantar-hi garrofers i oliveres, ametllers, vinya i cereals. A les planes, determinen propietats i marquen el paisatge. Amb l’abandonament dels conreus, el bosc torna al seu lloc; amb la supressió dels marges a la plana, la diversitat de les collites es dilueix.\nEl marges perifèrics son tres accions i una reflexió de diferents maneres de relacionar-se amb l’art contemporani des d’un territori allunyat de la centralitat.\nLa trastera / SENSE CAPITAL:\nLa Trastera neix de la necessitat de produir art més enllà del context acadèmic. Som un grup d'artistes amb el propòsit de crear un espai expositiu amb una manera de funcionar basada en l'espontaneïtat i la immediatesa. Sense filtres, sense comissari / a, amb plena llibertat d'assaig. Ens sembla vital un espai que doni suport i cabuda a l'experimentació més enllà del propi resultat, que fomenti l'assaig i inevitablement també l'error.\nCom a nou espai autogestionat perifèric actuem des d'una absoluta precarietat, sense altres recursos que els que cada un de nosaltres és capaç d'aportar, amb l'objectiu de ser capaços de crear un espai d'art contemporani en una població com Segur de Calafell. La Trastera és un garatge, lloc d'assaig per excel·lència, la gestionem evitant els filtres i els llargs processos de selecció dels espais on tradicionalment es mostren els treballs artístics.\nSENSE CAPITAL, és una selecció dels treballs d'Alberto Gil Casedas (Zaragoza, 1.991) Albert Lozano (Barcelona, 1.975), Alexandra García (Barcelona, 1.983), Andrés Vial (Santiago de Chile, 1.980), Miguel Ayesa Usechi (Navarra, 1,985), Nikolai Vetoshkin (Oms, Rússia, 1.991) i Victòria Benítez Blanco (Barcelona, 1.975).\nSota aquest títol abordem com la gran ciutat absorbeix tota l'activitat cultural i expositiva i relega a la resta de territoris a la categoria de perifèria cultural. Alhora pretenem posar sobre la taula la precarietat laboral en el món de l'art, la mancança de recursos als quals s'han d'enfrontar els artistes junt amb la poca afluència de públic.


Una activitat de macro cycling tindrà lloc a la plaça del club\nMés de 60 bicicletes esperen omplir les seccions socials i del gimnàs del Club Tennis Tarragona el proper 27 d'abril per la tarda. L'esdeveniment que aplegarà per primera vegada a tanta gent realitzant diferents sessions de cycling al club, serà obert també a convidats i no socis.\nUn total de 3 hores d'activitat física al ritme de la música i amb alguns dels millors instructors/es de la província sobre l'escenari. Jordi Alaman, Martin Pagliano, German Perea, Sandra Carrascal, Felip Torres i Sebas Veciana, tenen la responsabilitat de fer gaudir a tots/es els assistents.\nL'esdeveniment comptarà amb un welcome pack amb samarreta finisher per a tots/es els participants a un preu molt reduït. L'activitat serà a l'aire lliure, a la mateixa plaça del club i en l'horari de 17h a 20h.\nMés informació i inscripcions a http://inscripcions.tennistarragona.com/actividades-sociales-c-1486?sort=2a&disp_order_adicional=1&language=Ca


Una recomanació per a Trump (Esther Giménez Salinas)\nNo hi ha varetes màgiques per als problemes, però sí visions més humanistes, justes i ètiques\n6 min. Càtedra de Justícia Social i Restaurativa Pere Tarrés 21/06/2018 18:30\nCorren mals temps per a la solidaritat. Llegeixo horroritzada la política de Trump respecte a la immigració i el tancament literal dels infants en gàbies sense els seus pares. Que hagi acabat rectificant per les pressions és un pedaç, el mal ja està fet. Aquesta manera de fer atempta directament contra la Convenció dels Drets del Infants del 1989 però, esclar, això als Estats Units tant els fa, perquè mai no han volgut ratificar-la. De fet, avui és l’únic país juntament amb el Sudan del Sud que no ho ha fet, perquè fins i tot Somàlia va ratificar la Convenció el gener del 2015.\nLa gent es pregunta quins han pogut ser els motius pels quals un país com els EUA no hagin volgut ratificar mai un document tan important com la Convenció dels Drets del Infants. Les raons formals són senzilles i es basen en el fet que d’alguna manera la signatura limitaria la llibertat dels progenitors en la criança dels seus fills. Però en realitat sempre ha planat la idea que als Estats Units no els agraden els tractats internacionals de drets humans, ja que d’alguna manera entenen que poden debilitar la seva pròpia sobirania.\nAls Estats Units els menors poden ser sentenciats a cadena perpètua sense possibilitat de revisió, malgrat els intents que el Suprem ha fet per limitar aquests càstigs\nHi ha, però, altres raons ocultes que no es diuen i que jo encara recordo que es van manifestar en el marc dels debats de la Convenció. Una de les més importants per no acceptar-la era que prohibia la pena de mort per als menors de 18 anys, i no va ser fins al 2005 (fa quatre dies, com qui diu!) que el Tribunal Suprem nord-americà va acabar amb les execucions de menors d’edat. Però el que sí que continua vigent és que els menors poden ser sentenciats a cadena perpètua sense possibilitat de revisió, malgrat els intents que el Suprem ha fet per limitar aquests càstigs. Heus aquí les dades: prop de 2.500 presos continuen complint condemna per delictes que van cometre abans de fer els 18 anys i, en conseqüència, passaran la resta de la seva vida entre reixes; encara són molts els menors que compleixen condemnes en presons d’adults, i, per descomptat, no és difícil d’imaginar que molts d’aquests joves són negres o hispans.\nEl més sorprenent és el contrast de la situació actual amb el que va passar fa 50 anys. Aleshores, els EUA van ser pioners en la defensa dels drets dels infants. No recordo quantes vegades he explicat a classe el cas Gault dels Estats Units que va acabar amb la majoria de sistemes tutelars. En efecte, va ser el 1967 que el mateix Tribunal Suprem nord-americà va declarar inconstitucional el procés de menors en què se’ls privava de llibertat sense un procés amb garanties. Era una època en què s’argumentava que als nens, “pel seu bé”, se’ls podia privar de llibertat sense les garanties reconegudes en els processos per als adults. En aquest sentit, els EUA van ser precursors i la idea aviat va creuar l’Atlàntic i la majoria de països europeus van canviar i adaptar la legislació de menors. La necessària introducció de garanties en els processos va ser el primer pas per al reconeixement dels drets de la infància. Val a dir que aquesta modificació no es va introduir a Espanya fins al 1992, quan el Tribunal Constitucional va declarar inconstitucional el procés de menors. Sempre recordo que als menors d’aquest país no els va arribar la Constitució fins tretze anys després de ser aprovada...\nTornant als EUA, què va passar a partir dels anys vuitanta? Doncs que l’època Reagan va marcar un abans i un després en qüestions de seguretat i la presó es va convertir en el mitjà més important per lluitar contra la pobresa. Avui, el territori nord-americà, amb menys del 5% de la població mundial, acumula una quarta part dels presos del món; és a dir, té 2,2 milions de persones privades de llibertat, xifra amb la qual encapçala aquest lamentable rànquing mundial.\nFa temps que mantinc que en el segle XXI la presó és un endarreriment, que molts dels delictes podrien ser sancionats d’una manera molt més útil i eficaç, i que als centres penitenciaris només hi haurien de ser aquelles persones la conducta de les quals és realment perillosa per a la societat.\nLa pena de presó encara ara té aquest efecte de venjança, d’escarni públic, de vergonya i de satisfacció d’altres que consideren que s’ha fet justícia\nSé que aquest argument avui té un punt polèmic, i és el que fa referència a la corrupció, ja que coherentment amb aquesta postura també defenso que hi hauria altres maneres de castigar aquests delictes que probablement serien molt més útils i reparadores per a la societat.\nCertament la pena de presó encara ara té aquest efecte de venjança, d’escarni públic, de vergonya i de satisfacció d’altres que consideren que s’ha fet justícia. El cas Urdangarin n’és un clar exemple, però si l’analitzem des d’una altra perspectiva també ens adonarem que igualment és paradigmàtic per la seva inutilitat. Defenso que hem de ser severs amb els delictes de corrupció ja que provoquen un immens dany social, però la presó no és l’única resposta possible. Penso que seria important pensar, en primer lloc, en la devolució de tot allò que s’ha sostret de manera il·legal, a banda de la imposició d’una multa important. Però amb això no n’hi hauria prou perquè hi ha ofenses que no es resolen amb diners, seria una solució massa fàcil i novament injusta. A aquestes mesures caldria sumar-hi treballs en benefici de la comunitat a temps complet i durant el període de temps establert per la condemna. Retornar a la comunitat el mal que has fet amb el teu esforç per mi té més valor que un empresonament.\nFa tan sols una setmana que he tornat de fer una feina en una presó mexicana on els reclusos compleixen llargues condemnes. Alguns d’ells van entrar-hi sent joves de 18 anys i ja són avis. Molts estan condemnats per temes relacionats amb el narcotràfic i han perdut tota la vida a la presó. La pregunta és com n’afrontaran la sortida, com recuperaran els anys perduts, com s’adaptaran a un món que desconeixen. No hi ha varetes màgiques per als problemes, però sí visions més humanistes, més justes i per tant més ètiques. Aquesta seria –si pogués fer-l’hi arribar– una recomanació per a Trump.


6 escapades per fer a prop de Barcelona en 30 minuts\nTens mig dia lliure? T'oferim un recull d'escapades molt prop de casa. El temps no és excusa!\ndilluns 3 de maig 2021\nJa que no és el millor any per viatjar lluny, podem trobar escapades fantàstiques i no gaire lluny de casa. Les rodalies de Barcelona ofereixen un munt d'opcions que heu de conèixer. No serà necessari reservar habitació a un hotel singular o estressar-se corrent a l'aeroport. Només necessiteu, més o menys, mitja hora i ganes de conèixer nous racons. I si us quedeu amb ganes de més, per què no proveu a fer alguna excursió en família? Esteu preparats? Som-hi!\nNO T'HO PERDIS: No tenir cotxe tampoc és problema, aquí teniu escapades genials que només necessiten un bitllet de tren.\nPhoto: Agència Catalana de Turisme\n1. Sant Cugat: l'epicentre del Vallès Occidental\nCreuant per sota la muntanya del Tibidabo, el Vallès Occidental ens ofereix moltíssimes opcions. La més sorprenent és Sant Cugat. El que va començar com una vila és ara el setè municipi més ric de l'estat espanyol. Es pot passejar pels seus carrers –molts d'ells sense tràfic rodat– fins arribar al monestir, que té un dels claustres millors considerats de Barcelona: és ideal per desconnectar del soroll i xivarri de la ciutat. És com tornar al poble. Però amb bones terrasses i ambient familiar, dia i nit.\nFer un vermut amb braves al Bar Rusiñol (Santiago Rusiñol, 43), o a qualsevol lloc de la plaça del monestir, és un plaer que no us podeu perdre.\nEs pot arribar en ferrocarrils des de Plaça Catalunya (S1, S2, S5, S6 o S7)\n2. Montgat: els estius d'ahir\nSi encara no heu visitat Montgat, no sabeu què us esteu perdent, sobretot per un dels seus xiringuitos: el dels Banys Virgen del Carmen, a la platja de Sant Joan, just passat el turó que separa Barcelona i el Maresme. Aquí no hi ha cap rastre de l’estil californià que impera a la Barceloneta, ni asèptic chill-out ni amanides emulsionades ni ginebra prèmium. Són ben bé els antípodes d’aquest concepte: taules llargues, tovalles de quadres, un sostre de canya que fa una ombra que fa ganes de quedar-s’hi a fer una família, gats, geranis i cambrers que somriuen, una espècie en perill d’extinció. I tot a preus més que raonables i a peu de platja. Tot plegat tan idíl·lic que fa pena de compartir.\n3. Vallvidrera: retorn a la natura\n“El Parc Natural de Vallvidrera no és el Central Park de Barcelona”, expliquen des de l’associació de veïns de Vallvidrera, cansats, entre d’altres motius, del fet que molta gent hi vagi sense consciència d’estar a un parc natural. La millor manera de conèixer Vallvidrera és de la mà d’algú que hi visqui, com per exemple l’equip del Centre Cívic Vázquez Montalbán (Reis Catòlics, 16). Entre les activitats que organitza el centre, fan caminades gratuïtes en grup. Consulteu la web del centre per veure quan n'organitzen la pròxima.\n4. Colònia Güell: passat industrial\nPassejar per la Colònia Güell, a Santa Coloma de Cervelló, és fer un viatge al passat, quan la indústria tèxtil va irrompre amb força a Catalunya. El 1890 l’empresari Eusebi Güell va començar a aixecar aquesta colònia, amb l’objectiu de crear un nucli industrial i urbà amb teatre, església i escola inclosa, amb una vida social i econòmica tutelada per l’empresa. El més sobtant de tot plegat és que la colònia és també una obra d’art modernista tota ella, que va ser projectada pels principals arquitectes del moment, entre els quals hi havia Gaudí, que es va encarregar de l’església: la cripta Gaudí, el que seria el pas previ a la Sagrada Família.\nS’hi pot anar des de la plaça d'Espanya amb ferrocarril (S3, S9, S8, R6, R60, R5 o R50).\n5. Sitges: això és vida\nAls anys noranta Sitges anava ple de cartells i adhesius que deien: "Sitges. Això és vida”. Cada vegada que prenc una canya al pati de La Guineu (Barcelona, 20), que estenc la tovallola a la platja de Balmins –sempre més tranquil·la i neta que les platges que queden per davant de la Punta– o que camino pel carrer de l’Aigua anant cap a El Cable (Barcelona, 1), penso el mateix: la vida, en el seu vessant més dolç i hedonista, i el blanc i la llum i Rusiñol que s’hi queda. Però el millor que té Sitges és tot el que no és el blanc, la platja, els patis i la llum, que sempre hi han estat. El millor és la gent que hi viu i que anima aquesta escenografia de conte amb mogudes com el Festival Internacional de Cinema Fantàstic –a l’octubre–, o les hores d’alegria i Festa Major d’agost i amb iniciatives que creixen amb més il·lusió que recursos com la Palmera Torta, una associació sense ànim de lucre nascuda per animar el panorama musical sitgetà amb una programació regular de concerts.\n6. El Prat de Llobregat: el mirador d'avions\nL’any 2007 des de l’Ajuntament del Prat de Llobregat es van adonar de com els agradava als veïns anar a veure enlairar-se els avions, i van col·locar uns quants bancs de ciment per la comoditat d’espectadors que passen hores i hores gaudint de l’espectacle. És el que és, avions que s’enlairen i que aterren, però tot plegat té un què de reconfortant i d’emocionant. A poc més de trenta metres de la pista, el soroll que fan els motors dels avions és demolidor. La terra tremola. S’hi pot anar amb bus urbà des de plaça d'Espanya, tot i que trigareu més de mitja hora. Una altra de les activitats estrella del Prat és fer alguns itineraris que recorren el delta del Llobregat. Us semblarà mentida estar tan a prop de Barcelona.\nMireu aquest reportatge fotogràfic per descobrir com de bonica pot ser escapada al Prat!\nMés de Escapada de primavera


Un canonge de la Catedral de València publica un llibre per a divulgar la seua història - Levante-EMV\nUn canonge de la Catedral de València publica un llibre per a divulgar la seua història\nArturo Climent assenyala que l'obra pretén ser una "guia catequètica" i donar a conéixer l'art de la basílica\nArturo Climent porta cinc anys com a canonge. levante-emv\nEl canonge de la Catedral de València, Arturo Climent, ha publicat el llibre titulat 'Catedral de València. Església Mare', que inclou més d'un centenar de fotografies i que té com a finalitat «que el lector conega millor la història i l'art de la Catedral i tota la vida religiosa que alberga».\nD'esta forma, a través de les seues 330 pàgines, el llibre «pretén ser una guia catequètica, mostra l'inici de la fe cristiana a València, el martiri i sepulcre de sant Vicente Mártir i la història de la Catedral, la primera pedra, com es van anar construint les capelles de la girola i la nau central, i els diferents bisbes que ha tingut i que han promogut la seua decoració artística», va indicar el canonge en un comunicat de l'Arquebisbat.\nL'obra forma part de la col·lecció 'Llocs que parlen de fe', amb llibres del mateix autor sobre Natzaret, Betlem, el Jordà, Jerusalem, Roma amb el martiri de sant Pere i una segona part, amb el de sant Pau, i que en este seté lliurament està dedicada a la Catedral de València, amb l'objectiu de «seguir la vida de Jesucrist a través d'estos llocs».\nEn els cinc anys que porta com a canonge, Climent ha «intentant conéixer a fons l'arquitectura i l'art de la Seu però també la seua vida, perquè la Catedral no és parròquia però té molta vida religiosa»: «Tenim culte, se celebren batejos, comunions i noces i, sobretot, l'atenció espiritual als fidels, amb l'eucaristia i les confessions», va assenyalar.\nEn el llibre, editat per Paper Plegat, també es descriuen «les 'joies' de la Catedral, com el retaule major, els àngels músics i les tres portes així com les obres principals del Museu de la Catedral», on, a més, pot adquirir-se el llibre, així com en la Llibreria Paulinas de València, situada en la Plaça de la Reina, 2.


Relais Crozati Gex França - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\n1421 route de la télécabine, Crozet, Gex, França - Molt bona ubicació - Veure al mapa\nMés informació sobre Relais Crozati\nPer als viatgers què vulguin captar les imatges i els sons de Crozet, Relais CROZATI és l'el·lecció perfecta. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nA Relais CROZATI, l'excelent servei i instal.lacions superiors faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Aquest hotel ofereix nombroses instal.lacions en el lloc per satisfer el més exigent dels clients.\nL'ambient de Relais CROZATI es reflexa en cada habitació. calefacció, servei de despertador, balcó/terrassa, telèfon, ventilador són només algunes de les comoditats a la vostra disposició. L'hotel ofereix meravelloses instal.lacions d'oci com camp de golf (a 3 km), esquí, parc infantil, equitació, jardí que faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Si buscau un allotjament còmode i adequat a Crozet, faci de Relais CROZATI la vostra llar.


punt7 » Busques pis? Apunta’t al Cicle d’activitats i assessorament sobre l’habitatge a Barcelona\n« Nova formació "Sessió informativa sobre les subvencions per a l'arranjament i adequació de locals d'entitats juvenils"\nBusques pis? L'activitat del PUNT7 i el PIJGràcia dins el cicle #habitatgejove »\nAquest any des de la Xarxa de Punts InfoJove es durà a tareme la 4a edició del cicle que anualment organitza l’Assessoria d’Habitatge compartit del Departament de Joventut i els Punts infoJOVE de la ciutat. Enguany, sota el nom “Busques pis? Activitats i assessorament sobre l’habitatge a Barcelona”.\nTotes les activitats són gratuïtes i caldrà fer inscripció prèvia a través d’aquest formulari.\nLa iniciativa presenta les següents propostes, del 18 de setembre al 8 d’octubre:\n8 octubre, 2018 17:00


"La resistència del pols a la captura", per Isabel de Naverán - Bombas Gens\n“La resistència del pols a la captura”, per Isabel de Naverán\nDATA: Dimecres 6 de juny de 2018\nLa conferència d’Isabel de Naverán vol proposar dues coses a partir de l’exposició El pols del cos. Usos i representacions de l’espai: la primera part de casos específics de la història de la dansa del segle vint, com Kazuo Ohno (1906-2010) i L’Argentina (1890-1936), per establir una connexió a través del concepte de síncope o moviment sincopat, una convulsió corporal que conté, per dir-ho així, reverberacions d’altres cossos.\nMentre que la segona s’endinsa en la relació del cos amb la imatge en l’obra del coreògraf Juan Domínguez (1964), per plantejar la necessitat de no veure, o de veure amb altres sentits, i la incapacitat del document per donar compte de l’lloc on la vida passa.\nA partir d’aquestes dues vies, proposa contraposar el pols a la captura. El pols es relacionaria amb el batec, la vibració que connecta un cos a un altre en un lloc que es percep per cop rítmic. La captura, per contra, assenyalaria el desig d’atrapar, en una imatge fixa i pressionant un polsador, l’instant que es mou.\nIsabel de Naverán és investigadora en arts escèniques.\nFoto: Tamara Díaz Bringas


Sensacions de la fira literària Joan Cid i Mulet (1)\n17 d'abril de 2010 literari\nAhir divendres vaig viure un dia especialment literari i carregat de magnífiques emocions. Tenia el permís de la direcció de l’institut Benaprès de Sitges per poder assistir als actes del matí de la IV Fira literària Joan Cid i Mulet a l’EMD Jesús, ja que sóc membre de l’organització i havia de participar activament en diversos actes. És el primer dia en tot el curs que faltava a alguna classe, i era, per suposat, per una força major!!! Després d’unes primeres hores matinals atrafegades per motius familiars, vaig arribar a la fira cap a les 10.30.\nPrimerament, vaig assistir a un excel·lent debat, moderat pel jove Enric Blanco, sobre l’elaboració de treballs de recerca per part dels alumnes de batxillerat. Vaig escoltar atentament totes les noies participants que ens sorprengueren amb un excel·lent nivell dialèctic i amb interessantíssimes aportacions en l’àmbit de la recerca. L’amic i professor de català, Pep Pinyol, em comentà la necessitat d’enregistrar aquests debats estudiantils per penjar-los a internet i posar-los a disposició de tothom.\nImmediatament després, em vaig encarregar personalment de la presentació del llibre del II concurs de treballs de recerca de l’any passat. L’obra guanyadora era El poeta tortosí Gerard Vergés, d’Enric Blanco. El llibre també inclou part de quatre treballs premiats l’any passat. L’he prologat i l’inclouré aquí al bloc properament, ja que vull homenatjar de nou aquests joves que realitzen uns treballs d’investigació esplèndids. De fet, és tot un honor ser el portaveu del jurat, i encarregar-me’n de prologar uns llibres que enlairen la feina d’alumnes i tutors. A més, és un treball interessantíssim sobre la figura del poeta tortosí, que inclou també un capítol dedicat a la meua traducció a l’anglès del poemari de Vergés, L’ombra rogenca de la lloba (premi Carles Riba, 1981).\nPolc després l’amiga i regidora de cultura de Jesús, Dolors Queralt, llegí l’acta del premi de recerca d’enguany que vaig redactar amb molta cura i estima el dia abans. Enguany la guanyadora ha estat Verònica Hernández, de l’institut Joaquim Bau de Tortosa, amb l’obra Gèminis, que vol homenatjar els impulsors de la històrica revista tortosina que es publicà entre 1952-61. Un treball francament necessari. M’ha emocionat de debò poder-li fer personalment el lliurament d’aquest premi, tot un honor…\nHe pogut dinar amb l’Araceli en un restaurant de cuina oriental de la ciutat. Era el primer cop en tot el curs, ja que la distància Sitges-Campredó ens separa a les menjades del migdia. A la tarda, hem pogut assistir plegats al Club de lectura juvenil que organitza la Biblioteca de Tortosa, que avui comptava amb la presència de la Gemma Pasqual, per comentar la seua novel·la Llàgrimes sobre Bagdad. Hi ha hagut un interessant debat sobre el contingut de la novel·la i també sobre la situació lingüística a València. L’escriptora de la Safor, independentista militant, ha fet una noble defensa del català standard i de la lluita per la llengua a tot el país.\nDesprés ens hem tornat a desplaçar al marc de la fira. A la tarda havia hagut diversos activitats infantils i teatre juvenil, al qual no hem pogut assistir, malgrat que hauria estat del nostre gust. No hi ha més hores…\nA les 19 hores, hem pogut veure un magnífic reportatge en vídeo sobre el poeta Gerard Vergés, obra de Josep Juan. D’una notable qualitat, el jove cinematògraf rapitenc ens ha volgut retratar el pas de la vida d’aquest extraordinari poeta nostrat. Fa un repàs a la seua infantesa i joventut i dóna mostres d’estima a Tortosa i a les lletres del país.\nImmediatament, en la sessió del Club de lectura del Punt jove de Jesús, que dirigeix la Mònica Sales, hem assistit a una magistral lliçó de poesia per part del mestre Vergés, present a una sessió que pretenia analitzar el seu poemari La insostenible lleugeresa del vers. La Mònica Sales ha enfocat el debat brillantment, apuntant anàlisis interessantíssimes dels poemes de Vergés.\nLa Dolors Queralt apuntava que estem deixant el nivell literari de la fira molt alt, i ens serà molt difícil mantenir-lo en properes ocasions… Bon senyal!!!\nFinalment ens esperava la dramatització de L’ombra rogenca de la lloba per part de Xavi Aragó, Vicent Pellicer, Mercè Queral i Clara Llinares. Brillant, extraordinari… molts adjectius. Una feina esplèndida, un homenatge esplèndid. Fa dos anys, a la biblioteca de Roquetes, vaig organitzar una lectura complerta d’aquest mateix poemari que també ens havia deixat un magnífic regust.\nA la nit, encara hi havia un acte esplèndid. La presentació del llibre Terres de l’Ebre, vida i colors, de l’amic Vicent Pellicer. Jo havia realitzat la traducció a l’anglès dels textos d’aquest excel·lent llibre fotogràfic, que recull la bellesa natural del nostre Port i el nostre Delta, i d’aquells que l’habiten en forma vegetal o animal. No hi vaig poder assistir per un inconvenient familiar. Una autèntica llàstima perquè el llibre és d’una gran categoria i perquè ens esperava una presentació fantàstica, amb la col·laboració de la cantautora tortosina Montse Castellà.\nLes lletres ebrenques prenen el seu vol… a l’ombra de Gerard Vergés.


Zaplana titlla de "barbaritat" les declaracions de Conde-Pumpido insinuant que al PP li interessa que ETA torni a matar\nEl PP ha criticat amb duresa les paraules del fiscal general de l'Estat, Cándido Conde-Pumpido, que en una compareixença al Senat va insinuar que als populars els interessa que ETA torni a matar. El portaveu del PP al Congrés, Eduardo Zaplana, ho ha qualificat de barbaritat. <br>\nEl PP ha criticat amb duresa les paraules del fiscal general de l'Estat, Cándido Conde-Pumpido, que en una compareixença al Senat va insinuar que als populars els interessa que ETA torni a matar. El portaveu del PP al Congrés, Eduardo Zaplana, ho ha qualificat de barbaritat.\n17/10/2006 - 12.22 Actualitzat 17/10/2006 - 15.27\n"Continuaré fent la meva feina fins al final, i seré conscient que la meva feina no és només sancionar els fets terroristes passats, sinó evitar els fets terroristes futurs, i que no hi hagi més morts, encara que a alguns se'ls pugui notar les ganes que n'hi hagi". Aquestes paraules les va pronunciar Cándido-Conde Pumpido en resposta al PP durant una compareixença davant la Comissió de Justícia del Senat. I avui els populars, per boca d'Eduardo Zaplana, li han constestat amb contundència.\nDiu Zaplana que aquestes paraules del fiscal general de l'Estat han molestat moltes persones i que hi ha motius de sobra per criticar-les, però afegeix que personalment se n'ha alegrat per la claredat amb què es van pronunciar i perquè per fi posen les cartes sobre la taula i deixen clar "a què juga cadascú": "El fiscal general de l'Estat s'ha sotmès des del primer dia i és el braç executor de les decisions de govern (...) Fa el que l'executiu creu que s'ha de fer."\nI sobre el contingut en si de les declaracions de Conde-Pumpido, Zaplana ha assegurat que són una "barbaritat impròpia de qualsevol, i molt més del fiscal general de l'Estat".\nCoca-Cola podria treure al mercat una beguda amb un derivat del cànnabis\nZaplana contra Pumpido


Una habitació lliure | Catalunya | EL PAÍS Catalunya\nUna habitació lliure\nA Barcelona hi ha una mitjana de 2,4 residents per habitatge. Cedir-ne temporalment una part és fàcil, però gairebé ningú ho fa\nUn veí fuma en una finestra del carrer Urrutia, a Nou Barris ALBERT GARCIA\nÉs una qüestió de confiança. A moltes persones que viuen soles en pisos de la seva propietat que, de moment, no volen vendre, els he preguntat per què no cedeixen a algú l’ús d’una habitació lliure per un temps. Una resposta freqüent i desolada és: “M’aniria molt bé, però no confio en ningú”, ni en els candidats a ocupar l’habitació, ni en els veïns de la seva escala, ni en els governs amb poder per decidir allò que passa a casa seva. És molta gent.\nAls meus estudiants de doble grau en dret i economia els vaig proposar fer un treball sobre la qüestió a la ciutat de Barcelona. Fiables, ho van fer bé. A continuació tenen algunes de les reflexions que em van fer arribar.\nEn els cent quilòmetres quadrats de la ciutat de Barcelona 1.610.000 persones viuen en uns 685.000 habitatges, dels quals el 30% –entorn de 205.000– són de lloguer. Prendre en lloguer habitatges sencers com a residència permanent és senzill legalment, però cada vegada més costós econòmicament, atès que la ciutat té més demanda que oferta. Les mesures suggerides pels governs català i municipal –congelar els preus o la durada del lloguer– serien suïcides a mitjà i llarg termini, ja que els possibles oferents desconfiarien i deixarien de comparèixer al mercat; ja va passar en la llarga postguerra i, després, fins al 1985.\nTindria més sentit generar oferta nova: a la ciutat hi ha moltes plantes baixes buides i molts pisos massa grans que l’Ajuntament hauria de permetre dividir a canvi de gravamen per a lloguer social. Avui, a Barcelona hi ha una mitjana de 2,4 residents per habitatge, fa quaranta anys era de 4. No té sentit mantenir els paràmetres històrics de número i superfície d’habitatges per hectàrea del Pla General Metropolità del 1976, explicava als meus alumnes el catedràtic d’urbanisme Miquel Corominas.\nEl nombre d’habitacions –no d’habitatges sencers– cedides temporalment a algú en aquesta ciutat és molt més difícil de comptar. I és que vostè pot rebre a casa seva un parent, un amic, un conegut, un estudiant, un recomanat per qualsevol dels anteriors –o per una agència fiable–, un immigrant o una successió de turistes. Després pot cobrar-los més o menys –o res–, en diners, en serveis o en intangibles –un és que comparteixi el seu espai vital–. També és diversíssima la durada possible de l’estada, ja que es pot cedir una habitació com a residència permanent, o per una temporada –un curs–, o per dues o tres nits, o per unes hores, de visita, les possibilitats són infinites, tantes com l’enginy humà que és la base de l’autonomia privada.\nEls primers que voldran opinar sobre la seva decisió seran normalment els veïns de la seva escala. El dret civil català permet que quatre cinquenes parts dels seus veïns d’escala que representin sengles parts de la propietat limitin en els estatuts de la propietat horitzontal algunes opcions possibles de cessió. No obstant això, de cap manera podran impedir que vostè convidi a casa seva, fins a la nit dels temps, el parent, l’amic, el conegut, l’amant o el necessitat de gairebé tot: la Constitució (art. 33) protegeix la propietat privada i per això la decisió sobre qui acull vostè a casa seva no és assumpte de les comunitats de propietaris, no els concerneix. Però aquestes poden, per descomptat, impedir-li muntar una pensió al seu pis. Aquí hi ha una qüestió de límits, difusa, però no exempta d’aquests: les comunitats no poden prohibir-ho tot.\nEl mateix passa amb els governs. I en tenim tres, el central, el català, el municipal. Tots poden engegar la maquinària regulatòria, de vegades per bé, altres per mal, i gairebé totes en dissonància els uns amb els altres. Però els principis són els mateixos: continua sense ser assumpte de cap govern escollir-li a vostè els seus amics o visitants (tret que siguin terroristes, o molts, o exageradament molestos). Encara que, de nou, els governs tenen un interès justificat a evitar que vostè converteixi el seu pis en una pensió clandestina.\nEn termes generals, cedir temporalment una habitació a l’habitatge que vostè habita és molt més lliure que cedir el pis sencer: la porta de casa seva no pot bastonejar-la cap agent de cap govern sense una bona raó. I és que aquesta vegada, a la lògica de la propietat s’hi sumen les de la privadesa i la inviolabilitat del domicili. Si vostè té una habitació lliure, doncs és tal.


Sandra Castelló: «L’esport femení està bastant discriminat, sobretot econòmicament» | Noticias La Marina Plaza\nPublicat: dilluns, 18 juliol, 2016\nEntrevistes / Entrevistes / Esports / Futbol / Xàbia| Carla Pons\nSandra Castelló: «L’esport femení està bastant discriminat, sobretot econòmicament»\ndeporte,futbol,fútbol femenino,Sandra Castelló\nAmant dels esports, Sandra Castelló (Xàbia, 1993), s’ha criat entre camps i pistes. Des de ben xicoteta ja despuntava en l’esport per excel·lència i, d’entre tots els xiquets del seu equip, ella era una de les poques xiquetes atrevides. Una valenta, sens dubte. Als set anys va començar a jugar a futbol a Xàbia, el seu poble natal, i no ha parat fins a la data. Ha passat pel Llevant Unió Esportiva, club que li va donar l’oportunitat de jugar en el seu equip femení durant sis anys, i actualment juga com a migcampista en Primera Divisió amb l’Sporting Club de Huelva.\nEn poc de temps, s’ha guanyat l’admiració d’aquells apassionats del futbol -i també dels no tan apassionats-, que veuen en ella una lluitadora nata, una dona valenta que ha aconseguit introduir-se en un esport predominant d’homes.\nCom comença la teua afició pel futbol?\nJo vaig començar quan tenia sis o set anys. Vaig començar ací a Xàbia fins als dotze anys, més o menys, quan vaig arribar a la categoria Infantil i les xiquetes ja no podien jugar amb els xiquets. I ja va ser quan me’n vaig anar a València. Vaig provar allà unes setmanes i l’any següent ja em vaig apuntar al Llevant.\nQuan te n’adones que realment vals per a este esport?\nJo pense que com tots els futbolistes tu vas a poc a poc. Anem passant de categoria, vas pujant fins que arribes a la màxima i és quan dius «perquè ja sóc ací i ara l’únic que he de fer és treballar-m’ho i seguir jugant».\nQuina ha sigut la teua trajectòria com a futbolista? Em pots fer un xicotet resum?\nJo vaig estar a Xàbia fins als onze o dotze anys. Després va ser quan me’n vaig anar al Llevant, on vaig estar uns sis anys aproximadament, fins als 18 o 19. Vaig estar en Segona Regional, Primera Regional, Nacional (a la qual ara se l’anomena Segona Divisió) i vaig estar entrenant també amb el primer equip. Ja després, abans d’anar-me’n a Huelva vaig estar jugant fixa en el primer equip dos anys. Després me’n vaig anar a Huelva amb 19 anys i fins ara; esta temporada farà quatre anys que hi sóc.\nAra estàs jugant amb l’Sporting Club de Huelva, que porta sent campió dos anys consecutius de la Copa Andalusia i la temporada passada va guanyar la Copa de la Reina. Diries que estàs en el teu millor moment?\nJo pense que sí. Sí. Mai havia aconseguit guanyar alguna cosa així tan important, sobretot la Copa de la Reina, que qualsevol equip desitja guanyar-la. Per a nosaltres va ser una experiència inoblidable. Poder guanyar també la Copa Andalusia, encara que són menys equips, dóna també molta satisfacció. Que de tots els equips que hi ha a Andalusia que la guanyes tu també està bé.\nCom et definiries dins el camp? I fora?\nEm considere una persona molt treballadora, que no dóna mai res per perdut. Això és el que m’ha fet arribar fins on sóc. Ser constant, tant dins com fora del camp.\nQuè significa per a tu ser jugadora de futbol?\nLa veritat que tot. Gràcies a l’ajuda dels meus pares jo puc gaudir del futbol. Vaig començar de molt xicoteta i si no haguera volgut, no hauria seguit. Però em vaig adonar que m’agradava realment i amb l’ajuda d’ells he pogut arribar on sóc.\nSempre has rebut l’ajuda de les teues persones més properes? No has tingut mai cap problema en este aspecte?\nSempre, si. Mai he tingut cap problema. Jo viatjava amb mon pare dos o tres dies a la setmana amb el cotxe, amunt i avall, sempre m’acompanyava ell a tots els llocs. No he tingut mai cap problema.\nQuè o qui ha marcat més la teua carrera futbolística?\nRealment quan jo vaig començar a jugar el meu germà també jugava a futbol. I els meus pares em van dir que si volia apuntar-me. I va ser quan vaig començar. Va ser gràcies als meus pares, sobretot.\nHas tingut algun referent a què seguir?\nUn jugador així que m’agradava més era Xavi Hernández, el jugador del Barcelona.\nTractarem un poc la situació del futbol i, en general, l’esport femení. Creus que està discriminat?\nBastant. Sobretot econòmicament. La diferència entre l’esport masculí i el femení és abismal. Ara sí que és veritat que tenim una miqueta més d’atenció dels mitjans de comunicació que ens televisen algun partit, i les xarxes socials també ajuden. Però la diferència és molt gran.\nCom es financen els clubs més menuts com el vostre?\nAmb l’ajuda de l’ajuntament, en el nostre cas la Diputació de Huelva, empreses més grans que vulguen aportar alguna cosa. Per exemple la roba potser te la regala qui et patrocina. Així és com funciona, com un xicotet club de poble. Res a vore amb els equips de futbol masculí de Primera Divisió. Sí que a poc a poc va avançant i va canviant la cosa… però res a vore. Per exemple nosaltres este any entrenàvem en un camp i jugàvem en un altre. Clubs així que potser no tenen tant de pressupost s’ho han de apanyar d’esta forma, i ja està.\nSandra Castelló (la primera de pie a la izquierda) junto a sus compañeras de equipo. FOTO: Rafael Quintero\n¿Amb quines dificultats es pot trobar una dona que vulga ser esportista professional? Creus que hi ha discriminació de gènere?\nJo quan vaig començar en cap moment em vaig sentir discriminada jugant amb els xiquets. Vaig ser acceptada pels meus companys i mai m’he sentit discriminada, en el meu cas no m’ha passat mai. A qui li agrada, li agrada i punt. S’ha d’acceptar i ja està.\nQuines accions creus que s’haurien de portar a terme perquè el futbol femení tinga la rellevància que es mereix?\nJa et dic, televisen alguns partits però, igual que televisen totes les setmanes els partits del futbol masculí, televisar els nostres també. Este any sí que hi havia un canal, Bein Sport, que televisaba algun que altre partit. Però, per exemple, al nostre equip l’hauran televisat una volta en tota la temporada. I altres equips de més renom sí que solen ser més televisats. El més normal és que fóra equitatiu i si a un equip l’has televisat dues vegades, als altres també. Sobretot és important l’acció dels mitjans de comunicació per a donar-li veu a l’esport femení.\nOn et veus en un futur? Tens algun somni que t’agradaria complir?\nOn estic ara mateix, en l’Sporting de Huelva, la veritat és que estic molt a gust. Ara mateix no em plantege anar-me’n fora ni a un altre equip ni res. Allà estic bé, estic estudiant també, Educació Primària. Només amb el futbol, en el meu cas, no es pot viure, ni molt menys. Jo durant els matins estudi i les vesprades, m’entrene. És impossible dedicar-se plenament al futbol. Ni els equips que puguen cobrar més, com ara el Barcelona F.C., es poden dedicar només a això. Perquè quan s’acaba el futbol, amb el que has guanyat no et dóna per viure.\nPer acabar, una ronda de preguntes ràpides més personals.\nUn futbolista: Xavi Hernández\nUn entrenador: Pep Guardiola. I en el meu cas, un dels entrenadors que he tingut,Antonio Toledo, que és el meu entrenador actual. M’ha donat l’oportunitat de jugar, de demostrar el que puc fer. A vore, tots els entrenadors que he tingut, cadascun d’ells m’ha aportat alguna cosa. Però ara mateix, el que tinc, el que està confiant en mi… doncs per a mi ell.\nUna mania: Parlar amb els meus pares abans del partit. La nit d’abans sempre acostume a parlar amb mon pare.\nUna afició que no siga el futbol: El tennis. Abans jugava al tennis, sempre m’ha agradat.\nSi no fores futbolista, a què et dedicaries? És un poc complicat, no sé… (riu). Abans de jugar a futbol ja et dic, jo jugava al tennis. Qui sap, igual m’hauria dedicat a això. I per descomptat, en un futur, m’agradaria ser mestra.\nClassificat: deporte, futbol, fútbol femenino, Sandra Castelló


DocsBarcelona del mes – Festival Internacional de Curtmetratges de la Bisbal d'Empordà\nDes del 24 de febrer, la Bisbal formarà part de la xarxa ‘El documental del mes’, una prolongació del Festival Internacional DocsBarcelona. La idea del projecte és acostar el cinema documental al màxim nombre d’espectadors possible, portant-lo a sales d’arreu del territori.\nEn el cas de la Bisbal d’Empordà, els documentals es projectaran cada darrer divendres de cada mes a les 20h, a la Sala d’actes de l’Arxiu comarcal del Baix Empordà. L’entrada serà gratuïta.\nL’Antoni Martí, cineasta i membre del festival, farà un seguiment dels documentals, elaborant un petit comentari de cada peça i dinamitzant les projeccions.\nEstigueu atents perquè la programació s’anirà actualitzant mensualment aquí.\nSobre l’Antoni Martí\nNascut a Barcelona l’any 1947, estudia Publicitat a l’Escola Massana entre 1966 i 1972. La seva activitat cinematogràfica comença juntament amb Albert Abril, Quim Monzó, Dolors Fuster, Juli Cuartero, Roser Fradera, Quim Sota, Ernest Costa… dins del format subestàndard amb el rodatge d’una vintena de films entre 1969 i 1980, alguns dels quals han tingut molta difusió en cineclubs, universitats, ateneus, associacions de veïns, etc. Entre 1979 i 1983 també imparteix classes de cinema a diferents centres educatius.\nL’any 1984, junt amb altra gent, crea a la Bisbal d’Empordà la productora www.videoplay.info, des d’on realitza vídeos turístics, industrials i culturals. I també realitza més de 50 documentals i reportatges de producció pròpia de temes diferents cultura, ensenyament, festes populars, medi ambient i sobretot de revisió històrica.\nA partir del 2008 inicia una intensa relació de coproduccions amb Sílvia i Marina Yxart de l’estudi de disseny i comunicació La Vinagreta.


El bus urbà té noves parades als barris de la Girada i el Molí d’en Rovira i al Complex Aquàtic | Vilafranca del Penedès\nInici / Notícies / El bus urbà té noves parades als barris de la Girada i el Molí d’en Rovira i al Complex Aquàtic\nConcretament pel que fa a la línia 1, que connecta l’estació de Vilafranca amb la resta de la ciutat i l’hospital comarcal, s’han habilitat noves parades als barris de la Girada i del Molí d’en Rovira. Així al barri de la Girada i ha una nova parada a la cantonada de la rambla de la Girada amb la rambla de la Generalitat, de manera que aquest barri compta actualment amb tres parades del bus més la parada a l’estació d’autobusos. D’altra banda, l’ampliació del servei, ha permès que el bus urbà pugui tenir dues parades a l’interior de barri Molí d’en Rovira, que fins ara no existien. Són concretament a la cantonada Melió-Mare Ràfols, i al carrer del Dr- Fleming, a l’alçada del passatge de Canyelles. El Molí d’en Rovira ja diposava d’una parada de bus a l’avinguda de Vilanova, tocant al centre sociosanitari Ricard Fortuny. Cal recordar que amb l’ampliació des de principis de juliol, el servei de bus urbà s’inicia una hora abans als matins i el primer bus surt de l’hospital a les 6,50h. Els busos surten a cada hora i 50 minuts i el darrer surt a les 20,50h. La novetat més destacada és la posada en funcionament del servei els diumenges i festius en aquesta línia, responent la demanda dels usuaris. L’horari de pas dels vehicles els diumenges i festius és de 6,50h a 15,41h.\nLa línia 2 del bus urbà, que connecta l’estació amb l’hospital i la resta de la ciutat (recorregut similar a la línia 1, però en sentit invers), amplia el seu horari a les tardes. El nou horari d’aquesta línia és de dilluns a divendres de 8,10h a 21,54h. L’últim bus d’aquesta línia surt de l’hospital a les 21,10h. El servei d’aquesta línia s’ha ampliat amb una nova parada davant del Complex Aquàtic a la Zona Esportiva.\nFinalment, la línia 3, que connecta amb l’estació de tren, el centre de la ciutat i l’hospital, amb una freqüència de pas de cada 30 minuts, manté el seu recorregut i horari habituals, de dilluns a divendres a cada hora i 58 minuts i a cada hora i 28 minuts a partir de les 6,58h a fins a les 19,58h.\nMés informació a: http://www.vilafranca.org/html/infoiactualitat/busurba.html


Sandro Rosell torna de Portugal amb les mans buides i demana tranquil·litat amb els fitxatges\nEl vicepresident esportiu del Barça, Sandro Rosell, ha tornat de Portugal tal com va marxar. En principi, els directius blaugranes volien tancar incorporacions abans que comencés l'Eurocopa; en canvi, Rosell ha tornat amb les mans buides. Molts noms i moltes negociacions obertes, però cap fitxatge tancat, a banda de Belletti i Van Bronkhorst.\n18/06/2004 - 00.00 Actualitzat 18/06/2004 - 21.49\nSandro Rosell ha repassat gairebé tots els noms que marquen l'agenda blaugrana només arribar a Catalunya. Per començar, ha volgut demanar tranquil·litat a l'afició. Els fitxatges arribaran tard o d'hora, perquè no hi ha pressa. A l'hora de repassar noms, els de sempre. Per començar, Edgar Davids, que fa setmanes que endarrereix la seva resposta a l'oferta de renovació del Barcelona. El club esperarà, però no indefinidament. David Trezeguet. Tot i que Capello diu que el vol i a Itàlia s'especula que la Juve li ha fet una oferta irrebutjable, Sandro Rosell encara no el dóna per perdut. Michael Ballack. Rosell no es creu les declaracions del president del Bayern de Munic, Franz Beckenbauer, en què diu que demanaran 100 milions d'euros pel migcampista. El Barcelona va fer una oferta i espera resposta. Rosell ha repassat altres noms. Ricardo Quaresma anirà cedit allà on ell vulgui jugar, tot i que també pot entrar en alguna operació de fitxatge. Ha explicat que el Barça no pot oferir Kluivert en cap operació perquè qui el vulgui el pot fitxar per només 1,8 milions d'euros (300 milions de pessetes). Assegura que Luís Fabiano està igual que fa uns dies i ha estat una mica misteriós sobre el fitxatge d'un davanter centre. Sandro Rosell ha insistit que no es posen nerviosos perquè un objectiu s'allunyi perquè treballen amb una llista de tres o quatre noms en cada una de les posicions que els tècnics volen reforçar.


Nous portals de gestió d'assegurances per a col·lectius - Arç Cooperativa\nHem posat a disposició de diferents col·lectius nous portals de gestió i contractació d’assegurances amb un entorn renovat per facilitar la navegació.\nAmb aquestes noves eines, les entitats poden consultar, contractar i gestionar les pòlisses de manera més ràpida i senzilla.\nEls darrers mesos, hem posat en marxa nous portals de gestió i contractació d’assegurances per a col·lectius. Les primeres federacions que ja disposen d’aquesta nova eina són les Associacions Federades de Famílies d’Alumnes de Catalunya (aFFaC) i les federacions d’escoles cooperatives associades a EscolesCoop, la Unió de Cooperatives d’Ensenyament Valencianes (UCEV), la Unió de Cooperatives de Treball Associat de les Illes Balears (UCTAIB) i Espazo Coop.\nSón portals més intuïtius i fàcils d’utilitzar. També hem implementat un nou sistema d’accés que millora la privacitat i la seguretat de les dades personals de les persones que l’utilitzen.\nA través d’aquestes noves eines, les entitats que formen part dels col·lectius poden consultar, contractar i gestionar assegurances de manera més ràpida i senzilla. Depenent de cada tipus de pòlissa, els portals ofereixen la possibilitat de demanar un pressupost, crear noves adhesions a pòlisses col·lectives, calcular el preu i contractar en línia.\nUna de les novetats més importants d’aquestes aplicacions és la possibilitat que oferim en algunes pòlisses de calcular, de manera automàtica, el preu i contractar l’assegurança en línia a través del sistema de domiciliació bancària. D’aquesta manera, agilitzem notablement el procés de contractació i permetem que les entitats es puguin estalviar costos en la gestió.\nPortals per facilitar la gestió dels col·lectius\nAmb aquests portals, les entitats poden atendre les seves responsabilitats asseguradores de manera més àgil i ràpida. Això suposa un important estalvi de temps i recursos.\nSeguim treballant perquè més col·lectius puguin gaudir dels avantatges i les facilitats que ofereixen aquestes aplicacions. El nostre objectiu és que aquest 2021 més organitzacions es beneficiïn d’aquest servei de la nostra Caixa d’Eines.\nEls portals, un servei de la nostra Caixa d’Eines\nLa Caixa d’Eines és un conjunt de serveis i recursos de valor afegit que oferim col·lectius de l’economia social i solidària i la cultura popular. Forma part dels nostres serveis de consultoria i assessoria que som capaces de desplegar gràcies a la nostra experiència i especialització en el sector.\nA través de la Caixa d’Eines també podem oferir recursos segons les necessitats de cada entitat. Així, podem elaborar reculls gràfics de les obligacions, guies d’orientació per a la gestió d’assegurances o plataformes web de gestió de programes d’assegurances.\nAltres serveis de la Caixa d’Eines són la formació, l’assessorament i la consultoria en matèria d’assegurances. A banda, aquest servei es complementa amb el seguiment de la normativa asseguradora que afecta cada col·lectiu.\nTambé oferim assessorament personalitzat i servei de consultoria per tal de revisar que les pòlisses de les entitats s’ajustin a les seves obligacions legals.


La cultura dels Jocs del Mediterrani, Martín i "una empresa externa" - Cartes dels lectors - Blogs de l'indirecte!cat\nDimarts, 6.2.2018. 13:11 h\nLa cultura dels Jocs del Mediterrani, Martín i "una empresa externa"\nDesgavell rere desgavell fins al desgavell final. Així podríem definir com ha anat, com va i com anirà tota aquesta martingala dels Jocs Mediterranis del 2017 que es van passar al 2018 perquè qui els muntava era completament incompetent i s'haurien d'anul·lar abans que Tarragona no acabi fent el ridícul més gran de la seva història el proper mes de juny. Ep!, sí que quedaran unes instal·lacions esportives que l'Ajuntament no podrà gestionar i haurà de (obligat, eh) privatitzar, tot i que ho anomenarà d'una altra manera i avui pau i demà glòria.\nLa improvisació, el desconcert, la manca d'organització o el "despiste" més absoluts han estat fins ara les característiques definidores d'un projecte que un dia o altre acabarem sabent a qui ha beneficiat econòmicament parlant i qui s'ha embutxacat alguns dels milions que han voltat els Jocs, el seu projecte i el seu llegat (sempre de forma legal, que si no ho hauríem denunciat). És trist de dir però cada cop que uns quants diners o molts diners es mouen per aquesta ciutat el seu moviment acaba tenint com a motor l'enriquiment personal o de petites colles de gent sempre a tocar del poderet local o directament part d'ell (insisteixo que tot legal). És el cas, per exemple, de l'estudi epidemiològic que ara farà l'entitat Mediterrània, que substitueix l'estudi sobre la qualitat de l'aire que cal i que l'alcalde ja ens va dir que "no es farà"; en canvi, ara que hi ha qui posa el plateret es veu que no es farà però se'n farà un de semblant, i necessari, i l'àngel Juárez ha coincidit que estava en el lloc indicat a l'hora que calia (i tot legal, només faltaria).\nPerò tornem als Jocs, que era del que parlàvem, i del "projecte cultural" secret que els acompanya. Des que el regidor Josep M. Prats va marxar indignat per la violència exercida contra les tarragonines i els tarragonins en un acte que l'honora, la cosa ha anat de mal en pitjor. El mateix mes d'octubre, Begoña Floria es feia càrrec del "projecte cultural" i canviava les regles que fins aleshores hi havia. Si Prats s'havia negat a cedir les treballadores de la Conselleria de Cultura a la Fundació Tarragona 2018, perquè són poques i fan moltíssima feina, Floria no només les va cedir sinó que els va fer fer més hores que un rellotge. Ella va dir que en tres mesos tindria el "projecte cultural" a punt i que aquesta era la seva prioritat. Finalment, la seva prioritat ha estat fum, com tot el que toquen els Jocs, i abans de no fracassar i ser ofegada en les aigües mediterrànies -tal com li va passar al seu exrival en la successió, Vilamayor- ha decidit plegar com a responsable del "projecte cultural" dels Jocs.\nCal dir que el "projecte cultural" dels Jocs no existeix, tot i que no us estranyi que aparegui un milió d'euros per fer-lo en un tres i no res. Coses del 155. I segurament és per això que d'ell se n'encarregarà José Luis Martín, del PP, que secretament i silenciosa és la gran esperança blanca de la cultura tarragonina. Martín i"una empresa externa" explica la premsa. Esperem que "una empresa externa" sigui molt més eficient que Martín com a regidor de Transparència, una assignatura que Tarragona amb ell al capdavant no només ha suspès sinó que si les notes les poséssim com es posaven fa unes dècades haguéssim suspès amb un Molt Deficient, de zero a tres.\nA cinc mesos dels Jocs, doncs, el "projecte cultural" no existeix i ha passat a encarregar-se'n un senyor que si en tenia cap idea ho dissimilava molt bé. Esperem el pitjor per a les cerimònies d'inauguració i cloenda (no com a desig sinó com a constatació de com han anat les coses fins ara), l'únic que els deu importar. Entremig de tot això, banderetes, banderilles i cantants coneguts d'Operación Triunfo, o La Voz, que sempre són cavalls guanyadors. Caspa, caspeta, Setmana Santa i santa Tecla, que també és cultura. En resum, l'afonament del Titànic, o de la barqueta de pesca, és previst, està anunciat i serà executat amb pulcritud i gosadia. Ballesteros, somrient com si res més no sabés fer, dirà que ha estat l'enveja de moltes altres ciutats i la tripulació li anirà cantant a ritme de pas-doble "Manolete, Manolete, si no sabes pa' que te metes!" I tot a fi de bé que el mal ja està fet. I si patiu perquè fem el ridícul davant del món, no patiu!!!, que aquests Jocs no se'ls mira ni el Tato. I encara sort...\nCarta d’un policia català sobre l’extrema dreta infiltrada a les policies locals 17.09.2017


El TSJC cita a declarar Turull com a testimoni en la causa contra la Mesa del Parlament el 24 d'octubre ! ACN ! directe!cat\nDivendres, 13 d'octubre de 2017 14:06 h\nACN Barcelona.-El Tribunal Superior de Justícia de Catalunya (TSJC) ha citat a declarar com a testimoni el conseller de la Presidència, Jordi Turull, pel dimarts 24 d'octubre en la causa contra la presidenta del Parlament, Carme Forcadell, i altres membres de la Mesa per permetre la votació de dues resolucions a favor del referèndum. La declaració de Turull, demanada per la defensa d'alguns dels investigats, estava prevista inicialment pel 28 de juliol i, després, pel 31 del mateix mes, però es va tornar a posposar després que s'al·legués que el conseller no hi podria assistir. Pel mateix 24 d'octubre, la magistrada Maria Eugènia Alegret, que instrueix la causa, també ha citat a declarar com a testimonis el secretari general del Parlament, Xavier Muro; el lletrat major, Antoni Bayona; i la secretària dels Serveis Jurídics del Parlament, Elisabet Riambau.


Vinaròs rep més de 120 propostes durant la primera fase dels Pressupostos Participatius\nEn la segona fase es durà a terme el primer filtrat de propostes gràcies a la participació ciutadana\nLa regidoria de Govern Obert, encapçalada per Hugo Romero, informa aquest dimarts que durant la primera fase dels Pressupostos Participatius per 2018 s'han rebut més de 120 propostes d'actuacions, realitzades per particulars i entitats.\n"Són propostes que abasten tots els àmbits a nivell municipal i també les diferents zones del municipi. Les propostes guanyadores es repartiran els 200.000 euros que hi ha previstos per a això en aquests pressupostos participatius", ha assenyalat Romero.\nEl regidor també ha volgut destacar la participació de les associacions, indicant que "el teixit associatiu és el primer pas en la participació pública del municipi i per això ens alegra veure la seua implicació en aquest procés".\nDesprés d'aquesta primera fase, en els propers dies es publicaran al web www.participa.vinaros.es totes les propostes i començarà, el 12 d'octubre, una segona fase en què la ciutadania podrà realitzar un primer filtrat amb les seues votacions.\nPer a això, els veïns i veïnes podran participar tant de forma online, a través de l'esmentat web, com presencialment, mitjançant les urnes que hi haurà a la seua disposició tant al Poliesportiu, com a l'Ajuntament o la Biblioteca Municipal.


Alf Saiga - Viatjar.CAT\nPost tagged with ‘Alf Saiga’\nLa familia d’Alf viu al Kazajstan\nEndinsat al país on habiten els antílops Saiga\nBy Meritxell Fandiño, on 7 de juny de 2010\nExemplar dels peculiars saigues\n¿Recordes l’entranyable extraterrestre Alf? Doncs avui et presentem a la seva família terrestre. No descartem, doncs, que l’alien més famós de la televisió fos en realitat un descendent llunyà d’un d’aquests animalons, que en algun moment fa milions d’anys van ser éssers més avançats que l’humà i van contactar amb habitants d’altres planetes i galàxies, emigrant part de la població a aquest indrets. Tampoc descartem que Alf fos en realitat un personatge fictici i que el seu creador es basés en aquesta espècie per dissenyar el protagonista de la sitcom homònima. Aquesta segona teoria, però, sembla menys probable.\nSigui com sigui els antílops saiga existeixen i habiten bona part de les estepes de l’Àsia Central, sobretot a la zona de Kazajstan. Antigament havien viscut a tota aquesta regió en quantitats milionàries, arribant fins a Ucraïna i cobrint gran part de Rússia. No obstant això, avui en dia és una espècie en perill d’extinció. La causa principal de la seva desaparició és l’ús de les seves banyes en la medicina tradicional xinesa, tot i que dotze mil exemplars han mort als darrers mesos a Kazajistan per culpa de la pasteurelosis. Si voleu veure aquests mamífers peculiars i pacífics, doncs, disposeu de poc temps. De totes maneres, tandebò ens equivoquem!\nEl més peculiar dels saigues, i el que més recorda l’Alf, és el seu nas ample, llarg i mòbil. Per altra banda, el més maco era veure’ls emigrar per les estepes en quantitats immenses, un fenomen que s’ha vist reduït durant els darrers anys. No obstant això, si encara volem gaudir-ne, podem deixar-nos caure per Kazajistan i fer-los una vista.