Amanuense històric: 03/28/22\npd 2419 En el Dia del Pare (2 el pare)\n... Amb la voluntat del pare d’estar-se de moltes coses perquè nosaltres poguéssim estudiar o amb les seves observacions sobre el que estava bé i el que estava malament passava el mateix: formaven part del paisatge. Entraven per aquesta orella i sortien per l'altra. Amb el temps, un va aprenent que no té gaire sentit retreure-s’ho, perquè quan ets jove, tu què saps? ... De fet, l'únic que saps, o creus saber, és que els pares estan equivocats en gairebé tot, i per tant no tens gens de ganes de distingir quan tenen raó i quan no en tenen. Les seves raons apareixen més tard i, sovint, quan ja no hi són.\nCal saber conviure amb aquest sentiment i no posar-se gaires pedres al fetge. Hi ajuda molt veure que els fills també practiquen el noble art del demà m’afaitaràs. Però encara conforta més notar que en el trànsit entre orella i orella, i encara que no ho sembli, alguna cosa de profit aconsegueix quedar-se al cervell.\nAntoni Bassas, 19.3.2022\nPublicat per edmon a 1:46 Cap comentari:


“Bogeria a la pastisseria”, el “reality” dolç de TV3, Avui dimecres 25 de gener, estrena – Barnafotopress\n“Bogeria a la pastisseria”, el “reality” dolç de TV3, Avui dimecres 25 de gener, estrena\nAvui dimecres 25 de gener, a les 22.35, després de l’“APM?”, TV3 estrena “Bogeria a la pastisseria”, un nou format que ficarà el nas dins del món d’un dels creadors més genials, sorprenents i imprevisibles de la nostra pastisseria: Christian Escribà. Un pastisser que ha crescut entre les obres del seu pare, Antoni Escribà, i que ha sabut estar a l’altura del llegat familiar.\nPastisseria Escribà va acollir aquest dimarts la presentació de “Bogeria a la pastisseria”: “l’escenari del que és el nostre nou programa d’entreteniment. On passa tot l’enrenou d’aquest nou format d’entreteniment que us presentem i que té com a fil conductor l’art que hi ha al darrere de l’elaboració de l’alta pastisseria. Estem rodejats d’artistes aquí, al capdavant dels quals hi ha el mestre Christian Escribà.”, ha començat la presentació el director de TV3, Jaume Peral.\nL’acompanyaven Cristian Trepat, cap d’Entreteniment i Culturals; Xavier Atance, productor executiu de “Bogeria a la pastisseria”, i Christian Escribà, el mestre pastisser, juntament amb els membres del seu equip: Patricia Schmidt, Xavi Marco, Dani Domínguez i Marc Balaguer.\n“En una pissarra de la sala on es fabriquen les idees que acabaran convertides en un pastís hi ha escrit “Il·lusionar, sorprendre i crear”. Aquests són els tres grans conceptes que es veuran reflectits en aquest nou programa”, ha explicat Peral.\n“Un programa d’entreteniment. Un nou format. Un programa potent i diferent on les emocions estan a flor de pell. A “Bogeria a la pastisseria” veurem com es treballen els encàrrecs més extravagants, sorprenents, emotius, que els vindran tant de persones anònimes com de personatges coneguts. A més, aquest equip no només són uns grans pastissers, sinó que són uns animals televisius que aconseguiran traspassar la pantalla. En la seva feina hi ha il·lusió, creativitat, conflictes i discussions, i tot això, afegit en una coctelera, crea una potent mescla televisiva“, ha afegit Jaume Peral.\n“’Bogeria a la pastisseria’ és un programa que porta un format nou no vist a la cadena”, ha dit quan li ha arribat el torn Cristian Trepat, cap d’Entreteniment i Culturals. “Formalment, ‘Bogeria a la pastisseria’ és un ‘reality’, concepte que pot espantar alguns dels nostres espectadors, però que creiem que agradarà. La idea és renovar el ‘target’ i buscar nou públic. Estar atents a detectar nous formats per atraure nous públics que se sumin al que ja tenim”.\nPer Trepat, és “un programa de pastisseria que no és de pastisseria. És un programa de reptes i emocions. S’hi veurà imaginació desbordant, creativitat a dojo, un equip de pastissers abocat a la seva feina i posant tota la il·lusió del món en els encàrrecs que els arriben amb pastissos espectaculars, pastissos emotius, pastissos solidaris i, al mateix temps, es podrà veure com es desenvolupen les relacions entre els membres de l’equip, i que ens farà riure i emocionar. De manera que durant els 13 capítols de ‘Bogeria a la pastisseria’ l’espectador acabarà formant part d’aquesta família, que és l’equip Escribà.”.\n“El que és important és que, rere un pastís, sempre hi ha una història”, ha dit Xavier Atance, productor executiu de “Bogeria a la pastisseria”. “Un no encarrega un pastís per castigar, sinó per demostrar sorpresa, emoció, celebració, relació… No és només un programa dolç, és un programa on les històries sempre acaben bé. No és només l’elaboració del pastís, és aquella mena de metge de capçalera en què es transformen quan els arriba un encàrrec. El programa no només s’endinsa rere d’aquestes històries, sinó viure el que ells viuen i és el que el converteix en un ‘reality’.”\nUn “reality” blanc on l’equip de “Bogeria a la pastisseria” segueix el dia a dia de l’equip de pastissers amb un muntatge que cuida el detall, amb una espurna d’humor, que mira que sempre hi hagi alguna sorpresa i on no és tan important si el pastís és gran o petit, sinó l’emotivitat que hi ha al darrere. “Tenim històries increïbles. I les triem per la seva singularitat, que puguin anar per camins màgics i convidar els espectadors a viure els somnis dels altres com a seus”, assegura Atance. “I el muntatge és la cirereta del pastís, el que converteix el programa en un divertiment.”\n“L’heu clavat amb el nom, ‘Bogeria a la pastisseria’”, ha fet broma Christian Escrivà amb el seu aspecte de genial creador “boig”. “Gràcies, com a pastisser. Portem anys veient la revolució de la cuina i la repercussió que ha tingut: les escoles s’han omplert d’alumnes i la projecció internacional. Trobo de justícia que ara, amb aquest format, la feina dels pastissers que creem petits moments de felicitat tant amb un pastís com amb un bon croissant es pugui donar a conèixer massivament.”.\nEl que veurà l’espectador en aquest programa és la pastisseria de celebració. Per Escribà, un pastís és la traca final, com quan un veu uns bons focs artificials i necessita aquella descàrrega final de pólvora per arrodonir-ho tot. Els pastissers el que fan és crear la traca final en un àpat.\nSegons Escribà, “Bogeria a la pastisseria” és “un homenatge a la pastisseria. La gent, quan et fa un encàrrec, desconeix el poder que té la pastisseria d’emocionar. No pretén ser un programa només d’Escribà, en aquest país hi ha molts pastissers fora de sèrie i m’agradaria col·laborar amb ells. És un programa on hi té cabuda tothom i l’important és que hi hagi una història.”\nAl seu voltant, hi ha Patricia Schmidt, l’artesana dels detalls, del sucre i l’estètica de l’encàrrec; Xavi Marco, l’aconseguidor i trobador d’impossibles; Dani Domínguez, el músic virtuós de la xocolata que aporta cacau a la història, i Marc Balaguer, el professor científic d’Escrivà, l’alquimista director de l’Escribà Academy.\nSegons Escribà: “no hi ha pastissos impossibles, dona’m temps i pressupost i faig el que tu vulguis”. A partir de demà, a “Bogeria a la pastisseria”, li arriba el moment de demostrar-ho.\nLa presentació, com no podia ser d’una altra manera, ha acabat de manera ben dolça. Escribà i el seu equip han enllestit un pastís que s’ha repartit entre els assistents a la roda de premsa.\nBogeria a la pastisseriaPastisseria EscribàTV3\nEntrada anterior Tercero sin ascensor (Crossbooks), de Lara. A. Sorodio. Nunca habías vivido una noche como ésta….\nEntrada siguiente Marc Márquez y Mireia Belmonte, Mejores Deportistas del 2016, en la Gala del Deporte\nSara Carbonero, íntima y personal en Harper´s Bazaar barnafotopress.com/2021/09/28/sar… 27 minutes ago


Història de vida de Dmitry Pie. La biografia del "mestre" de la boxa russa | Notícies digerir\n03.12.2019 admin Comments 0 Comment\nDmitry Pirog va acabar la seva màxima carrera de boxa fa uns 6 anys, després de deixar el món dels grans esports invicte entre els professionals. Ara és rar, però pots conèixer-lo en tornejos dedicats al seu tipus d’arts marcials preferides. Allà, l’atleta està encantat de fer entrevistes i també sovint endevina les seves prediccions per a les batalles. Com era la carrera i la vida del “mestre” al ring?\nEl futur campió WBO va néixer en una petita ciutat del territori de Krasnodar. Potser no sabríem d’un atleta tan destacat que pogués dedicar-se als escacs. No és per res que el boxeador porta el sobrenom de “grandmestre”, que justifica plenament, ja que des dels 6 anys ja va mostrar habilitats intel·lectuals increïbles fins a aquells anys. No abandona aquesta afició fins avui. Els pares ofereixen al noi una elecció entre futbol i boxa. No podeu endevinar quina secció tria.\nEl primer entrenador es va veure afectat per la intel·ligència esportiva i el desig il·limitat de l’entrenament de l’atleta. Així, l’eminent Victor Serdyukov, que té un gran nombre d’alumnes, va agradar estudiar amb un noi dotat mental i físicament. El jove acaba l’escola amb una medalla, tenint un quatre en el certificat, entra a l’Acadèmia de Cultura Física, ubicada a Krasnodar. La gran ciutat fa possible adquirir una experiència i habilitats immenses en l’esport, ja que ara el famós mentor és Artem Aleksandrovich Lavrov.\nLa biografia amateur de boxa de Dmitry Pirog totalitza 228 baralles. Va aconseguir 200 victòries segures amb 28 fracassos. L’atleta porta el títol de mestre mundialment esportiu de primera classe, arribant a ser finalista al torneig de les Olimpíades de les Olimpíades i també es troba al capdamunt del podi del Campionat CIS entre el personal militar. El rus entre aficionats era inferior a la competició que els seus compatriotes als principals campionats mundials i europeus, on en la intensa competició del 2004, perdent el tret principal de qualsevol esportista, a saber, els Jocs Olímpics. Es podria haver succeït un viatge a Atenes, on es pogués representar Geòrgia al boxeador, però l’agreujada situació política del país frena les perspectives de parlar a Grècia. Les dificultats no van avergonyir el jove que decideix dedicar-se als seus negocis al graduar-se de l’Acadèmia de l’Esport i la Universitat Estatal de Kuban.\nPrimeres actuacions entre professionals\nEl rus es va allunyar del seu estimat negoci, es dedica al desenvolupament del seu projecte empresarial, però aviat arriba una oferta inesperada. És convidat a parlar en un torneig a Gelendzhik. El nostre heroi no té entrenador, equip, i la forma física està lluny de ser ideal, però accepta fer caixa. Així doncs, el debut a l’anell professional acaba amb la victòria de Dmitry. En la ronda 6, la tapa va derrotar al seu oponent i va tornar brillant d’un gran esport. Surt a lluitar per plaer, però ja a la quarta batalla guanya el cinturó del campió de Rússia. Pes mig i no es nota com torna a quedar immers en el procés d’entrenament. Al final del desè enfrontament al ring, en què ha continuat el seu antecedent, es fixa un objectiu: guanyar el títol mundial de mitja part. Per a això, l’atleta coordinarà el treball amb Vyacheslav Nepogodin – un mentor de Samara, i posteriorment s’incorpora Victor Petrochenko. Comença un nou capítol de la història del boxejador. L’equip comença a treballar per aconseguir la tasca.\nSeguint el somni\nDesinteressadament i amb zel, el nostre heroi dóna tota la seva força a l’entrenament, escoltant els consells i l’opinió d’entrenadors de renom del nostre temps. Té un estil i una forma peculiar de lluita, que li manlleva a Ray Leonard i Larry Holmes. Dmitry, entrenat en els trucs i característiques dels millors representants de la boxa del segle passat, està sent inaccessible per a molts dels seus rivals. El promotor Kirill Pchelnikov es va comprometre qualitativament en la promoció de la peça. L’agent justifica el seu nomenament, fent un bon treball en termes de trobar adversaris forts i famosos, així com l’interès del lluitador per les associacions de boxa. El boxejador passa el tanc en totes les actuacions i no deixa cap possibilitat per als seus agressors, cosa que no resta invisible per a l’organització del WBC.\nEl primer viatge a l’estranger va tenir lloc el 2009, en què Kofi Yantuya es va oposar al rus. Des d’Alemanya, Pie torna al Campió Internacional de WBC, derrotant els jutges. En els pròxims dos combats, la potència atacant i impactant no va deixar cap possibilitat de contrarestar les 12 rondes a les nostres úniques, on els competidors van perdre prematurament.\nCampió de la WBO\nDmitry Pirog va celebrar a Grandiose 16 reunions al pis. La millor lluita no queda gaire lluny, que va tenir lloc l’estiu del 2010. L’atleta respon amb el consentiment de l’oferta de signar el contracte del concurs de títols. Els trens als EUA van ser molt emocionants, però, deixant totes les emocions, va a l’acte principal de la vetllada. La lluita va ser relativament igual, però la cinquena ronda per a l’americà Daniel Jacobs es fa fatal. El desafiador va caure i el “mestre” treu la tan esperada cinta de campió mundial a l’estranger. Després gasta 3 defenses de títols segurs. Excel·lents perspectives augmenten a l’horitzó d’un combatent.\nEs va considerar tota mena de trames per al lluitador. En ells, o bé podia afegir els cinturons d’altres sindicats de boxa a la guardiola, o bé perdre el propi. L’oportunitat de parlar contra Gennady Golovkin o Daniel Gig va ser rellevant per als atletes, però el destí va decretar de manera diferent. Una lesió d’esquena va superar el futur de la mitjana. El tractament no aporta el resultat desitjat. La carrera de Dmitry Pie a la boxa va acabar. Així doncs, en el punt àlgid de la fama i l’oportunitat, “penja els guants a l’ungla”.\nMasutatsu Oyama: biografia, vida personal, èxits, cites i fotos


Barcelona tindrà mil bicicletes elèctriques més del Bicing | betevé\nPer aconseguir-ho s'instal·laran jocs elèctrics en un miler de bicicletes mecàniques per transformar-les en elèctriques i arribar a les 3.000\nLaura López | diumenge, 1 d'agost del 2021, a les 20.48\nBarcelona tindrà mil bicicletes elèctriques més del Bicing abans que s’acabi el 2021. Per fer-ho, aquest estiu es començaran a instal·lar els jocs elèctrics que han de permetre transformar un miler de bicicletes mecàniques en elèctriques. L’objectiu és que, de les 7.000 que ara hi ha en servei, n’hi hagi 3.000 d’elèctriques abans no s’acabi l’any.\nUn dels motius que han agilitzat l’adaptació és la bona acollida d’aquesta opció. Segons dades de l’Ajuntament de Barcelona, un de cada tres viatges es fan amb bici elèctrica i cada vehicle té una rotació mitjana de vuit o nou viatges al dia. El consistori també celebra que la integració dels barris de muntanya al Bicing ha donat embranzida a la bici elèctrica, una opció més còmoda per superar els desnivells i fortes pujades de les zones altes.\nDe fet, el primer tinent d’alcalde, Jaume Collboni, ha posat en relleu que aquest canvi de vehicles té com a objectiu afavorir els barris amb orografia complicada: “Els darrers anys ens hem centrat a fer que el Bicing arribi als barris de muntanya ampliant el nombre d’estacions i les bicicletes elèctriques”.\nEl disseny original de les bicicletes implantades ara fa dos anys i mig ja es va fer pensant en aquesta futura adaptació a vehicle elèctric.\nEl Bicing amplia la xarxa i guanya abonats\nArran de la pandèmia pel coronavirus s’han incorporat 97 estacions noves a barris com Canyelles, el Carmel o Trinitat Nova, de manera que la ciutat disposa de 519 punts de Bicing repartits equitativament. També en aquest període ha crescut el nombre d’usuaris: a finals de juny hi havia 128.489 abonats, amb un pic de creixement de l’11 % durant el 2020.\n— Ajuntament de Barcelona — bicicleta — Bicing — vehicles elèctrics


Màrqueting | Volcano Grup Comunicació\nAvui al ens agradaria parlar de màrqueting. Per als que desconegueu aquesta paraula, es defineix com el conjunt de tècniques destinades a planificar un procés de comercialització, per tal de millorar la distribució i la venda de productes i de serveis.\nEl màrqueting es dedica, doncs, a l’anàlisi del comportament del mercat i dels consumidors amb l’objectiu de captar, retenir i fidelitzar als clients satisfent les seves necessitats. Per aquest motiu, el màrqueting es converteix en vital per a l’èxit de qualsevol empresa. Sense el màrqueting no podríem conèixer al consumidor i conseqüentment no sabríem allò que busca o allò que vol.\nGràcies al màrqueting les empreses defineixen un dels principis bàsics, les 4 P: Producte, Punt de venda, Preu i Promoció. Aquests quatre aspectes són bàsics per al bon funcionament d’un negoci. Per aquest motiu, a banda de tenir un producte o oferir un producte de qualitat i que satisfaci les necessitats, és imprescindible per a qualsevol empresa conèixer el target. El target es defineix com el públic objectiu per al nostre servei o producte. Per definir-lo cal segmentar el mercat i per aconseguir això cal conèixer i entendre al consumidor. Quan l’empresa aconsegueix conèixer i entendre al consumidor al qual es dirigeix, oferint-li la qualitat que busca, aleshores crea una forta relació amb ell i les vendes augmenten.\nSovint es relaciona màrqueting i publicitat, però cal tenir clar que NO són sinònims. La publicitat representa una part del màrqueting, però aquest inclou moltes més coses. En definitiva, el màrqueting s’avança a les necessitats del client.\nA Volcano Grup treballem en equip per desenvolupar les tasques de màrqueting que necessita la teva empresa. T’ajudarem a donar conèixer el teu producte o servei perquè arribi on ha d’arribar: a l’èxit.\nNou web, nou blog!\nEmpresa i Social Media\nCopyright 2017 Volcano Grup Comunicació | Avís legal | Cookies\nAquest lloc web utilitza cookies per tal de millorar la seva experiència d'usuari. Si continua navegant estarà donant el seu consentiment per a l'acceptació de les mencionades cookies i l'acceptació de la nostra política de cookies.AcceptoLlegeix més


REVISIÓ DELS AURICULARS PLANTRONICS GAMECOM X40 XBOX 360 |- PART 2 - PROGRAMARI I JOCS\nRevisió dels auriculars Plantronics GameCom X40 Xbox 360 |- Part 2\n1. Introducció2. Embalatge i paquet 3. Una mirada més propera 4. Confort i rendiment 5. Pensaments de tancament 6. Veure totes les pàgines\nEl GameCom X40 es subministra en un paquet de plàstic d'aspecte atractiu que mostra bé els auriculars i té un tema de color verd i negre adequat. Malauradament, és molt difícil obrir i ens veiem obligats a destruir pràcticament l'embalatge per treure els auriculars.\nAl revers del paquet trobem alguns detalls sobre els auriculars en una gran varietat d'idiomes diferents. també hi ha un petit diagrama que informa a l'usuari on ha de connectar cadascun dels connectors dels auriculars.\nEns va sorprendre bastant els pocs articles que s'agrupaven amb el X40. De fet, els únics elements inclosos, a part dels auriculars, són un cable d'àudio de 2,5 mm per a Xbox Live Chat, una guia d'inici ràpid i un fulletó de garantia.


Passos cap a la prohibició de l'especulació alimentària\nArran de la campanya Banca bajo control (Banca sota control) de Veterinaris Sense Fronteres, la denúncia contra les pràctiques especulatives amb aliments d'alguns bancs ha arribat al Congrés espanyol i al Parlament de Catalunya. Aquest darrer ha estat el més contundent, demanant la seva prohibició.\nLa campanya Banca bajo control alerta sobre les pràctiques d'algunes entitats financeres, com ara el Banc Sabadell i Catalunya Caixa, que tenen entre la seva cartera un fons especulatiu que opera amb aliments, en concret amb els cereals bàsics de l'alimentació humana (blat de moro i blat), amb la soja, el cacau, el sucre, el suc de taronja, els porcs i vedells, etc.\nL'especulació alimentària ha estat identificada com la principal causa de les crisis alimentàries dels últims anys. Així ho afirmen les Nacions Unides, la FAO (Organització de les Nacions Unides per a l'Alimentació i l'Agricultura), el Banc Mundial, la Unió Europea i d'altres organitzacions i agències internacionals. Tot i així, hi ha bancs que continuen amb aquesta pràctica.\nSegons dades del Banc Mundial, l'especulació alimentària porta a la fam a més de 44 milions de persones cada any.\nGràcies a la campanya promoguda per Veterinaris Sense Fronteres la denúncia de l'especulació alimentària ha arribat tant al Congrés espanyol com al Parlament català.\nLa comissió parlamentària de Cooperació Internacional del Govern espanyol va aprovar el 25 d'abril una Proposició no de Llei sobre inversions financeres especulatives sobre béns alimentaris de primera necessitat en països en vies de desenvolupament. S'hi demana al Govern que impulsi "les mesures necessàries per evitar els moviments de caràcter exclusivament especulatiu", també s'insta a defensar davant el G-20 el "fre a l'especulació en el mercat d'aliments".\nEl Parlament de Catalunya ha anat més enllà i el 4 de maig va aprovar la proposta de resolució en què s'insta el Govern a emprendre totes les accions necessàries davant el Govern central perquè reglamenti en l'àmbit de les seves competències la prohibició de les inversions financeres especulatives sobre béns alimentaris de primera necessitat.\nVeterinaris sense Fronteres ens recorda que cal seguir treballant en aquesta direcció i que "el Govern haurà de prendre mesures per acabar amb aquesta xacra, controlant un sistema que està especulant amb un dret bàsic com és l'alimentació".\nVols saber més sobre l'especulació alimentària? Consulta aquest enllaç o mira aquest vídeo:\ncampanyes, sobirania alimentària\nEscola feminista de tardor, una proposta per repensar el present i construir el futur


"Criar un fill exigeix més afecte i menys instruccions"\nQuè es necessita per a criar un nadó de “forma natural”?\nLa criança natural engloba accions com respondre al plor del nen, fer-li cas, procurar estar amb ell sense por que es malcriï, etc. I, d’altra banda, encara que normalment inclou la lactància materna, una mare que no dóna el pit també pot criar el seu fill de forma natural.\nLa criança natural és tan important com la lactància natural?\nÉs més important, perquè al llarg del segle XX i el final del XIX se’ns ha fet molt difícil criar els nostres fills. S’han difós tota una sèrie de normes que afirmen que no s’ha d’agafar en braços perquè es malcria, que plorar és bo per als pulmons, que no l’has de ficar al llit amb tu perquè no sortirà en la vida… Fins al punt que criar els nens és gairebé una mica molest. Però si no tens el teu fill per agafar-lo en braços i explicar-li contes, per què el tens?\nAquesta és la teoria del “malcriament” que critica en els seus llibres\nSí, les persones han de comprendre que malcriar és criar malament. Malcriar no és agafar-lo molt en braços, estar molt amb ell o cantar-li moltes cançons. Malcriar és no fer-li cas, abandonar-lo…\nPerò vostè creu que ara es malcria els nens, d’acord amb la definició que acaba d’exposar?\nHi ha de tot. Depèn de la teories que hagin seguit els pares i de les circumstàncies socioeconòmiques. Em refereixo a allò que si no fas el que penses, acabaràs pensant el que fas; els pares que es veuen més o menys obligats a deixar el nen moltes hores perquè han d’anar a treballar per pagar la hipoteca acabaran pensant que això és el millor per al seu fill, perquè a la guarderia l’estimulen molt i el tracten molt bé. Si pensessin que a la guarderia hi ha molts nens i que no hi ha temps material per a estimular-los, se sentirien molt pitjor.\nLes mateixes condicions de vida en què ens movem en la societat actual conviden al malcriament?\nSí, el problema és que es pot formar amb facilitat un cercle viciós; és a dir, si saps que ho està passant malament, encara que no hi hagi més remei que fer-ho, intentaràs canviar-ho. Però si arribes a creure’t que està bé, ja et quedes així. A Alemanya, només el 6% dels nens van a la guarderia abans dels tres anys i a Finlàndia, el percentatge és encara més baix, i són països amb un millor rendiment acadèmic que el nostre.\nPerò per a gaudir d’aquests estàndards que predominen en altres països cal pagar més impostos, i que les empreses canviïn d’actitud.\nBe, en aquests països també ha calgut prendre decisions, a mi m’han dit que ja tenim brots verds. Caldria començar a pensar en què ens gastem els diners.\nUna parella jove treballadora i sense família prop de casa no té cap altra opció que deixar el fill a la guarderia. L’està malcriant?\nNo hi ha una sola manera de criar bé un fill ni hi ha una sola manera de criar-lo malament. A mi, el que em molesta és que hi hagi gent, d’una banda, que té bones idees a qui enganyen i els fan creure una altra cosa: “Jo l’agafaria en braços, però no ho faig perquè diuen que es malcria” o “Jo el ficaria al llit amb nosaltres quan plora, però no ho faig perquè m’han dit que tindrà problemes de son tota la seva vida”. Persones que s’estan sacrificant fent coses que en el fons els molesten i no són naturals, que no els agraden però que ho fan per seguir les normes que fixen altres persones. I, d’altra banda, hi ha els qui prenen decisions de les quals és possible que, al llarg d’un temps, es penedeixin perquè no tenen totes les dades en l’equació per a poder-se decidir. Si et diuen: “Que els dos treballin és imprescindible” i, d’altra banda: “El nen, a la guarderia, es troba de meravella”, no hi ha problema. Però si et diguessin que a la majoria dels països occidentals el màxim de nadons per cuidador en una guarderia és de quatre legalment, en d’altres és de tres i a Espanya és de vuit… potser la conclusió a què arribarien els pares seria diferent. Es tracta de reflexionar sobre quants diners et pots gastar amb un cotxe, quants en unes vacances, quants a comprar un apartament a la platja i quants a criar el teu fill.\nÉs una qüestió de prioritats, llavors.\nExacte. Els pares han de prendre la decisió amb llibertat i jo el que faig és donar-los tota la informació necessària per a ajudar-los a prendre-la. Estic convençut que no cal cap llibre per a criar un fill i no vull que els fills tinguin manual d’instruccions. Cal més afecte i menys instruccions per a criar un nen. Per a aprendre és millor parlar i estar amb un grup de mares amb els seus fills que no llegir un llibre a casa.\nL’instint també és important, cal deixar-s’hi dur?\nÉs important i en algunes coses sí que cal deixar-s’hi dur i en altres no. El nostre instint ens diu que cuidem els nostres fills i és positiu, però també ens diu que quan algú ens molesta cal pegar-li una bufetada i no ho fem.\nI en el cas dels infants, l’instint cal seguir-lo o no?\nLa majoria de vegades sí, perquè l’instint ha ajudat durant milions d’anys els pares a cuidar els seus fills; en cas contrari no estaríem aquí.\nLlavors, guarderies sí o no?\nHauria de ser només quan no hi hagués més remei. Seria convenient canviar el nostre sistema socioeconòmic perquè en la majoria dels casos no fos imprescindible portar el fill a la guarderia, i per a aquells casos en què sí que fos imprescindible, caldria fer millors guarderies.\nEl consol és que a la guarderia se socialitzen, no?\nLa socialització no necessita en absolut guarderies, perquè d’entrada els infants petits no se socialitzen. És a partir dels tres anys, aproximadament, quan comencen a jugar els uns amb els altres. I això ho poden fer en altres llocs. Moltes vegades pensem que els nens canvien perquè els eduquem, i en alguns aspectes és així, sens dubte, però la majoria dels canvis que experimenten els infants són perquè creixen. A dos anys diuen unes coses, a cinc uns altres i a dotze unes altres.\nAvis: sí o no?\nEls avis són el millor que hi ha després dels pares. És molt positiu que els avis participin molt en la vida del nen. Posats a separar-se durant set hores de la mare, de segur que per a un nen de dos anys és millor estar amb els avis que passar-se fins a set hores a la guarderia. Ara bé, tampoc no recomano que estiguin set hores amb els avis, perquè el que el nen necessita realment és estar amb els pares, sobretot amb la mare. Els pares de seguida aprenem que aquesta pregunta de qui estimes més, si la mare o el pare, sobra.\nLlavors, on queda en la criança del nen la figura del pare?\nTots els nens necessiten tenir un vincle afectiu amb una persona concreta, segons la teoria s’anomena “figura primària” i, en la pràctica, s’anomena mare. Pot no ser la mare i un nen pot establir el seu vincle primari amb l’àvia, el pare… El que és segur és que només n’hi ha un, de primari; els altres són secundaris. El pare, si s’esforça una mica, pot gaudir dels primers llocs entre els secundaris, però s’hi ha d’esforçar. No pots pretendre que el teu fill t’estimi molt perquè és el seu paper de fill. Si el pare vol tenir un paper actiu haurà de dedicar temps a l’infant. Però com tot en aquesta vida, com més hores li dediquis, més bé anirà. Són necessàries les dues coses, passar amb el nen molt de temps i que aquest temps sigui de qualitat. Després, amb el temps, els nens ja van necessitant més el pare.\nEs parla molt del temps de qualitat, “poc de temps amb els nens però de qualitat”\nEls nens i nenes estan enamorats de les mares i cal saber que una separació amb la mare durant tantes hores té com a conseqüències que l’infant s’enfadi, que doni un cop de mà…\nLlavors, amb els nadons cal tenir tolerància total?\nNo, tolerància en totes les coses que es poden tolerar.\nQuines no es poden tolerar?\nCadascú ha de prendre les seves decisions, de segur que si veus el teu fill tirant testos pel balcó o obrint la clau del gas l’hi impediràs. Però si el nadó plora i reclama atenció les 24 hores del dia, no és que calgui tolerar-lo, és que això és tenir un nadó normal.\nI què hi ha de la necessitat de tenir temps per als pares?\nNo és excloent, per què no has d’estar amb el teu fill. Quan et cases tots estan d’acord que la teva vida de solter s’ha acabat, no sé per què ningú no et diu, quan tens un fill, que has de fer un comiat de parella l’últim mes d’embaràs.\nAquestes opinions que defensa, estan esteses per la comunitat científica o és una mica outsider?\nEm fa la impressió que vaig començar com a outsider, però cada vegada ho sóc menys.\nEl son és un dels maldecaps dels pares amb els nadons. Algun consell?\nCrec que abans els pares ho donaven per fet, ja sabien que tenir un fill significava passar la nit en blanc i a ningú no se li ocorria que aquest era un problema mèdic que calia consultar al pediatre. En tot cas, potser demanaven al metge d’adults vitamines per a suportar aquestes nits. Però, és clar, s’han creat unes expectatives… Als pares, els han dit d’una banda que els nens han de dormir sols i a la nit d’una tirada. Els meus pares, per exemple, això no ho sabien. Jo he dormit amb els meus pares fins a sis anys, per tant ells no sabien que havia de dormir sol i com que no hi havia una altra habitació a casa… D’altra banda, s’ha creat un temor, es diu als pares que “si el nen no fa això d’aquesta manera tindrà problemes quan es faci gran, no sortirà mai del llit dels pares…” i tots es preocupen. Però no és cert que els nadons hagin de dormir sols -perquè es veu claríssim que els agrada dormir en companyia- . Com pots fer més cas del que llegeixes en un llibre d’allò que veus cada dia amb els teus propis ulls? És l’instint reforçat per l’observació. M’escriuen les mares i em diuen: “Quan deixo el nen al bressol plora i només es calma quan l’agafo en braços”. Ja ha trobat la solució. Ningú no es queixaria ni se sorprendria si li recomanés unes pastilles homeopàtiques perquè es calmés o li fes un massatge… Llavors, per quina causa tant de problema a acceptar que el nadó es calma amb el pit i quan se l’agafa? Sempre fa la impressió que és una desgràcia, ningú no diu: “Quina meravella, cada vegada que el meu fill es desperta me’l fico al llit i es torna a adormir de seguida”. És una solució fàcil, barata.\nPerò requereix esforç\nNo, no. El que necessita esforç és allò altre. Si jo recomanés que cada vegada que el nen es desperti cal que els pares es llevin i li facin un massatge … Això sí que és esforç.\nQuin és el son normal d’un nadó?\nNo hi ha pautes. Si un nadó es desperta moltes vegades de nit, el problema el tens tu que t’has de llevar de matí per a anar a treballar, perquè després el nadó continua dormint. Tots els nadons acaben dormint les hores que necessiten i si no ho fan de nit ho faran durant el dia.\nEls seus fills l’han deixat dormir bé?\nBé, han fet el que han pogut. Quan tens fills no dorms igual, encara que això no signifiqui que dorms pitjor. Recordo una època en què em despertava per estar de nit amb els meus fills, però no ho recordo com un moment de desesperació. Això és com quan te’n vas de festa de nit, la pregunta és: Com de bé o de malament m’ho he passat?\nEl problema és que si estàs una setmana seguida de festa i has de treballar, es pot arribar a la conclusió de no voler sortir de festa.\nO de no voler treballar. És clar que no es dorm amb la mateixa intensitat, però tenir fills és això, dedicar-los temps, estar amb ells, consolar-los quan ploren, contestar les seves interminables preguntes…\nSón molts els qui diuen que els nens es guien per rutines, és així?\nNo crec que les rutines siguin necessàries i convenients per al desenvolupament d’un infant i caldria veure si la teva vida és més fàcil amb rutines. Estic convençut que no són necessàries les rutines, perquè els nens s’adapten a moltes coses diferents, igual que els adults. Per això crec que si en alguna cosa hem d’ajudar els nostres fills en la seva educació és a no tenir rutines. Jo vull tenir un fill adaptable, no un fill que tingui rutines.


Publicat el Dijous, 09 Juny 2016 11:41\n26 d'abril, a la Garriga: Assemblea Oberta #sensepor\nPublicat el Dilluns, 25 abril 2016 17:13\nVolem convidar-vos a participar a la campanya en suport als càrrecs públics amenaçats per l'Audiència Nacional espanyola i en defensa del dret a desobeir: "Sense por, desobeïm per la independència".\nNecessitem de la màxima mobilització popular i l'activació de tothom per tal de garantir el major suport possible.\nFamílies de la Garriga es mobilitzen contra la llei Wert\nPublicat el Divendres, 15 abril 2016 18:33\nDiverses famílies de la Garriga s'han mobilitzat contra la llei Wert amb la voluntat de declarar-se objectores de les proves de tercer i sisè previstes a dita llei. Tot i saber que les primeres proves es fan la setmana vinent, les famílies insubmises s'han posat en contacte amb les AMPA de les diferents escoles públiques del municipi amb la voluntat d'informar sobre les proves i la possibilitat de no fer-les.\nPublicat el Dimarts, 08 Març 2016 15:37\nPublicat el Dimecres, 17 Febrer 2016 11:47\nComunicat de la CUP de la Garriga en relació a la decisió presa aquest diumenge 3 de gener\nPublicat el Dimarts, 05 Gener 2016 14:30\nDes de la CUP de la Garriga apostem per la transparència i per això volem fer públic el posicionament de la nostra assemblea local i de la territorial del Vallès Oriental.\nTant l'Assemblea de la CUP de la Garriga, com la Territorial, han estat favorables, majoritàriament, a investir el candidat que presentava Junts pel Sí, Artur Mas, sense acceptar en la seva totalitat l'acord que aquesta formació oferia. La proposta defensada era apostar pel procés constituent i per la ruptura, i no acceptar el pla de xoc. Això es traduïa en donar suport a la investidura amb el vot favorable de 2 diputats i l'abstenció dels 8 restants per tal d'iniciar la legislatura i poder desenvolupar la declaració aprovada pel Parlament del 9 de novembre.\nLa CUP la Garriga facilita la informació dels plens municipals


Forum Sanitari - Revista 19 - Abril 2011 by COMG - Col·legi Oficial de Metges de Girona - issuu\nNÚM 19 - REVISTA FÒRUM:NÚM 4 - REVISTA FÒRUM.qxd27/04/201111:11Página 1BUTLLETÍ INFORMATIU\nNúmero 19 - Abril 2011\nC/ Albereda, 3-5\nOPINIÓ. La mort.\nINFORMACIÓ. L’oficina virtual repartirà gairebé 5.700 euros entre els seus clients, novetats en el curs de prescripció\ninfermera, entrega de l’Esculapi al Dr. Josep Ruscalleda, nova Junta del Col·legi de Veterinaris de Girona i els fisioterapeutes pediàtrics gironins s’actualitzen.\nENTREVISTA. Dr. Josep Ruscalleda i Sabater.ENTRA EN VIGOR LA NOVA\nLLEI ANTITABACNÚM 19 - REVISTA FÒRUM:NÚM 4 - REVISTA FÒRUM.qxd27/04/201111:11Página 2Escrits d’opinió: Com veuren 4 professionals la mort en relació a la seva professió?LA MORTLA DAMA MÉS MISTERIOSALa mort, puc dir que és la meva companya de treball. Cada dia la\nveig, la sento, la noto…però a la vegada la percebo tan llunyana,\ntan inexplicable…La mort, la meva companya que cada dia\nm’ensenya el que és viure, el que és estimar. La mort, l’única certesa de la nostra vida i sempre tan oblidada. La mort, per uns un\npas més de la nostra vida, per d’altres l’últim. Per això és tan\nimportant cuidar, mimar, preparar aquest moment. És una tasca\napassionant, procurar que cada persona mori amb la dignitat que es mereix o dit d’una\nmanera més encertada, intentar que cada persona visqui amb plenitud fins a l’arribada de\nHo he vist, és possible morir bé, he topat amb morts serenes, tranquil·les, acceptades encara que emocionalment doloroses. Com també he experimentat morts punyents, dramàtiques, esgarrifoses. De què depèn? La resposta és senzilla: de com decidim viure i de com\nens ajuden a viure. La primera part de la resposta s’ha de trobar a través d’una recerca personal i la seva consecució és responsabilitat de cadascú. Per saber si anem en la direcció\nadequada ens podríem preguntar: si em morís demà podria estar contenta amb el què he\nsigut fins ara? La segona part de la resposta és la que m’implica com a professional i en la\nqual puc participar d’una manera molt activa junt amb tots els membres del meu equip.\nCicely Saunders va ser la pionera d’aquesta gran revolució que són les cures pal·liatives,\nun moviment que ha omplert de dignitat els moments finals de la vida. Ara sabem que per\najudar a viure als nostres pacients el més eficaç és tractar el que s’anomena el dolor total.\nEs defineix com un dolor que és a la vegada físic, psíquic, social i espiritual i que per tant\nha d’estar abordat pels diferents professionals experts en cada dimensió de la persona. El\nque més valoren aquests pacients és palpar que no els abandones, percebre que ens\nsegueixen interessant els seus problemes, les seves il·lusions. Com a infermera em resulta reconfortant poder treballar en un àmbit on es té en compte la persona amb tota la seva\nglobalitat ja que és la base de la nostra disciplina.\nAcabo amb una frase d’un pensador que resumeix el que he volgut expressar en aquestes\nlínies: “acompanyar a una persona en el procés de morir és ajudar-la a viure intensament\nl’última experiència de la seva vida”.La mort és màgica i alhora inoportuna. Màgica perquè, llevat dels\ncasos de suïcidi, un no en sap ni el quan ni el com; inoportuna\nperquè sempre estronca alguna il·lusió: no pots assistir el casament del teu fill o del teu nét, no pots conèixer el teu besnét o besnéta, no pots veure publicat el teu darrer llibre, no pots tornar a\ncontemplar aquell rostre còmplice, no pots fer aquell viatge que\nsempre havies volgut…\nEn els primers anys de professió, els morts em feien por. Sovint havia de fer autòpsies sol,\nde nit, i en petits cementiris rurals que hi havia un mort cada cinc o deu anys i que, conseqüentment, estaven plens de teranyines i amb unes condicions higièniques pèssimes. A\nbanda, que no hi havia les mesures de protecció que els forenses tenim actualment, i no era\ndescartable obrir un cadàver i contagiar-te d’alguna malaltia.\nPerò tot i els handicaps, ja aleshores em semblava important interrogar els morts i que\naquests em responguessin. Calia fixar-se molt en les respostes perquè, en aquest món,\nsovint la veritat penja d’un fil. Això ho fa apassionant. Amb el nombre d’autòpsies que he\npracticat, he tingut molt de temps de reflexionar sobre la mort, de donar voltes a la fragilitat\nde la vida humana, als conceptes de justícia i injustícia, a la soledat, a la vellesa... També\nhe tingut temps de pensar en el destí i em nego a creure que tots els cadàvers que m’han\narribat a la sala d’autòpsies tinguessin un dia marcat en un calendari des del moment en\nquè van néixer. Necessito pensar que el destí l’anem sembrant dia a dia.\nDesprés de trenta-cinc anys de professió, els morts no només no em fan por, sinó que tampoc no temo la mort. La meva feina diària m’ha ajudat a desmitificar-la. Ara la veig com el\nquè és, un fet biològic irremeiable. Tenir la mort a prop m’ha ajudat a relativitzar la resta de\ncoses, m’ha fet apreciar encara més la vida –la majoria dels forenses que conec són persones extremadament vitalistes–, m’ha fet variar l’escala de valors i, fins i tot, m’ha fet creure en Déu.\nSempre he pensat que la millor manera de morir seria a casa, acompanyat, sense dolor…\ni quan hagués fet tot el què volia fer. Però això no val a triar. Tots sabem que hem de morir,\nperò vivim com si no ho sabéssim. En això, els humans som intel·ligents.Dolors Pons Crisol\nInfermera en Cures Pal·liativesDr. Narcís Bardalet Viñals\nMetge forenseLA MORT\nLa mort, una paraula que en l’àmbit veterinari no\nsembla tenir la mateixa interpretació que en la\nresta de professions sanitàries. El concepte mort\nper definició és: la finalitat d’un organisme biològic a deixar de viure.\nEn els éssers vius es caracteritzen pel cessament irreversible de les funcions vitals, sense voler confondre amb el cessament temporal,\ncom és el cas de la hibernació.\nAquest concepte, i molt especialment en Veterinària, té unes connotacions diferents degut\nals canvis de costums de la societat actual, i a la manera de valorar les coses.\nEn principi, en la Veterinària, es considera aquest acte com una necessitat de la pròpia vida\nde l’animal, tant si és per voluntat pròpia (eutanàsia) com si és amb una finalitat productiva,\ndestacant-ne la potestat del propi veterinari per poder-la decidir.\nAmbdós casos van a parar allà mateix per diferents camins, en el primer imperen els sentiments que poden ser molt grans, si també, ho ha estat l’estima durant tota la vida; en canvi,\nen el segon cas, no té el caire sentimental, i s’ajusta a una necessitat de rendiment productiu.\nEncara que el final és el mateix, he volgut transmetre diferents interpretacions de la mort\ndins l’àmbit de la professió Veterinària, per poder més endavant, ser tema de fòrums més\nerudits i profunds.Jordi Ullate Duch\nVocal Junta Col·legi Veterinaris Girona2LA MORT\nLa mort no és igual per a tothom. Durant els anys que porto treballant com a professional de la sanitat he pogut comprovar que\nla mort és un acte íntim i individual que cada persona el viu\nsegons la seva percepció de la vida i les seves ideologies. Hi ha\nqui ho viu amb un gran mutisme, negació, por i angoixa; d’altres\ns’hi entreguen amb una gran calma i enteresa, fent que la mort\nsigui part de la vida, part de la vida de la seva ànima; també hi\nha qui la viu amb cert sentit de l’humor i ironia, i pot exclamar: “Bé, filles, ara aviat ja podré\ntornar a discutir-me amb el vostre pare, que en pau descansa”. Això ens demostra que\nl’abordatge i l’acompanyament a la mort és un acte únic i exclusiu per a cada persona.\nNosaltres, com a professionals de la salut, juntament amb la resta de professionals i la família, hem d’acompanyar i ajudar el pacient a assumir la mort d’acord amb el sentit que ell ha\ndonat a la seva vida i les seves creences.\nL’objectiu prioritari de la nostra atenció al malat terminal són les mesures de confort, sense\npretendre allargar l’agonia ni escurçar la vida intencionadament, sinó facilitar-li el pas de la\nvida a la mort amb la màxima dignitat i qualitat possible.\nL’atenció del pacient terminal s’ha de realitzar sota una visió integral i personalitzada, tenint\ncura de les seves necessitats biològiques, psicològiques i socials, atenent a la diversitat de\nsímptomes que presenta, com poden ser: el dolor, les nàusees, el restrenyiment, la incontinència, l’insomni, l’asfixia, la restricció de la mobilitat, el dolor moral, la por, l’angoixa, el sentit de pèrdua...\nNosaltres, com a fisioterapeutes, podem ajudar a minimitzar la simptomatologia que presenta el malalt terminal, atès que amb els tractaments posturals, el moviment de les articulacions i la mobilització dels teixits incidim sobre la majoria dels símptomes, i és a través del\ncontacte amb les nostres mans mitjançant el sentit del tacte -que fins al final està present\nen el pacient- amb el qual donem confort, relaxació i acompanyament a la mort.Núria Torrents Sesé\nFisioterapeuta col·legiada, núm. 403NÚM 19 - REVISTA FÒRUM:NÚM 4 - REVISTA FÒRUM.qxd27/04/201111:11Página 3L’oficina virtual, fruit de l’acord entre el COMG i Bankinter, repartirà gairebé 5.700\neuros entre els seus clientsAl igual que l’any passat, l’oficina virtual Fòrum Sanitari, fruit de l’acord entre el COMG i\nBankinter, repartirà entre els seus clients gairebé 5.700 euros, com a retorn de part dels\nbeneficis que hagin generat amb la seva activitat.\nAquestes quantitats, que en algun cas arriben fins als 836 euros, són el retorn de part del\nguany que cada client ha generat al banc, en funció de la seva activitat, fruit de l’acord aconseguit pel COMG durant l’any 2009.Us recordem que Bankinter, a través de l’oficina virtual de Bankinter, també ofereix d’altres\navantatges als col·legiats i familiars per tal d’accedir a hipoteques, préstecs personals, comptes corrents, productes d’inversió, etc, a preus i condicions avantatjoses. Per tal d’informarvos més àmpliament sobre aquests avantatges només cal que us adreceu al vostre col·legi\no bé al web www.forumsanitari.org.\nInforma’t i gaudeix-ne!Novetats en el Curs de Prescripció InfermeraEntrega de l’Esculapi al Dr. Josep Ruscalleda SabaterDesprés dels primers sis mesos des de l’inici dels Cursos de Prescripció Infermera al\nCol·legi Oficial d’Infermers/eres de Girona en fem les primeres valoracions.El passat 24 de desembre, la secció de metges de\njubilats del COMG, acompanyats del president, Dr.\nBenjamí Pallarès; del secretari, Dr. Pere Rimbau, i\ndel vicepresident primer, Dr. Emili Ayats, van traslladar-se a Cassà de la Selva per fer entrega de\nl’Esculapi al Dr. Josep Ruscalleda Sabater, en\nhonor al seu centenari, celebrat el març del 2010.\nL’homenatge va ser molt emotiu i la vetllada va\ntranscórrer amb alegria i il·lusió.Amb la formació de prop de 80 col·legiats al mes, una demanda creixent d’alumnes i motivats per la bona acceptació dels cursos, el COIGI estudia incorporar properament novetats\nen l’organització dels mateixos.\nUna de les accions que es projecta és descentralitzar de la Seu Col·legial part d’aquests cursos per poder impartir-los a diversos centres de treball de la província.\nD’aquesta manera pensem poder donar major resposta als col·legiats interessats, facilitant\nla realització del programa presencial a aquells centres que intervinguin.\nEn breu rebreu informació més detallada.La nova junta de govern del Col·legi de Veterinaris de Girona, ja està en marxa\nPresidida pel Sr. Bernat Serdà, ja han començat a realitzar les tasques pròpies del Col·legi\nels nous vocals de la junta. Comptant sempre en millorar la gestió i afavorir el màxim els interessos de tots els col·legiats.Taula Rodona “Atenció al menor d’edat. Les implicacions legals, responsabilitat i\nProfessionals i pares van exposar i debatre durant\nla taula rodona, la maduresa dels adolescents per\nprendre determinades decisions sobre la seva\nEl passat 27 de gener, l’Auditori de la Casa de\nCultura de Girona va ser l’escenari escollit per\nposar de manifest la falta de recursos i els problemes ètics que es troben els professionals que treballen en contacte directe amb els adolescents.\nLa taula rodona, organitzada pel Col·legi Oficial\nde Metges de Girona i l’Agrupació de Ciències Mèdiques, va posar damunt la taula temes\ncom la demanda de tractaments anticonceptius, la píndola postcoital, etc.\nLa jornada va finalitzar amb el torn obert de paraula, on els assistents van manifestar i preguntar els seus dubtes als ponents.\nEls fisioterapeutes pediàtrics gironins s’actualitzen segons l’acadèmia Europea de\nEl passat dia 22 de gener, va tenir lloc a la seu gironina del Col·legi de Fisioterapeutes de\nCatalunya, la conferència “Perspectives de l’Acadèmia Europea de nens amb discapacitat”,\na càrrec de la fisioterapeuta especialitzada en pediatria, Lourdes Macias.La nova junta esta composta per:\nPresident: Bernat Serdà Bertran\nSecretaria: Margarita Zurutuzar Urquia\nTresorer: Ramon Cedó Benet\nVocals: Jose Luis Martínez Fernández, Bàrbara Pérez Ramos, Antoni Margenat Luque i\nJordi Ullate Duch.Va ser un èxit d’assistència. De moment, sembla ser que la fisioteràpia pediàtrica és una de\nles especialitats que genera més interès en les contrades gironines. Els assistents es varen\npoder posar al dia de les noves escales de valoració per la espasticitat, distonies i funcionalitat.2011 Any Mundial de la VeterinàriaSeguint dins del camp de la fisioteràpia pediàtrica, s’estan duent a terme les sessions formatives de psicomotricitat a l’escola d’E.E de Palamós “Els Àngels”. S’ha triat aquest lloc, en\ncomptes de la Seu del Col·legi, per les necessitats d’espai i material que es requereix per a\ndur a terme aquest curs, ja que és\nteòric i pràctic.Fa 250 anys que Claude Bourgelat, en una pensió\nde la guillotière de Lion, va fundar la primera escola veterinària del món. En aquest acte de celebració no hi podia faltar el Col·legi de Veterinaris de\nDurant tot l’any es portaran a terme diverses\naccions per acabar a la tardor amb un gran acte\ninstitucional on hi participaran diferents professionals i oficis relacionats amb la professió.Tots els assistents estan molt\nsatisfets de com s’està desenvolupant i troben molt enriquidor poder\nfer aquestes sessions de forma\nvivenciada.3NÚM 19 - REVISTA FÒRUM:NÚM 4 - REVISTA FÒRUM.qxd27/04/201111:11Página 4ENTREVISTA AL DR. JOSEP RUSCALLEDA\nEl Dr. Josep Ruscalleda i Sabater va complir els cent anys el passat 27 de març\ndel 2010. Malgrat que fa uns anys que no gaudeix de bona mobilitat, té el cap ben\nVostè va néixer a Sant Feliu de Guíxols. Com recorda aquells primers anys?\nMolt bé. En aquell temps jugàvem pel carrer. Jo, de totes maneres, anava a col·legi.\nAnava als “hermanos” des dels 3 anys i en teníem un que ens explicava la història\nsagrada com un conte. Ens agradava molt. Tenia una paciència...\nLa vida ha canviat molt des de llavors.\nAra ens trobem a Cassà de la Selva. Què representa per a vostè aquesta vila?\nEl meu pare era de Cassà; i el meu oncle, que era el que estava aquí a Cassà i era\nmetge, no tenia fills; per això nosaltres veníem molt sovint a passar una temporada\namb ells. El meu avi i besavi també eren de Cassà. Jo vaig venir aquí definitivament\nl’any 36, abans de la guerra. Vaig acabar la carrera i com que ells no tenien fills, em\nvaig quedar aquí. Els meus pares, la meva germana i els seus fills també van venir\na refugiar-se aquí a Cassà, perquè tenien por dels bombardejos de Sant Feliu.\nAquest poble és gairebé el meu poble natal, perquè he passat més anys aquí que\na Sant Feliu. Als 10 anys vaig anar als Maristes de Girona a fer el batxillerat; després vaig anar a estudiar a Barcelona, de manera que només anava als estius a\nSant Feliu. Per tant, sóc més d’aquí que d’allà.\nEns pot dir com eren aquests dos pobles fa un segle?\nHan canviat molt. Han crescut. Passa, però, que a Sant Feliu al fer tants anys que\nno hi soc, el canvi és més sobtat. Aquí a Cassà el canvi s’ha fet més pausadament.\nPerò tot ha evolucionat... Abans anàvem a pagès amb una tartana, després hi vam\nanar amb bicicleta, i finalment amb cotxe; a vegades també a peu.\nCom recorda els anys de la guerra i a on la va passar?\nEl 18 de juliol va esclatar la guerra, però a mi no em varen mobilitzar fins al juliol\ndel 37, al cap d’un any. Vaig haver d’anar a Barcelona i em varen enviar com a\nmetge a Pino de Ebro; fins al febrer del 38 que el meu oncle es va posar malalt,\nvaig demanar permís per anar a veure’l i vaig venir. Em varen demanar passar a\nl’altre costat, però els republicans -al lloc a on vaig anar jo no eren militars, eren milicians- no sabien de què anava la guerra. Allò era un desastre. I vaig dir que sí, que\nvolia passar a l’altre costat. Vaig passar per la frontera del castell de Recasens.\nVam arribar a l’altre costat i allà ja no era tinent com abans però ens deien Soldado\nMédico. D’allà em van enviar a Saragossa, a una companyia d’automòbils. Recordo\nque em pagaven 25 pessetes al mes. Hi havia molta gent de Catalunya, de manera que ens reuníem. Llavors, amb una companyia d’ambulàncies vam anar seguint\nles tropes que venien cap aquí, i vam entrar a Barcelona. Les tropes ho feien al matí\ni nosaltres a la tarda. Un cop acabada la guerra vaig tornar a Cassà.\nCom ha canviat la professió mèdica en aquests 100 anys?\nMare de Déu com ha canviat! Miri, abans hi havia curanderos. Ara ja no n’hi ha cap.\nAixò vol dir que abans la medicina no era gaire “segura”, en canvi ara ha fet molts\navanços, per això els curanderos ja no tenen raó d’existir. El tema dels medicaments; abans les medicines les preparaven els farmacèutics; ells feien les barreges. No hi havia gairebé injectables; era una medicina molt naturista, amb moltes\nherbes. En canvi ara tot són medicaments. Han aparegut les grans farmacèutiques\nque ho dominen tot. Quan jo vaig començar, per exemple, amb els RX (que ja n’hi\nhavia a Girona): com hi anava el malalt a Girona? perquè cotxes tampoc n’hi havia\ngaires... Una altra cosa, per exemple, eren les anàlisis: quan vaig tornar de la guerra amb el farmacèutic vam començar a fer anàlisis, perquè per fer una anàlisis de\nsang a Girona hi havies d’anar amb dejú... i com hi anaves si no tenies ni cotxe ni\nres? De manera que nosaltres fèiem el més elemental de l’analítica.\nValoraria aquest canvi a millor o a pitjor?\nDesprés d’explicar tot això, evidentment, el canvi ha estat positiu.\nEl contacte amb el pacient, però, era millor abans. El que hem perdut ha estatCol·legi Oficial d’Infermers/eres de Girona (COIGI)\nC/ Albereda 3-5, 3r. - 17004 Girona Tel. 972 20 40 61 / 972 20 15 04\nC/ Albereda 3-5, Àtic - 17004 Girona Tel. 972 20 88 00l’humanística. Quan jo vaig començar aquí,\ncada dia venien 3 ó 4 malalts. Amb la\nSeguretat Social, es va produir un gran canvi.\nLes medicines eren de franc, de manera que\nla gent venia moltes vegades sense tenir res.\nPenso, també, que el cotxe ho va fer malbé\ntot, perquè abans la gent s’ajudaven mútuament. Quan jo anava a una casa a mirar una\ncriatura, per exemple, i els pares treballaven,\nsempre hi havia un veí que m’atenia i\nm’ajudava (quan havíem de posar injeccions,\ns’havien de bullir les xeringues i, per tant,\ns’havia d’encendre foc). A més, la gent no marxava del poble. Ara ve el dissabte i tothom\ntoca el dos. Abans els dissabtes encara es treballava. I els diumenges s’anava al cinema, a\npasseig...es feia més vida al poble. Abans\ntothom es coneixia i ara, en canvi, no. Tothom\nmarxa, és fora. Ha canviat molt.\nL’any 2008 va presentar el llibre "Anys i\npanys, vivències d'un metge rural". Quan\nva tenir la idea d’escriure el llibre?\nM’ho deien els nets i els nebots: “Avi, ha d’escriure un llibre”. I al final em vaig decidir a escriure’l. Aquí a Cassà hi havia un xicot, que es va morir l’any passat, que\nsempre em preguntava perquè no feia les memòries. I ell em va ajudar a fer-les.\nÉs una recopilació d’històries i records?\nSí. De coses que m’han passat des de la infància a ara. Aquestes memòries han\ntingut moltes vicissituds. Quan les va tenir fetes, les vaig donar a llegir a un cunyat\nmeu, en Jordi Nadal. Li vaig ensenyar i em va dir que així “no podia anar ni amb\nrodes”, perquè estava mal escrit. Llavors el vam reescriure i quan el va tornar a llegir ja li va agradar més. He de dir que aquestes memòries me les va aprovar en\nQuim Nadal, també. És important dir que el què en vàrem treure ho vam donar tot\na l’Associació d’Alzheimer de Cassà. En vam vendre molts!\nQuines han estat les seves principals aficions?\nLa natació. Jo vaig participar a la travessia del port de Barcelona. Teníem un equip\nde Waterpolo i jugàvem amb els diferents equips que tenien les poblacions de la\ncosta, com per exemple Llafranc. Durant la festa major jugàvem partits.\nTambé m’agrada viatjar; he viatjat molt. Amb el meu germà hem estat a Nord\nAmèrica, a Canadà, a Groenlàndia, al Japó, a la Xina, als països del Nord\n(Noruega, Suècia), al Brasil, a les illes de l’Atlàntic... hem estat també al\nTranssiberià... en fi, hem estat a tot Europa.\nI la família. Quants fills, néts i besnéts té?\n9 fills, tot i que se’ns va morir un l’any passat.\nTambé tinc 23 néts i 8 besnéts. Som una gran família.\nQuin és el secret per arribar tan bé als 100 anys?\nNo n’hi ha de secret. Home, potser el secret més secret és no fer disbarats. És igual\nque amb medicina. Hi ha una dita que diu “Primer, no fer mal”. El metge té aquesta norma. Doncs el mateix amb la vida. Pots gaudir-la però amb compte. Jo no soc\ngran menjador; menjo poc. Tampoc m’agrada el beure i fumava amb pipa. Per cert,\ntinc 500 pipes. Vaig començar a fumar amb pipa als 17 anys quan estudiava a\nNo. Hi penso molt. Penso com vindrà, tot i que ens diuen que vindrà quan menys\nho esperem. A casa, érem molt religiosos. Hem estat creients. No em fa por la mort.Consell de redacció: Sílvia Bardalet, Cristina Montero, Joan\nProfitós, Joaquim Barceló, Francisco Bastida, Jordi Ullate, Alba\nResplandis i Laia Teixidor.\nImpressió: NEXE IMPRESSIONS, SLCol·legi Oficial de Veterinaris de Girona (COVG)\nC/ Cor de Maria 10 - 17002 Girona Tel. 972 20 00 62Coordinació i maquetació: Meritxell Bonet.Col·legi de Fisioterapeutes de Catalunya - Secció Territorial de Girona\nC/ Albereda 3-5, 3r. - 17004 Girona Tel. 663 26 79 92 / 902 10 65 32Foto portada: Martí Artalejo.DIPÒSIT LEGAL: GI-60-2007\nEdició: Abril 2011All pages:1234InfoSaveLikeShareDownloadMoreForum Sanitari - Revista 19 - Abril 2011 Published on Jan 11, 2012 Revista 19 del forum sanitari del COMG de l'abril de 2011comgFollowRead moreRead moreSimilar toPopular nowJust for youGo explore


S’ha mort l’ex-ministre socialista Antoni Asunción\nEl també ex-batlle de Manises es va presentar com a candidat del PSPV a la Generalitat Valenciana el 1999\nL’ex-batlle de Manises i ex-ministre d’Interior espanyol pel PSOE, Antoni Asunción, s’ha mort avui a seixanta-quatre anuys a València arran d’una malaltia que se li va detecra fa algunes setmanes. Asunción, militant del PSOE des dels anys 1970, va començar la carrera política com a batlle de Manises el 1979. Posteriorment va ser president de la Diputació de València i el 1988 fou nomenat director general d’Institucions Penitenciàries, on va dissenyar i implementar la política de dispersió de presoners d’ETA.\nEn 1994 fou nomenat per Felipe González ministre d’Interior espanyol, càrrec que va deixar arran de la fugida de l’ex-director de la Guardia Civil Luis Roldán. Del 1993 al 1996 fou diputat a les corts espanyoles i el 1995 va ser candidat del PSPV a la Generalitat Valenciana, però després de la derrota electoral va abandonar la primera línia política.\nEl 2010 va voler tornar a la primera plana de la política amb el propòsit de forçar unes primàries al PSPV de cara a les eleccions a les corts del 2011, però no se’n va sortir, i el 2013 es va acostar a Ciutadans presentant amb Albert Rivera i Joan Carles Girauta el partit Movimiento Ciudadano.\nEl juny del 2015 va tornar a ser notícia quan fou encausat per l’Audiència espanyola per la venda suposadament fraudulenta d’una piscifactoria al Banc de València.


Nou crim al Pont de Vilomara: detenen una dona de 32 anys per la mort violenta d'una familiar - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nNou crim al Pont de Vilomara: detenen una dona de 32 anys per la mort violenta d'una familiar\nLa víctima, de 40 anys, ha estat trobada morta per una ganivetada al coll en un habitatge de la urbanització Marquet Paradís\nroger junyent pau brunet redacció | manresa 02.07.2020 | 11:25\nMoment en el qual els serveis funeraris s'han emportat el cadàver ROGER JUNYENT\nMoment en el qual els serveis funeraris s'han emportat el cadàver\nUna dona de 40 anys ha mort aquest dijous al matí d'una ganivetada al coll en un habitatge del Pont de Vilomara. Els Mossos d'Esquadra atribueixen el crim a una dona de 32 anys, nacionalitat colombiana i familiar de la víctima, a qui han arrestat després d'una recerca per la zona que ha inclòs l'ús d'un helicòpter. La policia catalana descarta que es tracti d'un cas de violència de gènere.\nEls fets s'han produït cap a les 9 del matí a la casa situada al número 701 del carrer 12 de la urbanització Marquet Paradís. Els Mossos d'Esquadra han estat requerits per adreçar-se a un domicili de la urbanització alertats que hi havia un dona morta amb indicis de criminalitat. Els agents de la Divisió d'Investigació Criminal de la Regió Policial Central s'han fet càrrec de les indagacions per aclarir les circumstàncies de la mort i l'autoria dels fets.\nDavant la porta de la casa, a quarts de 12 del migdia hi havia aparcats els vehicles de la funerària i de la comitiva judicial i passades les 12 ja s'han endut el cadàver.\nAmb la d'avui, ja són dues les dones mortes de forma violenta al Pont de Vilomara en els darrers 100 dies. La primera va ser assassinada el 23 d'abril a la nit en una casa del carrer Coloms de la urbanització River Park. La víctima, Teresa Garrido, tenia 63 anys. Aleshores, els Mossos d'Esquadra van detenir l'home de 52 anys que compartia l'habitatge amb ella, com a presumpte autor de la mort. No feien gaire vida social al poble encara que si que s'hi deixaven veure i molts veïns els coneixien de vista. Quan els agents dels Mossos van arribar al lloc dels fets, van constatar que hi havia un baró que presentava algunes ferides i una dona de qui el SEM en va constatar la mort poc després, malgrat els intents dels agents i dels sanitaris per fer-li reanimació cardiopulmonar. La Divisió d'Investigació Criminal, que també va assumir la investigació del cas, va descartar com en el crim d'avui que es tractés d'un crim de violència en l'àmbit de llar ja que no hi hauria una relació sentimental entre ells.\nEl Pont i Castellgalí demanen a Salut la reobertura dels consultoris locals.


Com sembla avui Becca de Superbad - Pel·lícules | Gener 2021\nCom sembla avui Becca de Superbad\nPer Phil Archbold/18 de desembre de 2018 14:29 EDT/Actualitzat: 25 de setembre de 2019 23:28 EDT\nNingú no s’esperava realment als anys 2007Superbadser un rugit tan granèxit- ningú, és a dir, però Seth Rogen i Evan Goldberg. El duet es va iniciar en el guió a la tendra edat de 13 anys, revisant la història (basada en la seva experiència real a la secundària junts) al llarg dels seus anys adolescents. Era el 1999 quan estaven a punt per comprar al seu nadó, però ningú no volia escoltar-lo.\n'American Piehavia sortit al voltant d'aquell moment i va anar molt bé ', va dir RogenThrillist.'Em va frustrar això Superbad tardava tant, que ningú no ho volia fer ... Ho miro enrere ara i m’adono que el to és tan diferent i potser és el que espanta la gent. ' En definitiva, aquest to fonamental és el que va fer que la pel·lícula tingués un èxit públics i crítics igual.SuperbadEs va convertir en un clàssic de culte instantani, llançant les carreres de Hollywood de Rogen, Goldberg i moltes de l'elenc.\nJonah Hill (el personatge de la qual era essencialment el jove Rogen) ara és un candidat a l'Oscar en dues ocasions, com és el seu interès amorós a la pantalla Emma Stone, que va ser nomenada millor actriu el 2017 després d’entregar un paper d’estrelles La La Land. Michael Cera (el jove Goldberg) i Christopher Mintz-Plasse Es van establir a Tinseltown, però no es pot dir el mateix amb l'actriu Becca. Què li va passar a Martha MacIsaac? Llegiu més endavant per conèixer què ha estat i veieu com sembla avui.\nSuperbad va ser la seva primera comèdia\nCom Rogen i Goldberg, van néixer MacIsaac des del CanadàIlla del Príncep Eduard el 1984. La seva carrera a la pantalla va començar quan va guanyar el paper principal d'Emily Byrd Starr a CBC Emily of New Moon (1998-2000).Basat en les novel·les de Lucy Maud Montgomery,Emily of New Moonsegueix els judicis i tribulacions d'una nena òrfena que creix en una explotació canadenca. MacIsaac recorda clarament la seva època a la sèrie (el juliol de 2018, ella) publicat una Emily encara com Emily en honor del que va anomenar 'Dia de la Valoració de les Vaques'), però no la va preparar exactament perSuperbad.\n“Bé, de veritatSuperbadva ser la meva primera comèdia que havia fet ”, va dir MacIsaacElla va dir als mitjans de comunicacióquan es va asseure per parlar del seu paper trencador. “Sempre estava treballant dins i fora de cinema i teatre de televisió i la sèrie que creixia era un drama, així que mai no ho havia fet abans i de seguida em va encantar. M'encanta la part més important i és millor que plorar davant de la càmera cada dia! '\nVa protagonitzar una pel·lícula de Nadal\nMacIsaac va tenir clarament una gran explosió en la seva primera comèdia, però ella li va dirElla va dir als mitjans de comunicacióaquell drama encara era 'important i estimat' per a ella. El 2011 va tenir l'oportunitat de combinar els dos gèneres en assumir el paper principalEnrenou per a les vacances, una pel·lícula de Nadal canadenc poc coneguda amb una premissa inusual. 'Em va encantar tan bon punt vaig llegir el guió', va dir MacIsaacAXS'Era un personatge ben arrodonit i ben escrit ... i això no sol ser el cas dels papers femenins més joves. Aquest va ser un personatge molt fantàstic, que es va basar en les seves pròpies coses i, a l'instant, em va encantar. '\nEl personatge en qüestió és un adolescent rebel que enganxa als residents de la seva petita ciutat quan llança el cafè contra la paret d’una botiga de bunyols i manipula la taca de manera que s’assembli a larostre de Jesucrist. Per a MacIsaac,Enrenou per a les vacances(també conegut com Fe, fraus i salari mínim) va ser molt un retorn a casa. 'Jo havia treballat amb molta tripulació en una sèrie de televisió al Canadà quan era petit', va dir, fent referència al seu temps a la granja deEmily of New Moon. 'Tots eren com una família perduda durant molt de temps. Per tornar a veure com tots els adults com a adult va ser increïble ”.\nEs va convertir en filla del president\nEl 2012, MacIsaac va passar de jugar a un adolescent molest a la ciutat petita de Canadà a interpretar a un adolescent molest en aquest camp casa Blanca. Va aparèixer als 13 episodis de la comissaria de NBC1600 Penn, retratant el més habitualment reduït però embarassada accidentalment primera filla. Bill Pullman (encara més conegut per interpretar el POTUS en els clàssics de ciència-ficció dels anys 90)Dia de la independència) va tornar a entrar a les sabates del comandant en cap, molt per a la diversió dels seus coprotagonistes.\n'Ho aconsegueix tot el temps', va dir MacIsaac Ella va dir als mitjans de comunicació quan se li va preguntar si a Pullman se li va enganxar alguna vegada Dia de la independència. 'Sí, però és un esport tan bo.' El personatge de MacIsaac, casualment, era molt familiar per a ella: es deia Becca. No és estrany? va dir l’actriu. 'Va ser escollit el camí abans que jo en formés part; només va ser una feliç coincidència.'\nMalauradament per a MacIsaac, el seu primer programa de televisió als Estats Units no va durar gaire,axed per la xarxa després d’una única temporada. El co-creador i estrella Josh Gad (que interpretava al seu germà impecable, Skip) va confirmar la notícia Twitter, agraint a MacIsaac i a la resta del repartiment els seus esforços. 'Sóc un fan seu', va dir MacIsaac sobreCongelats actor de veu. 'Vull dir, és tan divertit i tan amable i simpàtic.'\nVa a l'escola amb Meg Griffin\nL'anul·lació de1600 Penn significava que MacIsaac aviat desapareixeria de la televisió nord-americana. Va continuar fent curtmetratges i va tornar a casa amb la estranya trobada de TV (va interpretar un detectiu de la vida realKate Warne en procedimental occidentalEls Pinkertons),però al sud de la frontera va sortir de la vista del públic. Conegut per a moltsSuperbadEls seguidors, però, MacIsaac continuava apareixent en una comèdia nord-americana de gran època, molt popular.\nMacIsaac ha proporcionat la veu de hamburguesa aHome de família,un personatge interpretat anteriormentAlexandra Breckenridge(American Horror Story) iBarclay DeVeau(Ransom de sang), Des de l'episodi de la temporada 11 'Amics sense beneficis, 'que es va publicar per primera vegada el desembre de 2012.' És molt divertit ', va dirAXS'Perquè només et presentes al pijama, fa sorolls divertits i actua com un idiota en una habitació.' El més memorable (i el més polèmic) de MacIsaac Home de família episodi fins a la data va ser el 2016, quan el seu personatge es va implicar amb Brian, el gos femení de la família Griffin.\nContinua sent a prop de les seves coprotagonistes de Superbad?\nHan passat més d’una dècada des de llavorsSuperbadha tocat cineplexes, i la majoria de les persones que han treballat a la pel·lícula han passat a coses més grans i millors. Encara fan temps per MacIsaac ara que són tots rics i famosos? 'Veig també a Seth i a Evan Goldberg, que ho van escriure', va dir Ella va dir als mitjans de comunicació. 'No veig a Jonah i a Michael tant, però sí, de vegades ens trobem entre nosaltres. Va ser meravellós. Tots són gent meravellosa i segueixen estimant amics meus. '\nspoilers de la guerra de les estrelles\nPotser li siguin benvolguts, però sembla que MacIsaac no estigui especialment a prop d’algun dels altresSuperbad nois avui. Quan es tracta de la seva co-estrella femenina, és una història diferent. 'Emma i jo encara estem molt a prop', va dir l'actriu, revelant que ella i Emma Stone van aconseguir un lloc junts i van ser companys d'habitació durant uns quants anys desprésSuperbad embolicat 'És una de les meves millors amigues, de manera que tant estem en contacte.\nLa idea de Jules i Becca de reunir-se durant un temps probablement posarà un somriure a les caresSuperbadaficionats a tot arreu (ens sembla una seqüela perduda per a nosaltres), però el fet que romanguin BFF fins als nostres diesens mostra fins a quin punt es van connectar a la sèrie.\nElla va ajudar Emma Stone a celebrar la seva victòria d’ Oscarscar\nEl 2012, MacIsaac presentat la seva millor amiga amb els primers Premi MTV Trailblazer, un títol que Emma Stone ha viscut més que en els últims anys. Va aconseguir el primer gest de l'Acadèmia per la seva feina Millor imatge guanyadorBirdman(2014) i va rebre el seu nom Millor actriu per la seva interpretació puntual a l'èxit musicalLa La Land(2016). Igual que hauria de ser un millor amic, MacIsaac ha estat just al costat de Stone a cada pas del camí.\nEs va unir a companyes actrius Ahna O'Reilly i Sugar Lyn Beardper a un Os-Oscars es reuneixen el 2017, amb les tres samarretes esportives en suport de la candidatura de Stone a la millor actriu. MacIsaac va ajudar el seu antic company preparar-se per a la cerimònia estelada i va estar a mà per ajudar-la celebrarquan Stone va portar la estatueta d'or a casa, tal com havia estat el mes anterior quan Stoneva triomfar als Globus d’Or. Tampoc és una amiga de la temporada dels premis.\nUn parell de mesos després de la mort de l’Oscar, Stone i MacIsaac van anar a un relaxant viatge a Sonoma, al nord de Califòrnia, una pintoresca ciutat situada al cor d’una regió vitivinícola de renom mundial. 'La parella va anar a Sonoma amb alguns altres amics, i les fotos són super adorables'.Hola Gegleresreportat. 'Ens encanta que aquests dos siguin amics'.\nEs va casar i es va divorciar\nMacIsaac es va casar amb productor i directorTorre catalana el 2010, però tristament, el seu matrimoni va arribar al finalcinc anys després. En aquest temps, van treballar junts en un bon grapat de projectes, el primer dels quals va ser un curtmetratge de 2013Seasick Sailor. 'Quan vaig dir:' És la primera vegada que treballem junts ', molta gent diria:' No, no! Què passarà? I aquest tipus em va espantar ', va dir CatalanoAXS. 'Crec que la reacció intestinal de la gent és:' No treballis amb la teva família ni amb la teva dona. '\nNo hi ha proves que treballar junts hagi provocat la tensió que va acabar amb el seu matrimoni, però els fets certament han llegit així; es van dividir el 2015, el mateix any queGairebé qualsevol cosa(més tard rebatejadaMilwaukee) va ser alliberat. Catalano va dirigir la seva dona en el seu llargmetratge de debut, una dramàtica sàbia sobre un munt de 30 exemplars que posaven a prova els límits de la monogàmia. MacIsaac interpreta a Greta, una dona amb problemes de confiança. Tot sembla una mica incòmode ara que sabem que el seu matrimoni amb Catalano era a les pedres en aquell moment, però, i què passa amb la pel·lícula?\n'Tot i que els intèrprets estan bé, una obra completament basada en un personatge hauria de fer més coses per distingir i aprofundir els seus personatges', Varietatva dir Dennis Harvey. 'Fins i tot, conceptes bàsics sobre els casos en què es coneixen la majoria i el que cadascú fa per guanyar-se la vida'.\nHi ha un home nou a la seva vida\nEls informes que MacIsaac havia transmès des de Catalano van començar apareixdesprés que un nou home comencés a aparèixer al seu feed d’Instagram. La seva relació ambKyle McCullough va semblar que es va posar seriós durant l'estiu del 2017 quan la parella va començar a romànticaviatge de carreteraal llarg de la famosa Ruta 66, recreant un viatge que van emprendre els avis de McCullough durant els anys seixanta. Aparentment han esdevingut encara més propers des de llavors, unint-se pel seu amor per la carretera oberta,videojocs, I filantropia. A finals d’any, eren moltenamorat.\nCom l'ex marit de MacIsaac, McCullough treballa a la vora de Hollywood. Ha treballat habitualment en actuar, escriure i produir, i també té un parell de crèdits de tripulació semi-notables (va treballar per darrere dels escenaris els anys 2014Cootiesi el 2015 El noi), però el seu objectiu ara és semblar-se a la indústria dels jocs. Va ser la ment creativa que hi havia al darrereJoinDispatch(es descriu com 'com a Uber, però per als serveis de resposta a emergències'AppUnwrapper) i el 2018 va sortir a totes les plataformes un videojoc que va co-escriure.\nPer celebrar l’alliberament del seu thriller psicològicTransferència, MacIsaac va compartir amb ella una foto infantil de McCullough asseguda en un antic ordinador de sobretaulaInstagramseguidors 'Aquest petit nerd va créixer com el més creatiu, divertit, més intel·ligent, amable i amable de l'ordinador que he conegut', ha subratllat la foto.\nElla i Emma Stone es van reunir per a la batalla de les Sexes\nSi no heu vist el 2017Batalla de les SexesEt trobes a faltar un biopic esportiu de brillant creació. Dirigida per la parella casada al darrereLittle Miss Sunshine, es basa en la història real del partit d’exposicions de 1973 entre Billie Jean King i Bobby Riggs, un moment històric de la història del tennis femení. King el va derrotar en tres sets seguits, cosa que Riggs (que havia apassionat el tennis femení i els seus jugadors als mitjans de comunicació) va haver de menjar les seves paraules. 'Va ser massa bona, massa ràpida', va admetre.\nEl rei està retratat per Emma Stone, i va portar el seu bestie al viatge com Jane 'Peaches' Bartkowicz, que també va ser membre de la original 9, un grup de jugadores femenines que van canviar de tennis per sempre. 'Crec que ara més que mai, estem en un moment en què estem intentant animar més empoderament femení i dones més increïbles perquè surtin i parlin la seva ment', va dir MacIsaac Bionic Buzz. 'Formar part d'una pel·lícula ara mateix que predica aquest missatge amb tanta força és un honor'.\nEl fet que ella i Stone siguin BFF de la vida real va ajudar a MacIsaac a representar el seu paper. 'Ella i l'Emma són amigues, i només ens sembla com si construïm aquest grup de dones que tenen una certa camaraderia que no pot fer mal', va dir la co-directora Valerie Faris. CinemaBlend. 'I és genial! És divertit veure-la en alguna cosa.\nEn un moment, MacIsaac va semblar disposat a convertir-se en el següentcrida reina. DesprésSuperbadva esclatar, va aterrar la part de 'Kurt Russell'capçalera i independentfilla El Desconcert (2009),descrit com un 'pel·lícula de desastre ecològic'del director Mark A. Lewis. MacIsaac també va aparèixer a la nova versió del clàssic Wes Craven de 2009L’última casa de l’esquerraTot i que els crítics no van sortir gaire bé. Craven aprovat segons la versió actualitzada, però a la pel·lícula li faltava el punxó de l'original de 1972Tomates podritscrítics. Totes les esperances que MacIsaac tenia de seguir els passos de Jamie Lee Curtis i Sigourney Weaver van ser de curta durada, tot i que va tornar al gènere de terror el 2018.Allò que et manté viuperò, era menor. Ella estava 'allà per estirar el segon acte'Ara Torontoreclamava.\nActualment, MacIsaac no té cap llargmetratge a l’horitzó, al terror o d’una altra manera. De fet, a part d’un parell de curtmetratges, ella no apareix tenir projectes en marxa, període. Bé, no hi ha cap actuació, almenys, a jutjar per ella Instagram alimentació, MacIsaac passa gran part del seu temps avui dia cuinant coques delicioses.\nquins superherois són a la guerra infinita\nquin és el nom real del mr.ts


Principal » ciència » definició d'alienat\nEl concepte de alienat sutilitza per designar a aquella persona que està patint una alienació.\nBàsicament, l'alienació és un patiment psíquic molt típic que pot afectar les persones i que consisteix en la pèrdua de la raó, ja sigui de manera temporal, és a dir, el trastorn dura un temps res més i després la persona aconsegueix restablir el seu estat psíquic normal. O en defecte d'això es pot tractar d'una alienació permanent que afectarà l'individu per sempre.\nLa persona alienada es caracteritza per la pèrdua de la identitat, això vol dir que l'individu suprimeix la seva personalitat i aleshores es tornarà mal·leable a allò que el món extern li indica i proposa. No actuarà en funció del seu propi ésser sinó que accionarà de manera totalment oposada com a conseqüència de l'estat d'alienació.\nPoden ser diverses les causes o situacions que poden desembocar a l'alienació d'una persona. Generalment, quan un individu està sotmès a moltes i fortes pressions, pot caure en un estat d'aquest tipus.\nLa situació econòmica, política o social en què una persona està immersa la pot portar a l'alienació.\nAquest concepte s'ha abordat des de diversos angles, la sociologia, la religió i òbviament la psicologia, entre altres disciplines, s'han ocupat d'aquest fenomen.\nMentrestant, el filòsof alemany Karl Marx va ser un dels que s'ha ocupat més d'aquesta situació difonent-la a través dels seus escrits i discursos.\nMarx sostenia que la propietat privada era la causa primordial de l'alienació que patia l'estrat social més baix i oprimit d'una societat. O sigui, l'existència de les classes socials i aquesta diferenciació que es proposen és el que desencadena en els qui es troben ubicats en el menor escalafó de la mateixa, l'alienació.\nLa proposta de Marx per superar aquest estat era el desterrament de les classes i la diferenciació de les mateixes.\nSi bé és usual que es faci servir aquesta paraula, és important que destaquem que hi ha altres termes que disposen d'un ús més popular tal és el cas de boig, pertorbat, dement, desequilibrat.\nL'estat oposat al d'alienat és el de equilibrat, que es caracteritza per trobar-se en equilibri i dominat per la prudència i el seny.


Deriva amb la Calla #Manlleu – Deriva Mussol\nDeriva amb la Calla #Manlleu\nSom a l’estiu de 2019, 17 de juliol, dimecres, 9 del vespre. Ens disposem a fer una deriva nocturna amb les companyes de La Calla, Espai de Creació de Manlleu. Ha fet un bon ruixat però sembla que podrem sortir, com els cargols. La deriva s’estén amb batec suau fins quarts d’una de la matinada. Els passos segueixen les\nnostres converses que ens porten a aturar-nos al cementiri, a la plaça Sant Antoni, als pisos de Can Garcia, a la Plaça Llevant, a la ja abandonada antiga caserna de la guàrdia civil, a l’altra banda de la passera del riu, a la devesa, a la plaça. Ens acompanyen còmplices de les nostres caminades; d’altres ens\nacabem de conèixer. Ens acomiadem amb l’alegria de qui ha descobert un nou cau d’activitat que us recomanem. De l’impacte d’aquesta trobada en sorgiran d’altres. Algunes de nosaltres hem traduït aquesta deriva en diferents formes de relat segons la nostra experiència que compartim aquí.\nAina Roca / Memòria de pràctiques\tAcostar-se a la veu / Grand Tour 2019


Concerts i llibres a la programació del Centre d'Art Cal Massó | Diari de Tarragona\nEl CMQ de Reus cierra en equilibrio y paga el 20% de las DPO\nReus aprueba una nueva ordenanza de ruidos y vibraciones\nApaguen las luces, que los pacientes duermen\nConcerts i llibres a la programació del Centre d'Art Cal Massó\nTambé inclou l’espectacle de titelles, per al públic familiar, ‘Matito i la Sirena Hidràulica’\n19/11/2019 20:03 | Actualizado a 19/11/2019 20:03\nEl concert de Marcel Lázara i Júlia Arrey serà el 30 de desembre, a les 21 hores, a Cal Massó. FOTO: CAL MASSÓ\nDos concerts, tres presentacions literàries i espectacles en família són algunes de les propostes que inclou la programació del Centre d’Art Cal Massó de Reus durant els mesos de novembre i desembre. Prèviament, avui a les 18.30 hores l’associació SUPERA’T, de persones amb l’espectre autista, farà el seu acte de presentació a Cal Massó, amb una xerrada, col·loqui i música en directe amb Joan Masdéu.\nEn l’àmbit musical, el primer concert tindrà lloc el dia 30 de novembre a les 21 hores, amb el Marcel Lázara i la Júlia Arrey, que visitaran la capital del Baix Camp per presentar el seu nou espectacle KM.0 – Pedalant endins a la sala gran del Centre d’Art Cal Massó. Acompanyats de la guitarra i la zabumba cantaran al públic a cau d’orella amb una proposta orgànica i de proximitat\nAixí mateix, el diumenge 1 de desembre a les 19 hores, The New Catalan Ensemble en format sextet i Josep Pedrals a la recitació, oferirà Bestiari en concert.\nPel que fa a les presentacions de llibres, el primer acte serà aquesta setmana. El divendres dia 22 de novembre a les 19.30 hores Xavier Bosch presentarà la seva novel·la Paraules que tu entendràs, la seva darrera obra d’èxit. El segon acte serà el dia 28 de novembre a les 19.30 hores, i consistirà en una performance artisticoliterària de presentació del llibre digital de Lena Paüls Bombes de llavors, amb l’esclat de vint llavors d’artistes reusencs que han arrelat i fructificat interpretades amb paraules, veus, sons i moviments al voltant de la idea d’esperança activa.\nPer últim, el dia 13 de desembre a les 19 hores, l’Ame Soler presentarà el seu llibre Som les netes de les bruixes que no vau poder cremar, acte organitzat per Bat a Bat. La presentació anirà a càrrec de l’autora, la Marta Sureda i l’Alina Ballester.\nAixí mateix, la programació del Centre d’Art Cal Massó també dedicarà un espectacle al públic familiar, i és per això que el dia 29 de desembre a les 18 hores es podrà veure el nou espectacle de titelles de l’Arnau Colom: Matito i la Sirena Hidràulica. Greta és una dona gran que va cada dia a cosir a la platja, al costat de la seva caseta de bany. És l’única que encara la fa servir. Té la cara plena d’arrugues i una cistella plena de trastos. Però n’hi ha un que acaricia amb especial il·lusió. Té forma de sirena i li recorda el boig i divertit estiu de 1920 en el qual va conèixer a Matito i on va néixer aquest desig encara per complir.\nA part, fins al dia 28 de novembre es pot visitar l’exposició d’escultures Ànimes de l’artista ARES, i l’exposició de fotografies Noves Vides de la fotògrafa Rosa Llaveria, de dimecres a dissabte de 18 a 22 hores a Cal Massó.\nÀnimes és fruit d’una intuïció que cerca l’ànima de l’art a partir de les històries viscudes als cavallets de pintura. La inconsciència en què s’ha creat inicialment part de l’escultura, fruit d’anys de pintures involuntàries i de la participació inconnexa de diverses persones, suggereixen una llibertat i una expressivitat que ha captivat a l’escultor per desenvolupar les peces que es mostren.


Reactor nuclear d'aigua presurizada (PWR)\nReactor d'aigua presurizada (PWR)\nEl reactor d'aigua presurizada és un tipus de reactor nuclear. La característica principal d'aquest tipus de reactor és l'ús d'aigua sotmesa a alta pressió en el circuit primari per evitar que entri en ebullició.\nActualment és el tipus de reactor nuclear més utilitzat mundialment en les centrals nuclears de generació d'electricitat. En l'actualitat, existeixen més de 230 reactors nuclears al món fabricats amb aquest sistema.\nTambé es coneix per reactor d'aigua a pressió o per les sigles en anglès PWR (Pressurized Water Reactor).\nEl reactor PWR s'utilitza amb freqüència en l'enginyeria naval. En realitat, aquest model es va dissenyar originalment per a ser utilitzat en un submarí nuclear.\nJuntament amb els reactors d'aigua en ebullició (BWR), el reactor d'aigua presurizada es classifica com un reactor d'aigua lleugera.\nCom funciona un reactor d'aigua presurizada (PWR)?\nEl reactor d'aigua presurizada (PWR) funciona mitjançant 4 passos:\nEl nucli del reactor que es troba dins del vas del reactor genera calor mitjançant reaccions de fissió.\nL'aigua a alta pressió del circuit primari transporta aquesta energia tèrmica a un generador de vapor.\nDurant aquests quatre punts, el reactor d'aigua a pressió ha convertit l'energia nuclear del combustible nuclear en energia elèctrica. A partir d'aquí, el cicle torna a començar: el vapor residual es torna a convertir en aigua líquida a través d'un condensador.\nEl condensador posa en contacte tèrmic el circuit secundari amb un circuit terciari pel qual circula aigua freda de l'exterior (aigua de mar, rius, llacs, etc.). Un cop convertit en aigua líquida torna al generador de vapor impulsada per una sèrie de bombes d'aigua.\nEl nucli del reactor i les reaccions nuclears\nEl nucli del reactor conté les barres de combustible nuclear. Dins el reactor es generen les reaccions nuclears que generen una gran quantitat d'energia tèrmica.\nPer raons de seguretat, el reactor d'aigua a pressió PWR no pot sobrepassar una certa temperatura per evitar la seva pròpia fusió. Per tant, les barres de combustible s'han de refrigerar.\nLa refrigeració es realitza mitjançant aigua que circula gràcies a un conjunt de bombes d'aigua.\nL'intercanvi de calor entre el circuit primari i el secundari s'ha de fer sense que l'aigua es barregi. Aquesta barreja s'ha d'evitar degut que l'aigua del circuit primari és radioactiva.\nRefrigerant dels reactors d'aigua pressuritzada\nPer refrigerar els reactors d'aigua a pressió es fa servir aigua ordinària. En l'àmbit de l'enginyeria nuclear se l'anomena aigua lleugera. L'aigua pot arribar a temperatures de fins a 315 graus Celsius. L'aigua roman en fase líquida a causa de l'alta pressió (al voltant de 16 megapascals) a la qual funciona el circuit primari.\nLes reaccions de fissió nuclear es produeixen quan un neutró xoca amb un àtom de combustible. A cada reacció s'alliberen un o dos neutrons ràpids.\nEl reactor d'aigua a pressió requereix que els neutrons ràpids perdin velocitat per poder generar més reaccions.\nEl moderador és l'encarregat que els neutrons perdin velocitat. En els reactors PWR l'aigua que es fa servir com a refrigerant, també actua com a moderador de neutrons.\nData de publicació: 16 de juny de 2017\nÚltima revisió: 28 de setembre de 2020


Si maquillar-te no és el teu fort, aquests consells són ideals per a tu! | Adolescents.cat\nSi maquillar-te no és el teu fort, aquests consells són ideals per a tu!\nRedacció | 10/01/2017 a les 17:56h\nArxivat a: VIRALS, consells, trucs, maquillatge\nMaquillar-se no sempre ha sigut una feina senzilla, i són moltes les persones que triguen molt a maquillar-se i, a més, fer-ho bé. També hi ha gent que només es maquilla en ocasions especials tot i que li agradaria fer-ho més sovint, però no ho fan perquè no se'ls dóna bé.\nA continuació t'oferim alguns consells de maquillatge que t'aniran molt bé a partir d'ara!\nCinta adhesiva per ajudar a fer la ratlla\nÉs un truc simple i t'anirà bé per no equivocar-te. Busca una cinta adhesiva que s'enganxi bé però que no t'irriti la pell (la trobaràs a qualsevol farmàcia). Et maquillaràs en menys temps!\nEl truc de la cullera\nEncara que ho sembli no és gens fàcil aplicar-se correctament l'ombra d'ulls. És per aquest motiu que si adaptes una cullera a la forma del teu ull, et serà més fàcil aplicar l'ombra i, a més, aniràs més de pressa!\nUtilitza paper per fixar el pintallavis\nPrimer pinta't els llavis correctament i, després, posa't-hi un tros de paper al damunt i aplica-hi pols transparent fixadora al damunt. Tindràs uns llavis a prova de petons!\nBarreja la base del maquillatge amb crema hidratant\nT'anirà molt bé, ja que no només durà més el maquillatge, sinó que et serà més fàcil d'escampar per tota la cara. Ah, a més, també t'hidratarà molt més la pell.\nAnònimaa👅, 10/01/2017 a les 22:01\nQuan et pases la vida mirant el vídeos al YouTube i ja me'ls sabia tots😂 ns cuantos hores m'he pasat mirant vídeos d'aquest😂 però bueno espero que algún día empresas serveixin\nAnònim, 10/01/2017 a les 22:08\nmés raons per no maquillarme :)\nAnònim, 10/01/2017 a les 22:34\nLike si no et maquilles!!!\nAnònima, 11/01/2017 a les 00:12\nAlgu em pot explicar exactament com es fa el truc de la cullera? No he entes gaire be com hem de posarla a l'ull..\nGracies i petons😙😙\nPer el/la de la cullera!!\nAnònim, 11/01/2017 a les 15:09\nConsisteix en agafar una cullera de la mida del teu ull (aprox jajajajajj) i aplicar la sombra per dalt 😘😘


Forum 2004 - Documents: Di�leg interreligi�s per aconseguir una �tica universal\nContinguts > Parlament de les Religions del M�n > Di�leg interreligi�s per aconseguir una �tica universal\nDi�leg interreligi�s per aconseguir una �tica universal Di�leg de referencia: Parlament de les Religions del M�n\nEl di�leg entre religions ens permetr� el coneixement mutu, el debat, la discussi� i pret�n facilitar l�establiment dels principis universals �tics que li manquen a la societat actual. Les religions van fer constar que tenen un principi �tic que les uneix: el respecte a l�altre. I �s en aquest punt, en aquest respecte universal, on es trobar� el cam� cap a un m�n m�s just i tolerant. Les religions del m�n han subratllat al llarg de la hist�ria les seves difer�ncies i han deixat de banda el principi universal que les uneix que �s el de l��tica del respecte a l�altre. La societat actual est� contaminada per la intoler�ncia i la fragmentaci�. �Quan s�acaben les paraules, quan el debat s�interromp o silenciat, comen�a la guerra". El fil�sof Raimon Panikkar va sintetitzar amb aquesta frase el principal objectiu del Parlament de les Religions: el de trobar el cam� cap a la pau a trav�s del di�leg i el respecte entre les religions. Totes les religions presents al Parlament van deixar una sent�ncia ferma: m�s enll� de les difer�ncies que cada religi� tingui respecte d�una altra, hi ha un principi b�sic que les hauria d�unir i �s el respecte i la toler�ncia a l�altre que imposa la paraula de D�u. Per al franc�s Maurice Halimi, "l�espiritualitat ha de tenir un lloc a la societat moderna, perqu� si no creiem que D�u t� un projecte a la terra, no som ni cristians, ni jueus, ni musulmans, ni practicants de cap religi� ".Construir una �tica global per establir un nou model en les relacions internacionals. Les religions, a trav�s del di�leg entre elles, s�n les que han de contribuir a la construcci� d�aquesta �tica universal que haur� de tenir com a fonament el respecte als drets humans universals, que en definitiva �s el que defensa tota religi� i el que les uneix per damunt de les difer�ncies. Per aix� tots els participants es van comprometre a fomentar aquesta �tica global basada en el di�leg, que es va practicar durant tots els dies del F�rum, en una acci� di�ria quan retornessin a les seves comunitats. "Es necessita un pacte entre religions que promogui un nou ordre internacional. Les conviccions que comparteixen el cristianisme, el judaisme, l�islamisme, el budisme i les religions xineses s�haurien de ressaltar perqu� poden contribuir molt a l�hora de crear un nou model de relacions internacionals", va afirmar el te�leg cat�lig Hans K�ng, que va fer una crida a totes les religions a situar-se dins del debat pol�tico-social rebel�lant-se si cal contra els poders pol�tics. "No hi haur� un millor ordre internacional sense una �tica global ", va afirmar. En aquest sentit, el fundador i president de la Fundaci� Cultural del M�n Zaratruza, Homi Dhalla, va afirmar que el di�leg interreligi�s �s fonamental en aquesta actual era de la globalitzaci�. Problem�tica: Les religions del m�n han ressaltat al llarg de la hist�ria les seves difer�ncies i han deixat de banda el principi universal que les uneix que �s el de la �tica del respecte a l�altre. La societat actual est� contaminada per la intoler�ncia i la fragmentaci�.\nProposta: Construir una �tica global per establir un nou model de relacions internacionals. Les religions, a trav�s del di�leg entre elles, s�n les que han de contribuir a la construcci� d�aquesta �tica universal que haur� de tenir com a fonament el respecte als drets humans universals, que en definitiva �s el que defensa tota religi� i el que les uneix per damunt de les difer�ncies. Postures: Raimon Panikkar, Ela Gandhi, Maurice Halimi, Hans K�ng, Anna Picazo, Jordi Or�s, Koldo Aldai i Amin Rahmir, Homi Dhalla, Sri Chinmoy, Jos� Angel Zaiz, Felix Mart�, Tarik Ramadan, Josep Mar�a Soler, Patrick Mac Collium, Natubai Shad, Michael Inglan, Mahmoud Mohammadi Araqui, Karen Armstrong, van coincidir a subratllar aquesta idea. Bones pr�ctiques: Les jornades de debats i trobades que van tenir lloc a Barcelona al Parlament de les Religions del M�n s�n un exemple que cal seguir. F�rum Interreligi�s d�Irlanda del Nord. Protestants i cat�lics es van reunir per debatre i construir a partir del di�leg una societat m�s tolerant. Conviv�ncia entre religions cat�lica i musulmana a Filipines. El missioner �ngel Calvo va explicar com l�esgl�sia cat�lica ha trobat punts de trobada amb la comunitat musulmana en la conflictiva regi� del sud de Filipines. Aquesta iniciativa es va gestar l�any 1972 dins de l��mbit missioner i davant la constataci� que la comunitat cat�lica �s una minoria en aquest rac� del pa�s. S�han creat escoles, recuperat terres, es va establir un mecanisme d�assist�ncia social, campaments d�estiu per a joves, reunions conjuntes i diverses activitats que han perm�s treballar per a tothom. Familiforum. La Fundaci� Claret va presentar aquest projecte medi�tic dirigit als pares i amb l�objectiu de millorar l�educaci�. Promou la recerca, el debat sobre els valors i ofereix recursos pr�ctics i idees concretes. La idea de Familiforum �s construir persones aut�nomes i solid�ries. Congr�s de les Religions del M�n. De l�11 al 15 de setembre a Montreal. Conclusions: La construcci� d�una �tica global �s possible perqu� el principi fonamental de totes les religions reunides al Parlament �s el del respecte als drets humans. El cam� que tenen els l�ders i practicants de totes les religions �s fomentar el di�leg per construir un espai de toler�ncia mundial i establir un nou ordre internacional on la just�cia i el respecte als drets humans es converteixin en realitat. IF Acci� per condonar el deute extern\nAS IV Parlament de les Religions del M�n IF L�educaci� no formal com element fonamental d�educaci� per a la pau


La Mediterrània, la mar que més ràpid s'escalfa del món\nSegons un informe de l'ONG WWF, ho fa a un ritme un 20% més alt que la mitjana global\nPalmaLa Mediterrània és la mar que més ràpid s'està escalfant a tot el món, a un ritme un 20% més veloç que la mitjana mundial, a conseqüència del canvi climàtic. A més, segons revela un informe de World Wildlife Fund Espanya (WWF) amb motiu de la celebració del Dia Mundial dels oceans, sofreix una "greu pressió" a conseqüència de la sobrepesca, la contaminació, el comerç marítim i el desenvolupament costaner.\nL'estudi de WWF, recollit per Europa Press, analitza sis exemples dels impactes que afecten aquesta mar. En concret, adverteix que una de les conseqüències de la tropicalització és l'aparició de noves espècies i l'ONG calcula que almenys 1.000 espècies invasores han aparegut des de zones més càlides a la Mediterrània, de manera que han anat desplaçant les autòctones.\nLes poblacions de mol·luscs autòctons han disminuït en un 90% en les aigües més orientals d'aquesta mar. Per exemple, espècies com el peix lleó i el peix conill suposen el 80% de les captures a Turquia o Xipre i han transformat bona part dels hàbitats marins.\nAixí mateix, l'informe indica que les altes temperatures i l'increment tant en la freqüència com en la intensitat de les tempestes estan transformant el fons marí. Les praderes de posidònia oceànica i les nacres, entre altres, s'han reduït en tota la regió i fins i tot en algunes zones s'han arribat a extingir totalment.\nSegons recalca l'estudi, l'acidificació dels oceans a escala global provocada pel canvi climàtic ocasiona l'afebliment en les estructures d'organismes com el fitoplàncton, els corals, els mol·luscs o els crustacis. A més, l'ONG alerta que perdre aquestes espècies per complet tindria un impacte dramàtic en tot l'ecosistema marí, ja que proveeixen hàbitats vitals per a moltes espècies i contribueixen de manera significativa a fixar carboni per al clima. Per exemple, la Posidonia oceanica emmagatzema entre un 11 i un 42% de les emissions de diòxid de carboni dels països de la Mediterrània, subratlla l'estudi.\nUna planta marina invasora podria substituir la posidònia i alhora minvar la crisi climàtica\nL'informe també fa referència a l'explosió de meduses que sofreix aquesta mar, que es veu afavorida per l'augment de la temperatura de l'aigua, la contaminació i la progressiva desaparició de depredadors marins, a conseqüència de la sobrepesca.\nEn aquest sentit, l'expert en àrees marines protegides de WWF Espanya, Óscar Esparza, denúncia que fins que no s'aconsegueixi una transició ecològica i descarbonitzar l'economia, la "millor manera" de protegir i conservar els ecosistemes marins enfront del canvi climàtic és mantenir uns ecosistemes saludables, en equilibri que tinguin una major capacitat natural per a adaptar-se als canvis.\n"Les àrees protegides, ben gestionades, poden contribuir molt a reduir l'estrès en les poblacions marines", ha subratllat l'expert, que destaca la "forta relació" entre el clima i els oceans així com la necessitat de millorar la protecció marina per restaurar la biodiversitat i les poblacions de peixos.