Compartir Mola, un documental gravat de forma col·laborativa | Xarxa Punt TIC\nPortada de Compartir Mola\n"Aquest és el primer documental col·laboratiu realitzat amb el material audiovisual proporcionat pels seus protagonistes". Amb aquestes paraules comença Compartir Mola, iniciativa de Tutellus. Es tracta d'un film on no hi ha director, sinó "connectors", i que mostra el costat més personal, divertit i social del consum col·laboratiu i de les iniciatives i plataformes que l'impulsen.\nEl documental recull, en una mica més de 30 minuts, les veus de diferents persones que participen en el moviment del consum col·laboratiu. Entre altres, hi participen representats de dos espais de coworking i de la plataforma Coworking Spain.\nEl film està compartit a Internet i el pot veure tothom que vulgui. A la plana web de Tutellus també es poden trobar totes les entrevistes per separat que han conformat el documental. Per poder-les visualitzar cal inscriure's al curs sobre consum col·laboratiu de Tutellus.


El Govern agilitza els pagaments a proveïdors per injectar liquiditat a les empreses - Altaveu el diari digital d'Andorra\nEl Govern agilitza els pagaments a proveïdors per injectar liquiditat a les empreses\nJover assegura que es treballa amb els bancs per poder concedir els crèdits tous en el termini de temps més breu possible perquè els negocis puguin afrontar els compromisos de final de mes, especialment els salaris\n24/03/2020 (21:30 CET)\nEl Govern vol agilitzar els pagaments que té pendents a proveïdors amb l’objectiu de donar-los liquiditat en mig de la crisi del coronavirus. Justament, aquest, el d’aportar efectiu a les empreses perquè puguin afrontar els pagaments que els arriben, especialment les nòmines que hauran d’abonar la setmana vinent, ja final de mes, és una de les prioritats de l’executiu i per això es treballa amb la banca per agilitzar al màxim la concessió dels primers crèdits tous.\nAixí ho explicat el ministre portaveu, Eric Jover. “He passat l’ordre de fer les liquidacions com més aviat millor”, ha comentat, tot posant en relleu que un dels objectius immediats que es marquen és assegurar que les empreses poden fer front als pagaments immediats. Per aquest motiu també es vol donar la màxima rapidesa possible a la tramitació dels crèdits tous.\n“Estem en contacte amb l’associació de bancs per agilitzar al màxim possible. La voluntat és que sigui com més ràpidament millor perquè les empreses tinguin els ajuts a final de mes”, ha indicat Jover. “Les activarem com més aviat millor, sense criteris de si l’empresa és gran o petita”, ha afirmat. Sobre aquest punt ha recordat que hi ha una partida prevista de fins a 130 milions d’euros i que “la voluntat és poder atendre totes les necessitats que hi hagi”.\n124 persones s'han inscrit al registre d'acomiadats des de l'esclat de la crisi, la majoria del sector de l'hoteleria\nAmb relació al control que es podrà efectuar des de la intervenció general a les empreses o negocis que siguin beneficiaris del programa, Jover ha justificat que “quan Govern destina diners públics, els ciutadans demanen rigor”. Així, ha explicat, “s’ha introduït la capacitat de vigilar els comptes i verificar que els diners s’utilitzen per als motius que s’han demanat. Enviem fons de forma legítima i perquè són necessaris, però cal rigor”.\nEl portaveu de l’executiu també ha explicat que ja són 124 les persones que s’han inscrit al registre d’acomiadats. “Ara seran objecte d’un seguiment específic. Es truca a cadascuna d’elles per identificar la casuística”, ha avançat Jover, que ha indicat que la majoria venen del sector de l’hoteleria. “Ara hem de diferenciar qui finalitzava contracte de temporada i qui ha estat realment despatxat per la crisi del Covid-19.\nSobre la denúncia feta pel Raonador, on assegurava que hi ha immobiliàries que s’estan aprofitant de la situació per imposar pràctiques abusives als treballadors temporers, el portaveu de l’executiu ha volgut reclamar que “els propietaris han de ser conscients de la situació en què ens trobem i mantenir un tracte correcte amb aquestes persones que s’han trobat amb una situació sobrevinguda”.


Daniel V., Author at ebiketours.cat\nRutes per Tarragona i Priorat amb e-Bikes\nPàrquing de bicis\nEl Masroig wine tour (Not Available)\nTarragona ebike tour (Not Available)\nFLYER 2014_next generation\nNou Disseny, Nova Tecnologia: FLYER 2014 _fresc: nou disseny integral marc i bateria. _segur: deu anys d’experiència del líder del mercat. _rendiment fort: nou motor central Panasonic (fins 350 W). _potent: moment de torsió (Nm) excel·lent. _eficaç: suport òptim amb el nou concepte 3-sensors. _ fàcil: display lògic, ergonòmic i extraïble; carga fàcil directa. _confortable: entrada fàcil, posició recta Com a novetat 2014 […]\nPortada Wereld voor Fietsers, maig 2013\nDesprés de gaudir d’uns dies de mountain bike al Priorat, ha estat tot una sorpresa veure Torroja del Priorat a la portada d’aquesta revista holandesa especialitzada en cicloturisme! Podeu veure el reportatge sencer de la ruta “El Cor del Priorat” clicant aquí.\nFira del Vi 2013, a Falset\nAquest cap de setmana serem presents a la Fira del vi de les D.O.’s de la comarca del Priorat i us convidem a provar les bicicletes Flyer davant de la Cooperativa Falset-Marçà. Podeu consultar totes les activitats a www.firadelvi.org\nAllotjaments càrrega de bateries\nA la pàgina web de Flyer al Benelux hi ha un apartat pels viatgers que volen fer turisme amb les seves bicicletes elèctriques amb informació dels allotjaments que són punt de càrrega de bateries per vehicles elèctrics. Aquí en teniu alguns exemples: http://www.iohotspots.nl http://www.laad.nl/ http://www.fietsoplaadpunten.be Doncs al sud de Catalunya ja som uns quants que estem […]\nSense categoria, Sense categoria, Sense categoria, Sense categoria, Sense categoria, Sense categoria, Sense categoria, Sense categoria, Sense categoria\nFa uns mesos vam col·laborar amb la revista holandesa Wereld voor Fietsers en la seva aventura cicloturística pel sud de Catalunya. Aquí teniu el link del reportatge perquè gaudiu de la lectura!! http://www.vrijetijdmedia.nl/magazines-online/WvF-2013-NL-01.html\nFira Fiets en Wandelbeurs d’Amsterdam\nBen aviat participarem a la fira d’excursionisme i cicloturisme d’Amsterdam per promocionar el nostre territori al mercat holandès. Enguany fan especial atenció a l’oferta de turisme amb bicicleta elèctrica tal i com podeu veure a la revista que s’entrega als assistents. I gran part d’aquest boom és degut a Flyer i Movelo! 😉\nUs desitgem que tingueu un bon any ple d’optimisme i bones notícies. Per a nosaltres serà un 2013 ple de novetats, amb renovació de continguts i web, formant part de l’oferta turística Flyer junt amb www.movelo.com. Us desitgem un bon any 2013!\nAquest cap de setmana he anat amb la mountain bike elèctrica Flyer a fer la ruta BTT entre Cornudella del Montsant, Poboleda, Scaladei i La Morera del Montsant (itinerari 14 del Consell Comarcal: uns 30 km i 800 metres de desnivell acumulat). El que hauria d’haver estat un matí exigent de BTT ha acabat sent […]\nTarragona ebike tour\nEl clima mediterrani i solejat fa de Tarragona una ciutat perfecta per descobir-la amb bicicleta durant tot l’any. La bicicleta elèctrica ajuda a superar les pujades i dóna l’oportunitat de veure molt més que caminant en una divertida experiència: els monuments Romans Patrimoni de la Humanitat, la Catedral i la ciutat medieval, La Rambla, les platges… […]\nRutes BTT al Priorat… amb bicis elèctriques Flyer!\nUs presentem una nova proposta al Priorat pels amants de la bicicleta de muntanya i l’enoturisme! El Priorat és un territori d’esforç, de terrenys abruptes, de costers,… però ara també de camins assequibles per a tothom gràcies a l’ajuda d’una bicicleta elèctrica. Gaudiu dels pobles autèntics, de l’hospitalitat de la seva gent, del caràcter dels seus vins, de […]\nVideo Costa Daurada\nebiketours, SL. CIF: B77631420 - Torredembarra (Tarragona) Phone / Whatsapp: +34 659 838 480 email: info@ebiketours.cat\nWe Recommend: ecoCampVinyols - Camping with environmental awareness


Holiday home Novembervej E- 3257 Hjorring Dinamarca - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nMés informació sobre Holiday home Novembervej E- 3257\nPer als viatgers què vulguin captar les imatges i els sons de Hjorring, Holiday home Novembervej E- 3257 és l'el·lecció perfecta. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nEl Holiday home Novembervej E- 3257, s'esforça al màxim per tal que els seus hostes es tribin còmodes. Per tal d'assolir això, l'hotel compta amb els millors serveis i instal.lacions. Mentres estan allotjats en aquestes meravelloses instal.lacions, els clients poden gaudir de aparcament de cotxes.\nA més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara calefacció, aparell de televisió, reproductor de DVD/CD, forn microones, renta vaixelles per satisfer els clients més exigents. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Sigui quin sigui el motiu del seu viatge, Holiday home Novembervej E- 3257 és una selecció idònia per a la vostra estada a Hjorring.


Nord-est Llibertari: Mou-te en Bici es queixa al síndic de l'incivisme de vianants i cotxes, a Girona\nMou-te en Bici es queixa al síndic de l'incivisme de vianants i cotxes, a Girona\nCritiquen que algunes persones caminin o corrin pels carrils de bicis o els travessin sense mirar. Denuncien també les mancances de la xarxa pedalable.\nPrimera Pedalada de la Devesa i Pedalada Floral\nTRAMUNTANA VERMELLA MAIL 11/05/2017\nLlegim en la premsa convencional gironina que la plataforma Mou-te en Bici ha dirigit un seguit de queixes al defensor de la ciutadania de Girona, Ramon Llorente, per l'incivisme “d'alguns conductors de vehicles de motor i d'alguns vianants”. Pel que fa als vianants, es queixen de “les actituds incíviques que pateixen diàriament” els ciclistes en tres aspectes. Són la utilització dels carrils bici per caminar o córrer, el creuament dels carrils bici sense mirar i el fet que s'esperin damunt el carril bici per travessar.\nPel que fa als conductors de vehicles de motor, la llista de queixes és més llarga. Hi detallen que s'aturin o estacionin damunt els carrils bici, que incompleixin els límits de velocitat dins l'àrea urbana, que no respectin la distància d'1,5 metres quan avancen una bicicleta, l'assetjament als ciclistes mitjançant cops de clàxon o maniobres temeràries i l'ocupació de la franja de parada avançada per a bicis als semàfors.\nL'entitat, formada per 350 ciclistes urbans, considera que el fet que les bicicletes s'hagin incorporat amb força en la mobilitat urbana ha generat “actituds de rebuig” entre alguns conductors de vehicles de motor i vianants per haver-hi de compartir l'espai públic.\nLA INACCIÓ POLÍTICA\nLa plataforma s'ha queixat també al síndic de les mancances de la infraestructura de carrils bici, i dels incompliments polítics. Entre les mancances apunten a la terminació sobtada d'alguns carrils, que no tinguin l'amplada de 2,5 metres quan són bidireccionals i el perill que suposen els carrils compartits amb altres vehicles o vianants. Pel que fa als incompliments polítics, són compromisos que sostenen que el govern de la ciutat havia assumit i no ha complert. En concret, denuncien que aquest 2017 no s'ha augmentat la inversió destinada a infraestructures i obres per a bicicletes i campanyes de conscienciació i seguretat. Reclamen també que s'executi el carril bici de Pont Major al pla de Campdorà, el pas a la rotonda de Salt per donar continuïtat al carril del carrer Oviedo i que es compleixi el compromís del govern d'oferir un programa de subvencions per a la compra de bicicletes elèctriques. Falta també, asseguren, fer estudis i projectes per millorar la xarxa. Són, per exemple, modificar íntegrament el carril bici del passeig Canalejas, redefinir la situació dels aparcaments i estudiar fer bidireccional per a les bicicletes el tram del carrer Joan Maragall entre la Gran Via de Jaume I i la plaça Catalunya, la plaça Pompeu Fabra, els carrers Eiximenis i Hortes, el passeig de la Devesa (tram per a vianants), Santa Clara i el carrer Nord. Consideren, a més, que no s'ha complert el compromís de fer una comissió de seguiment a la taula de mobilitat sobre els projectes i les obres pendents, i que no es faci promoció de la bicicleta en escoles i centres cívics.\nPEDALADA DE LA DEVESA I PEDELADA FOLORAL\nMou-te en Bici, juntament amb la plataforma Salvem la Devesa i l'associació de veïns de la Devesa-Güell, va organitzar diumenge la Primera Pedalada de la Devesa, amb l'objectiu de donar a conèixer el parc. D'altra banda, l'entitat també ha organitzat pel 20 de maig la Pedalada Floral, en què la bicicleta més ben decorada serà premiada.\nEL CONCEPTE D’AUTOGESTIÓ\nArxiu del blog de maig 2018 (118) d’abril 2018 (154) de març 2018 (174) de febrer 2018 (147) de gener 2018 (128) de desembre 2017 (102) de novembre 2017 (154) d’octubre 2017 (158) de setembre 2017 (242) d’agost 2017 (170) de juliol 2017 (215) de juny 2017 (163) de maig 2017 (291) d’abril 2017 (214) de març 2017 (311) de febrer 2017 (231) de gener 2017 (179) de desembre 2016 (226) de novembre 2016 (192) d’octubre 2016 (241) de setembre 2016 (219) d’agost 2016 (176) de juliol 2016 (257) de juny 2016 (230) de maig 2016 (237) d’abril 2016 (238) de març 2016 (224) de febrer 2016 (165) de gener 2016 (169) de desembre 2015 (178) de novembre 2015 (250) d’octubre 2015 (267) de setembre 2015 (161) d’agost 2015 (85) de juliol 2015 (105) de juny 2015 (156) de maig 2015 (215) d’abril 2015 (262) de març 2015 (231) de febrer 2015 (241) de gener 2015 (267) de desembre 2014 (225) de novembre 2014 (259) d’octubre 2014 (160) de setembre 2014 (189) d’agost 2014 (128) de juliol 2014 (133) de juny 2014 (133) de maig 2014 (115) d’abril 2014 (116) de març 2014 (149) de febrer 2014 (115) de gener 2014 (142) de desembre 2013 (127) de novembre 2013 (129) d’octubre 2013 (128) de setembre 2013 (134) d’agost 2013 (109) de juliol 2013 (135) de juny 2013 (126) de maig 2013 (126) d’abril 2013 (171) de març 2013 (216) de febrer 2013 (196) de gener 2013 (115) de desembre 2012 (54) de novembre 2012 (37) d’octubre 2012 (17)\nTaula rodona "Moviments socials i delictes d’odi: oportunitat o amenaça,"\nEl 17 de maig a les 19:00h, a l’Ateneu Popular Salvadora Catà. El 22 de maig concentració solidària amb les tres persones citades a declarar per una denúncia d’odi per la PxC, davant els Jutjats de Girona a les 9:30h. Actes organitzats per l’Espai Antiracista de Salt i Girona.\nPassi del documental "Pistoles Taser: electricitat letal" a l'Ateneu Popular Salvadora Catà\nAquestes armes han causat més de 700 morts als EEUU. Les primeres pistoles Taser dels Mossos d'Esquadra s'han repartit a les comissaries de la demarcació de Girona. A l'Ateneu Popular Salvadora Catà el divendres 25 de maig\n13 Mostra del Llibre Anarquista de Barcelona del 25 al 27 de maig\nLa Mostra del Llibre Anarquista de Barcelona celebra enguany la seva 13ª edició i aquesta vegada serà al centre social La Cinètika, Rambla de Fabra i Puig, 28.\nJornades sobre Anarquia i Ecologia durant el mes de maig a Vic\nEntre el dijous 10 de maig i el dissabte 26 de maig, organitzades per CGT Osona.\nExposició "20 anys de CNT a Olot" del 3 al 27 de maig\nAl Pati de l'Hospici d'Olot.\nEl MUME obre la ruta de l'exili al públic familiar, amb un màxim de 25 persones\nProposa, entre el 14 de gener i el 3 de juny, la visita a indrets com Agullana, la Vajol, Cotlliure, Argelers de Marenda, la Maternitat d'Elna o Portbou.\nMarxa Ponzán 2018\nTrobada entorn de la Resistència antifeixista a l’Aragó, l’Arièja i la península Ibèrica. El dissabte 16 de juny es farà de nou pel Port de Fontargent (Montferrièr).\nEl conflicte és ineludible; la solidaritat, inqüestionable\nComunicat davant de les peticions de presó a diversos anarcosindicalistes de la CNT de Barcelona\nCampanya «T-66 Judici de Molt Alta Tensió»\nProcés penal al moviment ecologista. Fins a 7 anys de presó per ser ecologista i haver-se enterrat a Fellines contra la MAT. Hi ha sis acusats amb penes que sumen 36 anys i les acusacions també els demanen el pagament d'una indemnització de 28.836 euros. S’ha iniciat una campanya per reivindicar la legitimitat de les protestes. Acusen els ecologistes de delictes d'atemptat a l'autoritat, desordres públics, coaccions i faltes de lesions La presentació pública de la campanya la realitzaran l’11 de febrer a Girona.\nCampanya solidària per la readmissió del sindicalista Juande. Prou persecució, prou repressió!\nDelegat sindical de Correus per CGT a Maçanet de la Selva acomiadat. Prou persecució, prou repressió!\nCampanya per crear un sindicat d'Hostaleria i Comerç federat a la CNT-AIT d'Olot\nAquest sector aplega el 24% de llocs de treball de la comarca de la Garrotxa i és un dels més precaritzats en la seva situació\nL’Ateneu Enciclopèdic Popular. Una injustícia pendent de reparar\nL’AEP, fundat el 1902, va contribuir de forma important a conformar l’ànima d’aquella Barcelona que el 19 de juliol del 1936 fou capaç de vèncer l’exèrcit que es va aixecar per imposar el feixisme\nOPINIÓ, DENÚNCIA, ANÀLISIS, PESQUISA, PROPOSTA, REFLEXIÓ, MEMÒRIA...


L’acord estendrà el tracte reservat a espanyols, francesos i portuguesos | BonDia Diari digital d'Andorra.\nEl cap de Govern, Xavier Espot, i el secretari d’Estat d’Afers Europeus, Landry Riba, han reiterat aquest dilluns a preguntes de la ciutadania que el sistema de control de fluxos migratoris de Liechtenstein és al que s’aspira en la negociació de l’acord d’associació amb la Unió Europea (EU). Segons ha precisat Riba, la proposta ja feta pel Principat a Brussel·les permetria a Andorra mantenir les autoritzacions de residència i treball i alhora “certes quotes”, al mateix temps que faria extensiu a tots els nacionals dels països de la Unió el tractament que avui en dia es reserva als nacionals espanyols, francesos i portuguesos.\nEn la intervenció a través d’Andorra Televisió que ha tingut lloc aquest dilluns per respondre als neguits de la població sobre la negociació, Espot ha posat en relleu que un cop l’acord estigui en vigor “es podrà viure, treballar i estudiar” a la resta de països de la Unió “amb un passaport andorrà”, motiu pel qual “ja no serà necessari tenir cap altra nacionalitat”. Així quedava resposta una pregunta sobre l’aprovació de la doble nacionalitat, que tal com ha recordat el cap de Govern està regulada per la Constitució i per tant no pot ser modificada per aquest acord.\nEspot i Riba han dedicat esforços a explicar els avantatges que suposarà l’acord d’associació amb la UE per a Andorra. El principal, atraure la inversió estrangera tan necessària per a la diversificació de l’economia i la creació de llocs de treball. Però haver estat membre de la Unió també hauria ajudat el Principat a superar amb una “situació més còmoda” la crisi provocada per la pandèmia de coronavirus, ha afegit Riba. D’una banda hi ha l’accés als mecanismes de finançament i de l’altra la necessitat d’atraure projectes “d’alt valor afegit” per a una “recuperació ràpida”, una fita que “sense l’acord d’associació és extremadament complicat”, ha advertit Riba, que ha reiterat que “la crisi ha afegit un component d’urgència”. El que no ha pogut assegurar, com bé s’ha vist en aquesta crisi, és el manteniment de la circulació a través de les fronteres en una situació com la viscuda pel SARS-CoV-2.\nAltres avantatges fan referència a la cobertura sanitària en altres països de la UE. El secretari d’Estat d’Afers Europeus ha detallat que en cas de viatjar o treballar en un Estat membre els andorrans podran gaudir de les mateixes prestacions sanitàries que els nacionals d’aquell país gràcies a la targeta d’assegurança de malaltia europea.\nPel que fa als joves, Riba ha exposat que els estudiants universitaris en d’altres països de la Unió Europea seran uns dels principals beneficiaris de l’acord, ja que tindran el mateix tracte quan es desplacen, resideixen o estudien en qualsevol d’aquests estats. A més, donarà accés a beques, com ara el programa Erasmus.\nMés enllà de les bondats de l’acord, Espot ha acceptat que portarà alguns inconvenients. El principal és el cost que pot suposar traslladar el cabal comunitari que es desprèn de les quatre llibertats a l’ordenament jurídic andorrà. Amb tot, s'ha tornat a referir a Liechtenstein per explicar que aquest país ha fet d’aquest problema una oportunitat per modernitzar l’estructura de l’Administració.\nCap augment d’impostos\nEntre les preguntes que els ciutadans han fet arribar al Govern, una quarantena, el cap de l’Executiu ha esta contundent a l’hora d’assegurar que l’acord d’associació no obligarà el Principat a augmentar impostos. “La fiscalitat va quedar exclosa del mandat de negociació i Andorra serà lliure de decidir si augmenta o rebaixa els impostos”, ha dit Espot, que ha recordat que malgrat assumir la lliure circulació de mercaderies el Principat no serà part del territori duaner de la Unió Europea. Per tant, els residents podran continuar sol·licitant la devolució de l’IVA a la frontera.\nEntre les preguntes també s'ha qüestionat si el Govern convocaria eleccions en cas que el poble rebutgés l’acord en el referèndum. Aquests termes no es poden preveure, ha observat Espot, que ha remarcat, però, que l’Executiu no es posa en aquesta tessitura. Així s'ha mostrat confiat que l’acord serà refrendat per la ciutadania i ha anunciat que defensarà a “capa i espasa” les oportunitats que brinda. De fet, ha advertit que si s’imposés un no a la consulta, “s’obriria un escenari altament incert”, ja que s’estaria renunciant a la diversificació, a noves fonts de riquesa, a l’accés a noves fonts de finançament i programes europeus.\nTambé ha dedicat paraules als efectes que ha tingut l’acord polític de tots els grups parlamentaris sobre l’acord d’associació en l’altra part de la negociació. Amb aquest acord, ha declarat, “la nostra força negociadora a Brussel·les es veu reforçada” i “les nostres posicions són més ben escoltades”.\nEscrit per Covid-19 el Dt., 29/06/2021 - 03:00 Enllaç permanent\nNo queremos palabras queremos saber lo que se está negociando y ver todos los documentos del acuerdo de asociacion de la EU que se lo enseñen a la ciudadanía pero eso no lo enseñan haber si es verdad lo que están contando\nEscrit per Ole tu el Dt., 29/06/2021 - 08:17 Enllaç permanent\nDe lo dolent millor no en parlem\nEscrit per Jonathan el Dt., 29/06/2021 - 09:44 Enllaç permanent\nMassa secretisme i poca transparència, ens tracten com titelles,. és per aixó que la població tenim neguits, si no estariem ben tranquils. Tenim el que hem triat a les eleccions i així ens va...\nEscrit per Laurita el Dt., 29/06/2021 - 10:07 Enllaç permanent\nMassa xerrar i encara estem sense codi QR! Vergonya!\nEscrit per LauritaB el Dt., 29/06/2021 - 10:12 Enllaç permanent\nJa era hora de que ens poguem moure, viure etc amb un passaport andorrà per la UE, ja que fins ara semblava més decoratiu que util!\nEscrit per MartaR el Dt., 29/06/2021 - 10:14 Enllaç permanent\nSi ja volien ficar més impostos als carburants, ja veurem més endavant si es veritat o no que pujaran els impostos...no m'ho crec ni somiant!\nEscrit per Ole tu el Dt., 29/06/2021 - 12:13 Enllaç permanent


Quan pot valdre un xiulet? - Teleponent\nInici Opinió Quan pot valdre un xiulet?\nRecordo quan era adolescent, que passejant per Lleida ciutat, veia sovint voltar sengles patrulles de la guàrdia urbana, les quals, a part de les porres adients, (no n’estic segur si aleshores duien armes de foc) portaven penjat un xiulet que quan s’esqueia, feien servir i cridaven l’atenció al presumptes brètols o delinqüents, i alhora feia que tothom se n’adonés del que succeïa al seu voltant.\nAra, malauradament, ni se’n veuen de patrulles com abans (que no siguin motoritzades) ni porten a sobre el xiulet en qüestió.\nN’estic fart de veure en ple eix comercial (i molts altres carrers) , quantitat de patinets i ciclistes en hores punta esquivant als vianants i fins i tot davant la Paeria, sense que cap municipal estigui “fent guàrdia” a la porta, la qual cosa, en primer lloc, dissuadiria a molts usuaris d’aquests maleïts trastos, i en segon lloc, si oïssin un xiulet de crida a l’alto, altra cosa seria, penso.\nCom se sap que això no passa, els patinadors s’engresquen i envalenteixen i van a la seva; ah! i no se t’ocorri cridar-los-hi l’atenció perquè igual en surts escaldat.\nSi és per falta de pressupost que la guàrdia urbana no disposa de xiulets, ja m’ofereixo jo a jaure en ple carrer major i posar-me a pidolar (ja no vindrà d’un més) per recollir la quantitat necessària per adquirir-ne.\nArticle anteriorSPELUNCA, l’oli d’oliva arbequina de la cooperativa de l’Espluga Calba\nArticle següentEl Departament de Cultura distribueix a les biblioteques 1.400 llibres infantils en ucraïnès


trossets de cuina: Recordant Nova York\nRecordant Nova York\nEm sap greu haver tornat de Nova York i no haver estat activa al bloc... ja us vaig dir que els dies de desembre vaig estar al poble i al gener vaig començar un nou contracte laboral que m'obliga a exprimir el cervell durant hores i quan arribo a casa, sincerament, no tinc ganes de pensar una entrada. A més, dóna la casualitat que aquests dies el poc que he cuinat, ha segut un autèntic desastre, digne d'engrossir l'apartat de desastres culinaris; primer va ser un pollastre farcit a la cervesa negra que va quedar totalment insípid i amb massa oli, després varen ser uns cupcakes amb frosting d'oreo, amb la recepta de la base de la Magnolia Bakery que van acabar convertint-se amb pedres en dos minuts, un fricandó que va sortir deliciós però pel quan encara no he pogut ni treure la fotografia de la càmera.... I la veritat és que a partir d'ara encara pinta més magre, ja que he decidit preparar unes oposicions per les quals ja hauria de fer sis mesos que hauria d'estar estudiant...\nNo us feu una idea equivocada, tot i aquestes anècdotes, estic molt contenta d'haver aconseguit el contracte d'interina (encara que sigui per poc temps), d'haver trobat temps per cuinar aquests desastres culinaris i d'haver rigut mentre ho feia, i d'haver decidit, finalment, presentar-me a les oposicions, encara que sigui per aprova-les al 2013 (i això ja seria un triomf!). I també estic mot contenta d'haver fet el viatge a Nova York... per això abans d'emprendre res més, vull fer-vos una crònica d'aquells dies.\nVaig passar dues setmanes a casa d'una amiga que està vivint allà... més concretament a Pelham (sí, sí, el lloc on es dirigeix el tren segrestat a la pel·lícula "Asalto al Tren Pelham" del 73), aquesta població és com un barri residencial típic americà, les cases de fusta amb jardí propi i amb la bandera dels Estats Units al balcó, farcits de llums de Nadal i figuretes de pares noël fins a la sacietat. La família tenia dos fills petits, fet que em va permetre comprovar com funciona l'alimentació dels nens, i que ja comentaré més tard. Pelham es troba al nord del Bronx, a mitja hora de l'estació Grand Central.\nCom a aspectes generals us haig de dir que aquesta estació es va convertir en el meu punt de retrobament; em va fascinar des del primer dia, quan vaig descobrir que tenia el seu propi mercat amb les botigues de fruita i dolços, i aquest era cada dia el meu últim punt de visita, ja que abans d'agafar el tren de tornada a casa, em comprava la fruita per sopar i un parell de cupcakes vanill-vanilla del Magnolia Bakery per compartir amb la Jèssica. És una estació immensa, amb 67 vies de tren i amb un mapa de constel·lacions al sostre. Cada cop que necessitava repensar què fer, hi anava allà i pegava una volta per les seves botigues. Impressionant.\nUna de les coses que varem repetir tres vegades quan estava allà va ser el ferry a Staten Island. Aquest ferry és el típic taronja que fa el viatge gratuït per tal que els treballadors puguin anar a treballar a Manhattan sense arruinar-se, i que et permet tenir unes vistes impressionants. Nosaltres el varem fer un dia amb boira, com surt a la fotografia, un amb el cel serè i un dia per veure la posta de sol.\nUn dels llocs de les quals em vaig enamorar va ser el Central Park. Ja sé que sona a tòpic, però jo sóc d'aquelles que no veig mai la utilitat de visitar un parc quan vas a algun lloc perquè "no deixa de ser un parc"... Sabia que Central Park no era un parc qualsevol, però tampoc em pensava disfrutar-lo tant. Hi vaig passar tres vegades també, totes elles matins d'entre setmana quan no hi havia gent i em va enamorar....inesperadament, un dels llocs més romàntics que he vist mai. Vaig al·lucinar descobrint els seus camins i els seus llacs sense trobar-me gent.\nLa primera vegada que hi vaig anar va ser després d'esmorzar al Mangolia Bakery, per primera vegada. Ja sé que és més fama que rés, però us he de dir que en el cas dels vanilla-vanilla, definitivament, no! són deliciosos... Una mica massa de buttercream a sobre, però els en treus i au... Cal dir que mentre que a la majoria de llocs, els cupcakes són immensos (encara recordo el Red Velvet de Zaro's bakery i el mal d'estòmac), els de la Magnolia Bakery, són com els d'aquí.\nSi hagués de triar una zona de Nova York que em va agradar més, diria que totes les que es troben del carrer 23 cap avall.... a partir de la Union Square, que al igual que la Grand Central va ser un dels llocs que em feia sentir com a casa, on començaven els Villages, el Noho i el Soho, el Litlle Italy... Em va sobtar trobar-me una Nova York més "humana" del que m'esperava en aquests barris, plena de petits comerços, parcs, cases unifamiliars (caríssimes...), estudiants, racons que semblaven estar en ple anys 80 (East Village) i llocs extremadament tranquils, englobats entre els gratacels de financial district i del midtown. Començant per la Union Square amb el mercat dels agricultors que es feia cada dia, on podies trobar de tot i que et recordava que no només hi ha executius i fast life, sinó que també tens la cultura slow al teu abast. Fins i tot una mica més amunt de la 23, ja al Madison Square Park, amb l'edifici Flatiron i un parc amb un munt d'esquirols (n'hi ha a cada arbre, a Nova York), una plaça plena de cadires i taules per poder-te asseure sense haver de consumir res de cap bar, encara que a dos metres s'hi troba una parada de les millors hamburgueses de la ciutat, el Shake Shack.\nEl sobta més d'aquestes zones del Downtown és que aquest barris estan molt prop els uns dels altres, i només en qüestió de cinc minuts pots passar de caminar pels carrers del Soho a trobar-te al mig del Chinatown, i d'aquest, a Wall Street... Recordo l'últim dia que varem anar a la Roosevelt Island, vam passejar per la Cinquena Avinguda, vam baixar a peu al Soho, vam dinar a Little Italy, vam ser abordades per venedors ambulants a Chinatown, vam anar a Wall Street, a Staten Island a veure la post de sol des del ferry, varem fer cap a Brooklyn amb el metro i varem tornar pel pont a Manhattan.... Va ser l'últim dia a Nova York perfecte, com si haguéssim estat a ciutats diferents sense moure'ns d'allà. Aquí teniu algunes imatges d'aquests barris...\nRealment quan surts de la rutina del dia a dia sents que cada dia pot passar qualsevol cosa, que no pots saber on estaràs al cap d'unes hores... i això és el que em va passar un dimarts que plovia, quan vaig anar al Metropolitan Museum a mirar algunes de les obres del meu pintor preferit, el Modigliani...\nDesprés de passar hores caminant i acabant xopa amb la pluja que queia, vaig decidir buscar la gelateria Serendipity i provar el seu "Hot froozen chocolate", no vaig ser la única que ho vaig pensar pel que es veu, així que quan vaig arribar hi havia cua. Al darrera meu hi havia una noia coreana i vam decidir compartir taula per poder ser ateses més ràpid... aquí ens teniu.\nAquí teniu la temptació del Hot Frozen Chocolate, òbviament impossible d'acabar-se'l una persona sola, i alguns detalls de la gelateria, molt recomanable.\nEn una altra entrada us explicaré més coses sobre el menjar i l'alimentació dels americans, l'excursió a Washington... Abans d'acabar, però, vull ensenyar-vos una fotografia de les vistes del Top of the Rock, val la pena pagar per veure la posta de sol, encara que faci molt fred...\nPublicat per Cinta a 24.1.12\nEtiquetes de comentaris: Llocs i racons, Nova York, Personal\nel taller de cuina 24 de gener de 2012, a les 13:15\nJo no he estat mai a NY, queda pendent.\nFelicitats pel contracte d'interina, i ànims amb les opos!!!\nCatieu 24 de gener de 2012, a les 16:25\nJa vindran temporades amb més temps lliure.... felicitats pel contracte i sort amb les Opos...\nQui pogues tornar a Nova York, a mi em va encantar. I ara ja fa massa temps que hi vaig ser. Hi haig de dur a l'Annie....\nAnònim 24 de gener de 2012, a les 16:57\nEven that I already knew that. Congrats!! you deserve it!!\nParlant de Central Park...aquest fi de setmana estava preciós tot nevat i amb els llacs glaçats per les baixes temperatures... (vaig pensar amb tu quan vaig asseure'm a un dels bancs de fusta que hi han a la vora d'un dels llacs i dels quals a tu tant et van agradar) llastima que aquesta nit ha plogut i ja molta d'aquesta neu s'ha fos...\nRecordo cada petit detall del viatge com si fos ahir...i sap greu veure com els dies passen tan ràpid que ni tan sols ens n'adonem i ja som al març ...\nI can't wait to see the next post about DC!\nJudith 24 de gener de 2012, a les 21:05\nGenial New York!!! vaig tenir la sort d'anar-hi dos cops i em va agradar moltíssim!!!! ànims amb les opos! són dures, però e sacrifici val la pena!!!! petonets\nCoses de Llàbiro 25 de gener de 2012, a les 14:23\nDesprés d'aquest viatge segur que t'ho agafes tot amb més ganes, encara que per les opos falti una mica.\nMaria Jose-Dit i fet 27 de gener de 2012, a les 16:10\nQuina entrada més enriquidora, si algun dia vaig a N.Y. penso seguir tot el que dius...petonets\nTiramisú de crema d'orujo (primer aniversari bloca...\nNou any i ja hi tornem...


Josep - Club Esportiu Horitzó 1994\nArticles by Josep\nGran victòria de l’Equip B de bàsquet per començar la fase final de la Lliga Catalana\n18/02/2018 Josep 0\nC. E. HORITZÓ “B” -24- C. E. JUVE -23- L’equip “B” del C. E. Horitzó va començar la fase final de la Lliga Catalana de 4a divisió amb una victòria patida des del principi fins [Seguiu llegint]\nResultats irregulars per als jugadors del C. E. Horitzó en la 3a jornada de Lliga Catalana de Boccia\nEn la 3a. jornada de la Lliga Catalana de Boccia, disputada el dissabte 17 de març al Pavelló Blume d’Esplugues de Llobregat, hi van participar dos jugadors del C. E. Horitzó: José Antonio García i [Seguiu llegint]\nLa fe en la victòria i la lluita donen tres punts d’or a l’equip A de bàsquet\nC. E. HORITZÓ “A” -22- LLUÏSOS DE GRÀCIA “C” -20- Quan a la mitja part els Lluïsos de Gràcia “C” guanyaven de 9 punts de diferència (8-17) quasi bé ningú hagués apostat pel triompf de [Seguiu llegint]\nL’equip B de bàsquet guanya i es classifica 3er. de la fase regular de la Lliga Catalana\nC. E. HORITZÓ “B” -20- Vila de MONTORNÉS “B” -8- L’equip B de bàsquet del C. E. Horitzó va tancar la fase regular de la Lliga Catalana de 4a Divisió de bàsquet per a discapacitats [Seguiu llegint]\nL’equip A de bàsquet guanya en la 1a. jornada del play-off pel títol de lliga\n29/01/2018 Josep 0\nC. E. HORITZÓ “A” -32- ENCERT ST. MARTÍ -27- El primer equip de bàsquet del C. E. Horitzó va donar un passet cap al títol de Lliga Catalana de 1a divisió en véncer de 5 [Seguiu llegint]\nVictòria del segon equip de bàsquet davant Prodis “B”\nC. E. HORITZÓ “B” -30- PRODIS “B” -10- Bona victòria de l’equip “B” de bàsquet per a discapacitats intel.lectuals en el seu partit de la Lliga Catalana de 4a. divisió davant del Prodis “B”. Els [Seguiu llegint]


Que ningú es quede sense música per al futur! | CIM Benimaclet\nQue ningú es quede sense música per al futur!\nNo són bons temps per a molta, moltíssima gent. No és moment ni lloc per analitzar les lamentables causes que ens van portar a la crisi financera i especuladora que va ensorrar l’economia de moltes famílies humils i honestes, però al CIM som conscients de les estretors que porta fer créixer els fills en condicions mínimament desitjables. I també som conscients -i molt- de com d’important és la Sensibilització Musical per al desenvolupament sensorial, afectiu, psicomotriu i intel·lectual dels més menuts. Francament se’ns parteix el cor cada volta que algú ens diu que li agradaria portar els seus xiquets a la nostra escola però que no té recursos suficients per fer-ho. Per tant hem fet molts números durant els passats dies i finalment hem decidit jugar-se-la en benefici dels xiquets i xiquets que podran arribar així, amb menys fatiga econòmica, a la nostra escola: REBAIXEM el preu de les classes de SENSIBILITZACIÓ MUSICAL de 4, 5 i 6 ANYS amb un considerable DESCOMPTE del ‑30%. Baixarem, per tant, per davall del cost real actual de les classes, però considerem que la franja de població afectada per la rebaixa és el futur i ha de rebre la llavor i l’adob adient per a ser els nous músics del CIM de la dècada següent. Conteu la notícia a tothom i contribuïu a que la música arribe fins l’últim cantó: que cap persona propera es quede sense assabentar-se. Contra la crisi, voluntat d’esforç i coratge!\nTags:Benimaclet, CIM Benimaclet, classes de música, descomptes, estudiar música, rebaixes, sensibilització, sensibilització musical, societat musical, solfeig\nL’Escola de Música “Hipòlit Martínez” reobre les portes dijous 10 de setembre.\nIn Escola on 09/09/2015\nSensibilització Precoç i Musicoteràpia a l’Escola: quan abans millor!


Benjamí de Tudela - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nBenjamí de Tudela (també Benjamí ben Jonah, Benjamí bar Jonàs de Tudela; en hebreu: בִּנְיָמִין מִטּוּדֶלָה, pronunciat: [biniamin mittudela]; 1130 - 1173) fou un viatger navarrès jueu, sovint anomenat rabí pels cronistes no jueus, i famós per les cròniques dels seus viatges. Coneixedor de diverses llengües -entre ells, l'hebreu, arameu, grec, llatí i àrab- i desitjós d'aventures, va emprendre un viatge d'uns catorze anys (potser també per comerciar amb pedres precioses, si bé aquesta dada no està confirmada) i va recollir les seves impressions en un llibre anomenat Sefer Maasaot.\n1173 (Gregorià) (42/43 anys)\nExplorador, historiador i rabí\nEn total i d'acord amb la seva crònica, va visitar unes 190 ciutats d'Europa, l'Orient Pròxim i el Nord d'Àfrica, convertint-se en una de les primeres fonts sobre la demografia jueva. El seu interès se centrava en els jueus i la seva situació, i va descriure figures importants, centres d'estudi, poblacions, formes de vida, dificultats i èxits de la comunitat jueva. També va escriure sobre els grans esdeveniments polítics i històrics de la seva època.\nEl seu viatge comença a la seva Tudela natal, al Regne de Navarra. Benjamí va recórrer la vall de l'Ebre fins a Tortosa, passant per Saragossa, va pujar fins a Barcelona i després Girona, Narbona, Besiers, Montpeller i Arles, i fins a Marsella, per embarcar-se allí rumb al que avui és Itàlia, on visità les ciutats més importants, com Gènova (República de Gènova), Pisa (República de Pisa) o Roma. Després baixà fins a Nàpols, per després creuar la península cap a Òtranto, on s'embarcà per arribar a les illes gregues (destaca la seva estada a Corfú). A continuació estigué uns mesos a Constantinoble, ciutat que va descriure amb força precisió. Visità Xipre i Antioquia i va entrar a Palestina, on de nou va realitzar una curosa descripció del mode de vida de la gent senzilla, a més de les condicions dels llocs de pelegrinatge. Posteriorment va anar a Bagdad, potser l'indret que descriu més extensament a la seva obra. Des d'allà realitzà petits viatges per Mesopotàmia i Pèrsia, recollint llegendes sobre els llocs del seu interès. També va rebre notícies de les comunitats jueves asiàtiques, situades a indrets massa llunyans per anar-hi personalment. Aleshores va baixar cap a Egipte, país on estigué prop d'un any. Per acabar, va navegar cap a Sicília i des d'allà segurament retornà a la península Ibèrica, tot i que la seva crònica acaba amb unes descripcions idealitzades de les comunitats jueves del nord d'Europa, possiblement basades en relats que li varen arribar.\nLa seva obra va assolir un gran èxit per la descripció de llocs remots i costums dels jueus d'arreu del continent. Va reeditar-se diverses vegades, sobretot al segle xvi, quan va ser traduïda a les principals llengües europees.\nJacme Alaric, o Jaume Alarich o d'Alarich (segle xiii)\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Benjamí de Tudela\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Benjamí_de_Tudela&oldid=24632098»\nDarrera modificació: 25 ago 2020 a les 16:16\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 25 ago 2020 a les 16:16.


La ministra Pastor posa en valor la "determinació" del govern espanyol en la inversió en el corredor mediterrani\nLa titular de Foment assegura que prioritzarà l'eix "amb obres i no amb paraules" i critica que el PSOE no invertís res en aquest eix\nLa ministra de Foment en funcions, Ana Pastor, junt al president de la Generalitat Valenciana, Ximo Puig. JUAN CARLOS CÁRDENAS / EFE\nValènciaLa ministra de Foment en funcions, Ana Pastor, ha remarcat aquest dimarts la "determinació" del govern espanyol per materialitzar les inversions que necessita el corredor mediterrani. Pastor ha fet aquest referència durant el seu discurs d'inauguració del Moll de Costa del Port de València, on ha assegurat que el govern espanyol ha prioritzat l'eix "amb obres i no amb paraules" i s'ha mostrat convençuda que s'avançarà gràcies a la coordinació entre administracions i a la lleialtat institucional.\nLa ministra s'ha referit al corredor mediterrani després de les intervencions de l'alcalde de València, Joan Ribó, i del president de la Generalitat Valenciana, Ximo Puig, que han reclamat més esforç i més concreció per part de l'Estat. Al respecte Pastor ha dit tenir "memòria recent" i ha defensat que el 2011 no hi havia cap projecte per al corredor mediterrani i que en l'actualitat l'Estat ha invertit 6.000 milions d'euros, ha finalitzat l'alta velocitat a Alacant i ha arribat a la frontera amb França. La ministra en funcions ha afegit que s'estan realitzant les obres d'implantació del tercer fil sense descartar que en un futur s'implanti la doble via d'ample internacional.\nAixí mateix, ha avançat que el seu ministeri destinarà 34 milions a connectar per via fèrria el Port de Sagunt i que treballa en renovar la via Sagunt-Terol-Saragossa. Al respecte també ha afegit que per al 2017, si pot continura al govern, una de les inversions prioritàries serà la renovació d'aquesta via.\nXimo Puig critica un model "fracassat"\nPer la seva banda, el president de la Generalitat Valenciana, Ximo Puig, ha dit durant el seu discurs que el País Valencià necessita el corredor "com l’aigua" i que des de les primeres reclamacions de l'eix mediterrani l'any 1919 "poc s'ha avançat". Després d'exposar els indicadors econòmics i exportadors dels territoris per on ha de transcórrer el corredor mediterrani, Puig ha afegit que no hi ha cap criteri racional per postergar la infraestructura i ha insistit en reclamar actuacions ràpides, "amb calendaris concrets i amb urgència".\nEl cap del Consell ha dit que els valencians no volen cap privilegi perquè "estem en contra dels privilegis" i ha reclama "racionalitat i conseqüència amb un model radial que ha fracassat". Puig ha indicat que la reclamació no és victimista sinó que l'assumeix tot el poble valencià, a través dels seus grups empresarials, polítics associacions i sindicats i s'ha preguntat: “per què a la Comunitat Valenciana li costa sempre tant fer-se escoltar?".\nA continuació, Puig ha dit que les infraestructures als ports no s'han de fer per afavorir-ne uns per sobre dels altres i que les infraestructures que són imprescindibles per al País Valencià també ho són per al progrés de l'estat espanyol.\ncorredor meditarrani Ana Pastor Ministeri de Foment


#ClickAlMercat és el primer certamen per a professionals i instagramers - Diari La Veu\n#ClickAlMercat és el primer certamen per a professionals i instagramers\nDimarts, 24 de gener de 2017 17:30h\nLA REGIDORIA DE COMERÇ ACOSTA ELS MERCATS MUNICIPALS A LA CIUTADANIA AMB UN CONCURS FOTOGRÀFIC.\nL’Ajuntament ha convocat el primer concurs de fotografia perquè professionals i instagramers acosten amb les seues imatges els Mercats Municipals a la ciutadania: #ClickAlMercat. Les bases per a participar en este certamen, que s’emmarca en la política de posar en valor els mercats de la ciutat, ja es poden consultar a la pàgina web de la regidoria de Comerç. http://comercvlc.es/clickalmercat. El millor reportatge guanyarà un premi de 2.000 euros. Les dues millors sèries fotogràfiques publicades a instragram rebran un premi de 500 euros cadascuna.\nEl regidor de Comerç, Carlos Galiana, ha presentat hui este concurs fotogràfic, que se celebrarà del 27 de gener fins al 6 de març, “amb l’objectiu de redescobrir en imatges els nostres Mercats Municipals, i reconèixer la seua importància en la construcció social dels barris”. Segons ha explicat, es tracta d’una nova campanya comercial “fresca i atractiva que premiarà la capacitat de documentar tot allò que es genera en i al voltants dels mercats”.\nL’objectiu d’esta nova campanya és ficar els mercats municipals i extraordinaris al mapa comercial de la ciutat, generar comunitat d’usuaris que s’acosten i es retroben amb ells, posar en valor els productes locals i recuperar una xarxa alimentaria saludable de proximitat, ecològica, sostenible”. En paraules de Galiana, este concurs organitzat per acostar els mercats a la ciutadania, “busca nous clients per als mercats, joves, persones dinàmiques i usuaris de la xarxa social instagram”.\nPresentació de la campanya #ClickAlMercat.\nSegons les bases del concurs, els instagramers hauran de seguir el compte @ClickAlMercat, i inscriure’s en una de les quatre rutes (#ClickerMeetings) que se celebraran (amb 50 places cada una) per a recórrer els mercats. Posteriorment, podran publicar al seu compte un màxim de 4 sèries fotogràfiques (de 3 o 4 imatges cadascuna) amb els hashtags del concurs. El 23 de febrer, el #JuratClicker instagramer valorarà els treballs i triarà a 10 finalistes que s’anunciaran en xarxes socials. I el 6 de març s’anuncià les persones guanyadores del concurs al lliurament de premis oficial.\nPer altra banda, els professionals s’hauran d’inscriure a partir del 27 de gener a través d’un formulari que es troba a la web de Comerç. I en eixe moment, s’acreditaran oficialment com #Clicker per a recórrer els mercats, i podran triar el #Clicker que millor els representa. Els reportatges (d’entre 10 i 15 fotos) podran enviar-se fins el 22 de febrer a través d’un formulari de participació que s’indica a l'hora d'inscriure's al concurs. El 23 de febrer, #JuratClicker professional valorarà els treballs i triarà a 10 finalistes que s’anunciaran en xarxes socials. Finalment, el 6 de març es farà públic qui és la persona guanyadora del concurs en el lliurament de premis oficial.\nCarlos Galiana ha presentat esta iniciativa acompanyat de la periodista Pilar Almenar, qui junt a la fotoperiodista Tania Castro, la també periodista Fany Grande i el dissenyador Gonzalo Gironés, ha organizat este concurs. En nom de tots ells, Pilar Almenar ha destacat. que la fotografia “és la eina més adient per mostrar les potencialitats dels mercats municipals i els seus productes i valors”, i així mateix ha ressaltat “el caràcter democràtic de les xarxes socials”.\nPer últim, el regidor ha parlat de la qualitat del Jurat compost pel fotoperiodista Miguel Lorenzo, el periodista José Luis Lluesma i la fotògrafa d’arquitectura Mariela Apollonio, en la categoria d'instagram; i per l’esmentat Miguel Lorenzo, el vici rector de Cultura i Igualtat de la Universitat de València Antonio Ariño i el redactor Eugenio Viñas, en la categoria professional.


La Catedral de Mallorca presenta el nou programa educatiu per al curs escolar 2020-21. Les visites estan dirigides a alumnes d’Educació Infantil de 5 anys i estudiants d’Educació Primària, Educació Secundària, Batxiller i Formació Professional. Totes les visites van acompanyades de material didàctic adaptat a cada nivell per treballar els continguts abans i després de la visita.\nCom a novetat, oferim visites guiades al Museu d’Art Sacre de Mallorca i visites combinades a la Catedral i al Museu d’Art Sacre. Aquest era l’antic Museu Diocesà que es va inaugurar renovat sota aquest nou nom el passat mes de març. Les visites al Museu es centren principalment en explicar les obres més destacades des d’un punt de vista artístic, històric, religiós i/o popular. A més, les visites estan adaptades als diversos nivells escolars i disposen de material didàctic.\nIgualment es manté l’oferta educativa a la Catedral de Mallorca, amb visites guiades de distinta temàtica i contingut, en les quals s’utilitza la metodologia d’aprenentatge per descobriment, realitzant preguntes i comparacions.\nA més, d’acord amb la normativa vigent en matèria de seguretat i salut, en totes les visites escolars es respectaran les mesures establertes pel Govern en relació a la Covid-19 (gel hidroalcohòlic a disposició dels visitants, mascareta obligatòria i distància de seguretat). Igualment, la majoria d’explicacions es realitzaran en espais restringits als quals no té accés la majoria del públic per evitar el contacte amb la resta de visitants. I, sempre que les condicions atmosfèriques ho permetin, s’inclouran explicacions a l’exterior de la Seu.\nConsulta el Programa Educatiu 2020-21


Els grans touroperadors europeus confirmen les bones previsions per a aquesta temporada turística\nData : 11/03/2016\nL’arribada de turistes alemanys a Menorca continuarà en nombres positius aquesta temporada, segons la informació facilitada avui migdia pels principals touroperadors europeus a la ITB de Berlín. Tot i que han evitat donar dades concretes sobre el volum de reserves, TUI, Thomas Cook, Alltours i FTI han confirmat que es mantindrà la tendència positiva encetada l’any passat, quan entre els mesos de maig i octubre va haver un increment d’arribades del 13% respecte al 2014.\nPerò més enllà de les bones previsions per a aquesta temporada, el que es valora especialment des de la Fundació Foment del Turisme de Menorca és el compromís dels gegants de la touroperació de refermar la seva aposta per Menorca de cara a propers exercicis.\nConcretament, Alltours ha anunciat la seva intenció de fer “una aposta forta” per l’illa l’any 2017 i TUI ha expressat la seva confiança en la destinació, alhora que ha plantejat la idoneïtat que tant Menorca com Mallorca desenvolupin i reforcin productes nous com el ‘family life’ i el ‘sensimar’. Uns i altres, a més, han incidit en la importància de garantir la qualitat, tant en l’atenció i els serveis que s’ofereixen, com en els equipaments i infraestructures.\nA més, els grans touroperadors europeus han assenyalat que si bé és cert que les Illes Balears es beneficien del clima de conflictivitat que estan vivint destinacions competidores, com ara les del nord d’Àfrica, no és menys cert que aquesta conjuntura representa una gran oportunitat per millorar el producte i aconseguir fidelitzar els turistes.\nEls responsables de la fundació també han mantingut reunions amb les companyies aèries Germanwings i Norwegian Airlines. La primera ha avançat que el nivell de reserves per aquesta temporada és “molt alt” i que estan disposats a reforçar les connexions amb Menorca de cara al futur. Sobre la seva entrada a Menorca, el touroperador FTI ha dit que ha estat una decisió “molt positiva” perquè ha significat una davallada significativa dels preus de les places. La companyia nòrdica, per la seva banda, ha comunicat la decisió de mantenir la ruta amb Oslo i també s’ha mostrat oberta a millorar pròximament la connectivitat amb els països escandinaus.\nAquesta temporada també deixarà bons resultats pel que fa al mercat txec. Segons la informació facilitada per directius del touroperador Fischer als responsables de la fundació, la capacitat programada des de la República Txeca experimentarà un increment notable entre els mesos de maig i octubre.\nFinalment, cal remarcar la intenció de tots els agents turístics contactats aquests dies a la ITB de reforçar el final de la primavera i l’inici de la tardor, possibilitant d’aquesta manera que el volum de negoci deixi de concentrar-se exclusivament en els mesos de juliol i agost i s’allargui la temporada. Perquè així sigui, a més de garantir una bona connectivitat, cal desenvolupar i fer més visible el producte natural i cultural de l’illa.\nMaó, 10 de març de 2016


Gerard Casas, alumne de l’Institut La Garrotxa guanyador del II Concurs d’emprenedoria de Formació Profesional de les comarques Gironines – elgarrotxi.cat\nL’alumne Gerard Casas de l’Institut La Garrotxa, amb el projecte “Cria i elaboració de carn de porc a la Ramaderia Casas S.C.P ” va ser el guanyador, en la categoria de Cicles Formatius de Grau Mig, del II Concurs d’emprenedoria de Formació Profesional de les comarques Gironines, organitzat pel Departament d’Ensenyament conjuntament amb les principals entitats empresarials de Girona : PIMEC, FOEG i la Cambra de Comerç, Indústria i Navegació.\nEl treball consisteix en un estudi molt detallat per l’ampliació d’una explotació agraria ja existen, aquest estudi actualment s’esta fent realitat. El treball va ser valorat públicament en el decurs de l’acte de lliurament.\nEl premi , que consistia en un IPAD, es va entregar el passat divendres dia 17 en un acte celebrat a Girona amb la presència de la Consellera d’Ensenyament, Sra. Irene Rigau, així com els representants de les entitats empresarials i de la Direcció General de Formació Profesional. Al mateix acte es va lliurar el premi en modalitat de Grau Superior, que en aquest cas, va ser per un grup d’alumnes de l’Institut de Santa Coloma de Farners.\nLa Samarreta de la UE Olot ja te guanyador


Discos no sol.licitats: Jackson Browne\nUn prec al públic: quedeu-vos, si us plau, no marxeu\nMúsic i cantautor nord-americà d’estil folk-rock, tot i que va néixer a la ciutat alemanya de Heidelberg, lloc on el seu pare, un soldat nord-americà, hi estava destinat, per raó del seu treball com a redactor del diari castrense Stars and Stripes (barres i estrelles).\nL'any 1972, Jackson Browne i Glenn Frey, un dels membres fundadors de la banda de country-rock The Eagles, eren amics i veïns, tots dos vivien al mateix bloc d’apartaments situat a Los Angeles. Browne practicava amb el seu piano intentant compondre cançons, n’havia començat una i s'havia encallat en el vers: "I'm standing on a corner in Winslow, Arizona" (estic en un racó de Winslow, Arizona).\nEl text feia referència a una avaria que havia tingut Browne amb el seu cotxe a Winslow, quan anava a fer una actuació a Flagstaff. Frey hi va afegir: "It's a girl, my Lord, in a flatbed Ford slowing down to take a look at me" (Déu meu!, és una noia en una camioneta Ford vermella, frenant per mirar-me).\nDesencallat l'embús, Jackson Browne va finalitzar la cançó. Havia compost (amb una mica d'ajuda) un dels primers èxits de The Eagles, "Take it easy" (pren-t'ho amb calma) i una de les cançons més populars d'aquesta reconeguda banda nord-americana.\nMés tard, l'any 1977, amb la lletra revisada, Jackson Browne va popularitzar "Stay" (queda’t) una composició curta, de tant sols un minut i mig, que el vocalista nord-americà Maurice Williams havia escrit quan tenia 15 anys i que va publicar, l'any 1960, al capdavant del seu grup Maurice Williams & The Zodiacs.\n"Stay" havia passat bastant desapercebuda fins que Jackson Browne la va recuperar, aconseguint que fos coneguda internacionalment. També va llançar una versió en directe concatenada amb "The load out" (el desmuntat), un tema propi, escrit conjuntament amb el solvent baixista Bryan Garofalo, dedicat als "roadies" (els "pipes" en espanyol), el personal que s'encarrega de muntar, ajustar i desmuntar tot el material en les gires musicals dels grups.\nParadoxalment, el tema que més fama va proporcionar a Jackson Browne, "Stay", és un dels pocs del seu repertori que no és seu i la seva millor composició, "Take it easy", va subministrar l'èxit a uns altres (The Eagles).


Fèlix Larrosa: "Si la ciutat em vol d'alcalde apel·lo al seu vot perquè l'alternativa és complexa"\nEntrevista de COPE Lleida i LA MAÑANA al candidat del PSC a l'alcaldia de Lleida\nParla de "revolució verda", d'una ciutat que combini el comerç de barri capaç de conviure amb una oferta de mitjanes i grans superfícies per no perdre 500 milions d'euros l'any que s'escapen a altres ciutats. Fèlix Larrosa alcalde i candidat del PSC, també assegura que d'aquí quatre anys s'hauran reformat les Basses.\nP .Totes les enquestes dibuixen un escenari molt obert. Si necessita pactar per ser alcalde tornarà a mirar cap a Cs i PP com ha fet aquesta legislatura el PSC?\nR. He de matitzar una cosa... El sistema d'elecció de l'alcalde és a doble volta. Els electors decideixen i d'aquí en surt la llista més votada. Fa quatre anys Àngel Ros va ser elegit alcalde només amb els vots del PSCP. No va pactar amb ningú.\nP. El cartipàs el va pactar amb Ciutadans\nR. Sí però no té res a veure en ser o no alcalde. Vostè m'ha preguntat si jo pactaria amb algú per ser-ho. I el que m'he plantejat és que la llista que encapçalo sigui la més votada. Si la ciutat vol que en Fèlix Larrosa sigui l'alcalde apel·lo directament al vot d'aquesta ciutadania perquè l'alternativa és complexa, per no dir caòtica. I si la resta ha de sumar per elegir un altre alcalde l'opció és legítima però no és solvent. I no ho és perquè no veig que pugui funcionar la suma del PDECAT i la CUP. I és que el fet que la dreta neoliberal catalana pacti amb els anticapitalistes (Postius i Juvillà han votat de forma conjunta aquesta legislatura) és com a mínim curiós.\nP. Un estudi revela que el Carrer Major de Lleida és l'artèria més rentable per obrir un comerç. Això esmena la política d'ubicar les grans superfícies a l'extraradi?\nR. És que les àrees comercials a l'extraradi no tenen res a veure amb el model del l'Eix. Digui'm sinó on podrem implantar una superfície de 4.000 metres quadrats al Carrer Major? Per tant el que ha de fer l'Ajuntament és planificar adequadament on s'han d'ubicar aquestes grans superfícies perquè jo no vull més models com el de Brico Depôt tot i que Postius digui que vol que les grans superfícies estiguin com a xampinyons per tota la ciutat\nP. En què es basa doncs el seu model comercial?\nR. Nosaltres apostem per potenciar els eixos comercials tradicionals, especialment els de barri. Volem que el comerç de proximitat hi tingui presència perquè és allí on primer recorre el ciutadà. Però en paral·lel apostem perquè Lleida guanyi capitalitat i atracció comercial i no perdi 500 milions d'euros de facturació cada any per no disposar d'una oferta de mitjanes i grans superfícies. Per tant cal ordenar urbanísticament la implantació d'aquests formats que truquen a la porta per venir a la ciutat. Deixi'm dir-li també que fa poc s'ha anunciat que Torre Salses planteja una inversió de 100 milions d'euros i 400 llocs de treball i és de sentit comú que un alcalde doni suport a aquest tipus d'iniciatives.\nP. El model comercial ha estat el causant de que no s'hagi aprovat el POUM?\nR. Tant el projecte de Torre Salses com el de millora urbana de l'Estació estan aprovats i per tant no tenen a veure amb el POUM, que és una planificació de futur. Ara bé, si vaig deixar el POUM sobre la taula és perquè vaig considerar que era millor fer-ho així perquè a les portes d'unes eleccions el preu d'aprovar projectes és més car. A més, el nivell de participació per definir-lo ha estat el més alt en època democràtica. Sense anar més lluny, Miquel Pueyo deia a LA MAÑANA que jo volia aprovar el POUM de pressa perquè fos un èxit electoral. Per tant intrínsecament reconeix que era un bon document.\nP. No hi canviaria res a aquest POUM que ha generat tanta controvèrsia política i la d'altres collectius?\nR. Jo no sé quins són...?\nP. Els empresaris del Neopark per exemple\nR. Precisament, com que els empresaris del Neopark han presentat al·legacions i les hem resolt d'acord amb el condicionant judicial que els afecta estan encantats de la vida. I insisteixo, això ha quedat sobre la taula per raons de tacticisme polític dels meus adversaris. A més, observo que no hi ha model alternatiu de ciutat. D'entrada he intentat buscar programes dels nostres adversaris i escassament n'he trobat de dos partits que tenen penjada informació del seu projecte. Per tant, aquí no hi ha un model alternatiu de ciutat sinó un assetjament i una bronca permanent per fer mal als que governen.\nR. A les eleccions del 2011 i del 2015 vam preguntar pel futur de les BassesP. Caldrà tornar a insistir-hi d'aquí quatre anys?\nR. No... El projecte de les Basses està fet i està a punt de començar la primera fase per recuperar-les com a parc urbà de caràcter públic. Però vull recordar que aquest disseny ja estava a punt i que incorporava un càmping. Mentrestant, la Generalitat va aprovar una moratòria per aquest tipus d'infraestructures i no ens va acceptar les al·legacions. Li vam explicar que el nostre càmping ja estava en tràmit però el Govern, que no és un Executiu amic, el que ha fet amb aquesta decisió és aturar el projecte de les Basses. I és que la reforma s'havia de finançar amb els ingressos que generaria el càmping. Ara el que hem fet és variar el projecte per reformular la inversió.\nP. Hi ha partits que parlen de recuperar concessions de serveis. En contempla alguna?\nR. Remunicipalitzar serveis vol dir que els faci més eficients ni més barats. I tot i que ara hi ha una moda de caràcter ideològic que va en aquesta línia els ajuntaments el que fem és prestar uns serveis que la llei diu que es poden oferir de forma directa o indirecta. A més, per una norma encara de l'època del PP, s'estableix que si la recuperació de serveis suposa incrementar plantilles amb vocació que es consolidin qualsevol actuació en aquest sentit queda limitada.\nP. Des de l'Horta es critica a vegades que els accessos a peu i en bicicleta des de la ciutat són poc amables. Què proposa per atansar Lleida a l'Horta i a la inversa?\nR. El límit on acaba la ciutat i comença l'Horta hauria de ser més amable i en molts casos està descuidat. Potser perquè els propietaris tenien expectatives de creixement urbanístic i no s'han esmerçat en el seu manteniment. Per això nosaltres parlem d'impulsar una ronda verda, que ja estem fent, per retallar aquest espai i fer més amable la transició entre la ciutat i l'Horta.\nP. Quines polítiques s'implementaran per afavorir el medi ambient en els propers quatre anys?\nR. Ara tenim la possibilitat de començar a generar energia per l'autoconsum, que serà una de les línies de treball en un futur immediat. Nosaltres hem fet possible una revolució verda, incorporant els híbrids, fent més carrils bici i boscos urbans i implantant nova tecnologia d'il·luminació. Pels darrers quatre anys també vull un Eix Transversal del Carril Bici i avançar en la implementació de zones 20 i 30. També serà una prioritat la rehabilitació d'edificis antics amb clau d'eficiència energètica.\nP. Quin dels seus rivals a l'alcaldia li agradaria tenir a la seva llista?\nR. Doncs... El Xavi Palau. Parlo des del punt de vista personal i no ideològic perquè veig que en té ganes, està motivat i és un candidat fresc. A la resta els trobo bastant avorrits, la veritat.\nLarrosa vol fer de Lleida la segona ciutat del país\nFèlix Larrosa i Piqué és pare, paer en cap de Lleida i aquest 26 de maig torna a ser candidat del PSC a l’alcaldia de la ciutat. Larrosa no és pas novell en política, sinó que coneix molt bé l’Ajuntament de Lleida. De fet, abans d’exercir d’alcalde, ja havia estat 3 anys regidor d’urbanisme, havia fet de cap de màrqueting de Fira de Lleida i també havia treballat a Turisme.\nLarrosa també va ser un any director general de Turespaña i diputat al Congrés durant el govern de Zapatero. Pel que fa a la seva formació acadèmica, l’actual paer en cap és llicenciat en Dret per la Universitat de Lleida, amb la qual col·labora com a professor associat, i té un Postgrau del Programa d’Alta Direcció d’ESADE en Direcció i Gestió Turística. Els socialistes concorren aquest diumenge a les municipals amb una llista renovada en què només segueixen els regidors Xavier Rodamilans i Joan Queralt. Al capdavant, Fèlix Larrosa, situa el POUM com una de les prioritats pendents d’aquest mandat i aposta per convertir Lleida en la segona ciutat del país.


Com utilitzar endolls de Jordània a Hong Kong\nConnectors, preses de corrent, adaptadors i altra informació necessària per viatjar des de Jordània a Hong Kong en aquesta pàgina. Si voleu un informe per a altres països, torneu a iniciar l’ assistent per trobar a adaptadors elèctrics per al vostre viatge aquí .\nLa tensió no és exacta, però la diferència sol ser tolerable pels dispositius elèctrics. És molt segur connectar el vostre aparell elèctric de Jordània a Hong Kong sense un adaptador de tensió. Si teniu algun problema amb un dispositiu especial, és a dir, un dispositiu mèdic, probablement voldreu demanar més ajuda professional.


El creixement capitalista és necessàriament desigual, tan destructor com creador, i s'alimenta de les desigualtats per a suscitar permanents frustracions i noves necessitats. En els últims quaranta anys, i a pesar del considerable creixement de la riquesa produïda en el món, les desigualtats han explotat: la bretxa entre el 20% dels més pobres i el 20% dels més rics era de 1 a 30 en 1960; avui és de 1 a 80.\nEnfront de la lògica capitalista del lucre, que associa desenvolupament amb creixement, qui promouen el decreixement com fi en si mateixa contra el domini occidental parteixen de la mateixa associació. S'imposa elaborar una noció de desenvolupament que permeti satisfer les necessitats bàsiques dels països pobres i respectar el medi ambient. Se suposa que el "desenvolupament durador" o "sostenible", doctrina oficial de Nacions Unides, pot garantir el benestar de les generacions presents sense comprometre el de les futures (1). És un salvavides al que s'aferren tots els governs partidaris fervents i practicants de l'agricultura intensiva i els directius d'empreses multinacionals que desprofiten els recursos, aboquen sense vergonya les seves deixalles en el medi ambient i noliegen vaixells "d'escombraries", mentre les organitzacions no governamentals ja no saben què poden fer més i la majoria dels economistes són culpables del flagrant delicte d'ignorar les restriccions naturals. No obstant això, el programa de desenvolupament durador té la taca d'un vici fonamental: la suposició que la continuïtat en un creixement econòmic infinit és compatible amb el manteniment dels equilibris naturals i la resolució dels problemes socials. "El que necessitem és una nova era de creixement, un creixement vigorós i, al mateix temps, social i 'mediambientalment' sustentable", enunciava l'informe Brundtland (2).\nAquest postulat està basat en dues afirmacions molt fràgils. La primera és d'ordre ecològic: el creixement podria continuar perquè la quantitat de recursos naturals requerida per unitat de producte disminuïx amb el progrés tècnic. Es podria, llavors, produir més amb menys matèries primeres i energia. Però per desgràcia la menor utilització de recursos naturals està més que compensada per l'augment general de la producció; així, l'extracció dels recursos i la pol·lució continuen augmentant, com reconeix l'informe del Programa de Nacions Unides per al Desenvolupament (PNUD): "Des de fa alguns anys, en tot el món els processos de producció s'han tornat més estalviadors en energia. No obstant això, donat l'augment dels volums produïts, aquests progressos són clarament insuficients per a reduir les emissions de diòxid de carboni a escala mundial" (3). L'Agència Internacional d'Energia (AIE) s'alarma per la desacceleració dels progressos assolits en matèria d'intensitat energètica (4): entre 1973 i 1982 , aquesta intensitat havia disminuït en terme mitjà el 2,5% anual en els països representats en la AIE; després va disminuir només el 1,5% anual entre 1983 i 1990; i des de 1991 el 0,7% anual (5).\nLa segona afirmació qüestionable se situa en el nivell social: el creixement econòmic seria capaç de reduir la pobresa i les desigualtats i de reforçar la cohesió social. Però el creixement capitalista és necessàriament desigual, tan destructor com creador, i s'alimenta de les desigualtats per a suscitar permanents frustracions i noves necessitats. En els últims quaranta anys, i a pesar del considerable creixement de la riquesa produïda en el món, les desigualtats han augmentat: la bretxa entre el 20% dels més pobres i el 20% dels més rics era de 1 a 30 en 1960; avui és de 1 a 80. Això no ha d'estranyar, ja que el pas a un règim d'acumulació financera va posar potes amunt els mecanismes de distribució del valor del produït. En efecte, l'augment de l'exigència de remuneració de les classes capitalistes, especialment per mitjà del creixement dels dividends, va condemnar a decréixer la part del valor agregat corresponent als assalariats, tant sota la forma de salaris directes com de prestacions socials. El propi Banc Mundial confessa que no s'arribarà a l'objectiu de reduir a la meitat la quantitat de persones que viuen en la pobresa absoluta d'aquí a l'any 2015 (6), ja que més de 1.100 milions viuen encara amb l'equivalent a menys d'un dòlar diari.\nL'últim informe de la Conferència de Nacions Unides sobre el Comerç i el Desenvolupament (UNCTAD) estableix que els països pobres menys oberts a la mundialització són els que més han progressat en termes d'ingrés per habitant, al revés dels països més oberts (7). La incapacitat per a pensar el futur fora del paradigma del creixement econòmic permanent és, sens dubte, la falla principal del discurs oficial sobre el desenvolupament durador. A pesar dels seus estralls socials i ecològics, el creixement, del qual cap responsable polític o econòmic vol dissociar el desenvolupament funciona com una droga dura. Quan és forta, es manté la il·lusió que pot resoldre els problemes -que en gran part ha generat- i que com més forta sigui la dosi, millor estarà el cos social. Quan és feble, es fa sentir la seva falta, i resulta molt més dolorosa pel fet de no haver-se previst cap desintoxicació. Així, darrere de la "anèmia" actual del creixement, s'amaga una "anomia" (8) creixent en les societats minades pel capitalisme liberal, que es mostra incapaç de donar un sentit a la vida en societat que no sigui el consumisme, el desaprofitament i l'acaparament dels recursos naturals i dels ingressos provinents de l'activitat econòmica i, al cap i a la fi, l'augment de les desigualtats.\nEl primer capítol del Capital (1863), de Karl Marx, és premonitori quan critica a la mercaderia: el creixement es transforma en el nou opi dels pobles, els punts dels quals de referència culturals i solidaritats col·lectives són trencats perquè s'enfonsin en l'abisme sense fons de la mercantilització. El dogma dominant ha estat ben traduït per Jacques Attali que, com bon profeta, creu haver detectat al començament de l'any 2004 "una agenda de creixement fabulós" que només "contingències no econòmiques, per exemple, un ressorgiment del SARS," (9) podrien de fer fracassar.\nPer a tots els ideòlegs del creixement afectats de ceguesa, l'ecologia, és a dir, la presa en consideració de les relacions del ser humà amb la naturalesa, no existeix: l'activitat econòmica es desenvolupa en abstracte, fora de la biosfera. És fer poc cas del caràcter entròpic (10) de les activitats econòmiques. Encara que la Terra sigui un sistema obert que rep l'energia solar, forma un conjunt dintre del qual l'home no pot superar els límits dels seus recursos i del seu espai. Ara bé, la "pressió ecològica", és a dir, la superfície necessària per a totes les activitats humanes sense destruir els equilibris ecològics, arriba a ja al 120% del planeta. Així, serien necessaris quatre o cinc planetes si tota la població mundial consumís i aboqués tantes deixalles com els habitants d'Estats Units (11).\nLA TEORIA DEL DECREIXEMENT\nEn aquestes condicions, la idea de "decreixement", llançada per Nicholas Georgescu-Roegen (12), troba un eco favorable en un sector d'ecologistes i altermundialistas. Duent més lluny l'enfocament teòric, alguns autors insten a renunciar al desenvolupament, que segons ells no pot dissociar-se d'un creixement mortífer. Rebutgen qualsevol qualificatiu dirigit a rehabilitar el desenvolupament que coneixem -ja sigui humà, durador o sostenible- perquè no pot ser altra cosa que el que ha estat, és a dir, el vector de la dominació occidental en el món. Així, Gilbert Rist denuncia al desenvolupament com una "paraula fetitxe" (13), i Serge Latouche condemna al desenvolupament durador per ser un "oxímoron" (14).\nPer què llavors, encara que critiquem com ells el productivisme que implica el regnat de la producció de mercat, no ens convenç el seu rebuig del desenvolupament? En el plànol polític, no seria just disposar de manera uniforme el decreixement dels quals neden en l'abundància i d'aquells a qui els falta l'essencial. Les poblacions pobres tenen dret a un temps de creixement econòmic i és inacceptable la idea que la pobresa extrema remitent a una simple projecció dels valors occidentals, o a un pur imaginari. Caldrà construir escoles per a suprimir l'analfabetisme i centres de salut per a permetre que la població es cuidi, i caldrà crear xarxes per a dur l'aigua potable a totes parts i per a tots. Llavors és perfectament legítim continuar anomenant "desenvolupament" a la possibilitat, per a tots els habitants de la Terra, d'accedir a l'aigua potable, a una alimentació equilibrada, a l'atenció mèdica, a l'educació i a la democràcia. Definir les necessitats essencials com drets universals no equival a avalar la dominació de la cultura occidental ni a adherir a la creença liberal en drets naturals com el de la propietat privada. En efecte, els drets universals són una construcció social que resulta d'un projecte polític d'emancipació, que permet la instal·lació d'un nou imaginari sense quedar reduït al "imaginari universalista dels 'drets naturals'" que criticava Cornelius Castoriadis (15).\nD'altra banda, no és raonable oposar al creixement econòmic -elevat pel capitalisme al rang d'objectiu en si mateix- el decreixement -al seu torn erigit pels anti-desenvolupistes en objectiu en si mateix- (16). En efecte, es tracta de dos esculls simètrics: el creixement vol desplegar la producció cap a l'infinit i el decreixement no pot, amb tota lògica i si no es posa algun límit, més que fer-la tendir a zero. El principal teòric del decreixement a França, Serge Latouche, sembla ser conscient d'això quan escriu: "La consigna de decreixement té com objecte primordial marcar fortament l'abandó de l'insensat objectiu del creixement pel creixement, objectiu el motor del qual no és altre que la recerca desenfrenada de guanys per als posseïdors del capital. Evidentment, no apunta cap a un canvi caricaturesc que consistiria a promoure el decreixement pel decreixement. En particular, el decreixement no és 'creixement negatiu', expressió antinómica i absurda que traduïx el domini de l'imaginari del creixement" (17).\nPerò que significaria un decreixement que no signifiqués una disminució de la producció? Serge Latouche tracta d'escapar a aquest parany dient que vol "sortir de l'economia de creixement i entrar en una 'societat de decreixement'". Continuaria creixent la producció? Llavors ja no s'entendria el terme decreixement. O bé la hi controlaria, i llavors desapareixeria el desacord? Per altra banda, Serge Latouche acaba admetent que la consigna de decreixement per a tots els habitants de la terra és inadequada: "Pel que fa a les societats del Sud, aquest objectiu no forma veritablement part de l'agenda: tot i que estiguin travessades per la ideologia del creixement, en la seva majoria no són veritablement 'societats de creixement'" (18). Però subsisteix una terrible ambigüitat: poden els pobles pobres incrementar la seva producció o les societats de "no creixement" haurien de seguir sent pobres?\nEls antidesenvolupistes atribuïxen el fracàs de les estratègies del desenvolupament al suposat vici fonamental de tot desenvolupament; mai a les relacions de força socials que, per exemple, impedeixen als camperols tenir accés a la terra a causa d'estructures de propietat desiguals. D'aquí arriba l'elogi sense matisos de l'economia informal, oblidant que aquesta viu amb freqüència sobre les restes de l'economia oficial. I d'allí la definició de sortida del desenvolupament com sortida de l'economia, perquè aquesta no podria ser diferent de la construïda pel capitalisme.\nLa racionalitat de la "economia", en el sentit d'economitzar els esforços de l'home que treballa i els recursos naturals utilitzats per a produir, es col·loca en el mateix pla que la racionalitat de la rendibilitat, és a dir del guany. Qualsevol millora de la productivitat del treball es troba així assimilada al productivisme. En resum, se'ns diu que la cosa econòmica no existiria fora de l'imaginari occidental que l'ha creat, amb el pretext que algunes cultures no coneixen les paraules "economia" i "desenvolupament", l'ús del qual ens resulta familiar. Però encara que les paraules no siguin aquestes, la realitat material, és a dir, la producció dels mitjans per a l'existència, sí està en elles.\nLa producció és una categoria antropològica, tot i que el marc i les relacions en les quals es realitzi siguin socials. Resulta d'aquesta confusió -que equival a tornar a fer del capitalisme una dada universal i no històrica, el que recorda curiosament al dogma liberal- una incapacitat per a pensar simultàniament la crítica del productivisme i la del capitalisme: només la primera es realitza, però sense vincular-la amb la de les relacions socials dominants. Voler "sortir de l'economia (19) al mateix temps que es pretén tornar a inserir "l'econòmic en el social" (20) resulta, almenys, curiós. En el plànol teòric, o bé es considera que existeix alguna diferència entre creixement i desenvolupament, o bé es veu en ambdós fenòmens una mateixa lògica d'extensió perpètua, el que duu a un atzucac. La segona posició és fàcilment identificable ja que és la dels partidaris del decreixement, que al mateix temps són antidesenvolupistes; però la primera posició és reivindicada tant per economistes liberals com antiliberals.\nEls liberals afirmen perseguir objectius qualitatius que no es reduïxen al creixement material, sobretot des del fracàs social dels plans d'ajustament estructural del FMI i del Banc Mundial. Però aquesta distinció entre creixement (quantitatiu) i desenvolupament (qualitatiu) representa una impostura en la lògica liberal des del moment que el creixement és considerat com una condició necessària i suficient del desenvolupament, i a més eternament possible. Per la seva banda, veient els estralls socials i ecològics d'una manera de desenvolupament que sembla indissociablement lligat al creixement, els economistes antiliberals, provinents del marxisme, del estructuralisme o del tercermundisme dels anys 1960-1970, tenen moltes dificultats per a fer que es puguin distingir ambdues nocions.\nAls adversaris de qualsevol desenvolupament, en canvi, els resulta fàcil recusar el creixement i el desenvolupament, negant tota possibilitat de dissociar-los.\nEs pot superar aquesta contradicció? El capitalisme té interès a fer creure que creixement i desenvolupament van sempre junts, ja que la millora del benestar humà només pot passar pel creixement perpetu de la quantitat de mercaderies. Hem de llavors fonamentar per al futur -perquè avui dia veritablement no existeix- una distinció radical entre ambdós conceptes: la millora del benestar i l'assoliment del ple desenvolupament de les potencialitats humanes és una qüestió que es realitza fora del camí del creixement infinit de les quantitats produïdes i consumides, fora del camí de la mercaderia i del valor de canvi (21). Es realitza en el camí del valor d'ús i de la qualitat del teixit social que pot néixer al seu al voltant.\nSi s'apliqués indistintament a tots els pobles i per a tot tipus de producció, la consigna de decreixement seria injusta i inoperant. En primer lloc, perquè el capitalisme ens imposa actualment un cert decreixement, sobretot en els béns i serveis dels quals tenim socialment més necessitat: transport col·lectiu, salut, educació, ajuda a les persones d'edat, etc. I després, perquè no tota la producció és forçosament contaminant i degradant. El Producte Intern Brut (PIB), valorat monetàriament, registra el creixement de les activitats de serveis -fins i tot els no mercantils- , la pressió dels quals sobre els ecosistemes no és comparable a la de la indústria i l'agricultura La naturalesa del creixement importa aleshores almenys tant com la seva amplitud. La urgent necessitat de disminuir la pressió ecològica no implica el decreixement de totes les produccions sense distinció entre elles ni entre aquells als que estan destinades.\nLa utilització planetària dels recursos ha d'organitzar-se de manera tal que els països pobres puguin assolir el creixement necessari per a la satisfacció de les seves necessitats essencials i que els més rics es tornin estalviadors. En el referit als països pobres, qualsevol sigui el model que se'ls imposi només podrà ser destructor de les seves arrels culturals i constituirà un obstacle per a un desenvolupament realment emancipador. Dintre dels països rics, convé pensar les polítiques en funció de la transició que s'ha de garantir: la separació progressiva del creixement i el desenvolupament. La solució no passa per un decreixement cec, inacceptable per a la majoria dels ciutadans, sinó per l'objectiu d'una desacceleració que permeti engranar la transformació dels processos productius i també la de les representacions culturals: la desacceleració del creixement, com una primera etapa abans d'emprendre el decreixement selectiu, començant per les activitats nocives, per a una economia reorientada cap a la qualitat dels productes i dels serveis col·lectius, una distribució primària dels ingressos més igualitària i una caiguda regular del temps de treball a mesura que s'assoleixen increments de productivitat, única manera de promoure l'ocupació fora del creixement.\nSabent que qualsevol qüestionament del model de desenvolupament actual no serà realista si no es qüestionen simultàniament les relacions socials capitalistes, que són el seu suport (22).\nDefinir el desenvolupament com l'evolució d'una societat que utilitzi els seus increments de productivitat no per a augmentar indefinidament una producció generadora de pol·lució, de degradacions del medi ambient, d'insatisfaccions de desitjos inhibits, de desigualtats i d'injustícies, sinó per a disminuir el temps de treball de tots, compartint més equitativament els ingressos de l'activitat, no constitueix una passa enrere en relació amb la crítica del desenvolupament actual.\nAixò no ens condemna a quedar dintre del paradigma utilitarista, a condició que els increments de productivitat s'assoleixin sense degradar les condicions de treball ni la naturalesa. A partir del moment que s'admeti que la humanitat no tornarà a la situació anterior al desenvolupament i que, per això mateix, els increments de productivitat existeixen i existiran, el seu ús ha de ser pensat i compatibilitzat amb la reproducció dels sistemes vius. Es pot fer la hipòtesi que la disminució del temps de treball pot contribuir a buidar el nostre imaginari de la fantasia de tenir sempre més per a ser millor, i que l'extensió dels serveis col·lectius, de la protecció social i de la cultura, sostrets a la cobdícia del capital, és font d'una riquesa inconmensurable respecte de la qual privilegia el mercat. Darrere de la qüestió del desenvolupament estan en joc les finalitats del treball i, per tant, el camí cap a una societat estalviadora i solidària.\n* Professor auxiliar en la Universitat de Bordeaux IV, membre del Consell Científic de Attac, coordinador del llibre "Le développement a-t-il un avenir? Pour unne société solidaire et économe", Mille et une Nuits, París, 2004\nNotes 1) Gro Harlem Brundtland, Notre avenir à tous, Informe de la Comissió Mundial per al Medi ambient i el Desenvolupament, Editorial du Fleuve, Montreal, 1987 . Aquest informe va servir de base per a la Conferència de Nacions Unides de Rio de Janeiro de 1992.\n3) Rapport mondial sur le développement humain 2002, De Boeck, Brussel·les, 2002.\n4) La intensitat energètica (i més generalment la intensitat en recursos naturals) de la producció és la quantitat d'energia (o de recursos naturals) necessària per a produir un euro de PIB.\n5) AIE, Oil crises and climate challenges: 30 years of energy usi in IEA countries, 2004, http://www.iea.org.\n6) Declaració del seu president Jim Wolfensohn, citada per Babette Stern, "Els objectifs de réduction de la pauvreté ne seront pas atteints", Le Monde, París, 24-4-04.\n7) UNCTAD, Informe sobre els països menys avançats, 2004, citat per Babette Stern, "Pour els pays els moins avancés, la libéralisation commerciale ne suffit pas à reduire la pauvreté", Le Monde, París, 29-5-04.\n8) Durkheim definia la anomia com l'absència o la desaparició dels valors comunitaris i de les regles socials.\n9) Jacques Attali, "Un agenda de croissance fabuleux", i "2004, l'année du rebond", Le Monde, París, 4 i 5 -1-04.\n10) Entropia: degradació energètica.\n13) Gilbert Rist, Le "développement": la violence symbolique d'une croyance", en Christian Comeliau (dir.), Brouillons pour l'avenir, Contribution au débat sur les alternatives, Els Nouveaux Cahiers de l'IUED, Ginebra, PUF, París, 2003.\n14) Serge Latouche, "Les mirages de l'occidentalisation du monde: en finir, une fois pour toutes, avec le développement", Le Monde diplomatique, París, maig de 2001. Un oxímoron és la juxtaposició de dos termes contradictoris.\n15) Cornélius Castoriadis, Le monde morcelé, Les carrefours du labyrinthe 3 , Seuil, París, 1990. 16) Silence, Objectif décroissance, Vers une société harmonieuse, Parangon, París, 2003.\n17) Serge Latouche, "Il faut jeter le bébé plutôt que l'eau du bain", en Christian Comeliau (dir.), op. cit.\n18) Serge Latouche, "Pour une société de décroissance", Le Monde diplomatique, París, novembre de 2003.\n19) Serge Latouche, Justice sans limitis, le défi de l'éthique dans une économie mondialisée, Fayard, París, 2003.\n20) Serge Latouche, Justice sans limitis, op. cit. 21) El valor d'ús és la utilitat d'un bé o d'un servei, noció qualitativa no mesurable i irreductible a un valor de canvi monetari. Aquesta última noció és la relació en la qual dues mercaderies es canvien entre si mitjançant la moneda. Assenyalar aquesta distinció no significa el rebuig que tot sigui mercantilitzat.\n22) L'économie économe, le développement soutenable parell la réduction du temps de travail, L'Harmattan, París, 1997; La démence sénile du cabdal, Fragments d'économie, Ed. du Passant, Bègles, 2004


La Junta Electoral de l'ANC publica la llista final d'aspirants al Secretariat, amb Paluzie i Baños entre els candidats La República\nLa Junta Electoral de l’ANC publica la llista final d’aspirants al Secretariat, amb Paluzie i Baños entre els candidats\nACN Barcelona.-La Junta Electoral de l’ANC ha publicat aquest divendres la llista definitiva de candidats al Secretariat Nacional de l’entitat. S’han avalat 116 de les 119 candidatures presentades inicialment i […]\nACN Barcelona.-La Junta Electoral de l’ANC ha publicat aquest divendres la llista definitiva de candidats al Secretariat Nacional de l’entitat. S’han avalat 116 de les 119 candidatures presentades inicialment i com a figures destacades hi figuren l’actual presidenta de l’ANC, Elisenda Paluzie, i l’exdiputat de la CUP Antonio Baños, que aspiren a formar part del Bloc Nacional. Les eleccions internes per l’òrgan de govern de l’entitat se celebraran entre el 10 i 13 de juny i a banda de Paluzie i Baños, també han estat designats com a candidats provisionals altres socis com Adrià Alsina, Albert Donaire, i Roger Heredia. Tots ells es disputaran els 13 llocs en joc per al Bloc Nacional, al qual opten un total de 27 aspirants.


De què parlem quan parlem de tsunamis?\nDes de “La revolta dels somriures” al “Tsunami Democràtic”, sembla que els catalans som incapaços d’escapar el qualificatiu cursi\n“Momentum” no és una paraula fàcil de traduir perquè el seu àmbit d’ús natural és la física, on designa “el producte de la massa d’un cos per la seva velocitat mesurades en un determinat sistema de referència”. En aquest context, l’única equivalència precisa és el farragós “quantitat de moviment”. No obstant això, hi ha una bona adaptació col·loquial de “momentum” en català: “impuls”. Doncs bé, en el manifest de Tsunami Democràtic, una iniciativa que s’acaba de presentar a les xarxes socials que aglutina molts partits i membres de la societat civil a favor de la independència –de Carles Puigdemont a David Fernández, passant per Oriol Junqueras-, la paraula “impuls” apareix al segon paràgraf: “Però en el moment en què tot sembla aturat sorgeix un nou impuls”. Quan el President Quim Torra parlava i parla de momentum, a tothom li costava entendre per què feia servir una paraula tan marciana. La resposta és senzilla: “momentum” no és un terme espontani, sinó un de profundament teoritzat pels estudiosos de la desobediència civil no violenta, que el fan servir per parlar de la “política transformadora” (momentum) contra la “política transaccional” (peix al cove). Simplement, Torra expressava el que havia llegit abans d’haver-ho passat per la traductora del màrqueting que ha acabat convertint el “momentum” en l’actual “tusnami”. El que vull dir és que, contràriament al que l’observador podria esperar, l’estratègia del moviment independentista segueix fil per randa els postulats i recomanacions d’una tradició a mig camí entre l’activisme i l’acadèmia. En el llenguatge, això es fa palès de maneres quasi risibles: proveu de llegir el manifest de Tsunami Democràtic, igual que moltes de les declaracions dels polítics independentistes, i tot seguit feu-vos amb qualsevol text de Gene Sharp. Experimentareu aquella sensació que tots els professors han tingut una vegada quan corregeixen: “Això ho han passat pel Google Translator”.\nConsell per a l’independentista de carrer que es du la mà a la cartera quan sent a parlar de momentums i tsunamis: llegiu Gene Sharp. Si no, llegiu el Manual de desobediència civil (acabat de traduir i publicar per Saldonar), de Paul Engler i Mark Engler, que és una síntesi estructurada i més divulgativa, alhora que una defensa enardida del sharpisme. Al cap d’unes hores, entendreu per què els nostres polítics, tant els independentistes com el processistes, parlen com parlen. Comprendre finalment la retòrica confosa produeix un efecte estrany: la fe en què les entitats i els partits tinguin un pla concret per aconseguir la independència de Catalunya o que aquest pla hagi de reeixir no augmenta ni disminueix, però poder llegir entre línies alleuja l’esperit. De cop i volta, us sentireu capaços d’acabar les frases de Roger Torrent o escriure els discursos d’Elisenda Paluzie. Un exemple no necessàriament a l’atzar de la concordança entre les recomanacions teòriques dels autors i el que hem viscut a Catalunya: el 5è capítol del Manual de desobediència civil, que Engler i Engler van escriure molt abans del 2017, porta per títol: “Declara la victòria i fuig”.\nEl sharpisme es pot definir com l’enfocament pragmàtic de la no-violència. La tesi forta de Sharp i els seus seguidors, basada en l’estudi meticulós de Ghadi, Luther King, i companyia, és que la no-violència s’ha d’entendre com un instrument per aconseguir unes finalitats determinades que es pot deslligar completament de les conviccions morals. De fet, la teoria de Sharp, que ha estat titllat com “El Maquiavel de la no-violència”, va més enllà: les consideracions morals són contraproduents per als moviment socials revolucionaris, que farien bé d’aplicar la lògica militar al conflicte. Podríem parlar d’un militarisme sense armes, d’una guerra sense violència, però sempre amb la metodologia bèl·lica al cap i al cor dels militants (un altre malnom deliciosament revelador de Sharp: “El Clausewitz de les revolucions desarmades). El contrast que busca Sharp és amb el pacifisme d’inspiració religiosa, que s’adhereix a la no-violència des dels principis ètics, i es pot sintetitzar en un adagi popular entre la Societat de cercles de treballadors catòlics: “Jesús mai ens va dir que havíem de tenir èxit, ens va dir que havíem de tenir fe”. En oposició frontal a aquesta doctrina, Sharp escriu: “Sentir-vos bé, no ser violents o estar disposats a morir, quan no hàgiu assolit els objectius de la vostra lluita, no canvia el fet que heu fracassat.” Per Sharp, la no-violència es mesura amb la consecució dels objectius finals, i el procés sempre és, com diu també el manifest del Tsunami, “llarg i complex”.\nSempre hi haurà una tensió entre la visió pragmàtica del sharpisme i la seva presentació en públic, que explica la sonoritat cursi de “Tsunami Democràtic”, una expressió ensucrada que segueix caient en la temptació de posar a l’altre bàndol en el sac de la no-democràcia més per autocomplaença que per convicció. La contradicció és inescapable perquè, encara que la gràcia de la doctrina de la desobediència civil no violenta és, precisament, que la poden abraçar sants i dimonis mentre tinguin un objectiu polític comú, el principi psicològic en el qual es basa és el que Sharp anomena “jiu-jitsu polític”, una adaptació de la màxima maquiaveliana que diu “Com més gran és la crueltat del príncep, més feble esdevé el seu règim”. L’aposta sharpiana és que la no-violència sempre acabarà soscavant la legitimitat dels règims en el poder, fent tombar l’opinió pública en favor dels represaliats. Vet-ho aquí la paradoxa: guanyar a través d’un relat moral, però des d’una planificació rigorosament amoral o, en termes més suaus, estratègica.\nLa doctrina de Sharp és extensa i no la resumirem aquí. L’objectiu d’aquest article és, simplement, ajudar a l’independentista confós per una retòrica abtrussa a entendre d’on ve aquest llenguatge i en què s’inspiren la pràctica totalitat dels nostres dirigents, i a poder jutjar en quina mesura l’independentisme català segueix o reinventa aquesta tradició. Després d’unes hores de lectura, comparant el que escriu Sharp i els seus acòlits amb el manifest del Tsunami Democràtic, m’atreveixo a dir que, a casa nostra, estem optant per un híbrid estrany entre el pragmatisme sharpià i el moralisme del pacifisme religiós. El manifest del Tsunami acaba: “L’autocrítica, la ironia, la creativitat, la diversitat, la imperfecció i tot allò que potenciï un moviment col·lectiu i transversal seran les nostres eines. No defugim la incomoditat que pot resultar de l’exercici dels drets fonamentals i la transformació social”. Això no ressona amb la pràctica, i tampoc amb el llenguatge que hem vist a Cataunya: des de “La revolta dels somriures” al “Tsunami Democràtic”, sembla que els catalans som incapaços d’escapar el qualificatiu cursi que, en la segona part de la clàusula, aigualeix o fins i tot contradiu la força de la primera part. En definitiva, i si n’haguéssim dit “Tsunami” a seques? Ni tan sols demano “Onada”.\nAquest article, de Jordi Aragonès, clarifica de manera semblant el problema de què peca el moviment independentista català:\nLa tesi forta de l’article és que a Catalunya ens costa massa pensar estratègicament sense sentir-nos malament per si l’estratègia que estem adoptant va d’acord amb allò que pensem que és bo, maco, correcte.\nQuin bon article.\nI ….a qui se li acut Tsunami, amb la devastació que provocà quan vam conèixer el terme fa uns anys ?.\nEl grafisme també és terrorífic. Agressiu, devastador.\nPot ser que el nostre món revolucionari surti del bucle estètic+màrqueting en què es gronxa de fa tant temps ?\nEl 4 desetembre a la VAnguardia lligiu la Columna de Antoni Puigverd\nLA METÀFORA DEL TSUNAMI ” un article intel.ligent com tot el que escriu aquest periodista-filòsef-poeta .\nDoncs “tsunami” tampoc no és una elecció de terme massa feliç. Els tsunamis destruïxen tot el que es troben per davant (excepte les muntanyes). Anomenar un moviment tan important i significatiu des d’un punt de vista social amb un concepte tan destructiu no sembla gaire encertat. Ho diu un que ha sobreviscut a un, de tsunamis.


Kontorhaus Keitum Sylt Ost Alemanya - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVeure tots els 781 allotjaments a Sylt Ost.\nSiidik 15, Keitum, Sylt Ost, Alemanya, 25980 - Excel·lent ubicació - Veure al mapa\nMés informació sobre Kontorhaus Keitum\nTant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, Kontorhaus Keitum és una elecció d'allotjament magnífica quan visiten Sylt Ost. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nLes instal.lacions i els serveis que proveeix Kontorhaus Keitum asseguren una estada plaentera als seus clients. Aquest hotel ofereix nombroses instal.lacions en el lloc per satisfer el més exigent dels clients.\nLes instal.lacions de l'hotel han estat seleccionades amb cura per tal de satisfer el més alt grau de comfort i conveniència, amb calefacció, aparell de televisió, plat de dutxa, banyera, sala d'estar a cada habitació. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Les seves instal.lacions de primera i una situació excelent fan de Kontorhaus Keitum la base perfecta per a gaudir de la seva estada a Sylt Ost.\nCal que informeu el Kontorhaus Keitum de la vostra hora d’arribada amb antelació. Podeu fer servir l'apartat de Peticions especials en fer la reserva o posar-vos en contacte amb l'allotjament directament mitjançant les dades de contacte que apareixen a la confirmació.