L'homicida de Taialà diu que duia l'arma per protegir-se i que no tenia intenció de matar ningú - El Gerió Digital\nLa família creu que tenia els dos germans al punt de mira i que podria ser autor d'un assassinat i d'un intent\nDivendres, 10 de juny de 2011 13:11h\nL'exterior del bar 'Casa Pepe', l'escenari del crim, precintat pels Mossos d'Esquadra\nJesús M. D. ha explicat que el mateix dia dels fets, a la tarda, la colla de Germans Sàbat havia anat a buscar la de Pont Major i els havia amenaçat de mort. Per això, ja a a la nit va agafar un rifle i el va guardar al maleter abans d'anar a 'Casa Pepe'. Segons els seu lletrat, la intenció del detingut era defensa-se i no tenia en ment matar a ningú. Benet Salellas ha explicat que l'homicida ha relatat a la policia que l'arma la tenia guardada a Girona després d'haver-la desenterrat d'una casa de Llorà.\nAquesta casa era el centre d'operacions d'una banda d'atracadors detinguts el febrer del 2009 després de robar a 'la Caixa' de Caldes de Malavella. Els tres atracadors, ja condemnats a més de 12 anys de presó, van protagonitzar una fugida sonada en cotxe a gran velocitat i un tiroteig amb els Mossos d'Esquadra que finalment els van detenir a Sarrià de Ter. "Les armes estaven enterrades a Llorà i quan els van detenir la va treure d'allà i la va guardar a Girona", ha explicat Salellas.\nAquest divendres els vuit detinguts en relació al crim passaran pel Jutjat d'Instrucció número 1 de Girona on declararan. La família de la víctima s'ha personat com a acusació particular. El seu lletrat, Carles Monguilod, diu que el germà que ha sobreviscut assegura que es va salvar gairebé de miracle perquè es va ajupir i no el va tocar cap bala. Per això, la família creu que el detingut tenia intenció de matar-los a tots dos.


En primer lloc, assegureu-vos que l'aire fresc beneficia la pell del nadó i no causa sequedat o irritació, i vol dir que:\nroba usada pel nadó, suau, lleuger, amb bona absorció i prou porosa per permetre que la pell respiri;\nmentre camina la pell del nadó, excepte la cara i les mans, va tancar amb roba adequada: una sola capa de la llum a clima càlid i transpirable diverses capes de fred;\ntambé bany freqüent pot tenir un impacte negatiu en la pell del nadó, però un bany al dia no li farà mal i li donarà l'oportunitat de passar un temps preciós a soles amb el nadó;\nen el bolquer del nadó, el que permet que la pell respiri ella.\n" Es requereix aire fresc delicada pell del nadó tot el temps - de fet, és un dels principals components de la seva salut. Però la majoria de les mares se sorprenen pel fet que l'aire pugui arribar lliurement a la pell, fins i tot quan el nen està en el bolquer. Per tant, el més important que el bolquer estava respirant! "- va dir el dermatòleg dels nens famosos, consultor i autor de nombrosos treballs en el camp de la dermatologia pediàtrica Dr. David Atherton * (Regne Unit).\nAra no és necessari per mantenir el nadó nu, la seva pell pot respirar. Els bolquers Pampers Premium Care protegida "cinc estrelles" estan fets d'un material especial amb microporus transpirables que passen l'aire fresc dins i humida - cap a l'exterior a l'oferta del nadó de la pell podia respirar . A més Pampers Premium Care - el més sec dels bolquers Pampers.\nSabia vostè que la pell sana ajuda al nadó:\nEl desenvolupament dels sentits. Perquè la pell - l'òrgan més gran dels sentits, i aprendre a reconèixer les sensacions que projecta, és important per al desenvolupament dels nens.\nEl desenvolupament social. Tocar la pell del nadó de l'ajuda per millorar la relació entre la mare i el nadó i contribueix al fet que el nen va créixer un procés obert i relaxat.\nLa salut física. condició de la pell del nen pot ser un indicador del seu estat de salut: si un nen està malalt, la pell pot assenyalar això. A més, la llum del sol que cau sobre la pell exposada, - pràcticament l'única font de vitamina D.\nLlegir més: El treball i l'embaràs - estan buscant un compromís


Bungalows & Camping Cserkeszőlő Cserkeszőlő Hongria - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nFürdő út, Cserkeszolo Town Center, Cserkeszőlő, Hongria - Veure al mapa\nMés informació sobre Bungalows & Camping Cserkeszőlő\nDissenyat tant per oci com per negoci, Bungalows & Camping Cserkeszőlő està situat idealment a Cserkeszőlő; una de les localitzacions més populars de la ciutat. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nEl Bungalows & Camping Cserkeszőlő, s'esforça al màxim per tal que els seus hostes es tribin còmodes. Per tal d'assolir això, l'hotel compta amb els millors serveis i instal.lacions. Els clients de l'hotel poden gaudir de aparcament de cotxes.\nL'ambient de Bungalows & Camping Cserkeszőlő es reflexa en cada habitació. calefacció, aparell de televisió, cuina americana, nevera, plat de dutxa són només algunes de les comoditats a la vostra disposició. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Amb una localització ideal i amb comoditats imbatibles, Bungalows & Camping Cserkeszőlő no troba competidors en cap categoria.


Fragments de camins i curses: S'han acabat les proves\nS'han acabat les proves\nAhir va ser Calella, un mapa en el que ja havia corregut l'any passat i que m'agrada. Després de la primera cursa de Copa Catalana de la temporada a Sils em vaig proposar córrer unes quatre curses populars per posar en marxa una sèrie d'estratègies que m'han de permetre millorar:\nComençar la cursa més concentrat per evitar els problemes que a vegades tinc en les primeres fites i mantenir el màxim de concentració al llarg de tota la cursa, evitant els elements externs que a vegades em distreuen.\nAnar més segur entre fita i fita i com a conseqüència aturar-me menys a comprovar si estic en la bona direcció i també ser més ràpid en la presa de decisions d'elecció d'itineraris.\nAprofitat tots els moments “plàcids” de la cursa per planificar itineraris entre fites.\nNo reservar-me físicament i anar al màxim de les meves possibilitats.\nLa de Calella és una cursa exigent físicament i també tècnicament amb un mapa amb zones amb pocs punts de referència i amb forts desnivells. Vaig aconseguir fer un bon planteig de cursa i en alguns moments em vaig estalviar pujar i baixar tot cercant itineraris que vorejant els turons en travessar-los, encara que en una de les ocasions que ho vaig fer no em va anar bé.\nCrec que haver millorat considerablement en els tres primers objectius que m'havia plantejat després de Sils, però encara puc explotar una mica més la meva forma física actual i anar més ràpid quan això sigui possible. Ahir mateix al final de la cursa i malgrat la forta pujada final em trobava pletòric.\nDos punts febles i que normalment encara em donen molts problemes és tractar de fer rumb fins a la fita i seguir una corba de nivell. Acostumo a desviar-me en excési per tant no assoleixo la fita amb rapidesa. Mentre no millori en aquestes dues tècniques tinc que procurar no utilitzar-les en les curses si no és imprescindible.\nCom sempre que corro els C1 en els curses populars vaig quedar molt lluny dels primers, però aquest no és el meu objectiu, ja que el que pretenc a l'inscriure'm en aquests circuïts és fer curses més llargues i amb més dificultat tècnica i anar aprenent a poc a poc.\nUna decepció d'ahir va ser que no hi havia cap fita a la platja. Molts ho esperàvem. De fet alguns hi van passar per error, perdent molt de temps. Al final va ser 1-35-29 per 5100 metres, 21 fites i 290 metres i posició 23 de 27 acabats. Si comparo (ja sé que mai són comparables les curses d'orientació d'un any per l'altre) amb l'any passat he assolit un molt millor temps. Aleshores vaig fer 1-51-24 per 4200 metres, 275\nmetres de desnivell i 23 fites.\nAra es tractarà de veure com em van les properes dues curses que ja seran de Copa Catalana, la primera a Vilassar de Dalt a finals de mes.\nII Trofeu Boti-Farra\nFang! No hi ha per tant.\nIl·luminats a la cerca del Sant Grial\nNo em canso de trescar per la Mola\nCamins sense fang


Carta oberta a la comunitat educativa – 772.cat\n14/09/2020 Vicenç Moliné Política, Tribuna PolíticaNo comments\nDurant els mesos més durs de la crisi de la Covid19, la greu crisi sanitària, econòmica i social ha possat de manifest la bretxa digital i desigualtats greus. L’Educació com la sanitat pública no ha estat present en el centre de les polítiques públiques de la Generalitat.Sis mesos després, segueix sense estar-ho; i és absolutament necessari ressituar-la, l’educació pública és un servei essencial i un dret fonamental, no un accessori del nostre estat de benestar. I no és només un espai d’aprenentatge, sinó també un lloc de socialització, de protecció i promoció, així com un mecanisme vertebrador garant de drets fonamentals, i consegüentment ha d’actuar-se en conseqüència per a protegir-ho, cuidar-ho, i mantenir-ho costi el que costi.\nDurant els últims mesos, els equips directius i docents, les famílies i l’alumnat han fet grans esforços, en un context molt difícil, per a mantenir l’activitat educativa – fins on s’ha pogut – i preparar el disseny d’un nou exercici escolar atípic on la principal tònica de treball se centra primordialment a procurar per les mesures de seguretat pertinents i la contradicció per part de moltes famílies que suposa explicar als seus fills i filles per què no han de donar la mà als seus amics o no poden compartir amb les seves amigues. La situació sobrevinguda ha portat a tota la comunitat educativa a pal·liar les dificultats amb inventiva, tenacitat i molts recursos propis. No obstant això, mai l’escola a distància no podrá compensar l’absència de l’escola presencial, especialment per a l’alumnat més vulnerable i les seves famílies.\nLa comunitat educativa està malparada.Durant aquests mesos, el professorat i personal dels centres públics ha sentit abandó i incomprensió per part de la Generalitat, administració responsable, les famílies s’han sentit sobrecarregades i gran part de l’alumnat s’ha trobat perdut en una situació que probablement quedarà gravat en la seva memòria.\nJa estem a les portes del nou curs. És, per tant, el moment que les administracions Ajuntament, Generalitat i Govern de l’estat, treballin conjuntament, amb la col·laboració de tota la comunitat educativa, per a dibuixar un horitzó viable per al curs entrant que garanteixi el dret a l’educació de tot l’alumnat, sense que suposi una sobrecàrrega inviable per a les famílies i contempli la seguretat i benestar de tots els treballadors i treballadores dels centres educatius per a poder assegurar un ensenyament de qualitat.\nÉs hora d’establir ponts de comprensió mútua, fer una anàlisi realista de necessitats i realitzar la inversió i els plans audaços necessaris per a una adequada tornada a l’educació presencial, segura per a totes les seves parts i que no deixi a ningú enrere. Per a això, es fa imprescindible una intervenció contundent i valenta, sense la qual tots els esforços seran en va.\nRecordem que encara que continuem afrontant el mateix enemic, hem de ser creatius per establir estratègies de resposta diferents. Doncs recordem que, a diferència del sistema sanitari, tenir escoles buides d’alumnat provocaria el col·lapse del sistema educatiu, i evitar això, no és una qüestió exclusivament del personal educatiu, és una responsabilitat comunitària.


Pittsburg (Texas) - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n32° 59′ 49″ N, 94° 58′ 05″ O / 32.9969°N,94.9681°O / 32.9969; -94.9681\nComtat Camp County (en)\nCamp County (en)\nPittsburg és una població dels Estats Units a l'estat de Texas. Segons el cens del 2000 tenia una població de 4.347 habitants.\nSegons el cens del 2000, Pittsburg tenia 4.347 habitants, 1.593 habitatges, i 1.056 famílies. La densitat de població era de 502,5 habitants/km².\nDels 1.593 habitatges en un 34,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 42,7% hi vivien parelles casades, en un 19,3% dones solteres, i en un 33,7% no eren unitats familiars. En el 29,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 15,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,63 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,24.\nPer edats la població es repartia de la següent manera: un 30% tenia menys de 18 anys, un 9,5% entre 18 i 24, un 25,5% entre 25 i 44, un 17,9% de 45 a 60 i un 17% 65 anys o més.\nL'edat mediana era de 32 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 79,3 homes.\nLa renda mediana per habitatge era de 24.789 $ i la renda mediana per família de 28.398 $. Els homes tenien una renda mediana de 28.750 $ mentre que les dones 20.042 $. La renda per capita de la població era de 14.882 $. Aproximadament el 23,8% de les famílies i el 27,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.\nDaingerfield (23 km)\nMiller's Cove (22 km)\nRocky Mound (7 km)\nWinfield (23 km)\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Pittsburg_(Texas)&oldid=22982096»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 22 març 2020 a les 07:18.


Dinosaures | Anna Balcells | Política | El Punt Avui\nDinosaures Dinosaures Dinosaures Dinosaures + Dinosaures E-mail\nMay, primera ministra britànica, en l’última reunió amb la UE sobre el ‘Brexit’, dimecres a Brussel·les JULIEN WARNAND / EFE.\nDinosaures Dinosaures Dinosaures Dinosaures Dinosaures E-mail\nEl bloqueig del ‘Brexit’ comença a cansar tothom, a Londres i a la UE\nEn despertar, el dinosaure encara hi era. Ha passat el 29 de març, data inicial del Brexit; ha passat el 12 d’abril, el primer ajornament, i, com en el microrelat d’Augusto Monterroso, el Regne Unit continua formant part de la Unió Europea (UE). Ara, la primera ministra britànica, Theresa May, ha aconseguit una altra pròrroga per al Brexit, extensible fins al pròxim 31 d’octubre, però, a banda i banda del canal de la Mànega, sorgeixen dubtes que aquest temps extra acordat a Londres serveixi per trencar l’actual bloqueig.\nEn teoria, May hauria d’aprofitar aquests mesos per intentar que el Parlament aprovi un pla per a una sortida “ordenada” del Regne Unit, és a dir, un divorci pactat amb la UE que no empenyi el país a l’abisme, amb fronteres i aranzels que estrangulin l’economia. Perquè això passi –aconseguir una estratègia de sortida avalada per la majoria de la cambra–, la premier conservadora negocia ara un Brexit suau amb l’oposició laborista, que inclouria la permanència del Regne Unit dins d’una unió duanera amb la UE. Tant May com el cap laborista, Jeremy Corbyn, tenen pressa per arribar a un acord i poder evitar, així, les eleccions europees de maig, en què els britànics, com a encara membres de la UE, estarien obligats a participar. Aquest interès per evitar les europees, que de ben segur els passarien factura, els hauria d’animar a cedir i a acostar posicions, però en el camí del consens s’alcen encara moltes barreres. En el Partit Conservador de May hi ha una forta resistència a acceptar un Brexit moderat, mentre que els laboristes semblen més interessats a fer caure el govern i forçar unes eleccions anticipades que els pugui donar el control de la situació.\nTres anys després del referèndum, el rumb erràtic i el bloqueig del Brexit han arribat a tal punt que, ara, tant interès poden tenir els britànics a anar-se’n, com la UE a veure’ls sortir. La impaciència es va poder constatar en la cimera d’aquest setmana a Brussel·les, en què els 27 van acceptar tornar a retardar la data límit de sortida. Un Macron especialment irritat va pressionar per escurçar al màxim la nova pròrroga, per por que els britànics la utilitzessin per convertir-se en un cavall de Troia i sabotejar la UE des de les seves pròpies institucions. L’amenaça l’havia llançada Jacob Rees-Mogg, un dels líders de la facció més antieuropea dels tories: “Si una pròrroga llarga ens reté en la UE, hauríem de fer la vida tan impossible [a la resta de socis] com puguem. Podríem vetar tot augment dels pressupostos, barrar el pas a un suposat exèrcit europeu i blocar els plans integracionistes de Macron.” Els Vint-i-set, que fins ara han actuat com un front sense fissures en les negociacions amb May, comencen a estar cansats del seu dinosaure i a emetre els primers senyals de divisió.


Educació planteja que els centres funcionin el curs vinent amb grups de fins a 13 alumnes a primària i 15 a secundària - somParets\nDiumenge, 17 de maig de 2020 | 18:45h\nEl Departament d'Educació planteja que el proper curs els centres funcionin amb grups "reduïts i estables" d'entre 12 i 13 alumnes a primària i de 15 a secundària.\nAixí ho ha explicat el director general de Centres Públics, Josep González-Cambray, a TV3, on ha afegit que l'objectiu és "que tota la formació sigui presencial". En els casos en que no hi hagi espais suficients per acollir aquest augment de grups, s'haurà de fer modalitat "híbrida", amb classes presencials i part telemàtiques. Pel que fa al juny, ha reiterat que l'objectiu és començar a obrir centres quan vagin arribant els territoris a la fase 2 però no per fer activitat lectiva. Educació presentarà la propera setmana el pla de desconfinament per reobrir els centres.\nDe cara al setembre, l'objectí sí és poder iniciar el curs de manera presencial per a tothom i això implicarà trobar més espais i més docents per acollir a l'augment de grups a que obligaran les mesures de distanciament. Amb els criteris que estableixi la Conselleria, cada centre haurà de fe rel seu propi pla de desconfinament.


L'N-II entre Malgrat i Caldes, el tram gironí amb més accidents - El Gerió Digital\nL'N-II entre Malgrat i Caldes, el tram gironí amb més accidents\n141 quilòmetres de la xarxa viària gironina encara presenten un risc d'accidentalitat alt o molt alt, segons un estudi del RACC\nDimarts, 22 d'octubre de 2013 17:10h\nACN / Gironès / Caldes de Malavella\nL'N-II entre Malgrat de Mar (Maresme) i Caldes de Malavella (Gironès) és el tram amb més accidents per quilòmetre a la demarcació de Girona, segons un estudi del RACC sobre el risc d'accidentalitat a les carreteres gironines els últims set anys. La via concentra tres dels cinc trams amb més densitat de sinistres greus a la demarcació en el trienni 2009-2011.\nDe fet, segons aquest estudi, encara hi ha 141 quilòmetres de la xarxa viària gironina -un 12%- que presenten un risc d'accidentalitat alt o molt alt. Tot i la reducció del 41% de risc d'accidents a Girona els últims sis, s'ha situat sis punts superior a la de Catalunya, però el risc a les carreteres gironines és encara un 37% més elevat que en el conjunt del país. La mitjana anual de persones mortes i ferides greus a les carreteres gironines ha passat de 350 (durant el trienni 2004-2006), a 206 (el 2009-2011), la qual cosa suposa una reducció del 41%. Aquesta davallada també s'observa en el nombre d'accidents amb víctimes mortals i ferides greus, que han passat de 262 a 154 en els últims set anys. El descens de l'accidentalitat és més acusat en les vies ràpides que en les convencionals.\nA les comarques gironines destaca el cas de la N-II, que el 2004-2006 tenia un tram amb alta accidentalitat i actualment en té tres. De tota la xarxa analitzada, el tram entre l'enllaç amb la C-32 a Malgrat i l'inici de l'autovia és el que concentra més accidents greus per quilòmetre. No obstant, s'hi han produït menys sinistres per quilòmetre que en els trams amb més accidentalitat del trienni 2004-2006.\nLa collada de Toses i la GI-682, les vies més perilloses per als motoristes\nEl nombre de trams que registren anualment tres o més accidents greus o mortals de motocicleta s'ha reduït substancialment entre 2004-2006 i 2009-2011: han passat de 8 a 2. La collada de Toses (N-260/N-152) continua sent la via més perillosa per als motoristes, tot i que hi transcorre una baixa densitat de trànsit. L'altre tram més perillós és el de Malgrat-Lloret de la GI-682, amb major circulació.\nL'N-II ha estat durant anys la via que ha registrat més accidents greus amb camions implicats\nLa majoria dels trams on es produeixen anualment tres o més accidents amb morts o ferits greus i en què hi ha vehicles pesants involucrats són a l'N-II, tal com ja passava en el trienni 2004-2006. No obstant, el fet que s'hagi prohibit la circulació de camions a l'N-II es preveu que a partir del trienni 2011-2013 es pugui reduir aquest tipus de sinistralitat en aquesta via.\nLleuger descens del trànsit\nDes de l'inici de la crisi (2006-2008), els quilòmetres recorreguts s'han reduït un 2,9%. El descens ha estat més notable en vies ràpides (-7%), mentre que a les vies convencionals s'ha mantingut. Cal tenir en compte que en els últims anys s'ha produït un transvasament de vehicles de l'AP-7 cap a la N-II.


S'acaba el fred d'hivern - Ona Bages\nInici El temps S’acaba el fred d’hivern\nS’acaba el fred d’hivern\nComencem el dimecres amb unes temperatures més altes que els darrers dies i sense glaçades, per efecte dels núvols que deixen el cel tapat. Aquesta nuvolositat s’anirà trencant al llarg del matí i migdia, amb més estones de sol, però de cara a la tarda no es descarta alguna gotellada al nord de la Catalunya Central; fenòmens anecdòtics i poc importants. Tot plegat, amb una temperatura similar a la d’ahir amb valors màxims força suaus, que es mouran entre els 14 i 17ºC.\nDemà dijous, jornada primaveral. Domini del sol durant tot el dia amb alguns núvols alts decoratius. Demà la notícia serà la pujada dels termòmetres; les temperatures màximes s’enfilaran de valent i poden superar la marca dels 20ºC de forma general. Per tant, l’ambient a les hores centrals del dia serà molt suau.\nDe cara als pròxims dies, variabilitat. Divendres el sol tornarà a ser el protagonista en una jornada molt suau i dissabte el pas d’una cua de front portaria alguns ruixats de tarda i faria baixar de nou la temperatura.


Racons de l'Anoia: Orpí\nRacons de l’Anoia: Orpí\nOrpí està situat a la zona sud de la comarca amb una extensió de 15,42km2 i amb una població de 151 habitants en el cens del 2020. El municipi té quatre agrupacions de cases: Orpí, Santa Càndia, Feixes i Can Bou. El territori és muntanyós i el clima benigne. Hi abunden els boscos i les deus d’aigua.\nTradicionalment se suposava que el poblament d’Orpí s’havia originat a la vora del castell, construït al segle X i que posteriorment, cap al segle XIV, havia descendit a la vall, a Santa Càndia. Excavacions fetes en la restauració de l’església de Santa Càndia sembla que del poblament del pla ja se’n troben indicis de l’època ibèrica i que possiblement durant època alt-medieval es van replegar a la muntanya per fortificar-se. El terme d’Orpí (Auripino) és esmentat el 978 com a límit dels bisbats de Vic i de Barcelona, i el castell d’Orpí apareix el 987 (com a límit del de Miralles) i el 1005 (any en què la vescomtessa Geriberga donà uns alous del seu terme al monestir de Sant Cugat del Vallès. Formà part dels dominis de la casa vescomtal de Cardona, dins la baronia de la Conca d’Òdena, i la família Orpí en tingué la castlania al segle XIII. Més endavant fou infeudat a la família Sallent. El castell i terme d’Orpí fou adquirit el 1677 pel paraire Joan Serrals d’Igualada a la família Ortal de Saragossa. Restà fins a la fi del règim senyorial en mans dels Serrals i dels seus descendents, els Padró.\nL’aprofitament d’aigua per accionar els molins del municipi data del segle XII, però la implantació més notable de la industria paperera i drapera és del segle XVIII i a partir d’aquest moment l’activitat econòmica d’Orpí té les dues vessants: l’agrícola i la industrial. De començaments del segle XX són les obres de captació d’aigua per part de l’empresa Aigües Artés per abastir Igualada i Montbui.\nSant Miquel d’Orpí\nAquesta església es trobava dins de l’antic terme del castell d’Orpí, tocant al mateix castell. L’església, forca modificada, es troba incorporada dins la rectoria al qual resta totalment supeditada, cosa que es fa ben palesa a la capçalera, on l’absis sembla que sigui una dependència més del casal. Les restes de l’església romànica que trobem a l’actualitat daten de finals del segle XI. Al segle XVII s’hi feren una sèrie de modificacions que modificar la primitiva estructura romànica de al qual, encara en queden alguns elements com són al volta de canó amb arcs torals i l’absis amb arcuacions llombardes. Es tracta d’un un edifici d’una sola nau, capçada vers llevant per un absis semicircular, enfilat, a causa del desnivell del terreny, sobre un alt pedestal obrat amb blocs de pedra poc o molt arrenglerats. La unió entre la nau i l’absis es fa mitjançant un ampli espai presbiteral que alhora marca la degradació entre tots dos cossos d’edifici. La nau, enguixada, és coberta amb una volta de canó de mig punt reforçada amb arcs torals. L’enlluïment que ha estat objecte, priva de veure’n l’estructura, com també de saber si realment és l’original o bé si ha estat reestructurada, cosa que també es pot dir de la volta de mig punt que cobreix l’espai presbiteral. L’absis, per la seva banda, accepta una volta d’un quart d’esfera.\nEmplaçament: Situat a la part més baixa del nucli d’Orpí, sota el castell.\nEl castell d’Orpí el trobaríem ja documentat l’any 978. Del Castell d’Orpí actualment solament es conserva una torre poligonal, ben restaurada, integrada en un gran casalot. La torre té sis cares però amb dues cares quasi fusionades i de forma curvilínia, les quals al mateix temps, conjuntament amb el fragment que les uneix, mostren un aparell diferenciat amb relació a les altres cares. Constava de tres pisos separats amb voltes de pedra i que actualment no es conserven. Cal esmentar els grans contraforts situat a l’est i el gran portal adovellat situat a la façana nord. Tot el conjunt ha estat restaurat recentment, i actualment té funcions d’habitatge, restaurant i allotjaments rurals.\nEmplaçament: al nucli d’Orpí\nLa riera de Carme, per salvar els dos-cents metres de desnivell entre la Plana de Miralles i el Riu Anoia, s’encaixa profundament en els materials calcaris que formen la Serra de Feixes i la Censada. El treball d’erosió del riu ha excavat un gorg després de cada saltant, formant un extraordinari esglaonat de petites cascades i basses sobre la pedra. El recorregut molt apreciat pels especialistes en barrancs està temporitzat entre 1 hora i 2 hores de descens segons el grup.\nEmplaçament: a la Riera de Carme, entre Santa Càndia i Cal Llenç.\nÉs una construcció del segle XIV que es va basar en els fonaments d’un antic temple romànic que finalment no es va bastir mai i que estava format per un absis semicircular amb una única nau. L’art representat és el gòtic tardà o flamíger seguint una estructuració basada en una nau rectangular i absis pentagonal, el portal d’accés es situa a migdia. El portal és una de les parts de l’església que presenta una ornamentació treballada que centra la seva atenció en la imatge en la imatge de Santa Càndia realitzada al timpà i envoltada per. L’estructura interior destaca les pilastres que suporten la coberta i on descansen dues voltes de creueria amb els seus corresponents arcs.\nEmplaçament: Santa Càndia\nCan d’en pont\nLa façana d’ingrés s’orienta al nord, i presenta dues entrades a la planta baixa. Aquesta distribució es repeteix a la façana oposada.\nL’interior s’ha adaptat a les noves necessitats pel qual s’havia restaurat l’edifici.\nLa història de la fàbrica de Can d’en Pont, situa aquesta edificació paperera en el context del segle XVIII, concretament l’any 1765 quan Segimon Borrull, paraire d’Igualada, aconsegueix l’establiment sobre l’ús de les aigües i sobre ½ jornal de terra per construir un molí bataner a la partida anomenada “Camp del pont” Tot i això, l’actual nau que es conserva de la fàbrica fou construïda l’any 1910 sent una edificació més moderna que acollirà la fàbrica de Can d’en Pont fins a l’any 1970. La història de Can d’en Pont finalitza amb la compra del mirador per part de l’ajuntament d’Orpí, el qual durant la dècada del 2000 va començar a habilitar l’espai per convertir aquest antic mirador de paper en la sala de festes del municipi.\nEmplaçament: Es troba situat a peus de la carretera BV-2131 al Km 8.5.\nArticle anterior“90 anys de la proclamació de la Segona República a Igualada” i una conversa amb en Jep Rabell\nPròxim articleUn full de ruta per a la Conca d’Òdena


Mare Terra - Fundació Mediterrània - Les llúdrigues tornen a l'Ebre\nLes llúdrigues tornen a l'Ebre\nLa llúdriga ha tornat a instal · lar al tram català del riu Ebre, cosa que semblava impensable fa poc més de 20 anys. En una prova inequívoca que s'està recuperant l'ecosistema del riu, per primera vegada en 50 anys s'ha aconseguit fotografiar llúdrigues a la Reserva Natural de Sebes i Meandre de Flix.\n"Després de cinc anys de seguiment, hem detectat llúdrigues, fins i tot cries i exemplars juvenils, en un tram de sis quilòmetres", explica el biòleg Marc Viñas, responsable de projectes del parc natural. "És un cas atípic", assenyala el també biòleg Pere Josep Jiménez, coordinador de la reserva, per destacar la singularitat d'un espai natural gestionat per una oenagé.\nLa contaminació de les indústries i la construcció d'embassaments, ponts i carreteres, entre d'altres inconvenients, van acabar amb la presència de la llúdriga i de moltes altres espècies en aquesta zona de l'Ebre "El 1985, a ningú se li hauria ocorregut dir que en Flix tornarien a viure les llúdrigues ", explica Jordi Ruiz, responsable del departament de protecció de la fauna de la Generalitat i un dels experts sobre la llúdriga més reconeguts a Catalunya.


Primer cafè tertúlia d'enguany: Parlem de Sobirania Alimentària! - Oikocredit Catalunya\nPrimer cafè tertúlia d'enguany: Parlem de Sobirania Alimentària!\nEl proper dimecres 21 de març tornen els cafès-tertúlia d’Oikocredit. Enguany parlarem de Sobirania Alimentària i Finances Ètiques: visions del Nord i del Sud. Ens podreu trobar de 18:30 a 20:30 a la Lleialtat Santsenca (C/ Olzinelles, 31, 08014 Barcelona).\nLa Sobirania Alimentària és el dret dels pobles a determinar les polítiques agrícoles i alimentàries que els afecten: a tenir dret i accés a la terra, als recursos naturals, a poder alimentar-se de forma sana i saludable amb aliments lliures de transgènics, a protegir i a regular la producció i el comerç agrícola interior amb l'objectiu d'aconseguir un desenvolupament sostenible i garantir la seguretat alimentària.\nEn aquest cafè tertúlia parlarem sobre com les Finances Ètiques poden contribuir a la Sobirania Alimentària del nostre món. Per fer-ho comptarem amb dades sobre producció alimentària i creixement demogràfic; sobre malbaratament d'aliments; sobre concentració de la producció agroalimentària en mans d'unes poques empreses multinacionals...\nLa ponència es repartirà entre quatre persones: El Ricard Espelt, expert en sobirania alimentària, investigador de l'IN3 de la UOC i membre de diverses organizacions del sector, el qual ens explicarà com es treballa en l'àmbit de la Sobirania Alimentària a nivell local i per extensió a occident; Dues representats del món de les finances ètiques, d'una banda d'Oikocredit Catalunya i per l'altra de Fiare Banca Ètica, les quals ens explicaràn com es treballa el sector de la sobirania alimentària des de les Finances Ètiques i finalment una quarta ponència pendent de confirmació que ens explicarà les visions sobre Sobirania Alimentària al Sud.\nDurant l'acte hi haurà un pica-pica on podrem compartir sensacions o inquietuds entre les assistents.\nUs esperem a totes a la Lleialtat Santsenca! Recordeu: Dimecres dia 21 de març de 18:30 a 20:30. Confirmeu assistència a través del correu electrònic catalunya@oikocredit.org o al telèfon 934416306.\nArxiu > 2018 > de març


(S'ha redirigit des de: Ciutat ibèrica del Molí de l'Espígol)\n3 Origen dels treballs arqueològics\n4 Història del jaciment\nTot i que a poc a poc el jaciment de Tornabous comença a ser anomenat com a Ciutat Ibèrica d'Athanàgia o Atanagrum, ha estat conegut majoritàriament en entorns acadèmics com a Poblat Ibèric del Molí d'Espígol, nom de paternitat atribuïda a l'arqueòleg Joan Maluquer de Motes, pel fet que a la vora hi havia funcionat un molí amb aquest nom, situat a l’antic terme d'Espígol.\nNo ha estat fins al segle XXI, analitzant les mides del jaciment, que s'ha evidenciat que no es tractava d'un poblat sinó d'una gran ciutat, una capital. En paral·lel, les recerques arqueològiques a l’entorn de la roca sobirana de Lleida han confirmat que Iltirta és una ciutat fundada en el context de la Segona Guerra Púnica. I per tant, s’ha conclòs que la capital ilergeta anterior a l’ocupació militar romana correspon al jaciment del Molí d’Espígol.\nEl jaciment consta de dos espais arqueològics: l'espai urbà on es troben les restes visibles, i l'espai suburbà que s'estén cap al nord, fora de les muralles de l'oppidum. Els carrers s'entrecreuen formant una retícula. S'hi aprecien un total de quatre muralles construïdes en diferents èpoques. Es calcula que el màxim de població va ser de 6.000 habitants i que s'hi van aixecar unes 500 cases.\nOrigen dels treballs arqueològics[modifica]\nTot i que en temps de la Mancomunitat de Catalunya era coneguda ja l'existència en aquest indret de restes de l'antiguitat, les excavacions van ser iniciades entre 1970 i 1972, promogudes per Antoni Llorenç, director del Museu Arqueològic Diocesà de Solsona. El 1974 el Ministerio de Educación y Ciencia del govern espanyol comprà el jaciment, traspassat posteriorment a la Generalitat de Catalunya. A partir del 1975 l'Institut d'Arqueologia de la Universitat de Barcelona hi va portar a terme campanyes d'excavació periòdiques, dirigides fins al 1986 per l'equip de Joan Maluquer de Motes i Nicolau; del 1987 al 1994 hi va actuar M. Cura, i des de l'any 2000 és gestionat directament pel Museu d'Arqueologia de Catalunya.\nEls orígens d'aquest assentament són al final de la primera edat del ferro, quan es construeix la muralla a finals del s. V aC (ibèric antic), probablement sobre un estrat anterior. Durant la primera meitat del segle IV aC es fa una certa ordenació general de l'espai, i creix apareixent els barris suburbans. El seu moment òptim va ser en els segles IV-III aC. Fou abandonat una primera vegada cap a l'any 200 aC a conseqüència de la destrucció per un incendi (en temps de la Segona Guerra púnica); però cap a l'any 100 aC hi ha una certa recuperació, fins que és abandonat definitivament a mitjan segle I aC.\nTradicionalment alguns investigadors han identificat aquest jaciment amb la ciutat ibèrica d'Athanàgia o Atanagrum, la capital de la tribu ibèrica que els autors posteriors varen anomenar ilergets, destruïda per Gneu Escipió en la Segona Guerra púnica. Segons aquesta hipòtesi, amb l'arribada dels romans començaria el declivi de la tribu ilerget, que es veuria obligada a abandonar Tornabous i traslladar-se a Iltirta. La nova capital ilerget estaria situada en un lloc més estratègic, i permetria als conqueridors accedir amb més facilitat a l'interior de la península ibèrica.\n↑ 1,0 1,1 1,2 1,3 1,4 1,5 Mestre, 1998: p. 699, entrada: "Molí d'Espígol"\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Ciutat_ibèrica_del_Molí_d%27Espígol&oldid=22386996»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 19 nov 2019 a les 15:17.


Com arribar a Font del Roc del Metge a Les Escaldes amb Bus\nFont del Roc del Metge, Les Escaldes\nCom arribar a Font del Roc del Metge a Les Escaldes amb Bus?\nMira Font del Roc del Metge, Les Escaldes al mapa\nIndicacions a Font del Roc del Metge de Les Escaldes amb transport públic\nLes següents vies de trànsit tenen rutes que passen a prop de Font del Roc del Metge\nCom arribar a Font del Roc del Metge amb Bus?\nEstacions de Bus a prop de Font del Roc del Metge a Les Escaldes\nBus línies a Font del Roc del Metge a Les Escaldes\nQuines són les estacions més properes a Font del Roc del Metge?\nLes estacions més properes a Font del Roc del Metge són:\nLa Tosca és a 21 metres de distància, 1 minuts caminant.\nQuines Bus línies paren a prop de Font del Roc del Metge?\nAquestesBus línies paren a prop de Font del Roc del Metge: L1, L2, L4.\nTransport Públic fins a Font del Roc del Metge a Les Escaldes\nEt preguntes com arribar a Font del Roc del Metge dins de Les Escaldes, Andorra? Moovit t'ajuda a trobar la millor manera d'arribar a Font del Roc del Metge amb indicacions pas a pas des de l'estació de trànsit més propera.\nMoovit proporciona mapes gratuïts i indicacions en directe per ajudar-te a navegar per la teva ciutat. Consulta horaris, rutes, horaris i esbrina quant triga a arribar a Font del Roc del Metge en temps real.\nBusques la parada o l'estació més propera a Font del Roc del Metge? Consulta aquesta llista de parades més properes al teu destí: La Tosca; La Drecera; Parnal.\nPots obtenir Font del Roc del Metge per a Bus. Aquestes són les línies i rutes que tenen parades properes - Bus: L1, L2, L4\nVols veure si hi ha una altra ruta que t'hi porti en un moment? Moovit t'ajuda a trobar rutes o horaris alternatius. Aconsegueix direccions des de Font del Roc del Metge fàcilment des de l'aplicació o lloc web de Moovit.\nFem fàcil anar a Font del Roc del Metge, és per això que més de 930 milions d'usuaris, inclosos els de Les Escaldes, confien en Moovit com la millor aplicació per al transport públic. No et cal baixar cap aplicació d'autobús o tren, Moovit és la teva aplicació de transport tot en un que t'ajudarà a trobar el millor horari d'autobús o tren disponible.\nLlocs d'interès pròxims a Font del Roc del Metge a Les Escaldes\nLínies de transport públic amb estacions més properes a Font del Roc del Metge a Les Escaldes\nLínies Bus amb estacions més properes a Font del Roc del Metge a Les Escaldes\nMés fàcil arribar a Font del Roc del Metge amb l' app!


(S'ha redirigit des de: Eiximenis)\nFrancesc Eiximenis - també Ximenes, Eiximenes o Jimenez - (Girona, 1330 - Perpinyà, 1409) (OFM) fou un escriptor franciscà català del segle XIV a la Corona d'Aragó. Fou probablement un dels autors catalans medievals més llegits, copiats, publicats i traduïts. Per tant, hom pot afirmar que, tant en l'àmbit literari com en l'àmbit polític, tingué molta influència. Entre els seus lectors podem trobar a importants personalitats de la seua època, com per exemple els reis de la Corona d'Aragó Pere el Cerimoniós, Joan I el Caçador i Martí I l'Humà, la reina Maria de Luna (muller de Martí l'Humà), i el Papa Benet XIII d'Avinyó.\nFrancesc Eixemenis al Passeig de la Batà de Muro.\n19 desembre 1408 –\n← Raimundo de Escalas (en)\nPere el Cerimoniós, Joan I el Caçador i Martí I l'Humà, Maria de Luna, Benet XIII d'Avinyó\nLlibre de les dones. Al principi és un manual per a l'educació de les dones. Però quatre cinquenes parts del llibre tracten de teologia i dels fonaments de la moral catòlica. Aquest llibre fou dedicat a la comtessa de Prades, Sanxa Ximenes d'Arenós.\nDues cartes autògrafes d'Eiximenis en català (del 15.07.1392 i del 12.03.1396) també ens han arribat. La primera carta (15.07.1392) fou adreçada al rei Martí I (que en aquell moment era sols infant), i té interès, ja que Eiximenis li dóna en aquesta carta consells per al seu bon govern a Sicília.\nLes obres d'Eiximenis tingueren un gran èxit a la seua època. Això demostren els més de 200 manuscrits de les seues obres, de què disposem hui. Altre exemple fou el Psaltiri devotíssim (Traducció al català de 100 de les 344 oracions del Psalterium alias Laudatorium). L'edició incunable d'aquest llibre tingué 2000 exemplars, és a dir el doble de les dos edicions del Tirant lo Blanc juntes (València 1490 i Barcelona 1497). Fou doncs l'edició incunable amb més tirada de la literatura catalana medieval.\nEdicions de les seues obresModifica\nObres de Francesc Eiximenis (OFE)Modifica\nDe Sant Miquel Arcàngel (5è tractat del Llibre dels Àngels. Barcelona, Curial, 1983. Edició de Curt Wittlin.\nÀngels e demonis (Quart tractat del Llibre dels Àngels). Barcelona, Quaderns Crema, 2003. Edició de Sadurní Martí.\nLlibres, mestres i sermons. Antologia de textos. Barcelona, Barcino, 2005. Edició de David Guixeras i Xavier Renedo, 268 pp. «Enllaç».\nEdicions digitals de les seues obresModifica\nEdicions modernes i transcripcionsModifica\nDe Sant Miquel Arcàngel (5è tractat del Llibre dels Àngels. Barcelona, Curial, 1983. Edició de Curt Wittlin).\nObres completes de Francesc Eiximenis (en català i en llatí). (català) (llatí) (castellà)\n↑ «Instituts de la UdG > Llengua i Cultura Catalanes > Publications > OFE».\nArticles digitals sobre EiximenisModifica\nLlibres digitals sobre EiximenisModifica\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Francesc_Eiximenis&oldid=25466005»\nDarrera modificació: 18 nov 2020 a les 18:56\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 18 nov 2020 a les 18:56.


La lluita de Tareq i del moviment popular del Rif trasbalsa el règim marroquí - directa.cat\nEl silenci, la presó o l'exili han estat els principals destins de les activistes que, des de l'assassinat del venedor ambulant Mohsin Fikri el 28 d'octubre de 2016 a Al Hoceima, s'han aixecat contra l'ordre establert per la dinastia alauita. L'històric territori rebel del Rif està sotmès a la marginació, la discriminació i la vulneració sistemàtica dels seus drets humans per part de Rabat, motiu pel qual persones com Tareq ben Mohamed han hagut de demanar asil polític a l'Estat espanyol. A partir de la seva història personal, repassem la lluita col·lectiva del moviment popular rifeny\nManifestació en suport del rif / Pedro Mata (Fotomovimiento)\nHourria García La_Directa Marroc\n“L’Hirak és una idea, són les reivindicacions del nostre poble i, per molt que ens empresonin o ens obliguin a exiliar-nos, no les mataran.” Són les últimes paraules de la primera d’una sèrie de converses a distància amb Tareq ben Mohamed, un rifeny de 31 anys llicenciat en Estudis Anglesos que cerca asil polític a l’Estat espanyol.\nAmb aquesta mateixa determinació emergia fa tres anys l’Hirak, Moviment Popular del Rif, després de l’assassinat de Mohsin Fikri el 28 d’octubre de 2016 a Al Hoceima. Aquell diumenge, el jove Mohsin, de 31 anys i natural de la veïna localitat d’Imzouren, venia de comprar mitja tona de peix espasa del port per vendre-la a la seva parada ambulant. Durant aquell mes no estava permesa la pesca de l’espècie i uns policies li van demanar diners per permetre-li la venda; ell es va negar i els agents li van requisar el peix i el van llençar al camió d’escombraries. Mohsin no podia perdre la mercaderia, ja que de les vendes depenia la seva família nombrosa, motiu pel qual es va llançar al camió per recuperar-la. Davant les autoritats, un treballador va accionar el mecanisme de la trituradora –suposadament de forma involuntària– i Mohsin va morir.\nEl funeral de Fikri es va celebrar seguit d’una marxa de protesta multitudinària. Més de 50.000 persones van omplir els carrers des d’Al Hoceima fins Imzouren per exigir justícia i clamar unitat popular contra els abusos policials, la corrupció i la pobresa\n“A Mohsin el va matar la hogra, aquest sistema d’esclavitud”, afirma rotundament Tareq ben Mohamed. La hogra és opressió, repressió, desigualtat, humiliació i menyspreu. És un terme popular que es refereix al sentiment d’una persona o de la comunitat quan els seus drets són vulnerats per part d’altres persones o institucions amb més poder. El funeral de Mohsin Fikri es va celebrar seguit d’una marxa de protesta multitudinària. Més de 50.000 persones van omplir els carrers des d’Al Hoceima fins Imzouren per exigir justícia i clamar unitat popular contra els abusos policials, la corrupció i la pobresa. Va haver-hi protestes des del Rif fins a Tànger, Rabat, Casablanca, Fes, Marràqueix i altres grans ciutats del Marroc.\n“Al principi, quan va haver-hi tantes protestes de suport per la mort de Mohsin Fikri, pensàvem que el moviment popular aniria estenent-se com al 20-F”, explica Tareq. Es refereix a les revoltes que es van desencadenar l’any 2011 a tot el país en el context de les conegudes com “primaveres àrabs”. En aquells temps, Tareq estava acabant els seus estudis de Llengua i Literatura Anglesa a la Universitat d’Oujda i formava part del Sindicat Unitari d’Estudiants del Marroc. Es trobava en un moment vital de presa de consciència política i va decidir sumar-se al moviment a través del comitè organitzador de les protestes a la ciutat d’Al Hoceima: “Reclamàvem justícia social, llibertat, reformes polítiques importants”, recorda. “A pesar de tota la repressió es van aconseguir menys poders per al rei i una nova Constitució, però sobre el paper. A la pràctica estem en la mateixa situació o fins i tot pitjor”.\n“Malauradament, aquesta vegada la propaganda del règim i la por han triomfat i ens hem quedat sols”, explica Tareq. Després de la mort de Mohsin, el rei va traslladar les seves condolences a la família i va ordenar una investigació. Els principals partits polítics estatals van girar l’esquena a les protestes associant-les a proclames independentistes rifenyes i els grans mitjans de comunicació van silenciar des d’aleshores tot el que estava per venir. El focus de protesta a les grans ciutats del país es va apagar però, al Rif, l’assassinat de Fikri va marcar l’inici del renaixement d’un moviment popular històric, amb reivindicacions socioeconòmiques i culturals, exigint justícia social.\nEl Rif, territori rebel\n“No sou un govern, sou una màfia.” Aquestes paraules, en al·lusió a les pronunciades fa setanta anys per Abdelkrim El-Khattabi des de l’exili, es van convertir en el lema d’una manifestació explícita de rebuig a la tergiversació del govern de Rabat i els mitjans de comunicació amb l’objectiu de reduir a objectius separatistes les protestes contra la injustícia, la corrupció i la pobresa que es van desencadenar després del 28 d’octubre de 2016.\nL’any 1921 es va proclamar la República del Rif amb una constitució basada en la sobirania del poble, de la qual Abdelkrim el-Khattabi va ser escollit Emir fins que el 1926 l’exèrcit espanyol i el francès aniquilaren militarment el projecte polític\nMuhammad ben Abdelkrim el-Khattabi, líder anticolonialista, estudiós del dret islàmic, periodista, escriptor i polític, va emcapçalar la revolució rifenya contra els colons espanyols i francesos que va aconseguir derrocar les tropes de la península l’any 1921. Aquell any, es va proclamar la República del Rif amb una constitució basada en la sobirania del poble, de la qual Abdelkrim va ser escollit Emir (equivalent a president) fins que el 1926 l’exèrcit espanyol i el francès aniquilaren militarment aquest projecte polític. El territori va estar ocupat pels colons espanyols fins al restabliment de la dinastia alauita el 1956.\nTot i que ha passat quasi un segle des de la Guerra del Rif, encara se’n pateixen els efectes. Durant els anys de la República del Rif, i amb la finalitat de tornar a ocupar el territori, l’aviació espanyola va llançar gas mostassa contra la població civil i contra les forces de la República. Avui dia, el 80% dels casos d’adults amb càncer que es tracten a l’hospital d’oncologia de Rabat, segons un informe presentat l’any 2015, procedeixen de les zones concretes del Rif que van ser bombardejades per avions espanyols.\nImatge de les primeres protestes ocorregudes al Rif després de l’assasinat de Mohsin Fikri |Arxiu\nEn tots els actes de protesta dels darrers anys, sempre han estat presents els símbols i clams amazics, així com el gest format amb els tres dits centrals de la mà estirats, que simbolitzen identitat, terra i cultura. També fotos d’Abdelkrim el Khattabi i algunes banderes de la República del Rif. “Muhammad ben Abdelkrim el-Khattabi és com un pare per a nosaltres, per a la mobilització popular, és la nostra història, però això no vol dir que siguem separatistes”, diu Tareq. Reconeix que “sí que volem respecte a la nostra identitat, respecte a la nostra llengua i a la nostra història, volem estudiar-la a l’escola, volem que es respecti el poble del Rif amb oportunitats laborals i projectes propis per desenvolupar nosaltres mateixos la nostra àrea”, argumenta.\nAdministrativament, el Rif no existeix. Així és com es denomina la cadena muntanyosa que s’estén des de l’est de Tànger fins a l’entorn de Berkan i les terres que habiten les comunitats originàries. En l’actualitat, l’àrea del Rif s’engloba en la Prefactura de Tànger-Tetuan-Al Hoceima\nAdministrativament, el Rif no existeix. Amb aquest nom es denomina la cadena muntanyosa que s’estén des de l’est de Tànger fins a l’entorn de Berkan i les terres que habiten les comunitats originàries. En l’actualitat, l’àrea del Rif s’engloba en la Prefactura de Tànger-Tetuan-Al Hoceima. Abans, la capital era aquesta darrera ciutat, però des de fa quatre anys ho és Tànger i totes les inversions en infraestructures i el foment del treball, tant industrial com en el sector del turisme, s’ha focalitzat allà. En canvi, el Rif, malgrat les oportunitats que ofereix el territori per l’explotació agrícola i la seva ubicació al mediterrani, és una de les zones més marginades i empobrides del país.\nDes de la reinstauració de la monarquia alauita, en la memòria del Rif han quedat gravades altres dates. En concret, l’any 1958 les comunitats del Rif es van revoltar contra el monarca Mohamed V per blindar els seus drets. La repressió per part de les forces armades, al capdavant de les quals es trobava Moulay Hassan, pare de l’actual rei Mohamed VI, va causar milers de morts. Al Hoceima va ser declarada zona militar sota la llei del Dahir. Quan Hassan II ja era rei, l’any 1984, la comunitat rifenya es va tornar a rebel·lar, en aquest cas els estudiants, i de nou la repressió brutal va acabar amb les protestes i el rei va decidir condemnar el territori a la pobresa absoluta, sent l’emigració i la producció d’haixix les úniques vies de supervivència per a la majoria de famílies.\nRepressió i presos polítics\nDes del dia que va morir Mohsin Fikri, les dones i els homes d’Al Hoceima i altres ciutats del Rif es van organitzar i es va constituir oficialment l’Hirak as-Shabi, el Moviment Popular. Cada divendres hi havia concentracions i manifestacions pacífiques per exigir el judici als assassins de Mohsin, la desmilitarització del territori i millores socioeconòmiques i culturals concretes per al desenvolupament del Rif. “Les nostres reivindicacions són clares: socials, econòmiques i culturals. Hi ha una política de marginació, discriminació i vulneració sistemàtica dels drets humans. El nostre moviment va sorgir per dir prou. Volem l’abolició del decret de 1958 pel qual es considera Al Hoceima una zona militaritzada. La gent vol universitats i un hospital especialitzat per fer front al càncer”, sentencia Tareq ben Mohamed.\nNasser Zafzafi, veí d’Al Hoceima, és un home de quaranta anys autodidacta i sense feina que es va convertir en la cara visible de l’Hirak i també en un referent de valentia contra el règim\nAquestes reivindicacions les exposava Nasser Zafzafi, veí d’Al Hoceima, durant els inicis de l’Hirak a la reanomenada plaça dels Màrtirs, abans plaça de Mohamed VI. La seva figura va emergir de les primeres assemblees, ja que des d’un primer moment es va centrar a buscar justícia per a Fikri i va ser un eix vertebrador molt important en l’organització del moviment. Zafzafi, un home de quaranta anys autodidacta i sense feina, es va convertir en la cara visible de l’Hirak i també en un referent de valentia contra el majzén (règim). “Zafzafi fa discursos que tots entenem. És un home humil i honest que diu veritats sense por en contra del majzen, dels qui controlen aquest sistema d’esclavitud. Per això es va convertir en el líder del moviment, tot i que no li agrada que li diguem líder”, explica Tareq.\nUn cop consolidat el moviment, les forces policials van prendre la ciutat d’Al Hoceima i van començar les càrregues contra les persones que acudien a les manifestacions pacífiques, així com les detencions durant les protestes i a qualsevol hora del dia, sobretot d’activistes actius a les xarxes socials. Després de cinc mesos de moviment als carrers, el 29 de maig de 2017 van detenir el nucli de l’organització popular. Tres dies abans, divendres 26, Nasser Zafzafi va contraargumentar l’imam a la mesquita Mohammed V d’Al Hoceima, després que aquest llancés missatges contra el moviment popular al sermó. Hores després, el fiscal general de la ciutat emetia l’ordre de cerca i captura contra Nasser, que ja havia fugit de casa.\nNasser Zafzafi, líder del moviment popular del Rif, condemnat a 20 anys de presó |Arxiu\nDesprés de la detenció, en ple Ramadan, seguien les protestes al Rif i Al Hoceima continuava presa per militars, policia, forces auxiliars i agents de paisà. En les manifestacions la policia llençava gasos i projectils i un d’aquests va matar el jove Imad Al-Attabi, de vint-i-quatre anys. Després del segon assassinat i dels milers de detencions en pocs mesos, l’Estat va aconseguir reduir la mobilització popular. Els esforços dels mitjans de comunicació per aïllar les reivindicacions del Rif de la resta de pobles, el desgast i la repressió van acabar de debilitar els carrers.\nNasser Zefzafi ha estat condemnat a vint anys de presó juntament amb altres tres líders del moviment com Nabil Ahmjiq, Wassim Bostati i Samir Ighid. Amb ells van ser jutjats 52 activistes més\nEl 27 de juny de 2018 el Tribunal d’Apel·lació de Casablanca va sentencia Nasser Zefzafi a vint anys de presó juntament amb altres tres líders del moviment com Nabil Ahmjiq, Wassim Bostati i Samir Ighid, tots acusats d’haver atemptat contra la seguretat interna de l’Estat, de rebel·lió i de participació en manifestacions il·legals, entre altres delictes. Amb ells van ser jutjats 52 activistes més, les condemnes dels quals oscil·len entre un i quinze anys de presó. Aquests activistes han seguit fent accions de protesta tot i la privació de llibertat, incloses vagues de fam per intentar trencar el silenci mediàtic en l’àmbit estatal i internacional.\nFa any i mig que els presos denuncien tortures a través de les seves defenses i famílies. En concret, fa unes setmanes es va difondre a les xarxes socials un àudio en el qual Zafzafi relatava des de la presó el tracte humiliant i els interrogatoris forçats amb violacions, pallisses i altres tipus de tortura física i psicològica. Organitzacions estatals i internacionals com l’Associació Marroquí dels Drets Humans (AMDH), Amnistia Internacional i Human Rights Watch han denunciat i segueixen denunciant avui dia la repressió contra els activistes del Rif i les tortures a les comissaries i presons del Marroc.\nEn contrast a les condemnes contra els activistes, la mort de Mohsin Fikri només va suposar la destitució de tres funcionaris del port d’Al Hoceima i dos agents de l’autoritat condemnats a vuit mesos de presó per falsificació de documents administratius, així com els dos treballadors del camió d’escombraries culpats d’homicidi involuntari i condemnats a cinc mesos de presó i a una indemnització de 33.000 dirhams (uns 3.200 euros) en el cas de la persona que va accionar el mecanisme.\nLa detenció de Tareq\nTareq havia escrit moltes entrades al Facebook i alguns articles a mitjans locals donant suport al moviment, per això era conscient que en qualsevol moment podien detenir-lo com a tants altres activistes: “La nostra lluita per la dignitat continuarà fins a la mort o la detenció”, deia una de les seves publicacions a les xarxes. I efectivament, la policia es va presentar a casa seva amb una ordre de detenció. Tareq no hi era, així que van amenaçar la seva mare. Quan ell se’n va assabentar, va decidir no tornar-hi més. Durant gairebé un any va viure deambulant d’un lloc a l’altre per evitar ser arrestat. El dia 7 d’abril de 2018 va decidir visitar la seva mare i la policia va irrompre a la casa.\nSegons relata, se’l van endur sense més explicacions a la comissaria i un cop allà el van interrogar sobre la seva activitat a les xarxes i la seva participació en les protestes, tot negant-li el dret a declarar davant d’un advocat. Assegura que va ser maltractat verbalment i físicament. “Em van portar a una habitació fosca i petita i em van tirar a terra. A les dues de la matinada, després del primer interrogatori, van tornar per fer-me signar un paper i jo m’hi vaig negar. Volia llegir-lo primer, no em van deixar i em van posar una catana al coll. Dos policies van agafar-me la mà i van forçar la meva impremta dactilar sobre el paper”, explica. Després de 48 hores al calabós el van portar al Tribunal Regional d’Al Hoceima i d’allà directe a presó preventiva, on va estar durant un mes fins a la primera citació judicial.\nManifestació de suport al moviment popular del Rif a la ciutat autònoma de Melilla, sota administració espanyola |Pedro Mata (Fotomovimiento)\nSe’l va acusar d’incitació contra la unitat territorial del Regne, insults a cort organitzada, qüestionament de decisions judicials mitjançant discursos i escrits i crida i contribució a l’organització de protestes il·legals. En el Tribunal de Primera Instància Tareq va ser condemnat a deu mesos de presó, que s’incrementarien a 12 un mes després, davant el Tribunal d’Apel·lació.”Vaig dormir cinc mesos a terra, vaig patir una infecció a l’oïda i no em van deixar veure el metge, als activistes els funcionaris ens tractaven especialment malament”. Al cap de sis mesos de condemna, Tareq va rebre el perdó reial. Va ser un dels 188 presos que el monarca va indultar amb motiu de la celebració de l’Eid el-Adha. “Jo no vaig demanar el seu perdó. El que volem és l’alliberament del Rif i de tots els presos polítics”, insisteix.\nEn sortir de la presó, va tornar a la vida que tenia abans, el van readmetre a la feina a un centre de trucades, va seguir actiu al moviment, denunciant la repressió a les xarxes socials, participant de les reunions i l’organització d’accions de protesta. “Al cap d’uns mesos la policia em va començar a increpar, em venien a buscar a la feina i a casa, fins que em va arribar la citació per anar a comissaria”. Si entrava a la presó com a reincident, la condemna podrien ser anys. “El 15 de juliol la gendarmeria es va presentar a casa meva amb una ordre de detenció, però jo ja havia marxat. L’endemà vaig fugir del Rif i després vaig poder entrar a Espanya per demanar asil polític i protecció internacional”.\nTareq ja es troba fora del Marroc, però fins a la darrera conversa prefereix mantenir en secret la seva ubicació perquè no s’hi sent segur. Confia que la petició d’asil polític que ha demanat es resolgui de forma positiva per poder reunir-se amb part de la seva família a Catalunya, seguir formant-se, trobar una feina i treballar per al moviment des de l’exili, juntament amb la comunitat rifenya europea. “Hem d’intentar que la Unió Europea no s’oblidi de la vulneració de drets al Rif a l’hora de fer negocis amb el Marroc”, afirma. D’altra banda, és conscient que la UE i el Marroc són socis reconeguts “però ho hem d’intentar, les institucions europees han de respectar les seves pròpies lleis i tenen el poder suficient per pressionar”, insisteix.\nLa diàspora rifenya europea va començar a organitzar-se fa dos anys a través de coordinadores del moviment popular als territoris europeus on la comunitat té més presència: els Països Baixos, Bèlgica i els estats espanyol i francès. Amb la finalitat d’acompanyar el moviment popular del Rif, denunciar la vulneració de drets, guanyar ressò mediàtic i pressionar les institucions estatals i europees, les coordinadores de l’Hirak a la diàspora porten a terme accions de protesta des que van començar les primeres manifestacions a Al Hoceima.\n“Som molts els que ens hem vist obligats a exiliar-nos, però hem de continuar en la lluita, també a Europa, fins que ens escoltin, i esperar que les altres regions del Marroc també s’aixequin contra aquest enemic que és un: el règim, la màfia”, conclou Tareq\nFins avui, com no podia ser d’altra manera donada la naturalesa colonial de la relació entre els actors, la Unió Europea –i en concret l’Estat Espanyol– s’han centrat a garantir l’estabilitat de les seves empreses al Marroc i a pagar al soci del sud quantitats milionàries per blindar encara més el lucratiu sistema de control migratori, però lluny del focus mediàtic. Tant de banda els ha quedat la qüestió, que recentment el govern espanyol ha condecorat el Director General de la Seguretat Nacional del Marroc, Abdellatif Hammouchi, màxim responsable de la repressió al Rif, amb la Gran Creu de l’Ordre del Mèrit de la Guàrdia Civil.\nA mesura que s’explica, Tareq va fent petites interrupcions per saludar els paisans que també transiten els carrers del lloc on resideix des de fa quatre mesos. A la quantitat de joves que per raons econòmiques fa molts anys que decideixen migrar cap a Europa posant en risc la seva vida, ja que és l’única manera que tenen de fer-ho, se sumen les persones que s’han vist obligades a fugir per no acabar a la presó. Segons les darreres dades del Ministeri d’Interior espanyol, el 2018 es trobaven en situació administrativa irregular 6.400 persones de nacionalitat marroquina acabades d’arribar. Les sol·licituds d’asil i protecció internacional admeses a tràmit van passar de 531 l’any 2017 a 1.323 el 2018. Tot i que no es diferencia la comunitat rifenya de la resta del Marroc, l’augment del nombre de sol·licituds coincideix amb el període més dur de la repressió al Rif.\n“Som molts els que ens hem vist obligats a exiliar-nos, però hem de continuar en la lluita, també a Europa, fins que ens escoltin, i esperar que les altres regions del Marroc també s’aixequin contra aquest enemic que és un: el règim, la màfia”, conclou Tareq, aquesta vegada ja a Màlaga, on se sent una mica més segur, però també amb la seguretat que si algun dia torna al Marroc, serà detingut: “No puc tornar, esperaré que es resolgui la sol·licitud i després tractaré de rebutjar la nacionalitat marroquina aquí a Espanya”.\nAl Hoceima asil Dret d'Asil Hirak Marroc Mohamed VI Mohsin Fikri Nasser Zefzafi poble amazic presos polítics repressió Rif Tànger\n« El president de la química sinistrada a la Canonja figura al top 200 de les grans fortunes de l’Estat espanyol\nVagues, mites revolucionaris i jubilacions »


Viquipèdia:Avaluació d'articles/Vila del llibre - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nViquipèdia:Avaluació d'articles/Vila del llibre\nVila del llibre (discussió - modifica - historial - què hi enllaça - vigila - registre)\nPoso en avaluació aquest article, traduït inicialment del francès i completat i ampliat posteriorment gràcies a la cerca d'informació en diferents fonts d'internet. En certs casos és complex obtenir les dades sobre el nombre de llibreries que participen en el projecte de vila del llibre d'algunes viles/pobles/ciutats perquè poden variar d'any en any. M'agradaria rebre els vostres comentaris i suggeriments per tal de poder millorar l'article i que pugui esdevenir AdQ.\ngelat de neu (disc.) 21:01, 19 abr 2020 (CEST)\nHola, li faré un cop d'ull. Opino que ni els escuts i banderes (irrellevants pel que fa al context de l'article) ni la galeria de fotos (les imatges es poden trobar a Commons i són imatges de llibreries que no tenen a veure amb el tema de Vila del llibre) haurien d'estar a l'article. Si es treballa bé podria ser una llista bona, de moment hi ha tot un paràgraf per referenciar. Fet!--Arnaugir (discussió) 22:22, 26 abr 2020 (CEST)\nBon dia, el paràgraf per referenciar ja inclou dues referències, una de nova, una ja emprada en altres parts del article. Pel que fa a les imatges, al meu entendre totes estan relacionades amb l'article, han estat extretes d'articles sobre el tema o de la vila/poble en qüestió i naturalment es poden trobar a Commons com totes les imatges de tots els articles de la Viquipèdia suposo. --gelat de neu (disc.) 12:06, 27 abr 2020 (CEST)\nTinc diversos comentaris.\nNo em queda clar si el número de llibreries que surt a la taula són les que participen al projecte o les que hi ha a la vila en concret. S'hauria d'aclarir en una nota a la columna. Fet!\nHi ha un article corresponent a la vila del llibre de Bellprat. Crec que s'hauria d'enllaçar a l'article. Fet!\nTambé hi ha una secció sobre la vila del llibre a l'article d'Urueña. Fet!\nCrec que si es vol que aquest article opti a una distinció hauria de ser a la d'article bo actualment ja que no és prou extens per ser article de qualitat. També crec que és important que es creïn articles sobre les diferents viles del llibre (especialment de les catalanes) o que s'inclogui informació sobre cada vila del llibre en aquest article. Si es troba força informació sobre cada vila del llibre, sí que crec que podria optar a article de qualitat. També crec que és imprescindible que a l'article de cada vila s'hi inclogui alguna frase sobre el fet que és vila del llibre. --Arnaurs (disc.) 17:13, 10 maig 2020 (CEST)\nBona tarda. Dono resposta als comentaris. El punt 1 i 2 estan fets. Pel que fa al punt 3, a la secció Urueña|Vila del llibre ja la vaig crear l'11 de gener d'enguany.\nS’ha incorporat una nota a la capçalera de la columna llibreries que intenta reunir totes les consideracions al nombre de llibreries de cada vila. A més, com que la casuística és important s'han repassat totes les dades numèriques que he pogut trobar i s’han afegit notes particulars i referències addicionals a aquelles viles que donen detalls sobre el seu programa/organització. Fet!\nSobre el fet d'incorporar alguna frase referent a que la vila sigui vila del llibre en el seu propi article et dono la següent informació. Vaig crear l'article el 2.1.2020. Durant el mes de gener d'enguany, i en paral·lel a la construcció de l'article principal vaig dur a terme les següents tasques:\n-Crear articles nous d'aquelles viles que no tinguessin article a la viquipèdia catalana per tal d'evitar enllaços en vermell i agregar un text explicatiu més o menys detallat del que és una vila del llibre i naturalment enllaçant a l'article principal. Fins a un total de 21 articles nous (Redu, Kenbuchi, Saint-Pierre-des-Clages, Stillwater, Fjaerland, Sidney, Mühlbeck, Sysmä, Wigtown, Vötikvere, Mellösa, Sedbergh, Langenberg, Purgstall, Jinbocho, Torup, Paju Book City, Borrby, Clunes, Featherston i Bhilar). En resten dos, Wünsdorf i Montereggio sobre els que em costa trobar bona informació tot i que ho he provat vàries vegades i que no oblido i tinc marcat com a tasca pendent. També es va crear l'article de Richard Booth, l'inventor i creador de la primera vila del llibre que també es va enllaçar a l'article principal.\n-De la resta, i també durant el mes de gener, i fins a 19 (de les quals la vila ja tenien article a la viquipèdia en català) es va inserir un enllaç a l'article principal (Vila del llibre) de més o menys detall segons la informació disponible. En alguns casos ha estat un simple enllaç, en d'altres una frase curta i en algun cas un paràgraf més complet. (Hay, Montolieu, Bredevoort, Fontenoy, Damme, Langwaki, Cuisery, la Charité, Montmorillon, Nevada, Brownville, Urueña, Vianden, Tvedestrand, Hobart, Ambierle, Rochester, Selfoss i Óbidos).\n-En el cas de Bellprat no es va inserir enllaç perquè ja en té un a l'article Bellprat, Vila del llibre.\n-He trobat pendents d'enllaç amb ressenya curta fins a 6 viles, la qual cosa ja he resolt incorporant la informació. Són Esquelbecq, Cervera, Montblanc, Sablons, La Pobla de Segur i l'Escala.\n-Queda el cas d'Archer City, als Estats-Units que tot i crear l'article nou el mes de gener, finalment no vaig inserir enllaç perquè el cas d'Archer és el d'un únic llibreter que va prendre la seva pròpia iniciativa privada i per tant vaig considerar que no era oportú.\nSobre la resta de comentaris: pel que fa a la extensió de l'article, no tinc un criteri clar sobre si és complet o no. La única opinió que puc aportar es que un cop descrius en la seva totalitat la creació/organització/programa/desenvolupament de la vida d'una vila del llibre, tot és bastant repetitiu amb particularitats que potser no mereixen un article sencer i en tot cas, no era l'objectiu inicial de l'article que pretenia donar una visió general, això si, amb totes les referències possibles que fossin d'interès per la lector, si és la intenció de seguir el fil. Per tan he incorporat tot allò que crec que es demana en els comentaris i he pres nota dels teus consells, però de moment no puc destinar temps a crear un article propi per a cada vila del llibre, potser per les catalanes, però la seva web, que és comuna per totes elles, ja està molt detallada i seria massa un exercici de copy/paste que prefereixo dedicar a altres mini projectes.\nMoltes gràcies novament per la teva dedicació i espero haver completat les sol·licituds de millora, que si cal retocar estaré sempre disposat. Salutacions.--gelat de neu (disc.) 18:42, 12 maig 2020 (CEST)\nAvui s'han afegit 3 enllaços en l'apartat Vegeu també, per part d'en Pau Nemo i dues categories.--gelat de neu (disc.) 13:25, 13 maig 2020 (CEST)\nS'ha afegit un nou paràgraf amb una taula per incloure les dates de celebració de Festivals Internacionals de Viles del llibre que tenen lloc cada dos anys i també la darrera nouvinguda vila del llibre de Chelopek a Bulgària.\nDesprés de 27 dies en avaluació, presento, seguint el consell de Arnaus, l'article per a la seva distinció d'article bo.--gelat de neu (disc.) 21:41, 15 maig 2020 (CEST)\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Viquipèdia:Avaluació_d%27articles/Vila_del_llibre&oldid=23538567»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 15 maig 2020 a les 21:41.


Fem pinya per tal de sol.licitar que la Marató de TV3 2019 sigui dedicada a les malalties Minoritàries! El termini finalitza el proper dilluns dia 29 de maig|\nActe de presentació de la Xarxa d'Unitats d'Expertes Clínica\nDilluns 3 d’abril, el CatSalut, el Departament de Salut i les tres unitats d’expertesa clínica que configuren la Xarxa celebren un acte de presentació de la XUEC.\nPrograma de DeuWatts dedicat a les Malalties Minoritàries\nEns plau presentar-vos el programa de DeuWatts dedicat a les Malalties Minoritàries que es va retransmetre el 14 de febrer.\nLa xarxa comptarà amb tres unitats d’expertesa clínica (UEC) adscrites als Hospitals Parc Taulí de Sabadell, Sant Joan de Déu de Barcelona i a l’Hospital Universitari Vall d’Hebron.\nEntrevista al Dr Diaz Manera i Dr. Torrent respecte a la nova seu i serveis de EURORDIS a Barcelona.