El mur atlàntic de Hitler\nCap Berton, Les Landes (Nova Aquitània)\nCap Berton, Les Landes\nActualitzada 26/08/2020 a les 12:52\nCap Berton, en la llengua occitana materna, o Capbreton en francès, és una localitat costera de la regió de les Landes a l’oest de l’hexàgon i a tocar de la localitat basca de Baiona. Amb llargues i àmplies platges, el visitant encara pot trobar vestigis de la Segona Guerra Mundial. Concretament, encara queden drets i a tocar de l’aigua algunes de les fortificacions que a ordres d’Adolf Hitler van construir els enginyers nazis en el que es va denominar el Mur Atlàntic. Es tractava d’una sèrie de construccions que constaven de milers de canons costers, bateries, búnquers i casamates. Una extraordinària obra d’enginyeria que tenia com a objectiu evitar el desembarcament de l’exèrcit aliat que, finalment, es va materialitzar relativament lluny d’on preveia l’exèrcit alemany.\nEs calcula que un milió de francesos van ser obligats pels nazis a treballar en la construcció del mur atlàntic. La rendició francesa davant l’exèrcit de Hitler el 1940 va donar via lliure als enginyers nazis per aixecar les defenses a, entre altre regions, les Landes.\nEn el cas de Cap Berton encara es poden veure semisoterrats les restes de les fortificacions costeres alemanyes. A la platja de la Piste, en concret, hi ha quatre gegantesques casamates de formigó que en plena guerra protegien quatre grans canons de 150 mil·límetres. Sepultats a la sorra de la platja també es poden contemplar diversos búnquers. De les fortificacions encara en peus –la majoria van ser enderrocades després de la derrota nazi a França a mans de l’exèrcit aliat–, els ciutadans de Cap Berton n’han fet obres d’art. A peu de platja, entre banyistes i surfistes es pot gaudir dels grafitis que adornen les infraestructures de formigó que es van aixecar el 1942 i que mai van servir per a la feina per a la qual s’havien instal·lat.\nLes fortificacions de Cap Berton formaven part d’una gegantina línia de defensa que va sumar al voltant de 15.000 edificis, requerint l’ús d’onze milions de tones de formigó i un milió de tones d’acer. El mur s’iniciava al País Basc francès i recorria tota la costa fins a la punta de Dinamarca. La costa oest de Noruega tancava la imponent defensa nazi.\nNapoleó III va visitar Cap Berton el 1858 i va prometre als pescadors la construcció d’un nou port. El resultat va ser l’Estacade, un moll de fusta fet amb 600 pins.


Des de la Font del Bisbe: Canvi de règim en un canvi d’època.\nCanvi de règim en un canvi d’època.\n“Veien el que cau ens convindria un canvi de règim”. Una frase d’una conversa amb alumnes, millor dit ja exalumnes, que han tret recentment la selectivitat amb bones notes. El que m’agrada de donar classe a segon de batxillerat és fer-los reflexionar sobre el present a partir del que aprenen del passat més recent. Que la seva curiositat per aprendre i el rigor en cercar i interpretar fons plurals els permeti un raonament obert però ferm.\nUn canvi de règim que els permeti ser protagonistes del seu futur, un canvi d’època en que sigui possible nous codis en clau transformadora. I ací entra la política no com una professió sinó com un deure cívic. Ja sé que em direu que no és nou, que en altres moments la política ha estat així, un servei, però em donareu la raó si l’actitud de no pocs polítics i de bona part de les institucions, on aquets son majoria, el servei públic ha estat mediatitzat per la influència del poder econòmic i l’acomodació al “statu quo”.\nValorar el que es te, el que va costar aconseguir-ho i el que s’ha perdut és fonamental per que no es defensa, no es lluita, pel que s’ignora. Sense posar en valor les fites històricament assolides, difícilment es fonamentaran rigorosament la necessitat de perspectives noves. Posar en una mateix contenidor de rebuig tot el que hem fet en aquest darrers quaranta anys no solament és un error, és equivocar el camí.\nL’altre dia llegia un concepte que em va agradar: inconformisme constructiu. Es diu que el canvi d’època ens obliga a una nova mena de teixit emancipatori que s’ha de reconèixer en les moltes formes de lluitar per un mon millor. Sense complicitat, respecte i empatia per les opcions dels altres difícilment teixirem les alternatives per el canvi social que necessitem.\nEtiquetes de comentaris: canvi d'època, canvi de règim, empatia, inconformisme, respecte\nPolítics que em ratllen!\n9N: El Pla B no existeix!\nL’afer Pujol: No n’hi ha prou amb una carta, cal d...\nPer què no anirem a la inauguració d'EL VOL, espai...\nEl turisme a la ciutat: més enllà del Girona emoci...\nEl PSUC fa 78 anys, les idees no viuen sense organ...\nAnàlisis líquids, polítiques gasoses.\n18 de juliol. In memoriam!\nÀrea urbana o àrea comercial? Present i futur.\nUn Ple extens i intens: aigua, residus, àrea urban...\nNo estem sols, però som nosaltres els que hem de d...\nCada cop més gent em pregunta si podrem decidir el...\nInformació de les Comissions informatives del prop...\nInformació de les Comissions Informatives de l'Aju...\nA pocs mesos de les eleccions municipals, hi ha al...\nFrancesc Pararols, un homenatge a un home bo, a un...\nQui trenca la convivència a Girona? Els que volen ...\nDe Sarajevo a Girona, ha passat un segle de l’escl...


María Terremoto obri l'escenari del VI Benicàssim Flamenco Fusión Gastro Festival\nL'escenari El Tablao acull l'actuació d'una de les veus més rellevants del flamenc espanyol\nEl follet flamenc ja es present a Benicàssim. La sisena edició del Benicàssim Flamenco Fusión Gastro Festival comença aquesta vesprada i fins el dimarts 12 el nucli urbà del municipi s'omplirà de música i gastronomia flamenca. El recinte situat en l'avinguda Joan Carles I serà el primer espai a obrir les seues portes amb motiu de la inauguració de la Fira Flamenca on s'exposarà moda flamenca, calaixos flamencs, complements i fins a tests amb molt de “art”. La Fira Flamenca s'ha instal·lat en l'accés a l'escenari El Tablao on, a partir de les 20.00 hores, es pujarà María Terremoto, una de les veus més rellevants del flamenc espanyol, premiada en el 2019 segons la prestigiosa guia del flamenc Flama, com l'artista amb més repercussió.\nDesprés de l'actuació, els assistents podran gaudir dels establiments locals de restauració ja que com indica l'alcaldessa, Susana Marqués, “aquest festival va nàixer conjuminant música i gastronomia, amb la finalitat de dinamitzar la nostra restauració i economia local i desestacionalitzar la nostra oferta turística. Després de sis edicions, podem dir que complim el nostre objectiu i el festival està totalment consolidat en el nostre calendari anual d'esdeveniments”.\nDesprés de la jornada inaugural de hui, el programa continuarà demà dissabte 9, dia de la Comunitat Valenciana, i les activitats es desenvoluparan en diferents punts del nucli urbà.\nCom ha recordat la regidora de Turisme, Cristina Fernández, la programació es durà a terme en sis zones “per a dinamitzar i aconseguir que l'essència del festival siga present en diferents punts del nucli urbà”. En aquest sentit, la programació del dissabte començarà en la plaça Els Dolors amb l'actuació de Patxi Ojana a les 12.30 hores. A la vesprada, a partir de les 17.00 hores l'activitat es traslladarà a l'escenari Alegrías en la plaça de les Corts Valencianes amb un taller d'iniciació al flamenc per a menors. A les 18.00 hores, en el mateix escenari, serà el torn de Victoria Amador “La Rubia de Antequera” amb Juan de Pilar, Juanma Maya i Pilar Pacheco. A les 19.30 començarà l'actuació de Alhaire en la plaça Sequiota i la jornada finalitzarà en el Teatre Municipal Francesc Tárrega amb La Húngara a les 23.00 hores. El preu de les entrades és de 15 euros i es poden adquirir en www.benicassimcultura.es i també de manera presencial en les taquilles del teatre municipal una hora abans de l'espectacle.


Quality Inn and Suites Warren Warren (MI) Estats Units - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVeure tots els 14 allotjaments a Warren (MI).\n30900 Van Dyke Avenue, Warren, Warren (MI), Estats Units, 48093 - Veure al mapa\nBen posicionat a Warren, Quality Inn and Suites Warren és un lloc ideal d'inici d'excursions a Warren (MI). Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Per opcions de turisme i atraccions locals, no es necessita anar enfora ja que l'hotel gaudeix proximitat a Warren Community Centre Indoor Waterpark, Go Karts Familiars S.A, Club Euro.\nAprofiti's de la riquesa de serveis i avantatges d'aquest hotel de Warren (MI). Mentres estan allotjats en aquestes meravelloses instal.lacions, els clients poden gaudir de recepció 24 hores, express check-in/check-out, Zones públiques amb Wi-Fi, aparcament de cotxes, premsa.\nL'ambient de Quality Inn and Suites Warren es reflexa en cada habitació. calefacció, escriptori, connexió a internet (cortesia), articles de tocador, assecador de cabell són només algunes de les comoditats a la vostra disposició. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Les seves instal.lacions de primera i una situació excelent fan de Quality Inn and Suites Warren la base perfecta per a gaudir de la seva estada a Warren (MI).\nTots els tipus de viatgers (488) Parelles (202) Viatgers en solitari (114) Famílies amb infants petits (107) Famílies amb infants grans (11) Grups (57)


La Seu recapta més de 6.000 euros per a la Marató de TV3 — RàdioSeu 107.2 FM: notícies de La Seu d'Urgell, l'Alt Urgell i el Pirineu\nSou a: Inici / Notícies / La Seu recapta més de 6.000 euros per a la Marató de TV3\nLa Seu recapta més de 6.000 euros per a la Marató de TV3\nLes entitats ciutadanes de la Seu han recollit un total de 2.892,96 euros, mentre que els actes realitzats per l’AMPA i els alumnes del col·legi La Salle han aconseguit un total de 3.220, 34 euros\nMarató de TV3 a la Seu\nEls actes populars organitzats aquest cap de setmana pel conjunt de la ciutadania de La Seu d’Urgell de La Seu d’Urgell en pro de La Marató de TV3, que en aquesta edició està dedicada a la lluita contra les malalties cardiovasculars, han recollit un total de 6.113, 3 euros. Al respecte, la regidora de Participació Ciutadana i Gent Gran, Teresa Casassas, ha agraït la implicació de totes les entitats participants amb La Marató de TV3 i d’aquesta manera demostrar un any més que la Seu és una ciutat solidària.\nConcretament els actes organitzats per les entitats ciutadanes de la ciutat van recollir un total de 2.892,96 euros i els actes realitzats per l’AMPA i els alumnes del col·legi La Salle van aconseguir un total de 3.220, 34 euros.\nRecordem que el gruix dels actes en pro de La Marató de TV3, impulsats per les Regidories de Participació Ciutadana i Gent Gran, es van iniciar dissabte amb una matinal esportiva i una xocolatada amb coca que va tenir lloc al pavelló polisportiu, organitzat pel Consell Esportiu de l’Alt Urgell. Tothom que hi va participar va realitzar una aportació de 7 euros.\nAhir diumenge, diada de La Marató de TV3, es va portar a terme el ventall més ampli dels actes en benefici del cor amb la celebració d’un quinto al centre cívic El Passeig, a càrrec dels alumnes d’ESO del col·legi La Salle. Per la seva part, la Policia Municipal va instal·lar kars a l’avinguda Pau Claris, mentre que l’Associació Cavallista de l’Alt Urgell va organitzar passejades a cavall pel carrer Regència d’Urgell de la nostra ciutat.\nLa jornada en pro de les malalties cardiovasculars va seguir també a la plaça Catalunya de La Seu d’Urgell amb parades de venda d’ornaments de Nadal a càrrec de l’Ampa de La Salle, xocolata amb coca (per 2 euros), una ballada de gegants i grallers i els Amics de la Sardana van organitzar ballades amb música de CD.\nPer últim, l’Orquestra de Cambra Cadí també va oferir ahir al migdia un concert a la Sagrada Família (convent de la Punxa) i el fons recaptat ha anat també a la lluita contra les malalties cardiovasculars.\nCal recordar també que el primer acte dedicat al cor va tenir lloc el passat dimecres al centre cívic El Passegi i que va consistir en una xerrada informativa sobre les malalties cardiovasculars. Tothom que hi va assistir, va poder prendre’s la pressió arterial. Aquest acte va estar organitzat per la Regidoria de Salut de l’Ajuntament de La Seu d’Urgell, encapçalada per Anna Vives, amb la col·laboració de l’Oficina d’Acció Ciutadana de La Seu i el Centre d’Atenció Primària.\nEls actes en pro de La Marató de TV3 que han tingut lloc aquests dies a La Seu d’Urgell han estat organitzats pel Consell Esportiu de l’Alt Urgell, l’Associació Urgellenca de Dones, l’Associació Orquestra Cadí, l’Ampa i alumnes del col·legi La Salle, l’Associació de l’Esplai de la Gent Gran, la Policia Municipal, els Geganters i Grallers de l’Alt Urgell, Amics de la Sardana i l’Associació Cavallista de l’Alt Urgell. En aquesta programació també hi ha col·laborat RàdioSeu, Forn Vilarrubla, Forn Serafí, Gràfiques Fornesa, Magatzems Nadal, Cooperativa Lletera Cadí, l’Associació d’Hosteleria, el Centre de Recursos Pedagògics i Grifone.


Capítol 5: el miracle des de dins | Quod erat demonstrandum\n← Capítol 4: Hèlsinki, 11 de setembre de 2013\nAl mòbil comença a sonar Catalunya Ràdio. Hora de llevar-se. Després d’insultar-me a mi mateix unes quantes vegades per haver acceptat participar al programa Erasmus in schools, em llevo, em dutxo i esmorzo. Ja són ganes de llevar-se a aquestes hores un dia que no tens classe!\nSurto de casa -comença a refrescar a Finlàndia, aviat trobarem a faltar les temperatures de dues xifres- i camino fins la parada del bus. El bus em deixa a Leppävaara, on agafo el tren fins al centre d’Espoo i la meva destinació final: Kuninkaantien lukio (el lukio és el lloc on els joves finesos fan l’equivalent al nostre Batxillerat). Tot plegat uns 50 minuts.\nA la porta em trobo amb l’Anu, la professora de castellà i francès, amb qui passaré el dia. Anem junts fins al despatx del departament de llengües i allà conec alguns altres professors. Li dic que estic una mica nerviós per tot plegat i m’explica -tot i que gairebé es pot endevinar- que ella també. Ai senyor, anem bé. Que Déu ens agafi confessats!\nPrimera classe del dia, grup de segon any, l’Anu em presenta a la classe i em trobo davant de 30 mirades clavades en mi. Els explico una mica qui sóc, d’on vinc i què faig, i se suposa que després m’han de fer preguntes. Primer mite desmuntat del dia, els alumnes finesos no són tan participatius com els pinten. De fet, la classe es podria assimilar perfectament a moltes de les que jo vaig fer quan anava a l’institut. Després de diversos intents de la professora «Tenéis más preguntas?» algun s’atreveix i es llança. Tot bé, sembla que més o menys m’entenen i pregunten prou bé, tot i que acaben sent 4 els que participen més.\nAcaba la classe i ens en tornem al departament on m’hauré d’esperar una estona (ja sabia jo que havia fet bé de portar el portàtil) ja que l’Anu ha d’anar a supervisar un examen de recuperació. Durant aquesta estona els professors que són allà passen bastant de mi, fins que arriba el professor d’anglès, que en veure’m tranquiŀlament assegut allà se m’acosta i em pregunta si sóc un professor nou! Després de dir-li que no i explicar-li què faig allà se’n va al seu lloc i no em diu res més en tota l’estona. És ben veritat que són gent de poques paraules!\nTorna l’Anu i anem a dinar amb ella i una altra professora de castellà i francès. Constato que, tal com expliquen tots els documentals, el dinar és gratuït per a tots els estudiants (i avui també per a mi). Els professors, “pobres”, han de pagar uns 4€. Amanida, puré de verdures, aigua, llet (sí, beuen llet amb el dinar…) i un korvapuusti enorme ( 😀 ). Dinem de pressa (aquí no es perd el temps amb dinar) i altre cop a la feina!\nSegona classe del dia. Principiants. Començo a explicar altre cop el mateix, però les seves cares de desconcert em fan parar i acordem amb l’Anu que els vagi traduint el que dic per si de cas. Els pobres porten només un mes i poc estudiant castellà i els posen algú parlant castellà al davant. Això és anar per feina i la resta bestieses! L’única decepció de la classe: l’educació finesa no és -sempre- tan perfecta com la pinten. La classe força gran (+30 estudiants) i els estudiants passant en alguns moments bastants de la professora, que pobra feia el que podia.\nTercera classe del dia, nivell avançat (és a dir, 3 anys de castellà). Em quedo astorat del nivell que agafa aquesta gent en només tres anys d’estudi. En contraposició a la classe anterior, només 6 estudiants (i només 1 noi). Parlem bastant, especialment una de les noies que havia estat d’intercanvi a Cadis (ni que ho diguis, quin accent més marcat!). A mitja classe l’Anu es fa la despistada i marxa de l’aula com li havia suggerit una de les altres professores amb qui hem parlat durant el dia. Sembla que funciona, ja que continuen preguntant coses. Em pregunto què hauria passat en el mateix cas a Catalunya…\nCoses que vaig aprendre aquell dia:\nL’educació finesa és bona (fins i tot potser molt bona), però potser tampoc és el paradís que ens venen segons quins documentals.\nEls adolescents ho són a tot arreu: tímids i passotes a parts iguals.\nJa tenim uns 50 adolescents finesos més convenientment adoctrinats en la cultura catalana (ja sabeu que d’això els catalans en sabem molt).


Oferta de treball: TÈCNIC/A ADMINISTRATIU/VA - Feina Activa\ndetail.label.location: TARRAGONA - BAIX PENEDÈS - 43720 ARBOÇ, L'\nTècnic/a administratiu/va. CONVOCATÒRIA JENP_2021 D'acord amb l’Ordre TSF/115/2018, de 12 de juliol, per la qual s’aproven les bases reguladores per a la concessió de subvencions destinades a incentivar la contractació en pràctiques de persones joves beneficiàries del Programa de Garantia Juvenil a Catalunya i la Resolució TSF/1556/2021, d’11 de maig, per la qual s’obre la convocatòria per a l’any 2021.\nRealitzar suport als diversos departaments d'Administració general de l'Ajuntament amb tasques relacionades amb l'àrea de Rendes i Intervenció: introducció de dades informàtiques, gestió d'aplicatius, tasques relacionades amb la comptabilitat de l'ens, relació de factures, atenció al públic, telefònica i preparació de l'arxiu i de documentació.\nCompetències / coneixements: Titol de CP/CFGM/CFGS/GRAU UNIVERSITARI. Especialitat administració o similars. No haver superat 5 anys de la data de l'obtenció de la titulació. Edat: 16-29 anys Estar inscrit/a al Servei d'Ocupació de Catalunya com a desocupat/da. Ser beneficiari/a del Sistema Nacional de Garantia Juvenil. No haver participat al programa els 2 darrers anys (2019-2020).\nAltres beneficis: Contracte de pràctiques. Data màxima d'incorporació el 29 de setembre de 2021. Jornada de 37,5 hores/setmana. Horari: matins-tardes


Activistes demanen a València la reconciliació de la ciutat amb l'horta per a fer front a la crisi climàtica - À Punt\nActivistes demanen a València la reconciliació de la ciutat amb l'horta per a fer front a la crisi climàtica\nEn el Dia Mundial de les Ciutats, les entitats agràries i ecologistes reivindiquen el paper de les urbs com a motors de canvi.\n31 d'octubre 2020 - 14:11\nReconciliar la ciutat amb l'horta, els seus productes i amb les persones que en tenen cura. És l'exigència que fan entitats agràries i ecologistes valencianes en el Dia Mundial de les Ciutats, en el qual han posat l'accent en què mengem i d'on venen els aliments que consumim cada dia.\nActivistes i experts coincideixen en la reclamació que fan a les institucions: calen ciutats més sostenibles que impulsen el consum de productes frescos i de proximitat per a fer front a l'emergència climàtica. El Grup Intergovernamental d'Experts sobre el Canvi Climàtic ha alertat que el sistema alimentari actual provoca fins al 37% de les emissions de gasos d’efecte hivernacle.\nDurant la pandèmia de coronavirus, s'està remodelant la vida urbana i s'han accentuat els punts febles de les urbs. Un d'ells està relacionat, precisament, amb el model d'alimentació que s'hi sosté, apunten en un manifest conjunt Acció Ecologista-Agró, la Coordinadora Camperola del País Valencià-COAG, Cerai, Ecomaclet, Greenpeace, Justícia Alimentària, Mundubat, Per l'horta i la Plataforma per la Sobirania Alimentària del País Valencià.\nCiutats resilients, ciutats que lideren el canvi\nLa crisi de la Covid-19, a més, "ha demostrat clarament el paper del treball comunitari per a fer que les ciutats siguen resilients", han apuntat des de Cemas, el Centre Mundial de València per a l'Alimentació Urbana Sostenible. "Les comunitats s'han organitzat per a respondre a la interrupció de les cadenes de subministrament econòmic i d'aliments, i també per a donar suport a moltes funcions vitals de la ciutat", han afirmat en un comunicat.\nL'aposta pels mercats agroalimentaris\nPer als activistes, "les ciutats tenen la capacitat i la responsabilitat de liderar canvis", ha declarat Alba García, responsable de la campanya de ciutats de Greenpeace. Per a fer arribar a l'Ajuntament de València aquestes exigències, les entitats han simulat un mercat agroalimentari a la plaça de l'Ajuntament per a visibilitzar com d'essencial és el paper de la corporació municipal per a impulsar el consum local i ecològic, amb la implantació de mercats en tots els barris i amb la incorporació de criteris de sostenibilitat en la contractació pública. Demanen que als menjadors escolars i socials es prioritzen els aliments frescos, de producció local i amb preus justos per als productors.\nReconciliar l'horta amb la ciutat\nTot i que valoren diversos projectes municipals que afavoreixen l'horta de València, com ara l'Estratègia Agroalimentària Municipal adoptada el 2018, les organitzacions exigeixen metes més ambicioses i més avanços cap a l'extensió del model agroecològic, i més en el context actual d'una emergència climàtica i d’una crisi sociosanitària: "Si volem aliments segurs i de qualitat, si volem que la nostra ciutat faça passos reals cap a la sostenibilitat alimentària i cap a un futur vivible, és hora de reconciliar la ciutat amb l'horta, i amb les persones que en tenim cura", ha apuntat Mireia Vidal, secretària general de la Coordinadora Camperola del País Valencià-COAG.


Un empat de justícia poètica\nMajúscul. Contra tots els elements. Amb la millor èpica: la del bon futbol. El Santfeliuenc va sumar un d'aquells punts que només es poden valorar com a excel·lents i que recordarem a final de temporada. Eric Ruiz en un descompte tan agònic com salvífic va signar la justícia poètica a una enorme segona part blanc-i-blava, que va empetetir un Llagostera dominador al primer acte però esborrat al segon. Un gran punt que certifica el bon moment que travessa un Santfe decidit a tot.\nSANTFELIUENC FC 1 (ERIC RUIZ, 93') ..... UE LLAGOSTERA 1 (MARC MEDINA, 2')\nTARDA AMB TEMPERATURA SUAU QUE ES VA ANAR TORNANT FREDA\nI tanmateix la tarda no va arrencar bé. El Llagostera va sortir llançat i al primer minut Sascha en una rematada per banda esquerra va estar a punt d'estrenar la xarxa. Un minut més tard i en una acció calcada Marc Medina no va perdonar. Els d'Oriol Alsina havien arribat a Les Grases decidits a resoldre per la via ràpida. El Santfe va haver de treballar molt per situar-se. Joserra en una llançament a mitja volta ho va intentar. El Llagostera en cada arribada va provocar el pànic. Un excel·lent Gerard Rovira va evitar més mals de cap. Al 21' Pitu Comadevall en una posició molt clara va enviar la pilota per damunt del travesser després d'un teva meva amb Moussa. El Santfeliuenc va saber, però, seguir amb vida i fins i tot va començar a visitar l'àrea gironina. David Romo des de la balconada de l'àrea va temptar Marcos. Al 37' Sascha en un contracop va poder fer el segon però un tall providencial d'un imperial Rovira ho va impedir. Temps de descans i temps per resituar el manual. Era obligat construir un nou guió.\nI certament la nova trama proposada va trencar qualsevol expectativa. Com una pedra llançada en un vassall que dibuixa anells, el Santfeliuenc es va anar fent amb el domini primer, amb el bon futbol després i finalment amb les oportunitats i tota la passió d'una gran tarda de futbol. Enmig, la polèmica: l'àrbitre es va desentendre de dues accions més que sospitoses a l'àrea gironina. Primer quart d'hora per demostrar el sentit de Les Grases Hell que tant reivindica Sentiment Immortal. Al 60' en una pilota rematada per Gibert que va treure amb dificultats Marcos es va reclamar penal per una possible mà de Toni Cinill. Picant i cridòria a Les Grases en dissabte de bon futbol. Al 72' David López va fer un control de mestre després d'un passada a l'espai d'Éric Ruiz i la seva rematada excel·lent va trobar una gran resposta de Marcos. Al 74' rematada a boca de canó de David López que obliga a Marcos a fer l'aturada de la jornada després d'una magnífica acció col·lectiva. I al 81' una combinació de Sani amb Kevin Díaz amb rematada d'aquest una mica alta. Estampes que exemplifiquen el domini absolut del Santfeliuenc. Al Llagostera el partit se li va fer llarg i va abusar del fora de camp i del conservadorisme. Ingredients que no sumen. Només faltava signar la justícia poètica. 93 minuts esperant. Fins que Éric Ruiz ben situat va aprofitar el moment per afusellar en una acció enrevessada dins la petita. Gol, gol, gol, kià, kià, kià! Justícia poètica. Gran punt, millor futbol i esperançats en un futur que ens ha de permetre continuar creixent. Una gran tarda de futbol a Les Grases. Un dissabte de memorabília.\nSantfeliuenc FC: Toni Casamayor. Éric Ruiz, Jaume Duran, Joserra (Kevin Díaz, 75'), Gerard Rovira, Juanjo Prior, Romo, David López, Gibert (Sani, 66'), Pol Reñé i Jonatan Collado (Maldonado, 66').\nUE Llagostera: Marcos, Aimar, Amantini (Toni Cunill, 46'), Lucas Viale, Bigas, Yeray, Pitu (Maik Molist, 76'), Moussa (Gil Muntades, 80'), Sascha, Erik Jiménez i Marc Medina.\n0 - 1, Marc Medina, 2'.\n1 - 1, Éric Ruiz, 93'.\nRodríguez Enrique, es va voler mullar a l'àrea gironina. Va amonestar els santfeliuencs Joserra i Collado; i als visitants Aimar i Amantini.\n- Admirable capacitat de reacció. El Santfeliuenc va signar uns segons 45 minuts de matrícula.\n- Tenacitat, bon futbol i convenciment per rescabalar un punt d'or contra un dels millors equips de Tercera i candidat decidit a l'ascens.\n- De mica en mica s'omple la pica. El Santfeliuenc està sumant i ho fa fins i tot en la part més severa del calendari.\n- Al Llagostera se li va fer molt llarg el partit. Bon primer temps i desdibuixat segon. Per ser campió cal mantenir una línia més estable.\n#primerequipo #terceradivisión #grupov #temporada201819 #PORTADA #uellagostera #ÉricRuiz


CCOO convoca vagues i mobilitzacions contra els 451 acomiadaments a Comdata Group (antiga Digitex)\nEl dijous 23 de juliol començarà el calendari de mobilitzacions\nLa multinacional Comdata, antiga Digitex, vol acomiadar 451 persones treballadores a partir del 8 d’agost arreu de l’Estat: a Catalunya pretén executar 169 acomiadaments entre les seus de Viladecans i Esplugues de Llobregat. CCOO junt amb tots els sindicats presents a l’empresa han convocat un calendari de mobilitzacions per denunciar aquesta mesura desproporcionada i aturar aquests acomiadaments.\nComdata (Digitex), empresa del sector de contact center, dona servei d’atenció al client a CaixaBank, Iberdrola, Telefónica i Gas Natural, entre altres.\nEl proper dijous 23 de juliol, coincidint amb la mesa de negociació, començarà aquest calendari de mobilitzacions amb una aturada de dues hores a cada torn de servei d’atenció telefònica (d’1 a 3 hores, de 10 a 12 hores i de 18 a 20 hores).\nEl divendres 24 es faran tres hores d’aturada a cada torn (d’1 a 4 hores, de 10 a 13 hores i de 18 a 21 hores) i els dies 27 de juliol i 3 d’agost està convocada una vaga de vint-i-quatre hores si l’empresa no rectifica la seva pretensió.\nA Catalunya les treballadores i treballadors estan convocats a la concentració, respectant les mesures de distanciament i seguretat pertinents, que es realitzarà davant el centre de treball de Comdata-Digitex a Viladecans (Edifici Brasil, c/ Catalunya, 83).


PROGRÉS: de setembre 2008\nGeorgina Saumell, nova regidora de l'Ajuntament per PROGRÉS\nAl Ple Municipal de 25 de setembre de 2008 va prendre possessió de l'acta de regidora la companya Georgina Saumell.\nLa Georgina substituirà a la Vívian Escoda, que ha estat regidora del Grup Municipal de PROGRÉS des de l'inici d'aquesta legislatura i que, per motius personals i professionals, va deixar el càrrec al Ple del mes de juliol.\n'La Vanguardia' publica una nota sobre la situació d'inseguretat del camí escolar de Santa Coloma\nEl diari La Vanguardia es fa ressò de la deixadesa de l'actual equip de Govern en l'àmbit de la seguretat i la vía pública.\nEn una nota d'opinió del regidor de PROGRÉS Jesús Blanco que podeu trobar avui, 24 de setembre de 2008, a La Vanguardia, el diari publica la denúncia per la situació d'inseguretat que es dóna al cami escolar del CEIP Colònia Güell, per on cada matí passa un munt de nens i nenes i les seves famílies per dirigir-se a l'escola.\nCom ja ha denunciat repetides vegades PROGRÉS a través d'articles al web i fins i tot en sessió del Ple Municipal del ja llunyà mes d'abril, en mig d'aquest camí escolar encara es troba una caixa de llum provisional d'obra d'un edifici que ja està habitat i on les obres fa mesos que van acabar. En aquella ocasió, la regidora de Vía Pública, Sra Marta Martínez (PSC), tal i com recull l'acta d'aquell Ple, va respondre a la denúncia de PROGRÉS, textualment: "que té raó, que ja han anat els serveis tècnics, però que hi insistirà"\nAl llarg d'aquest temps, la caixa de llums s'ha anat malmetent i suposa un clar perill per als i les vianants. Podeu llegir la nota d'opinió clicant aquí.\nTema: Educació, Infraestructures, Mobilitat\nGeorgina Saumell, nova regidora de l'Ajuntament pe...\n'La Vanguardia' publica una nota sobre la situació...


Crítica: 'Un lloc anomenat Antany', Olga Tokarczuck\nA 'Un lloc anomenat Antany' Olga Tokarczuck retrata la vida en un llogaret rural de Polònia sacsejat per la història\nUn lloc anomenat Antany és avui, a casa nostra, un dels llibres més coneguts d’Olga Tokarczuck (Cracòvia, 1962), una part important dels quals s’han anat reeditant a partir de l’obtenció del Premi Nobel de Literatura per part de l’autora, l’any 2018. Aquest llibre no va tenir el ressò que mereixia l’any 2001, quan es va publicar en català i en castellà. I tot i amb això en alguns llibres coneguts i recents, d’autors i autores contemporanis, hi podem copsar la influència, no sempre admesa, que aquesta novel·la ha tingut en el món literari.\nEl llibre esdevé un acurat exercici estilístic, té un rerefons poètic evident i, al mateix temps, ens acosta a la recent història d’Europa, de la qual els éssers humans han estat víctimes i responsables, al mateix temps. De la mateixa manera que podem copsar la influència de l’autora en escriptores més joves, també en la seva prosa hi trobem el resultat de lectures i autors emblemàtics i diversos. Ens situem en un llogarret rural, polonès, en el qual es viu, es mor i es pateix, sovint sense poder intervenir de forma conscient en allò que passa.\nLa narració d’Un lloc anomenat Antany (Proa en català amb traducció d’Anna Rubió i Jerzy Slawomirski i en Anagrama en castellà amb traducció d’Ester Rabasco i Bogumiła Wyrzykowska) abasta des dels inicis de la Gran Guerra, el 1915, fins al 1984, quan el món està canviant però potser no tan a fons com era d’esperar. Els habitants del poblet patiran les dues guerres mundials, l’ocupació, l’assassinat de jueus per part dels nazis davant la impotència o indiferència de la resta, l’estalinisme, la influència aclaparadora del comunisme estatalitzat. Ni tan sols alguns nazis són sovint dolents del tot ni especialment perversos, fan el que toca fer per tal de sobreviure.\nPer sota i per damunt dels grans fets hi ha les famílies, resistents, patidores, adaptades a les circumstàncies però, al capdavall, per més que hagin sobreviscut, abocades a la mort i l’oblit. Aquest poble imaginari, Antany, que dona nom a la novel·la, s’insereix en el marc d’una natura que també es destrueix de tant en tant, en la qual hi convergeixen molts elements que es confonen amb la vida dels humans. L’autora té l’habilitat d’explicar coses terribles o incòmodes amb una mena de pietat compassiva per a les persones, fins i tot per aquelles que ens poden generar més rebuig.\nHi ha una gran presència de déu, un déu divers, absent i present, lligat a la cultura catòlica però també qüestionat i interpretat de formes molt diferents. La natura i una mena de destí indefugible sacsegen la vida de la gent i el consol de la religió esdevé una mena de miratge. La novel·la juga amb l’imaginari, amb la mitologia, però aterra de tant en tant en la realitat més dura. La narració pot semblar feta de bocins però al capdavall aquests bocins esdevenen ben cosits i travats, tot té un sentit o no en té cap, qui sap. De la vida en aquesta Polònia rural ens en mencionen costums, menges, maneres de pensar, però més enllà de l’embolcall local hi trobem l’ànima humana, tan semblant a tot arreu.\nEls objectes esdevenen també una mena d’éssers vius, prenen dimensions mítiques, com aquests segells que expliquen històries o aquest molinet de cafè que una de les descendents de les famílies del poble s’emportarà vers un nou destí desconegut, deixant enrere les seves arrels i el seu pare, vell, aspre, conformat amb la mort propera i la solitud assumida. Al capdavall tot continua, d’alguna manera, com aquests micelis soterrats que mantenen, ni que sigui amagada, la possibilitat de perpetuació de la vida.\nEditorial AnagramaJúlia CostaLiteratura polonesaOlga TokarczukProa Edicions


maig 2018 - Mercè Falcó\nPublicat a 27 de maig de 2018\nL’Illa de Bembé a la XV Fira del Llibre Ebrenc\nPresentació de L’Illa de Bembé\nDissabte 26 de maig, en el marc de la XV Fira del Llibre Ebrenc, vaig tenir l’ocasió de presentar L’Illa de Bembé a Móra d’Ebre, juntament amb altres col·legues com el Joan Roca Navarro, amb Melodia d’una absència (Capital Books), Noemí Molinero amb Cementiri dels vius (Editorial Gregal) i Albert Guiu amb Poemes al vent.\nPresentació de L’Illa de Bembé a la Carpa a la Fira del Llibre Ebrenc\nSignatures de L’Illa de Bembé i una història bonica\nEls exemplars es van esgotar dissabte al ma tí. Per sort em van dir que en pujarien més per avui diumenge. M’enduc una història bonica: una lectora frisava per llegir el llibre perquè justament tenia una besàvia que pervenia de Xerta i que es deia Mercè Falcó, una noia que havia emigrat a l’altra banda del mar, a l’Argentina, i que quan va tornar la van casar a divuit anys amb un senyor de Gandesa, molt més gran que ella, que tenia terres… us sona?\nEntrevista de l’Agència Catalana de Notícies\nL’ANC va entrevistar-me. Van preguntar-me què pensava de la Fira i del Litterarum i els vaig respondre que és única i que dóna identitat a una producció literària que creixeria aïllada i a una producció d’espectacles que d’una altra manera, crec que no floriria. I els que som al sud de Catalunya o al nord de València, com vulgueu, hem de deixar de ser zona de transició. La constància, la continuïtat, és ara el més important.\nUna DO literària\nLa Fira del Llibre Ebrenc, impulsada pel Centre d’Estudis de la Ribera d’Ebre, l’Institut Ramon Muntaner, l’Ajuntament de Móra d’Ebre i les tres llibreries de referència (Bassa, Viladrich i Guaix) ha forjat una DO literària amb olor de llibre i de riu projectant dins i fora de les Terres de l’Ebre autors i obres de qualitat amb segell ebrenc sense complexos.\nQuè és el Litterarum?\nLa literatura catalana a escena\nLitterarum és una ﬁra professional que promou obres de qualsevol disciplina de les arts de l’espectacle basades en textos literaris escrits originàriament en llengua catalana en tot el domini lingüístic i que no han estat concebuts originalment per a l’escena. Una simbiosi creativa entre literatura i arts escèniques que ha sabut apropar autors de les lletres catalanes de totes les èpoques, clàssics i contemporanis, a un públic més ampli, i que està impulsada per l’Ajuntament de Mora d’Ebre i la Institució de les Lletres Catalanes. Enguany ha celebrat la 11a edició.\nPublicat a 20 de maig de 2018 20 de maig de 2018\nMés ressenyes de L’Illa de Bembé\nLes anteriors ressenyes que vaig comentar de L’Illa de Bembé eren escrites per dones i ara em plantejo de comentar les que m’han fet dos homes, l’Oriol Gracià i Jesús M. Tibau. A tots dos els ha interessat la visió femenina i el desenvolupament de la protagonista en un ambient hostil.\nOriol Gracià, divendres 12 de gener de 2018, La Veu de l’Ebre:\nÉs una novel·la sobre llibertats individuals i col·lectives que comença i acaba a la finca dels indians de Villa Retiro, de Xerta, però que transcorre a la Cuba de finals del segle XIX, entre plantacions de canya de sucre, terratinents, esclaus i revolucionaris. Una història escrita des de la perspectiva femenina, ben documentada, que cuida els registres lingüístics i aprofundeix en formes dialectals … sense que res desentoni.\nJesús Tibau, 16 de maig de 2018 Blog “Tens un racó dalt del món”:\nAquesta és una de les facetes que més m’atrauen del llibre, ser testimoni del creixement de la protagonista, i de com aprèn a prendre les regnes de la seva vida, en un ambient hostil i masclista, de com s’adapta a les circumstàncies amb intel·ligència, de com sap treure el millor de cadascú. (…) És una història mil cops explicada, però l’autora li sap donar certs ingredients que ens animen a explorar-la. Podria haver caigut, per exemple, en la temptació de presentar algun personatge dolent, molt dolent, que són agraïts i que creen dependència, però ha decidit fer-los a tots humans, polièdrics, amb els seus dubtes i matisos, víctimes del moment i del lloc que els ha tocat jugar.\nPublicat a 13 de maig de 2018 13 de maig de 2018\nRessenyes de L’Illa de Bembé\nS’han publicat dues ressenyes de L’Illa de Bembé no connectades a cap entrevista amb l’autora, una el 23 de desembre de 2017, tot just un mes després de la seva publicació, signada per la Marta Planes del blog Llegir en cas d’incendi; l’altra per l’Àngels Catells al setmanari en paper El 3 de Vuit i publicada el 26 de gener de 2018. Abans que res, moltes gràcies a totes dues.\nEntre les dues crítiques hi ha acords i desacords. Ambdues destaquen que la novel·la està molt ben documentada històricament i també que és excessivament llarga (M. Planes matisa que és un llast i À.Castells que potser era una intenció de l’autora per integrar-la en el període històric). Quant als desacords, són molt grans: M. Planes considera que és una obra amb alts i baixos de ritme constants i que té una resolució de la trama previsible, mentre que À. Castells afirma que és una novel·la que creix a mesura que avança i que ens sobta amb un final sorprenent.\nT’agrada la prota?\nEs veu clarament que a la Sra. Planes no li ha agradat la Maria de Berger, la protagonista i que a la Sra. Castells sí. Potser això ha fet que la primera hagi fet una interpretació molt superficial del personatge, i erroni en alguna apreciació al meu entendre, mentre que l’altra li ha atorgat la profunditat d’un “viatge iniciàtic físic i moral d’una noia de mitjan segle XIX”, amb el qual estic totalment d’acord. En tot cas, totes dues parlen del reguitzell de personatges que donen vida a les subtrames que permeten conèixer la realitat de Cuba de l’època i fins i tot, que permet entendre la Cuba actual.\nI la llengua i l’estil què?\nCap de les dues fa consideracions d’estil o de llengua, que, en canvi, és el que em comenten molts lectors. És possible que sigui una qüestió d’espai, però també observo que, en general, pocs periodistes culturals comenten aquestes qüestions. Totes dues periodistes acaben per recomanar L’Illa de Bembé i fins i tot la Sra. Castells em regala el comentari “Mercè Falcó apunta maneres”. Moltes gràcies!


Comandes i pagaments mitjançant codis QR | Square\nAvantatges dels codis QR per a tota mena de negocis\nLes eines de Square que funcionen amb codis QR faciliten les comandes i els pagaments sense contacte.\nTria la solució perfecta\nCodis QR de Square\nPer què usar un codi QR?\nLes solucions amb codis QR de Square permeten fer comandes i pagaments més segurs, eficaços i sense contacte. A més, els clients controlen més la seva experiència de compra i poden contribuir a augmentar les vendes físiques i online. Dona un cop d’ull a les solucions amb codis QR que t’ofereix Square per fer arribar el teu negoci encara més lluny.\nCodis QR per a fer comandes mantenint la distància física\nCrea una carta online interactiva que els clients puguin consultar mitjançant un codi QR. Així podran demanar i pagar directament des del mòbil. Els codis QR s’assignen a les taules per a facilitar el servei.\n«El percentatge del cost de la mà d’obra de tota la cerveseria és un 150 % més baix que el d’una botiga de 300 metres quadrats de la qual era propietària. Això és gràcies a les comandes amb codis QR.»\nLiz Fiedler, The Junction\nCodis QR per a pagaments sense contacte\nGenera un codi QR a l’instant i comparteix-lo online o imprimeix-lo per acceptar el pagament d’un servei o article concret sense haver de crear un lloc web íntegre.\n«Fer servir codis QR a la nostra galeria efímera ens permet vendre a qualsevol lloc i en qualsevol moment. Els compradors escanegen el codi d’una obra d’art concreta per a veure’n el preu i comprar des dels seus telèfons.»\nDean Settle, Metro Gallery Store\nCodis QR per a fer comandes a distància\nVendes en línia Square genera un codi QR únic per a cada pàgina que es crea. Pots col·locar aquest codi QR als cartells de l’establiment per a les comandes al local o en anuncis i fulletons impresos per incentivar les comandes a distància.\n«Fem servir codis QR perquè els clients no hagin de fer cua ni demanar al taulell. Els empleats poden centrar-se a tramitar les comandes de manera ràpida i eficaç i a millorar l’experiència del servei.»\nAmy, Honey Art Cafe\nCodis QR: què són i com en puc generar?\nPunts de contacte del client en l’era dels restaurants sense contacte\nConfigura les comandes d’autoservei i els codis QR amb Vendes en línia Square\nConfigura un procés de pagament sense contacte mitjançant codis QR i enllaços de pagament\nGaudeix de la comoditat i la versatilitat dels codis QR des d’avui mateix.\nComença a fer servir els codis QR per:\nComandes dins del restaurant\nPagaments sense contacte\nComandes a distància


Columbus | Institut Vicenç Plantada\nVisita al Campus Arqueològic de Palau-Solità i Plegamans\nMaria Hernández Pérez21/03/19\nAquest passat 20 de març els i les alumnes de 1r d’ESO del PROJECTE COLUMBUS han visitat el Campus Arqueològic de Palau-Solità i Plegamans i han treballar com a arqueòlegs per un dia.\nDe la mà de tres arqueòlogues extraordinàries han visitat la cambra funerària de… Llegeix més»\nCiències Socials, Columbus, ESO 1, Portada, Sortides i Activitats 0\nA 3r d’ESO estan preparant el seu intercanvi amb La Ciotat\nMónica da Silva15/02/19\nAquí us deixem el vídeo de que han fet els alumnes de Francès de 3r d’ESO que marxaran d’intercanvi per poder presentar-se als seus companys del Collège Virebelle de La Ciotat. Hem escollit la cançó “Singing in the rain” del grup del Quebec “Simple Plan”.… Llegeix més»\nColumbus, ESO 3, Francès, Portada 1\nLa vida al Quebec i a Normàndia dels nostres alumnes de 4t d’ESO\nVoleu seguir les experiències dels nostres alumnes de 4t d’ESO d’intercanvi al Quebec i a Normandia?\nDoncs només heu de seguir els seus blogs, això si, cal que entengueu el francès, perquè ells en saben un munt i estan disfrutant molt de l’experiència. Podeu seguir els… Llegeix més»\nColumbus, ESO 4, Francès, Portada, Sortides i Activitats 0\nMónica da Silva23/05/18\nAquest cap de setmana han marxat els alumnes del Lycée Salvador Allende (Normandia) que han estat amb nosaltres durant aquest trimestre. Tots han marxat contents d’haver descobert un nou sistema educatiu, amb els seus punts forts i els seus punts febles, que fa que aquests… Llegeix més»\nBlogs dels Intercanvis 4t d’ESO Curs 2019/20


Els pastors estrenen web per reivindicar el seu ofici i el producte de proximitat - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nPasturem.cat agrupa membres d'arreu de Catalunya i vol reduir la quantitat d'intermediaris i afavorir el consum de la seva producció\nesther espluga el miracle 13.10.2016 | 08:15\nLa casa gran del Miracle va acollir la presentació de Pasturem.cat esther espluga.\nRevaloritzar l'ofici de pastor, defensar la seva contribució per mantenir viu l'entorn i promoure el consum de producte de proximitat per tal que els ramaders puguin viure dignament. Aquest són els objectius de la web Pasturem.cat que es va presentar ahir a a la casa gran del Miracle, a Riner. La iniciativa va sorgir de la Xarxa de Pastors i Pastores de Catalunya i ha esta materialitzada en forma de portal web per la cooperativa l'Arada.\nEl portal actualment el formen una cinquantena de pastors associats i té un mapa interactiu per trobar sobre el terreny cada productor amb la informació dels productes que elabora i ven. Tal com van explicar els impulsors de la pàgina, la intenció és que el web els ajudi a reduir els intermediaris i serveixi per contactar el consumidor final amb el productor per tal de potenciar el producte de proximitat. Però el portal també pretén difondre els valors de l'ofici i la seva contribució ambiental, econòmica, social i cultural al territori, i amb aquest objectiu incorpora uns vídeos on s'explica cadascuna de les facetes que té l'ofici de pastor.\nLa presentació d'ahir al Miracle va anar a càrrec de Marc Barrera, de l'Arada, que ha estat l'encarregat de desenvolupar el portal i que va estar acompanyat per Jaume Puigpelat, ramader de la Molsosa i un dels associats de Pasturem.cat. Puigpelat va explicar a la quinzena d'assistents a la presentació la situació actual de l'ofici de pastor, els beneficis de l'activitat per al territori i les principals problemàtiques amb què es troben. La visió general del sector aportada per Puigpelat va servir d'introducció per al debat que es va obrir a continuació.\nLa necessitat d'un canvi educatiu en la població que ajudi a valorar el producte autòcton, de qualitat i de proximitat davant del producte importat, encara que el preu sigui una mica superior, va ser una de les conclusions a les quals es va arribar. Així mateix es va apuntar que calen canvis legislatius per tal que el petit productor pugui ser competitiu i no es trobi ofegat pels tràmits que l'administració imposa i que estan pensats per a grans empreses. D'altra banda, part del públic que va participar en el debat va destacar que només impulsant la cooperació i l'associacionisme entre productors es pot fer que la producció ramadera a petita escala sigui sostenible i permeti que aquells que en viuen tinguin unes condicions laborals i econòmiques dignes.


El PSC de Malgrat demana a ERC que prioritzi Can Palomo | Ràdio Palafolls\nHome Política El PSC de Malgrat demana a ERC que prioritzi Can Palomo\nEl PSC de Malgrat demana a ERC que prioritzi Can Palomo\nMarc Ferri , maig 19, 2017\t / 766 0\nLa compra de la finca era un dels projectes més significatius del govern socialista, que podria haver acabat convertit en el nou Ajuntament i un museu sobre Fèlix Cardona. Les negociacions entre el nou govern i la propietat no han tirat endavant per desavinences en el calendari de pagaments i finalment han acabat trencant-se. El portaveu dels socialistes, Joan Mercader, demana ara als republicans que lluitin per la compra de la finca i “no siguin objectes passius en l’acord de govern”.\nEl PSC es va interessar per la compra de la finca després que ERC els comuniques que l’immoble estava en venda i va ser aleshores quan van optar primer per les negociacions i després per la tramitació de la modificació urbanística.\nAra, haurien proposat als republicans que tiressin endavant amb la modificació urbanística dels terrenys que ja havia iniciat l’anterior govern. El seu portaveu, Ramir Roger, lamenta que no s’hagi pogut tirar endavant amb la compra de la finca pels terminis en el pagament, que no acceptaria la propietat, i ho atribueixen a l’herència de l’anterior govern.\nLa finca de Can Palomo és un edifici històric al centre de Malgrat, just davant de l’oficina de correus, que té un espai total d’uns 3700 m2 amb 4 finques i dos edificis ja construïts.\nL’altre tema calent a Malgrat de Mar és la zona comercial de l’Escultor Clarà. Segons fonts del govern, l’empresa ha entrat recentment el projecte per registre telemàticament. Al respecte, Mercader, des de l’oposició, demana que se’ls ensenyi la proposta i no s’ha aventurat a confirmar si faran campanya pel sí en la consulta que es convocarà el juliol: “Esperarem a què es publiqui el projecte”, diu.\nIndemnització de 200 mil euros per negligència en una operació a l’Hospital de Calella\nLleugera recuperació del sector tèxtil al Maresme\nMarc Ferri, abril 30, 2019\nEl candidat de C’s a Palafolls va participar a la Via Catalana per la Independència\nMarc Ferri, febrer 23, 2018\nEl PDeCAT de Malgrat celebra les primàries amb Jofre Serret com a únic candidat\nMarc Ferri, setembre 20, 2017\nConcentració de rebuig a Palafolls per les accions judicials contra el Govern català


De Puiggraciós a Granollers | Catalunya Religió\nDe Puiggraciós a Granollers\n(Josep M. Boixareu –El9Nou) No es tracta de cap caminada ni tampoc d’un recorregut històric, sinó d’un canvi d’ubicació, de pertinença. La parròquia de Llerona ha deixat de pertànyer a l’arxiprestat de Puiggraciós per passar a dependre del de Granollers. Així, d’un cop de ploma d’algú, però que l’última responsabilitat no depèn de ningú més que no sigui del senyor bisbe de Terrassa. Ja se sap que a l’Església Catòlica la democràcia no és el seu fort. La jerarquia eclesiàstica funciona de dalt a baix amb tot un seguit de dits que van nomenant els comandaments. Potser es podria fer una excepció, amb reserves, la de l’elecció del Sant Pare i, tal volta, per aquesta excepció tenim un papa evangèlic, Francesc, que se les veu i desitja per fer dissabte d’aquella cúria tan allunyada del poble fidel i per reconduir el cor i el cap de l’Església per el camí de la veritable justícia social, obertura als temps de cada moment, en definitiva pel camí que Jesús assenyala en els Evangelis. Francesc està reconsiderant moltes coses necessàries de redreçar. Diu i fa, però ell sol no tindrà temps per sortir-se’n, com no en va tenir Joan XXIII. Els nostres bisbes i preveres haurien de mirar cap a Francesc, escoltar-lo i obrar en conseqüència. Si no escolten, també, el poble fidel, el perdran.\nTot això ve arran del canvi d’arxiprestat de Llerona. Potser els fidels d’aquesta parròquia hauríem pogut dir-hi alguna cosa; no som tan perillosos. I, si haguéssim triat Granollers, tots ho hauríem acceptat democràticament i amb fidelitat al desig majoritari dels parroquians. Segur que tots ens hauríem sentit més a prop del senyor bisbe i de l’Església. No tinc, ni jo ni els qui pensen igual, res contra Granollers, capital de la nostra comarca, al contrari. Però la sensació de no pintar res en les decisions que ens afecten de molt a prop, ànima endins, ens deixa una mica, no sé com dir-ho de manera adequada, decebuts, “penjats”. Que un diumenge, de sobte, el diaca, mossèn Josep Maria, que tenim la sort de que curi de la parròquia de Santa Maria de Llerona amb zel ja provat, ens digui que ja hem deixat de ser de Puiggraciós (Puiggraciós-Montbui, si voleu) i que d’ara endavant pertanyerem a l’arxiprestat de Granollers, ens ha deixat, al menys a mi, una mica descol·locats.\nJo estic criticant el procediment però, en el fons, el que em dol és deixar d’estar sota l’aixopluc de la Mare de Déu de Puiggraciós. Em corregeixo, estic segur que mai deixaré d’estar sota el seu aixopluc, perquè quan, des de Llerona, veig el punt blanc del Santuari sé qui hi ha allí dins estenent la seva protecció no tan sols damunt del seu arxiprestat, sinó sobre tot el Vallès Oriental, inclòs Granollers. Les fronteres eclesiàstiques no haurien de tenir res a veure amb les administracions civils. Cada una d’elles té la seva raó de ser. Ja sé que Llerona, en temps reculats, havia pertangut a l’arxiprestat de Granollers i que gràcies a les gestions de l’enyorat mossèn Joan Vallicrosa es va aconseguir que passés a Puiggraciós. Això no és tornar als orígens perquè, per aquest raonament podríem tornar a dependre del senyor De la Roca, com a l’Edat Mitjana. Gairebé tots els lleronins veuen Puiggraciós des de casa seva, com no veuen Granollers. Els aplecs, que l’Esteve i la Irene de can Colom, organitzaven cada any a Puiggraciós, quedaran en el record, però molts seguirem pujant a Puiggraciós on, endemés de la Mare de Déu hi seguirem trobant aquelles monges benedictines que sempre acullen tothom amb els braços oberts, propis de l’amor cristià, però que estenen a creients i no creients, com faria el papa Francesc si estigués allí dalt.\nEl proppassat dissabte 24 de setembre, el pobles de l’arxiprestat de Puiggraciós vam fer el tradicional romiatge a Montserrat. L’any vinent, amb qui hi haurem d’anar? No és per les persones de les Franqueses o de Granollers, amb qui ens uneixen llaços molt estrets, és pels companys de molts anys de l’Ametlla, la Garriga, Santa Eulàlia, Bigues i Riells, Caldes, etc. que podríem trobar a faltar quan som dalt de la nostra muntanya sagrada i no podrem compartir la Salve ni el Virolai de l’Escolania ni farem junts el camí dels Degotalls fins arribar a la majòlica que representa la Mare de Déu de Puiggraciós. Jo, si les forces m’ho permeten, demanaré anar amb els de Puiggraciós. Estic trist, senyor bisbe. Espero que no ens en faci cap més com aquesta. Algun dia els fidels també exercirem el dret a decidir, les esglésies s’ompliran i Déu estarà content.\nJosep M. Boixareu,\nJosep M. Boixareu, arxiprestat de Puiggraciós-Montbui, arxiprestat de Granollers, canvi, bisbe, Josep Àngel Saiz Meneses, Terrassa, Laïcat, Episcopat, Pensament


Amb aquestes estrelles fetes de ganxet us vull desitjar que passeu un bon Nadal.\nPublicat per Núria a 19:05 1 comentari: Enllaços a aquest missatge\nFundes per llibretes - segona part\nEm va agradar tant el resultat de la primera llibreta, que ràpidament he fet una altra funda, aquesta per una llibreta on m'apunto com faig algunes coses, punts de ganxet, de mitja, patrons de ninos, etc. I és que si no, al cap de poc temps ja no recordo com ho havia fet!\nI per aquesta funda, vaig pensar que havia d'utilitzar una roba que tingués relació amb aquest món del "fet a mà", i tenia un tros d'una roba amb motius de costura:\nLa tela negra texana és reciclada, d'uns pantalons vells. I és que no es pot llençar res!\nEncara tinc més llibretes que podria forrar. Per exemple, en tinc una on apunto receptes de cuina... he de buscar una tela estampada amb coses de cuina, segur que n'hi ha.\nPublicat per Núria a 17:39 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge\nFundes per llibretes - primera part\nTinc una agenda pel 2015 amb unes tapes bastant lletjes i ja feia temps que volia provar de fer fundes, així que m'hi vaig posar. I aquí teniu la meva primera funda, amb una roba de topets que feia temps que havia comprat i fins ara no havia trobat en què fer-la servir:\nPerò resulta que aquesta funda és reversible. L'altra cara és amb aquesta tela de flors:\nAra no sé quina cara m'agrada més. I a vosaltres?\nPublicat per Núria a 19:50 1 comentari: Enllaços a aquest missatge\nLa meva filla va veure els peücs de la seva amiga Xènia en el blog de la seva mare (podeu veure'ls aquí) i no va tardar ni un segon a demanar-me que n'hi fes uns. I qualsevol li diu que no, oi? i sobretot si a mi també em fan gràcia!\nO sigui que aquest cap de setmana tan plujós me l'he passat entretinguda amb els peücs. Tot i que els peücs de la Xènia han servit d'inspiració, jo els he fet a la meva manera:\nDiuen que aquesta setmana començarà a fer fred. Amb aquest peücs de llana els peus de la Sònia estaran ben calentons.\nPublicat per Núria a 19:35 2 comentaris: Enllaços a aquest missatge\nUn gat extraterrestre!\nHola! he fet un altre gat, però aquest sembla un gat d'una altra galaxia! fa una mica de por, mireu-lo:\nI ja torna a ser diumenge, i això vol dir que demà torna a ser dilluns i hem de tornar a la feina... les setmanes passen volant, no trobeu?\nPublicat per Núria a 17:13 3 comentaris: Enllaços a aquest missatge\nAquestes darreres setmanes he fet unes quantes girafes: aquestes són per un parell de bessons, el Pablo i el Nicolás, que van néixer fa uns quatre mesos, i porten les seves inicials al davant, no sigui que es confonguin :-)\nI aquesta altra és per la Martina, la filla d'una cosina que va néixer fa només un mes. Aquesta l'he fet amb colors més suaus, més pàlids. Tot i que a mi no m'agrada massa el rosa, però trobo que ha quedat molt bonica:\nFins la propera. Que tingueu una bona setmana.\nPublicat per Núria a 21:36 1 comentari: Enllaços a aquest missatge\nHola! quant de temps sense publicar una entrada! Un mes i mig! crec que ha estat la parada més llarga que he fet mai des que vaig començar amb el blog. I és que últimament no he tingut massa temps, ni ganes, ho admeto... crec que em feia falta una parada. Durant aquest mes i mig no només no he publicat res; tampoc he visitat els vostres blogs! o sigui que tinc mooooolta feia endarrerida, no sé si podré recuperar el temps perdut.\nI durant aquest temps he pensat a abandonar el blog, però al final, m'he decidit a tornar a escriure. Bé, i és que jo he seguit fent coses, això sí. O sigui que els propers dies aniré publicant el que he fet.\nI començo amb un mocador que he fet amb un fil de seda deliciós. Que suau que és, i com lliscaven les agulles.\nI aquest color a mi m'agrada molt.\nPublicat per Núria a 21:51 2 comentaris: Enllaços a aquest missatge\nReciclatge de texans\nHola de nou! tenia uns quants pantalons texans vells de tota la família, mig estripats alguns, i els guardava per aprofitar la roba d'alguna manera, però no em decidia a fer res.\nEl mes d'agost, en una botiga de coses de decoració, vaig veure un coixí que em va agradar molt: era fet tot de retalls de texans diferents, cosits amb unes puntades per sobre.\nI el vaig començar a fer fa un parell de setmanes, i avui, amb aquest dia plujós, per fi l'he acabat:\nHe pogut aprofitar l'amplada dels camals dels pantalons per fer la part de darrera, sense haver d'afegir més trossos de roba, i amb una cremallera al mig:\nPublicat per Núria a 22:04 1 comentari: Enllaços a aquest missatge\nHavia fet el meu marit i el meu fill de ganxet: ara no podia deixar de fer la meva filla!\nVa vestida amb el vestuari del ball de panderos:\nAquí podeu veure els mocadors creuats, un de vermell i un de blau, i la faixa vermella:\ni el pandero:\ni les espardenyes de 7 vetes i les bandes de picarols:\nTot i que tampoc s'hi assembla, ha sigut tot un repte, i molt divertit!\nPublicat per Núria a 19:42 6 comentaris: Enllaços a aquest missatge\nUs presento el meu fill:\nLi agrada molt el futbol i juga amb l'equip del poble, la martinenca.\nAquí podeu veure un detall de l'escut:\ni aquí un detall de les botes:\nEls que els coneixeu direu que no s'hi assembla gaire, i és veritat, he de millorar molt les cares, no sé com fer-les més semblants a la realitat. Què hi farem, hauré de seguir-ho provant.\nPublicat per Núria a 19:26 1 comentari: Enllaços a aquest missatge


Santi Vila es postula com a candidat del PDeCAT per “donar veu a la moderació” | Catalunya | EL PAÍS Catalunya\nSanti Vila es postula com a candidat del PDeCAT per “donar veu a la moderació”\nEl viatge de Carles Puigdemont a Brussel·les "ha estat una sorpresa per a mi i per a la direcció del partit", afirma l'exconseller\nBarcelona 31 OCT 2017 - 11:11\tCET\nL'exconseller d'Empresa de la Generalitat Santi Vila. Albert Garcia\nPuigdemont descarta convocar eleccions i deixa via lliure a l’article 155\nL'exconseller d'Empresa de la Generalitat, Santi Vila, s'ha postulat aquest matí com a candidat del PDeCAT a la presidència de la Generalitat per a les eleccions del 21 de desembre, convocades per Mariano Rajoy, per "donar veu a la moderació". "Tinc l'equip, els suports i la determinació", ha dit Vila a RAC1, que no s'ha mostrat partidari d'una llista única dels partits independentistes. "La independència des de la moderació seria el plantejament", assegura.\nVila va dimitir del seu càrrec després que el president de la Generalitat, Carles Puigdemont, decidís dijous no convocar eleccions. L'exconseller va lamentar que hi hagués el diàleg i va afirmar que, tot i condemnar-la, l'aplicació de l'article 155 no justifica "tirar pel carrer del mig". L'exconseller ha admès aquest matí que "ha estat una sorpresa per a mi i per a la direcció del partit" el viatge de Carles Puigdemont a Brussel·les.\n"Ara toca reprogramar com anem a les eleccions. Crec que hi hem d'anar amb tres idees: la defensa de les institucions catalanes, amnistia –Rajoy ha de donar les instruccions a la Fiscalia perquè els polítics puguin fer política– i haurem de reajustar-nos per aconseguir un referèndum acordat i reconegut per part de l'Estat i les institucions internacionals", ha explicat Vila, que assegura que no li consta que s'hagin presentat altres candidatures al si del seu partit.\nL'exconseller ha relatat com es van succeir els fets en les hores prèvies a la votació de la independència al Parlament: "Feia moltes setmanes que negociàvem amb el Govern de l'Estat, amb la intermediació de figures importants. Aquesta negociació passava per evitar el col·lapse, ho vam tenir molt a prop. Vaig participar-hi activament, vam estar a punt de tancar un acord definitiu per evitar aplicar l'article 155, però un joc de desconfiances ho va fer inviable. Aquella nit l'acord era convocatòria d'eleccions a canvi de no aplicar el 155. No estava en el pacte que Jordi Sànchez i Jordi Cuixart sortissin de la presó, però estava sobre la taula. En tot moment va estar en les discussions". Vila reconeix que el "acord va ser fràgil, va haver-hi un extremista del PP aquí a Barcelona que es va ocupar ràpidament de donar credibilitat al fet que no complirien".\nEn la seva opinió un dels problemes va ser partir de "la ingenuïtat que aquest era un procés fàcil, que no tenia costos. L'endemà de la independència, els ciutadans ens miren perplexos. Tots aquells que deien que tot estava a punt i era imminent, ara s'hauran d'explicar". Vila apunta sense citar-lo a l'exvicepresident i exconseller d'Economia Oriol Junqueras i subratlla que s'ha demostrat que les anomenades estructures d'Estat, com la Hisenda pròpia, no estaven preparades. L'exconseller ha justificat la seva posició durant aquests mesos: "No he donat mai instruccions als meus departaments sobre preparar la independència perquè no veia aquesta jugada".\nVila també s'ha referit a la fugida d'empreses catalanes: “S'ha produït una estimulació política i interessada [per part del PP] perquè les empreses marxessin de Catalunya. Se n'han anat unes 2.000".\nPascal: "Al PDeCAT hi ha molts Puigdemonts"\nLa coordinador del PDeCAT, Marta Pascal, també ha parlat avui dimarts de les eleccions del 21 de desembre. “Intentarem que el plebiscit que ha convocat Rajoy es converteixi en un no al 155”. Pascal ha assegurat que el partit li ha demanat a Puigdemont que sigui el cap de llista als comicis, però recorda que el president destituït va dir que no es presentaria a unes noves eleccions. “És una decisió personal”, ha resumit Pascal. En tot cas, la coordinadora ha apuntat que al partit “hi ha molts Puigdemonts, molta gent amb capacitat de lideratge i solvència”.\nPascal ha assegurat que el partit està estudiant “totes les opcions” per presentar-se a les eleccions del 21 de desembre, ja sigui en solitari o en coalició amb una o diverses formacions. “Hem de buscar la millor manera perquè l’independentisme guanyi per majoria absoluta”, ha defensat. Tot i que no s’ha volgut posicionar per cap de les opcions, Pascal ha explicat que potser en una llista conjunta hi ha votants que no els donarien suport, però sí si es presenten només amb les sigles del PDeCAT. Sobre el programa electoral, Pascal ha assegurat que tornarà a incloure la celebració d’un referèndum. “Passi el que passi, el referèndum acordat el tindrem sempre en compte”, ha apuntat.\nLa coordinador del PDeCAT ha criticat l’actitud d’alguns càrrecs electes del seu partit durant dijous, quan es va viure una situació caòtica en el moment que Carles Puigdemont va anunciar que convocava eleccions, però hores més tard es va desmentir. L’anunci de comicis, que suposava no declarar la independència, va provocar que alguns alcaldes i diputats critiquessin la decisió, anunciessin la seva baixa del partit i fins i tot titllessin Puigdemont de “traïdor”. Pascal ha reconegut que potser “hi ha coses que es podrien haver fet millor” i ha lamentat les crítiques cap al president català. “A mi m’hauria agradat que no hi haguessin hagut aquests tuits”. “Al PDeCAT no hi sobra ningú, però hi ha d’haver lleialtat als plantejaments del president. Dir-li traïdor és injust i no tocava”, ha etzibat.


Independentistes i comuns planten Vox quan Garriga pren la paraula a la sessió d'investidura La República\nIndependentistes i comuns planten Vox quan Garriga pren la paraula a la sessió d’investidura\nEls 9 diputats de la CUP han deixat cartells amb noms de víctimes del feixisme\nEl líder de Vox a Catalunya, Ignacio Garriga, ha vist com part dels diputats del Parlament abandonaven el ple d’investidura quan li tocava prendre la paraula. Els nou propietaris dels escons d ela CUP i la major part dels 33 d’ERC han decidit marxar de l’auditori que acull la sessió en protesta pels discursos que acostuma a fer el partit d’ultradreta i com a part de “l’estratègia antifeixista”. Gran part dels diputats de JxCat també han decidit sortir del ple i l’altra part s’hi ha preferit quedar. Garriga, en veure l’estampida, ha començat a parlar sense fer cap referència explícita al que estava veient.\nEls 9 diputats de la CUP-NCG han abandonat el ple durant la intervenció de V0X.\nEn el seu lloc han deixat uns cartells amb noms de víctimes del feixisme.\nPer memòria democràtica i per dignitat antifeixista.#AntifeixistesSempre


Maurici Blancafort: "La societat està malalta: amb 65 anys t'envien a jugar a petanca"\nUna tasca necessària. L'entitat Amics de la Gent Gran lluita per evitar la soledat i la marginació de les persones grans. El seu president critica que deixem sols els avis en el moment més difícil de la vida, quan s'acosta el final\nTHAÏS GUTIÉRREZ Actualitzada el 19/06/2012 00:00\n260x366 Maurici Blancafort creu que la crisi ha de servir per canviar la societat i donar un nou rol a les persones grans. / MANOLO GARCÍA Maurici Blancafort creu que la crisi ha de servir per canviar la societat i donar un nou rol a les persones grans. / MANOLO GARCÍA\nCrític i reivindicador, Maurici Blancafort (Barcelona, 1969) lamenta que la nostra societat arraconi la gent a partir dels 65 anys, quan ja no són "útils" laboralment. Demana més respecte pels avis i la seva saviesa i exigeix donar-los un lloc en aquest món que els ha girat l'esquena.\nD'on va sortir el teu interès per la gent gran?\nAmb 19 anys vaig tenir un accident de moto greu que em va portar a estar més d'un mes a l'hospital, i allà vaig pensar molt. Em vaig adonar que no havia fet res a la vida, a part d'estudiar, i vaig decidir destinar una part del meu temps als altres. El meu avi era el compositor Manuel Blancafort i era un referent per a mi, i la meva àvia va ser com una segona mare. Per això vaig optar per la gent gran. Vaig entrar com a voluntari de l'associació fa 24 anys i aquí segueixo.\nQuines són les situacions més habituals amb què us trobeu?\nNosaltres treballem amb persones que estan soles i en una situació d'aïllament que pot portar a l'exclusió social.\nI quina tasca feu?\nOferim amistat a aquestes persones grans que han perdut la capacitat de relacionar-se amb la gent. La societat es preocupa perquè tinguin un lloc per menjar, per dormir... però ningú s'ocupa dels seus sentiments, i això ho fem nosaltres, actualment amb 900 persones.\nQuè és el que més valoren els avis amb qui treballeu?\nQue estiguem amb ells. Per a qualsevol persona és molt dur reconèixer que la vida s'acaba i que el cos va perdent funcions cada dia. Hi ha etapes de la vida en què cada dia aprens, creixes i tens tot de gent pendent de tu, però arriba un moment que això s'acaba i comences a baixar, i en aquesta baixada els deixem sols. És molt dur perdre facultats cada dia i no poder fer-hi res, pensar que els amics ja no hi són i haver de comptar les monedes que queden de la pensió... Aquestes persones estan al límit de la subsistència emocional. Jo denuncio que estem en una societat malalta en la qual enviem les persones de 65 anys a jugar a petanca, quan en realitat tenen molt a oferir.\nQuin és el model cap on hem d'anar?\nJo crec que hauríem d'honorar la gent gran pel simple fet de ser-ho. Ells són l'arrel de la nostra societat i nosaltres els estem menyspreant perquè pensem que ja han treballat i ara no ens serveixen per a res. És molt trist. Cal canviar aquest enfocament i això només s'aconseguirà a través de l'educació.\nQuan vam deixar de respectar els avis?\nQuan vam entrar en l'abundància ens vam començar a comportar com uns malcriats. Ens hem dedicat a viure bé i a gaudir de les coses materials, tot ha estat fàcil i ens hem oblidat de la nostra essència. El que passa és que tenim un problema de consciència de la realitat: l'estat del benestar ja no és sostenible. Ara és el moment de redefinir-lo i tornar a començar i crec que hauríem de construir l'arbre des de les arrels, que són la gent gran.\nElls ens poden ajudar a posar-nos al nostre lloc.\nSí. I per això jo sóc molt optimista amb aquesta crisi, perquè crec que serà una oportunitat per tornar començar. Quan les coses van bé no pots repensar les coses, ni començar de zero, però ara ho podem fer. El que ens faria superar la situació actual és convertir-nos en una societat més altruista, en què penséssim més en els altres. Això ho estem aprenent.\n¿Us trobeu amb molts fills que no s'ocupen dels seus pares, que pràcticament els abandonen?\nSí, és una situació comuna. Lamentablement nosaltres veiem històries increïbles, molt tristes, com la de persones que no poden sortir de casa durant mesos, d'altres que tenen set i vuit fills però estan completament sols... és el pa nostre de cada dia. Però nosaltres no jutgem. Hem de tenir la capacitat d'atendre les deficiències de la pròpia societat, nosaltres trobem aquesta realitat i actuem.\nQuins reptes suposa l'envelliment de la població?\nUna de les coses evidents és que aquesta situació només acaba de començar. Cada cop hi haurà més gent gran i, per tant, cal trobar solucions. A més, en aquests moments l'esperança de vida ha augmentat tant que parlem no només de tercera edat, sinó de quarta edat. Hem de trobar, socialment, una funció per a aquesta gent, especialment els que tenen poc més de 60 anys, que encara no tenen el seu lloc en la societat. Aquest col·lectiu és actiu.\nI nosaltres ens pensem que són passius.\nSí, i no és així. Encara que deixin de treballar són persones que ens poden aportar molt. No podem deixar aquesta gent arraconada a casa.\nQuè opines dels iaioflautes ?\nEm sembla un moviment fantàstic que està demostrant que aquest col·lectiu cada cop és més actiu. La gent gran activa és un fenomen incipient i que tot just comença. Hem d'aprofitar els actius d'aquesta gent, que té molt a dir, molt a aportar i a qui simplement menyspreem.


CENTRES EDUCATIUS PÚBLICS, PRIVATS I PRIVATS CONCERTATS\nEls Centres Docents es classifiquen en:\nCentres Públics: aquells en els que el titular és una Administració Pública.\nCentres Privats: aquells en els que el titular és una persona física o jurídica de\nCentres Privats Concertats: centres privats acollits al règim de concerts legalment establert.\nLa prestació del servei públic de l’educació es realitza a través de:\nEl concert és un compromís entre dues bandes: l’Administració i el titular. Aquest compromís es formalitza en signar totes dues bandes un document:\nD’una banda el titular de l’escola es compromet, entre d’altres coses, a impartir els ensenyaments de que són objecte de concert en condicions de gratuïtat.\nD’altra banda, l’Administració es compromet a assignar fons públics per al sosteniment dels centres, d’acord amb la quantia global establerta en els pressupostos.\nLes obligacions del titular són:\n1. Impartir els ensenyaments que són objecte de concert de manera totalment gratuïta, sense percebre cap concepte que directament o indirectament suposi una contrapartida econòmica per la realització d’aquests ensenyaments.\n2. Impartir els ensenyaments d’acord amb la normativa que regula els currículums.\n3. Mantenir en funcionament les unitats concertades i a tenir una ràtio no inferior a la que es determini.\n4. Realitzar l’admissió d’alumnes d’acord amb la normativa vigent.\n5. Constituir i mantenir els òrgans de govern que la normativa estableix.\n6. Complir les disposicions de política lingüística relatives a l’ensenyament del català i en català.\n7. Realitzar la provisió de vacants i els acomiadaments de professors (dels nivells concertats) d’acord amb la normativa.\n8. Fer constar que és un centre concertat (en la publicitat, en la documentació i a la comunitat educativa).\nEl compromís de l’Administració:\n– El pagament mensual de les retribucions del personal docent (incloses les càrregues socials), com a pagament delegat i en nom del titular del centre. – La transferència mensual al titular del centre de la quantitat corresponent a les despeses de funcionament del centre.\nL’ESCOLA CONCERTADA REIVINDICA: Les despeses de funcionament són insuficients per sostenir l’escola. Els subministraments, el personal no docent, el manteniment d’instal·lacions i material, etc. fan completament insuficient la quantitat aportada per l’Administració.\nEl concert general implica impartir els ensenyaments curriculars en condicions de gratuïtat, no així en el concert singular (batxillerat). Ara bé, el concert només cobreix aquells ensenyaments de que són objecte (i encara de manera parcial).\nAltres ensenyaments i altres activitats i serveis no són coberts (alguns serveis estan subvencionats en determinades circumstàncies). El que no cobreix el concert ha de ser finançat per “altres”.\nUna escola té dues fons de finançament: l’Administració i les famílies. Si el finançament de l’Administració no arriba, una de dues:\nO redueix serveis, o la qualitat del currículum, o les inversions, etc.\nO troba altres fons de finançament.\nL’Administració, mitjançant la normativa, ha posat molt d’interès en conèixer i en controlar allò que cobra l’escola. Així, ha regulat les activitats per les quals es pot girar un rebut. Aquestes activitats són:\nActivitats complementàries: les que no figuren expressament incloses en els plans i programes oficials.\nTenen caràcter voluntari.\nLa intervenció del consell escolar aprovarà la distribució horària de les activitats complementàries.\nDes del punt de vista econòmic no podran tenir caràcter lucratiu (els beneficis de l’activitat no es poden repartir entre els propietaris del centre, cal invertir-los en l’activitat de l’entitat).\nEs realitzaran fora de l’horari lectiu establert.\nNo formaran part de la programació oficial i, per tant, no seran susceptibles d’avaluació acadèmica.\nTenen com a finalitat el perfeccionament i la l’ampliació de la tasca educativa, cultural i social realitzada pel centre.\nTindran en compte la possibilitat d’accés de tots els alumnes.\nActivitats extraescolars: Tenen com a finalitat formació dels alumnes en aspectes socio-educatius i de lleure.\nNo estan relacionades amb l’activitat escolar.\nPoden ser contemplades en el Projecte Educatiu.\nLes activitats extraescolars, doncs, es defineixen per fer-se en una franja horària determinada, fora de l’horari escolar.\nServeis escolars: alguns serveis escolars són menjador, transport, gabinet mèdic i psicopedagògic i d’altres anàlegs. No és una llista tancada i poden haver-hi altres serveis. Han de complir les disposicions legals en matèria d’ordre laboral, sanitari i de seguretat.\nL’article 51 de la LODE afirma:\n“El cobro de ambos tipos de actividades (activitats extraescolars i serveis escolars) podrá contribuir al matenimiento y mejora de las instalaciones”.


La terrassa de l’Espai Jove la Fontana acull un hort urbà inclusiu | betevé\nAitana Molina | dimarts, 17 de setembre del 2019, a les 16.45\nEls usuaris de Salut Mental Gràcia del Grup ATRA i acidH gestionen l’hort urbà inclusiu per a persones amb discapacitat que s’ha instal·lat a la terrassa de l’Espai Jove la Fontana. El cultiu va començar el mes de juny i ja han fet una primera collita. A través d’aquesta experiència, una desena d’usuaris poden treballar la seva autonomia personal i capacitat a través de la formació, la relació amb l’entorn i la xarxa veïnal.\nEl cinquè hort urbà inclusiu\nL’any 2016 es va posar en marxa el primer hort urbà inclusiu de la ciutat a l’Eixample, a la seu de l’Institut Municipal de Serveis Socials. Ara, ja són cinc horts urbans en terrats municipals gestionats per a persones amb discapacitat. L’últim en posar-se en marxa ha estat aquest estiu a Gràcia. L’objectiu és arribar a 10 horts d’aquestes característiques a la ciutat que permetran augmentar el centenar de persones amb discapacitat que ara participen en el programa i fer la ciutat més verda.\nBledes i enciams, entre d’altres\nL’hort de l’Espai Jove la Fontana el treballen una desena d’usuaris de les entitats Salut Mental Gràcia i acidH, que van plantar per primera vegada el 17 de juny passat. Després de recollir la primera collita d’enciams i bledes, ara ja hi han tornat. “Vam plantar la setmana passada, vam posar el comptagotes, vam plantar les bledes i vaig passar una bona estona”, explica Jesús Alberto Sancha, usuari de Salut Mental Gràcia.\nHorts amb cultiu hidropònic\nA La Fontana no es planta amb terra ni adob, ja que l’estructura de l’edifici no suportaria el pes. Per això, s’ha optat pel cultiu hidropònic que a través de l’aigua porta els nutrients a les plantes. Aquests tipus d’hort permet més producció i els excedents es porten a un menjador social del barri. Pels usuaris la possibilitat de sortir dels centres i treballar amb la natura els permet millorar la seva autonomia personal i capacitat, també l’objectiu de l’hort urbà és aprendre, crear xarxes socials noves i una millora personal. Ferran Urgell, tècnic de persones amb discapacitat del districte de Gràcia, diu que han fet estudis que demostren el benefici que suposa pels usuaris el canvi de perspectiva que ofereixen els horts a les terrasses. Assenyala que “de cop i volta puges en un terrat i veus tota la ciutat des d’una altra perspectiva. I això, és de les coses que sembla molt secundària, però hem detectat que té a veure amb una certa millora”.\n— discapacitats — horts urbans\nDesmantellat un grup criminal que traficava amb menors estrangers


El ministre d'Educació considera injustificada l'actitud de la Generalitat. Montilla li etziba: "Quin embolic has organitzat"\nEl president del Congrés, Jesús Posada, saluda el ministre d'Educació, José Ignacio Wert, en l'acte de celebració de la Constitució al Senat / EFE\nMadridEl ministre d'Educació, José Ignacio Wert, considera injustificada l'actitud de la Generalitat de Catalunya respecte de l'esborrany de la nova Llei educativa, que planteja que el català deixi de ser una matèria troncal de l'educació i posa contra les cordes el sistema d'immersió lingüística que ha funcionat des del 1978. En conversa informal amb els periodistes als actes de l'aniversari de la Constitució, Wert s'ha mostrat convençut de la bondat de la seva llei i ha arribat a afirmar: "Sóc com un toro, m'embraveixo amb el càstig".\nEl ministre ha assegurat que l'objectiu del ministeri és fer complir la llei i ha negat de manera rotunda que la seva proposta suposi un atac al català ni que se l'exclogui del sistema educatiu. El ministre manté el criteri que ha expressat en les últimes hores i creu que el govern de la Generalitat s'equivoca en la resposta que està donant al seu projecte de llei d'educació. Ja ho havia apuntat dimarts després que la consellera d'Ensenyament, Irene Rigau, s'aixequés de la taula de la conferència sectorial d'educació.\nAls passadissos del Senat, on aquest dijous s'ha celebrat el tradicional acte de commemoració de la Constitució, el ministre s'ha mostrat molt sorprès per la situació generada i ha assegurat que el seu projecte de llei tan sols té com a objectiu fer complir la llei a Catalunya, que estipula, assegura, que els pares que volen escolaritzar els seus fills en castellà tenen dret a fer-ho dins del sistema públic.\nPer aquest motiu ha emplaçat la generalitat a fer una lectura més pausada del que diu la seva proposta. També ha assegurat que no ha parlat amb la consellera Rigau des de dimarts i que és optimista respecte a la possibilitat que torni a seure a la conferència sectorial d'educació del dia 19 de desembre, on s'ha de tancar el text definitivament.\nL'expresident de la Generalitat i el ministre\nLa celebració també ha donat altres escenes amb Wert com a protagonista. L'expresident de la Generalitat i ara senador, José Montilla, ha parlat breument amb el ministre i li ha etzibat un "quin embolic has organitzat", segons han explicat la Cadena Ser i Catalunya Ràdio.


Prop d’una desena de propostes per col·laborar amb La Marató de TV3 ·\nProp d’una desena de propostes per col·laborar amb La Marató de TV3\nRedacció 16 desembre 2021 2 min read\nLa Marató de TV3 torna aquest cap de setmana, enguany dedicada a la salut mental, que s’ha vist agreujada amb la pandèmia. I és que s’estima que una de cada quatre persones adultes tindrà un problema de salut mental al llarg de la seva vida.\nAlguns dels donatius es fan directament a la Fundació de La Marató però n’és molt important la implicació de les entitats i associacions. A Ripollet, l’esperit solidari tornarà a ser el protagonista durant els propers dies, amb la implicació de prop d’una desena d’entitats, agrupacions i escoles.\nEl dissabte, 18 de desembre, hi haurà torneig de pàdel al Poliesportiu a càrrec del Club Tennis; la CRAC i els Gegants faran representació teatral a l’Auditori; i el Line Dance Palau Ausit oferirà una sessió de ball en línia al Centre Cultural durant el matí.\nL’endemà, diumenge 19, zumba i bàsquet amb l’AFA Sant Gabriel; sessions fotogràfiques amb Acció Fotogràfica i els Diables de Ripollet; i un taller de gegants.\nActes diversos per a La Marató de TV3\nAFA Sant Gabriel: xocolatada\n17h, pati de l’Escola Sant Gabriel\nClub Tennis Ripollet: torneig de pàdel\n9h, pistes de pàdel del Poliesportiu\nLine Dance Palau Ausit: ball country i en línia\n10h, pati del Centre Cultural\nCRAC: teatre “Una cançó de Nadal”\n17.30h, al Teatre Auditori del Mercat Vell\nAcció Fotogràfica: fotografia solidària amb els personatges d’Star Wars\n10.30h, a la Plaça de Joan Abad\nDiables de Ripollet: posa’t les banyes per La Marató\n11h, davant del Centre Cultural\nAFA Sant Gabriel: partit de bàsquet i masterclass de zumba\n11.30h, a l’Escola Sant Gabriel\nCRAC: taller de gegants\n12h, davant del Centre Cultural\nFEDAC Ripollet: cantada de nadales\n15h, online. Els donatius es poden fer a l’escola\nTags: entitats La Marató de TV3 salut mental\nPrevious: DeRipollet.cat, la nova web del comerç local\nNext: Projecció d’un documental a la Biblioteca pel Dia de les persones migrants


ESCRITS EFREM: Dignitat\nLa dignitat, allò que l'home es concedí en virtut del seu valor únic intransferible. El suïcidi es troba estretament relacionat amb aquesta idea essencialment oposada a la idea de les rebaixes, el suïcida no està disposat a rebaixar tal valor, la seva dignitat, i és per això que prefereix sacrificar la vida, deixant-la amb dignitat. No és cosa fàcil parlar de la dignitat, i molt menys encara del suïcidi. La dignitat es basa en la no-tolerància. Em recorda al nen que prefereix quedar-se sense dinar abans d'empassar-se el plat d'espinacs... Suposa una manca de disposició a passar per segons quins llocs, un ¡Per aquí no hi passo! L'altre dia escoltava com un jueu vell li deia a un de jove que: en els homes, saber servir, és una de les més grans virtuts. Vaig entendre aleshores l'estreta relació entre el servilisme i la supervivència, entre la negociació i la vida. I perquè els catalans hem sobreviscut, i perquè som tan servils; el servilisme acaba esdevenint, en últim terme, el preu a pagar per la vida. O millor, per el manteniment de la vida -massa soscavada, potser- quan aquesta es veu amenaçada. Els caiguts, en aquest sentit, duen les mànigues ben posades, no s'han sabut arremangar. En el suïcidi, l'assassí i el mort no són el mateix, el que mata és el digne estendard de l'orgull i el mort és el qui no s'ha pogut arremangar per bé que ho hagués desitjat, l'impotent. Per no rendir-se, l'orgull decideix afirmar-se fins al final, morir conquistant, però el nen mor d'inanició.\nJo em pregunto sobre qui és més valent, el que sap negociar o el que sap afirmar-se. Si atorguem valor real al receptari popular català el cementiri és ple de valents... Aleshores la valentia estaria del costat de la dignitat; i pel to del proverbi, abans he encertat en el judici. I el debat es situaria ara en la tria entre vida o dignitat. Aquí, però, entraria en escena la flamant lírica dels poetes, Nietzsche per exemple, tot defensant una concepció de la vida molt més alta, igualant-la a la veritat, a la dignitat, al tot del tot o res. En aquest sentit, la vida adquireix un to restrictiu, reservant-se només als valents del cementiri, als que no temen al dolor, ni fins i tot a la mort, sinó a la rebaixa.\nes troba enmig de: Catalunya, Ètica, vida\nDurant anys vaig dubtar si el suicidi era de valents o covards.\nEm sap greu dir-ho, perquè n'he viscut uns quants que m'han tocat de ben aprop i d'altres que s'han quedat en l'intent, i tot i això ara penso que és de covards. Ja em perdonareu.\n13 de febrer de 2010 a les 20:07\nJo tampoc sé si és de covard o valents. CIoran deia, i tenia raó, que era de creients. No oblidem que és de mal amic, de mal company. Aquest any m'ha tocat un, i m'ha tocat, molt. Després de la profunda tristessa he sentit un gran desampar perquè no m'he sentit estimat. He sentit, durant temps, la gran tria que representa el suicidi, l'acte de llibertat, i bla, bla, bla. Gairebé sempre és un acte de desesperació. Sempre recomana pels moments tristos Cioran perquè acabes dient, no estic tan malament. QUè tal els examens?\n14 de febrer de 2010 a les 0:02\nAssumpta, suposo que depèn del cas...\nEl que realment no té ganes de viure, i no vol i ho ha decidit fermament, jo crec que és valent suïcidant-se, perquè ha de ser duríssim assumir la teva voluntat quan aquesta és tan "dolenta" (almenys, potser, pels que es quedin) i realitzar-la. Seria covard no suïcidar-se volent-ho, només pels altres... I generós, esclar, és generós, però covard, perquè es renuncïa a un mateix pels altres.\nEn canvi és de covard si es fa per mandra, per mandra de sortir-se'n.\nEvocacions, els exàmens malament però no nefastos, que en mi ja és un avanç! Hehehe A mi també me'n va tocar un fa uns anys, de molt aprop a més, un gran amic. I com veus encara hi dono voltes. També un altre ho va intentar i per casualitat encara és viu... Sí que és una falta de respecte als amics, però quan algú vol una cosa profundament... Ha de deixar que "el món" li impedeixi fer-ho? Jo crec que no, i per això en aquest cas el justifico, com una última voluntat inalienable del qui la pren.\n14 de febrer de 2010 a les 10:07\nNo sé, és un tema que m'angoixa una mica tot plegat. He viscut 5 casos d'aprop i tots ells van aconseguir el seu propòsit. És molta gent (entre ells no es coneixien), el més jove (ja fa molts anys) tenia uns 13 anys i fou per les notes escolars...\nEl més "gran" tot just en tenia 42. Tot homes. Crec que van ser injustos amb ells mateixos i segueixo sense tenir clar que fossin valents. No, no ho van ser.\nAra, lamentablement, he tingut fa pocs dies un altre cas. Aquest sortosament ha quedat en intent, de moment... Ara encara està hospitalitzat en un departament específic però sembla que aviat en surtirà.\nLa llàstima, és que he sabut ara que era la QUARTA vegada que ho intentava, aquesta se n'ha sortit pels pèls.\nDiu que hi tornarà fins que ho aconsegueixi. No sé, tantes vegades ja no entenc si ho fa per cridar l'atenció o perquè. Crec que qui ho vol fer de veritat "ho aconsegueix" a la primera. Tot plegat em plena d'angoixa i em fa creure que potser en aquesta societat fallen massa coses.\nCadascú decideix ho sé. I mai pots dir d'aquesta aigua no en beure, ho sé.\nPerò no m'agradaria pas haver de formar part d'aquestes estadístiques ni tampoc que ho fes cap més persona que conec. NO!\n14 de febrer de 2010 a les 10:46\nSoy de la opinión que el suicida es un asesino morboso. Algo muy parecido al psicópata pero menos molesto.\nEl suicidio es la masturbación del asesinato.\n14 de febrer de 2010 a les 16:19\nHombre Tumbaito creo que tu juicio es algo arriesgado. Efrem molt bo l'escrit, no ho havia pensat mai d'aquesta manera!...saludus!\n16 de febrer de 2010 a les 14:35\nDe valents, de covards.. em decanto cap a la covardía. Per mi ser valent significa aguantar i amb el cap ben alt tirar endavant amb tots els problemes, i no treure's la vida com a única solució...\nFa menys d'un mes vaig viure'n un cas, el pare d'una amiga, i la veritat és que trobo que, almenys en aquell cas, el suicidi va ser només egoisme i molta por. A part de que la sensació dels que es queden aquí és; "Tan poca cosa era i tan poc importava, en la seva vida?"\n16 de febrer de 2010 a les 21:16\nbuuua Clareta! Tú sí que envalentones al personal!! segur que aixeques els morts...i altres coses també ;) guapa! més que guapa!\n18 de febrer de 2010 a les 22:34\n21 de febrer de 2010 a les 2:17\nSí Assumpta, a mi també em sembla que fallen massa coses... Però molts d'aquests errors són part de la vida mateixa i són independents de nosaltres. Espero que se'n surti. Pensa que donar voltes a allò que de cap manera depèn d'un mateix és una pèrdua de temps i una manera de perjudicar-se (preocupant-se) gratuita ;)\nTumbaíto, quina visió tan literal del suïcidi! És exactament això, sí! Literalment això\nNoctas, me n'alegro que t'hagi agradat :D "Saludus"!!!! xD\nClara, entenc la teva postura, i segons com i quan hi estaria d'acord... Però em tira més pensar que la qualitat fonamental de la valentia es mesura en la capacitat de portar a terme la pròpia voluntat; no crec que la valentia hagi de servir a la vida, sinó a l'individu, i un individu "òptim" és el que realitza la seva voluntat, encara que seria una paradoxa, ja que el seu estat òptim seria la mort xd.. Entenc el que vols dir, però... entenc la valentia no com una cosa al servei de la vida-òptima, sinó al servei de la voluntat...\nPS.PEr cert! T'ha sortit un gran admirador per el meu blog pel que veig! xDD No és la primera vegada que et llança floretes em sembla. En fi... Puto anònim com les tira ...! xDDD\n21 de febrer de 2010 a les 2:19\nVull aclarir que no és el mateix servilisme que esperit de servei. Sense aquest punt d'altruïsme tot s'en va en orris. Com deia en Capri "no he fet res per a venir al món i no faré res per deixar-lo".\n21 de febrer de 2010 a les 14:51\n"la qualitat fonamental de la valentia es mesura en la capacitat de portar a terme la pròpia voluntat.."\nrespecto la teva manera d'entendre-ho i en certa part la comparteixo, però no respecte al sucidi! Tenim diferents maneres de veure-ho! (Passa sovint, no? jaja!)\npd; pel tema anònim.. ja he vist altres comentaris d'ell! I parlant de covardía, ell també en demostra relativament amagant-se rere un anònim i "tirant floretes" o més aviat tirant torretes senceres a la gent (en aquest cas a mi).\nValentía noi, valentía! jaja!\nCriteri, gràcies pel brillant apunt. Segurament pel to del text es feia necessàri, com a mínim completament complementari.\nPosant-nos aritotèlics, el vici d'aquesta virtut -sense la qual no podríem parlar de civilització- és el servilisme del que parlo.\n21 de febrer de 2010 a les 20:30\nJa Clara, de fet defenso una cosa paradoxal, és obsessió per la llibertat, hehe!\nSi l'anònim dóna molt pel cul sempre puc tancar l'opció de comentar sense identitat... Si se't fa pesat m'ho dius i au! Però a mi no em molesta, al revés em fa riure i tot xD\n21 de febrer de 2010 a les 20:40\nNo passa res.. Suposu que al final una persona s'aburreix de deixar comentaris d'aquest tipus, no? A més, no entenc amb quina finalitat ho fa..\nNo ho treguis, no cal^^\n21 de febrer de 2010 a les 21:18\nEl final de la història és lliure.. clar que alguna cosa dolenta passa, però no he tingut ganes ni forçes d'escriure'l.\nI si que passa sí, el temps, i espero que no sigui ben bé com tu dius i a part de les coses dolentes, també quedin les bones!!\n23 de febrer de 2010 a les 23:33\nLa vida és un petó de La Verge


XXIV Travessia Nadant de la Marina Reial, València in Swimming, Samarucs València (Club Esportiu LGTB+)\nAmb una assistència multitudinària, més de 1400 nadadors, la XXIV Travessia Nadant de la Marina Reial de València es va disputar aquest passat diumenge 24 de juliol.\nJúniors i alevins gaudiren d’un recorregut de 750 m mentre que nadadors de l’open i veterans van recórrer 2000 m a través de les aigües del port de València. L’organització va córrer a càrrec de la Fundació Esportiva Municipal i el Club de Natació Delfín, un dels més antics i amb més membres de la Comunitat Valenciana.\nTriomf absolut per a la nadadora de categoria sènior Carolina Pradas Medina amb un temps de 25:55 minuts mentre que els nostres Samarucs d’aigua salada es van rompre l’esquena en les categories màster respectives i van quedar en les posicions 28, 34 i 38 i entre els millors 280 nadadors de tota la prova de llarga distància.\nDins del Circuit de la FNCV d’Aigües Obertes de la Comunitat Valenciana, la Marina Reial és una de les travessies més espectaculars perquè es realitza a l’interior del port de València i s’obtenen vistes úniques de l’edifici Veles e Vents i d’unes altres instal·lacions de la Marina. A pesar que es tracta d’una de les més proves concorregudes, les eixides escalonades segons la categoria d’edat i la bona organització permeten gaudir d’un bonic recorregut sense aglomeracions.\nPròxima parada: travessia de la platja del Gurugú (Castelló) el diumenge 31 de juliol.\nEnllaços a la nostra galeria de fotos i al vídeo de la Fundació Esportiva Municipal de València.\nPosted on Thursday, July 28th 2016


La Madama Butterfly de Peralada arriba al Teatre de la Maestranza - Festival Castell de Peralada\nAccueil Nouvelles La Madama Butterfly de Peralada arr...\nLa Madama Butterfly de Peralada arriba al Teatre de la Maestranza\nLa coproducció del Festival Castell de Peralada amb la Deutsche Oper am Rhein de Düsseldorf-Duisburg, arribarà al Teatre de la Maestranza de Sevilla el 3, 6, 7 i 9 d’octubre.\nEl director d'escena Joan Anton Rechi presenta la seva proposta torbadora i emocional situada en el poètic univers de la destrucció. La narració, situada en el període més obscur de la ciutat de Nagasaki durant la II Guerra Mundial, converteix la tragèdia que afecta la mateixa protagonista femenina, immersa en la desolació personal, en una tragèdia també col·lectiva, que afecta a tots els personatges de la història. Una producció que pretén transmetre "la intenció del compositor d'emparentar la història amb el concepte mateix de tragèdia grega", un fet que el director està plenament convençut que porta intrínsec aquesta òpera.\nA l'acció traslladada a la II Guerra Mundial, s'hi suma el fet que la jove geisha construeix una torre "des de la que com Penélope esperava a Ulises, ella espera al seu estimat Pinkerton, aquell mariner nord-americà que l'abandona embarassada i sola en mig d'una ciutat totalment destruïda". Rechi també ha reinterpretat el primer dels marcs d'acció dels tres actes de l'òpera, ja que en comptes de situar l'acció a la casa de Cio-Cio-San, el teló s'alça al consolat americà de la ciutat asiàtica.\nA les funcions de Sevilla el Mestre Alain Guigal serà al capdavant de la Real Orquesta Sinfónica de Sevilla, del Coro Teatro de la Maestranza i del doble repartiment encapçalat per la soprano Ermonela Jaho juntament amb Amadi Lagha, Damián del Castillo i Gemma Coma-Alabert; i en el segon repartiment: Carmen Solis, Enrique Ferrer, Gerardo Bullón i Cristina Faus.\nPodeu trobar tota la informació i fitxa artística aquí.


Venda de Banger Thermal Cuartzo Super Smoker\nAlchimia us presenta els bangers de Super Smoker i en particular aquest model ideal per determinar el moment i la temperatura perfecta per poder dabejar els vostres concentrats de cànnabis tipus Rosin o BHO.\nSuper Smoker: Sempre la bona temperatura\nSuper Smoker us proposa millorar la vostra experiència per fer Dab, gràcies a aquest Banger thermal que us indicarà el moment ideal per començar la vaporització del vostre concentrat. Aquest Banger conté sorra de quars termocromàtic que canvia de color per indicar la temperatura ideal per fer un dab saborós i agradable.\nEl banger presentat aquí està disponible amb una connexió de 14mm mascle i un angle de 90 °. S'adapta a una pipa de vidre o Bubbler amb una connexió de 14mm femella i un angle de 90 °.\nCaracterístiques de l'Banger Quartz Thermal de Super Smoker:\nQuars de 4 mm de gruix\n20mm de llarg\nConnexió: 14mm mascle\nAngle: 90 ° C\nOpinions de Banger Quartz Thermal 14 mm Macho 90º i preguntes\nVols donar la teva opinió sobre Banger Quartz Thermal 14 mm Macho 90º o preguntar sobre aquest producte?