Deu metges neuròlegs destacats dels hospitals catalans – CATzona\nDeu metges neuròlegs destacats dels hospitals catalans\nSense comentaris a Deu metges neuròlegs destacats dels hospitals catalans\nConeix alguns dels millors metges neuròlegs que exerceixen als hospitals públics i privats de Catalunya, segons els experts del Instituto de coordenadas de Gobernanza y Economía Aplicada.\nUn llistat que s’ha elaborat en funció de l’activitat assistencial i l’activitat investigadora i docent dels sanitaris, els noms del qual i centres es donaran a conèixer al llarg d’aquest 2021 segons cada especialització.\nEpilèpsia Russi Institut, Centro Médico Teknon\nGraduat en Medicina i Cirurgia per la Universitat de Barcelona el 1972, el doctor és especialista en Neurologia i Neurofisiologia Clínica. Expert en Epilèpsia. Neuròleg del Centre Antiepilèptic de Barcelona (1978-1986). Membre de la Societat Catalana de Neurologia, de la Societat Catalana de Neurofisiologia Clínica, de la Societat Espanyola d’Electroencefalografia i Neurofisiologia Clínica, de la Societat Espanyola de Neurologia, de la Lliga Espanyola contra l’Epilèpsia, i de l’American EpilepsySociety. Des de 1987 ve treballant en el diagnòstic i tractament de pacients amb epilèpsies difícils de qualsevol edat incloent Cirurgia d’Epilèpsia conjuntament amb el neurocirurgià Dr. Oliver.\nHa estat investigador clínic de nous fàrmacs antiepilèptics. Ha ocupat càrrecs de Secretari i President de la Lliga Espanyola contra l’Epilèpsia i President del Buró Espanyol contra l’Epilèpsia. Ha participat en l’organització de diversos congressos i conferències internacionals com 5th EuropeanCongress on Epileptology (Madrid 2002), 6th EuropeanCongress on Epileptology (Viena 2004). Recentment ha estat nomenat Co-Chair del 32nd International Epilepsy Congress (Barcelona, 2017) i és actualment el director de l’Epilèpsia Russi Institut, director de la Unitat d’Epilèpsia del Servei d’Electroencefalografia de l’Hospital Quirón Teknon i director de l’Institut de Neurologia i Neurocirurgia de Barcelona.\nEl doctor Bhathal és un reconegut especialista en Neurologia Adulta i Neurologia infantil, amb una àmplia experiència en la prevenció i tractament de l’epilèpsia. Expert en epilèpsia, cefalea, dolor neuropàtic, malalties degeneratives del sistema nerviós, ictus, tumors de columna, etc. Entre la seva formació destaquen diversos estudis d’especialització en diferents àrees de la Neurologia, així com un Fellow sobre Epilèpsia en el Montréal Neurological Institute (Canadà). Al llarg de la seva excel·lent trajectòria professional el Dr. Bhathal ha ocupat posicions de responsabilitat en prestigiosos centres mèdics i hospitalaris.\nActualment, el doctor és neuròleg referent de Psiquiatek i forma part de la Unitat d’Epilèpsia de Neurocenter Barcelona en el Centro Médico Teknon. A més, el doctor ha participat en nombrosos congressos i conferències sobre epilèpsia. Delegat Internacional de F.E.D.E. (Federació Espanyola De associacions contra l’Epilèpsia) que és el capítol espanyol de l’IBE (International Bureau for Epilepsy).\nDr. Antonio Martinez Yélamos\nEl doctor Martinez es va llicenciar en Medicina i Cirurgia a la Universitat de Barcelona, amb l’especialitat de Neurologia (1995-1998) a l’Hospital Universitari de Bellvitge. Martinez va obtenir el premi extraordinari de Doctorat Universitat de Barcelona el 2006 i es va treure el màster en Direcció d’Institucions Sanitàries a la UAB l’any 2010. Actualment és el cap de servei de l’Hospital Universitari de Bellvitge.\nLa doctora Sánchez-Valle va estudiar Medicina a Santiago perquè teni clar que volia ser neuròloga. Una vegada llicenciada, va escollir l’Hospital Clínic de Barcelona per fer la residència, on es va especialitzar en malalties neurodegeneratives. El Clínic és un hospital referent en el camp del seu interès. Actualment, la doctora Sánchez-Valle dirigeix el servei de neurològia del mateix hospital i lidera el grup científic sobre trastorns cognitius d’Idibaps, amb múltiples línies d’investigació obertes.\nDr. Jose Álvarez Sabin\nHospital Quirónsalud Barcelona i Hospital Vall d’Hebron\nEl doctor Álvarez és el cap de Servei de Neurologia de l’Hospital Vall d’Hebron i és professor titular de Neurologia a la UAB. Va ser president de la Comissió de Malalties Neurològiques i Mentals de la Sotsdirecció General d’Investigació Sanitària de l’ISC-III (2004-2007), coordinador adjunt de l’àrea de Medicina Clínica de l’ANEP (2007) i del Grup d’Estudi de les Malalties Cerebrovasculars de la SEN (2004-2008), membre del Comitè Tècnic de Redacció de l’Estratègia en Ictus del SNS (2008), redactor del Pla d’Atenció Sanitària a l’Ictus (SEN) i del Document Marc del Pla d’Atenció a la Malaltia Vascular Cerebral i soc membre de la seva Comissió Permanent (Servei Català de Salut).\nÁlvarez ha estat coordinador del grup de treball “Malalt amb ictus” i dels protocols. Ha dirigit 61 cursos de doctorat (UAB) i 38 tesis doctorals. Ha obtingut 22 beques del Fons d’Investigació Sanitària, Societats Científiques, fundacions i Institucions. És autor de més de 300 articles en revistes científiques indexades (FI & gt; 1.600) i editor de 18 llibres científics. Investigador principal de 47 assajos clínics internacionals. Participa en 20 línies d’investigació en biomarcadors i farmacogenètica en ictus, genètica en la migranya i en l’ELA, entre d’altres.\nEntre els premis obtinguts, destaquen els següents: innovació i excel·lència en Gestió Clínica (2003), a les millors pràctiques clíniques (Direcció General de l’Agència de Qualitat del SNS, 2008), a la trajectòria científica en ictus (SEN, 2011) i a la millor trajectòria professional i acadèmica (“E. Bertran Rubio” 2013).\nEl doctor Izquierdo és el cap del Servei de Neurologia de l’Hospital Universitari General de Catalunya. Izquierdo es va llicenciar en Medicina i Cirurgia per la Universitat Autònoma de Barcelona l’any 1996 amb l’especialitat en Neurologia l’any 2002. Doctor en Medicina per la Universitat Internacional de Catalunya l’any 2017. El doctor és membre de la societat Catalana de Neurologia havent estat a la Junta Directiva amb el càrrec de Secretari. És membre de la Societat Espanyola de Neurologia, professor associat de la Universitat Internacional de Catalunya, havent impartit classes a les facultats d’Infermeria, Fisioteràpia i Medicina durant més de deu anys, així com en diversos cursos de postgrau i autor de nombroses presentacions en forma d’articles científics, comunicacions orals a congressos incloent el Congrés Mundial de Neurologia.\nEl doctor acumula més de 20 anys d’experiència en el diagnòstic i tractament de malalties neurològiques. És neuròleg de l’Hospital Universitari General de Catalunya des de fa 16 anys havent estat a la Comissió d’Investigació, Comitè d’Ètica Assistencial i actualment com a president Electe de la Junta Facultativa.\nNeuròloga i directora de la Unitat de Parkinson i Trastorns del Moviment del Centro Médico Teknon. La doctora Bayés és especialista en neurologia amb més de 25 anys d’experiència, ha centrat la seva activitat professional en el tractament i estudi de la Malaltia del Parkinson, la malaltia de l’Alzheimer i la Demència de cossos de Lewy.\nBayés és col·laboradora amb l’Associació Catalana per el Parkinson (ACAP) i la Federació Espanyola per al Parkinson des de 1990, impulsora de l’aplicació de les Teràpies Complementàries en Parkinson des de 1990 i cofundadora i presidenta de l’Associació Espanyola de Pacients amb tics i síndrome de Tourette. Compagina la seva professió amb la docència i la investigació, sent autora de diversos llibres de divulgació sobre el Parkinson.\nEl doctor Balaguer és neuròleg, director de la Unitat d’Investigació Clínica (UDIC) de l’Hospital Universitari General de Catalunya. Va iniciar la carrera de medicina amb 16 anys en la Universitat de València en què es va llicenciar amb 22, el 1982, quedant el número 384 d’un total de 23.000. Va realitzar la seva residència en neurologia a l’Hospital del Mar (UAB). Posteriorment va ser metge adjunt a l’Hospital Clínic i a l’Hospital de Denia.\nExpert en l’avaluació d’assajos clínics, ha estat secretari i president del CEIC de l’Hospital Universitari General de Catalunya. Ha realitzat múltiples estudis, comunicacions i publicacions científiques nacionals i internacionals relacionades amb la malaltia de Parkinson. És membre també de diferents societats científiques com la Movement Disorders Society, la Societat Espanyola de Neurologia (SEN) i el Grup de Trastorns del Moviment (GTM) de la SEN. Actualment es troba immers en la gestió d’assajos clínics de malalties com el Parkinson i l’Alzheimer que es realitzen en l’UDIC. Balaguer és un dels màxims reclutadors (top enrollers) de pacients europeus i mundials per a assajos clínics de Parkinson i Alzheimer.\nDra. Natalia Perez de la Osa\nMetgessa adjunta especialista en Neurologia per l’Hospital Germans Trias, dedicada al camp de la patologia neurovascular. És la coordinadora de la Unitat d’Ictus de l’Hospital Germans Trias i Pujol, acreditada per la Societat Espanyola de Neurologia. En la seva formació postespecialització va disposar d’un contracte d’investigació de l’Institut de Salut Carles III entre 2007 i 2009 que li va permetre aprofundir en el camp de la investigació clínica i traslacional i completar la seva formació mitjançant estades externes el Laboratori d’investigació en Neurociències de l’Hospital Clínic de Santiago de Compostel·la i en el Royal Melbourne Hospital d’Austràlia. Doctorada el 2013.\nEntre les seves principals línies d’interès destaca el tractament de l’ictus en fase aguda, el diagnòstic mitjançant tècniques de neuroimatge multimodal i neurosonología, i especialment l’organització prehospitalària en el tractament de l’ictus, perseguint la millora de la qualitat assistencial i la reducció dels temps fins al tractament de l’ictus. En aquest sentit, col·labora amb el Pla Director de la Malaltia Vascular Cerebral i amb el Sistema d’Emergències Mèdiques de Catalunya, i és membre de la comissió de Teleictus de Catalunya. Des de l’any 2011 lidera un projecte basat en el desenvolupament i implementació de l’escala RACE, escala clínica prehospitalària per identificar els pacients amb sospita d’oclusió de gran vas cerebral candidats a tractament endovascular. Actualment codirigeix l’estudi RACECAT que té per objectiu estudiar els circuits de trasllat òptims per als pacients amb ictus greu i sospita d’oclusió de gran vas.\nCom a docent, codirigeix un curs formatiu en línia sobre ictus i formació en l’avaluació de l’escala RACE i participa com a professor col·laborador en la unitat docent Germans Trias i Pujol de la Universitat Autònoma de Barcelona. Ha publicat més de mig centenar d’articles originals en l’àmbit de la patologia vascular cerebral, ha participat en congressos i ponències internacionals i ha rebut finançament públic com a investigadora principal en diversos projectes amb relació a l’organització prehospitalària i el Codi Ictus. És membre de la xarxa d’investigació de malalties cerebrovasculars finançada per l’Institut de Salut Carles III (INVICTUS).\nCampistol es va llicenciar en Medicina i Cirurgía amb l’especialitat en Medicina Pediàtrica. El doctor va obtenir el reconeixement d’experiència en Neuropediatria de l’AEP i la SEN. És especialista en neuropediatria, malalties neurometabòliques, neurologia neonatal i epilèpsia.\nQuant a la seva activitat científica, és coordinador de l’Àrea d’Investigació en malalties neurològiques minoritàries de base genètica en l’àmbit pediàtric de l’Insitut de Recerca Hospital Sant Joan de Déu. El doctor Campistol és el director del màster en Neurologia Pediàtrica de la Universitat de Barcelona i professor agregat de Pediatria a la Universitat de Barcelona des de l’any 2008.\n← Tomàs Molina al·lucina amb el que es troba passejant pels passadissos de TV3 → Brussel·les avisa: l’ampliació de l’aeroport del Prat ha de respectar el delta


Sistemes d'Informació Geogràfica - Resultats de la cerca - Dipòsit Digital de Documents de la UAB\nPàgina inicial > Resultats de la cerca: Sistemes d'Informació Geogràfica\n5 p, 110.4 KB Sistemes d'informació geogràfica aplicats  / Zabala Torres, Alaitz ; Coll Pujol, Francesc ; Domingo Marimon, Cristina ; Universitat Autònoma de Barcelona. Facultat de Filosofia i Lletres\n4 p, 103.2 KB Sistemes d'Informació Geogràfica  / Zabala Torres, Alaitz ; Universitat Autònoma de Barcelona. Facultat de Ciències


Nom: Recursos per l'acció tutorial\nÀrees temàtiques: Orientació personal i professional\nÀmbits: Orientació i tutoria\nPersones destinatàries: Docents\nObjectius: Donar suport als tutors/res i a l’equip docent en general en la seva tasca d’informació i orientació als/les joves estudiants que tutoritzen en el seu procés de transició escola-treball o bé de continuació de la via formativa reglada o no reglada.\nDescripció breu: Suport a tutors/es i equip docent en l’orientació a joves estudiants.\nDescripció: Facilitar la tasca orientadora de l’equip docent donant a conèixer recursos principalment en línea per a consultar i aplicar amb el seu alumnat. Aquests recursos poden ser d’orientació, de recerca d’informació, de formació reglada i no reglada, de recerca de feina, etc. Resoldre dubtes concrets que es puguin plantejar en l’acció tutorial ja siguin d’itinerari formatiu o d’inserció laboral. En aquest cas, cal formular un dubte en concret amb antelació.\nQui organitza: Servei d'Ocupació de Mataró (SOM)-Ocupació Jove\nDíes: curs escolar\nHorari: Marins de 8 a 15h\nDurada: en fucnió de la consulta\nLloc: Espai Ocupació Jove\nPeríode d´inscripció: Tindran prioritat les sol.licituds rebudes abans del 5 d'octubre de 2018\nPeríode de realització: al llarg de tot el curs escolar\nObservacions (necessitats tècniques i altres): Destinat a equip docent i professorat del centre, especialment tutors/es de 4rt d'ESO, Cicles formatius de Grau Mitjà i Superior, Batxillerat, etc. de centres públics i concertats


Darrer afegit : 12 de novembre de 2016.\tPortada\n11 de novembre de 2016, Baix Llobregat-Garraf El diumenge es va dur a terme la Marxa de Garraf amb sortida i arribada a Gavà, i dues versions, una de 48 i l’altra de 21 km. Una cursa ja tradicional que aplega centenars de persones cada any a principis de novembre.\nOctubre de 2016, Baix Llobregat-Garraf Ecologistes en Acció detecta la presència d’un grup de porcs vietnamites a Gavà, una espècie considerada invasora, i alerta les autoritats per tal que prenguin mesures urgents abans que es converteixi en un problema seriós.\nAgost de 2016, Baix Llobregat-Garraf Ecologistes en Acció exigeix informació i responsabilitats davant el vessament de gasoil davant de les costes de Garraf.\nMaig de 2016, Baix Llobregat-Garraf Veïns i grups ecologistes i excursionistes denuncien una actuació forestal que ha destrossat una pineda considerada d’interès natural al barri litoral de Gavà amb l’objectiu de fer-hi un pàrquing per a turistes.\nMaig de 2016, Baix Llobregat-Garraf Nova jornada de voluntariat per eliminar plantes exòtiques invasores i residus a les dunes de Gavà.\nAbril de 2016, Baix Llobregat-Garraf Les Agulles-Ecologistes en Acció ha iniciat aquest mes d’abril la instal.lació de nous rètols senyalitzadors al Parc del Garraf, seguint el disseny i colors dels emprats oficialment per la Diputació de Barcelona.\nMarç de 2016, Baix Llobregat-Garraf Les Agulles-Ecologistes en Acció ha endegat una campanya per tal d’aconseguir que als municipis del Baix Llobregat litoral es deixi d’utilitzar el perillós herbicida anomenat Glifosat.\nNovembre de 2015, Baix Llobregat-Garraf Entitats mediambientals i de defensa del territori del Baix Llobregat reclament l’aturada d’Eurovegas-2\nJuliol de 2015, Baix Llobregat-Garraf El Grup Les Agulles–Ecologistes en Acció ha detectat aquest dilluns passat la presència de quantitats significatives de plantes aquàtiques mortes a les aigües litorals i al a sorra de la platja de Gavà, al llarg de com a mínim 2 km.\nDesembre de 2014, Baix Llobregat-Garraf El Grup Ecologista Les Agulles - Ecologistes en Acció presenta 14 blocs d’al·legacions al Pla Director Urbanístic del Delta del Llobregat que és especialment perjudicial per al terme municipal de Gavà. En lloc de reactivació econòmica, com diu, el Pla busca retornar a la lògica del creixement urbà a costa de la destrucció del territori.\nUn Pla Urbanístic que sacrifica més territori del Delta del LLobregat a l’urbanisme Documento adjunto:\nRestauració de les Dunes de Gavà Documento adjunto:\nAnticonsumisme a Castelldefels Documento adjunto:\nSeu social: Ateneu d’Entitats Pau Picasso, Ptge. de Sant Ramon 2 , VILADECANS (Baix Llobregat) Enviar un mensaje\nVisitants connectats: 712 Idiomes del lloc


02oct18:00Reach up High, animació familiar en anglèsA la Festa Major de Les Fonts\nEn Programació de la Festa Major de Les Fonts (St Quirze del Vallès), hi portarem el nou espectacle d'animació amb repertori en anglès REACH UP HIGH. Una\nEn Programació de la Festa Major de Les Fonts (St Quirze del Vallès), hi portarem el nou espectacle d’animació amb repertori en anglès REACH UP HIGH. Una nova proposta per al curs 2021-2022\nEstà previst l’inici de l’espectacle entre les 18:00.\nEspai: Pista Polisportiva Coberta, C/ Josep Mitats, s/n.\nPista Polisportiva Coberta, C/ Josep Mitats, s/n. Les Fonts\nRoda de Contes del Vallès Reach up High, animació escolar en anglès


Ajuntament d'Arenys de Mar - Nomenat nou director de Ràdio Arenys\nNomenat nou director de Ràdio Arenys\nEl Consell d'Administració de l'OAL Ràdio Arenys va acordar a la sessió de 3 d'agost, nomenar Director de Ràdio Arenys, al Sr. Marc Colomer i Flores. El citat acord va ser adoptat per unanimitat dels seus integrants, una vegada realitzada una votació prèvia que, per la gran qualitat dels aspirants, va ser força ajustada. Després de la votació el Consell, per unanimitat, acordà nomenar al Sr. Marc Colomer com a Director de Ràdio Arenys.\nAlhora el Consell vol donar un públic agraïment a tots els aspirants per la gran qualitat acedèmica i professional que presentaren, així com els projectes, tots ells molt treballats, que elaboraren.\nCom a objectius a treballar a curt termini el Consell es planteja el trasllat de l'emissora al Calisay, reemprendre les jornades sobre Model de Ràdio Arenys, reemprendre la redacció del Reglament de Règim Intern i la definició de l'organigrama de la Ràdio.\nPublicat el 8 d'agost de 2000


UCRONIES: de gener 2009\nLa qüestió no és el què (la independència), sinó el com. El Tercer Congrés Catalanista ho té coll avall i la societat catalana ho té assumit o ho va assumint. Amb l’afollament de l’Estatut del 30 de setembre de 2005, Espanya ha perdut l’última oportunitat d’entesa amb Catalunya. No n’hi ha més de verdes. Ells ho han volgut així, o qui escup al cel s'esquitxa la cara.\nPerò és obvi que no hi ha cap possibilitat legal de convocar un referèndum d’autodeterminació a Catalunya -baldament en López Tena s’hagi fet un tip d’especular-hi. Perquè no hi ha -ni hi haurà- llei de referèndums. Perquè, si n’hi havia, una consulta sobre la sobirania no hi tindria cabuda. I perquè, encara que hi tingués cabuda, el govern espanyol no l’autoritzaria. No hi ha referèndum possible sense un Estat al darrere que l’avali, i aquest Estat només pot ser català.\nNo hi ha altra opció que omplir el Parlament del zoo de diputats que tinguin com a objectiu principal i indefugible la proclamació unilateral de la independència de Catalunya. Urgeix, doncs, que els partits nacionals catalans incloguin aquest objectiu com a punt número 1 dels seus programes electorals, facin majoria en el Parlament de la senyoreta Pepis, formin un govern de transició, aprovin una Constitució provisional, habilitin les institucions que tenim ara com a ens sobirans i creïn els que encara no tenim, que es currin el reconeixement internacional i que proclamin solemnement la independència –tipus Kosovö.\nI uns anys després, havent tastat els catalans la fel de la dependència i la mel de la independència, podent triar i comparar, tenint un criteri contrastat, havent tocat ambdues opcions amb les mans, aleshores que convoquin un referèndum d’autodeterminació i ens demanin si volem romandre independents o volem fer marxa enrere.\nMentrestant, cal pressionar els partits perquè adquireixin aquest compromís. És per això que el 7 de març n’hem de ser molts, a Brussel•les. Al web de 10.000 a Brussel·les per l’Autodeterminació trobareu informació sobre els desplaçaments col•lectius, si voleu anar-hi molt (ben) acompanyats.\nPublicat per Joan Calsapeu a 3:54 Cap comentari:\nCom que el seu darrer videoclip no surt a la tele, en Titot i els seus sequaços d'Aramateix actuen davant les càmeres de seguretat de supermercats, aparcaments, gasolineres, caixers automàtics... Encara que de vegades no ho sembli, sempre hi ha una encletxa o altra on ficar la banya.\nPublicat per Joan Calsapeu a 13:46 3 comentaris:\nNo sé si la deixalleria és el lloc més adequat per dur-hi els llibres que ens traiem del damunt. Depèn dels llibres, no? N’hi ha que ja estan bé, allí –penso, verbigràcia, en una novel·leta que vaig publicar a Eivissa fa uns anys. Però vaja, no vull moralitzar: Déu me’n guard de dir a ningú què ha de fer amb els seus llibres. Només em plau contar-vos que dissabte vam anar a la deixalleria del poble i en el contenidor de paper hi vam trobar el Larousse català, la col·lecció completa d'El mundo de los animales i una bona estesa de llibres. Hi havia La noia de la perla, de Tracy Chevalier, en bon estat; però ja el tenim -llàstima. Per a la nena vam agafar El fantasma de la biblioteca, de Jordi Sierra (El vaixell de vapor, Cruïlla); i per a nosaltres, un volum que conté dues tragèdies de Racine: Fedra i Andròmaca. Tres regals.\nTrobo que, quan la vida et regala llibres d’aquesta manera, has de córrer a llegir-los. No em demaneu per què. No ho sé. Però ho sento. Em fa una mica de vergonya escriure-ho, però servidor encara no havia llegit la Fedra de Racine. Ho he fet ara, ben bé perquè la vida m’hi ha convidat. I amb gran plaer, per cert: els alexandrins tibats i impecables de Racine subjecten els ciclons amorosos com qui reïx d’embridar un terratrèmol (els protagonistes hi són devastats, però els versos no se’n ressenten, romanen dempeus, i en ells la tragèdia adquireix un relleu majestuós). Constato, a més, el paral·lelisme entre l’Hipòlit d’Eurípides i Racine, acusat falsament de buscar l’incest i l’adulteri amb la reina Fedra, i l’Hipòlit del Tirant, que sedueix l’emperadriu perquè vol ser (i serà) emperador. I és que l’autor del Tirant –Corella, no pas Martorell– coneixia molt bé les fonts clàssiques.\nPublicat per Joan Calsapeu a 8:04 4 comentaris:\nYamanashi, estiu de 1944. Pocs minuts després que un B-52 els sobrevoli, una guarda d’infants que anaven d’excursió amb la seva mestra cauen inconscients; unes hores després es desperten, sense dany -tots menys un, que és evacuat a un hospital militar de Tòquio i passaran setmanes abans no torni en si. Es diu Nakata. Quan despertarà, el seu cervell serà com un disc dur buit de coneixements i de records. Cinquanta anys més tard, Nakata viu sol, no sap llegir, no té amics i viu d’una pensió d’invalidès, però té dons: sap parlar amb els gats, fa ploure coses insòlites i té una estranya connexió amb la diguem-ne esfera màgica de l'existència. Un dia es veurà abocat a matar un home i la seva vida canviarà.\nTòquio, finals del segle XX. Kafka és un noi de quinze anys que es fa dir Kafka. Sa mare i sa germana van tocar pirandó quan ell només tenia quatre anys. Viu amb son pare, qui de tant en tant li recorda la maledicció edípica que pesa sobre ell: matarà el pare, violarà la germana i jaurà amb la mare. Kafka es fa fonedís -fuig del pare i de la profecia- i troba recer en una biblioteca, lluny, a Shikoku. La directora del centre, la senyora Saeki, i l’empleat que hi treballa, Oshima, l’acolliran amb l’hospitalitat pròpia dels temps antics. A pesar de la fugida, el jove anirà assumint que l’acompliment de la profecia és inevitable. Nakata i Kafka no es coneixen, ni es trobaran, però els seus destins s'encreuaran sense ells saber-ho.\nAquesta és la trama de Kafka a la platja, la novel·la que Haruki Murakami va publicar en japonès el 2005, i que l’any següent l’editorial Empúries va treure al mercat en català; l’any passat va arribar a les llibreries l’edició de butxaca (Edicions 62), que és la que acabo de llegir. Es tracta d’una magnífica novel·la que atrapa des de la primera pàgina: un no la pot abandonar gaires hores. Murakami té una trempera narradora que recorda la de Sánchez Piñol. El personatge de Nakata és una construcció formidable (un home analfabet, tendre i bonhomiós, d’una espaterrant netedat d’esperit). La màgia és un factor que va in crescendo al llarg del relat, fins que ho amara tot. Els capítols en què Kafka, com un Teseu dels nostres dies, penetra al país dels morts i decideix finalment sortir-ne, són esplèndids…\nVaja, que ha sigut un plaer. Si la llegiu, ja em direu què us ha semblat.\nPublicat per Joan Calsapeu a 13:20 6 comentaris:\nNo he llegit la correspondència de Flaubert. Però els qui ho han fet diuen que l’escriptor es descorda amb consideracions abruptes i genials sobre el gènere humà. Enrique Vila-Matas ens en mostra uns retalls, en el Dietario voluble, que són per mullar-hi pa. A les seves cartes, el novel·lista s’aborronava de l’estupidesa universal i augurava una gran inflació d’aquest fenomen. Vegeu-ho:\n“El món es tornarà tremendament imbècil. Durant els pròxims anys, la cosa resultarà molt avorrida. És una sort que visquem ara i no més tard.” (1850)\n“La infinita estupidesa de les masses em torna indulgent amb les individualitats, per molt odioses que puguin arribar a ser.”\n“Arribarà un temps en què tothom s’haurà convertit en home de negocis (llavors, gràcies a Déu, ja seré mort). Els nostres nebots ho passaran pitjor. Les generacions futures seran d’una tremenda grosseria.”\nUn segle i mig més tard, sembla obligat admetre que Flaubert la va encertar. Tots els indicadors confirmen la seva profecia. I entremig, a pesar d’això, els estudis sobre l’estupidesa no han proliferat. Walter B. Pitkin va publicar el 1934 Una breu introducció a la història de l’estupidesa humana (de tres-centes pàgines), i l’autor ja s’adonava que el tema era inabastable. Pitkin opinava que quatre de cada cinc persones eren prou estúpides per a ser-hi considerades.\nPerò l’estudi més celebrat sobre aquesta matèria arribaria el 1988 de la mà del professor Carlo M. Cipolla, quan publicà Allegro ma non troppo, un llibre que conté un brillant assaig sobre l’estupidesa, en el qual establia les Cinc lleis de l’estupidesa humana (i un corol·lari). Us en faig memòria:\nPRIMERA LLEI: Sempre subestimem el nombre de gent estúpida.\nSEGONA LLEI: La probabilitat que una persona sigui estúpida és independent de qualsevol altra característica de la persona.\nTERCERA LLEI (la d’Or): Una persona estúpida és algú que ocasiona dany a una altra persona, o a un grup de gent, sense aconseguir avantatges per a ella mateixa –i resultant fins i tot perjudicada.\nQUARTA LLEI: La gent no estúpida sempre subestima el poder de causar dany de la gent estúpida. Tothora obliden que, en qualsevol moment i circumstància, el fet d’associar-se amb gent estúpida és, invariablement, un error costós.\nCINQUENA LLEI: Una persona estúpida és la persona més perillosa que pot existir.\nCOROL·LARI: Una persona estúpida és més perillosa que un bandit.\nVuit anys més tard, el filòsof Giancarlo Livraghi reprenia la reflexió i afegia tres corol·laris a les lleis de Cipolla:\nPRIMER COROL·LARI: Dins cada un de nosaltres hi ha un factor d’estupidesa, que sempre és més gran que no ens pensem.\nSEGON COROL·LARI: Quan l'estupidesa d'una persona es combina amb l'estupidesa d'altres, l'impacte creix de manera geomètrica -ço és, per multiplicació (no addició) dels factors individuals d'estupidesa.\nTERCER COROL·LARI: La combinació de la intel·ligència en diferents persones té menys impacte que la combinació de l'estupidesa.\nVet aquí el recorregut que hem fet en un segle i mig. Ara bé, hi ha un punt en què Flaubert i Cipolla discorden, i és que aquest considerava que el factor epsilon (estupidesa) és constant a través del temps i de l’espai, quan aquell vaticinava un gran creixement del dit factor. ¿Qui tenia raó? Servidor sóc massa estúpid per respondre aquesta pregunta, i per tant em limitaré a apuntar una intuïció.\nD’una banda, deu passar que l’estupidesa dels estúpids strictu sensu està sobrealimentada per mitjans de comunicació amb continguts extraordinàriament estúpids, els quals prestigien i fan intensa, desvergonyida i precoç l’estupidesa; d’altra banda, el component d’estupidesa que hi ha en els no estúpids deu aflorar amb més facilitat per pura pressió ambiental.\nVaja, que sí, que Flaubert –malauradament– hi tocava.\nPublicat per Joan Calsapeu a 10:08 2 comentaris:\nEtiquetes de comentaris: Flaubert\nTots els menors tenen dret a una formació reglada pública, gratuïta i de qualitat. També tenen dret a l’educació -però això és feina dels pares. El primer dret està lligat al deure que els alumnes tenen d’estar en silenci a l’aula; el segon, al deure que tenen els pares d’educar els fills. Un dret, un deure. Tants caps, tants barrets.\nEntenc que l’educació és prèvia a la formació -prèvia en sentit ontològic, no cronològic. I constato que les famílies que abdiquen d’educar els fills són fàbriques d’energúmens, els quals s’esplaien, a l’escola i a l’institut, rebentant les classes. Aquests noiets estripen el dret dels altres a l’estudi i destrueixen la feina i el sistema nerviós del professor. Amb ells dins no es pot fer classe. Sé de què parlo.\n¿Què hem de fer? Jo ho tinc clar. Els energúmens (refugiats rere l’argument-imbecil·litat "Estem a l’edat del pavo, ho ho ho ho!") no han d’estar a l’institut. Tampoc han d’estar al carrer. S’han d’estar a ca seva, amb el pare o la mare, que els aguantin ells. ¿Que treballen tots dos? Doncs s’han d’estar amb els avis o amb els oncles (o en un taller, aprenent un ofici). Davant la fallida clamorosa del sistema públic d’instrucció, la família extensa ha de recuperar la seva funció tradicional: fer-se càrrec dels menors quan els pares treballen. ¿I si, per la raó que sigui, tampoc hi ha família extensa amb temps disponible?\nLlavors cal que hi hagi, diguem-ne, centres de dia: llocs on tenir estabulats els energúmens, en els quals les opcions de diversió siguin ZERO (cap ordinador, cap llibre, cap còmic, cap joguina). Llocs on s’avorriran mortalment. Cosa que és fantàstica. Els adolescents han d’aprendre a avorrir-se. De l’avorriment sorgeixen, com flors en acabat l’hivern, mil interessos i inquietuds. Molts dels que s’hi avorreixin aprendran la dignitat que hi ha en l’esforç, la barreja de sofriment i de goig que hi ha en l’estudi. I potser el valoraran. O respectaran els qui el valoren.\nPublicat per Joan Calsapeu a 14:05 3 comentaris:\nDiu Joan Puigcercós que el guerrer anticrosta Joan Ferran és una excepció dins el PSC, i que prova d’això és “la pràctica diària” dels socialistes catalans i de José Montilla en àmbits com la política lingüística i el finançament. Ferran s’estranya “que Puigcercós pari atenció en mi. Si sóc tan rèmora i poca cosa en el PSC, que no inverteixi temps en mi".\nFerran té raó, i Puigcercós no. El diputat socialista s’ha especialitzat en la croada contra els continguts catalanocèntrics a TV3 i a Catalunya Ràdio perquè s'ho creu i perquè el seu partit li ha assignat aquesta funció. La defenestració d’en Bassas a l’encara “ràdio nacional de Catalunya” i la hiperespanyolització –sí: híper– dels informatius de TV3 són una mostra del seu èxit (d’ell i del seu partit). Les “proves” que invoca Puigcercós fan riure. La mica de política lingüística del PSC consisteix a fer algun gest a favor del català mentre posa més espanyol a les escoles, a la ràdio i a la televisió, mentre no fa res per l’oficialitat del català a Europa ni per la supervivència de TV3 al País Valencià. Del finançament val més no parlar-ne.\nJoan Ferran, ¿una excepció dins el PSC? Ni prop fer-hi. M’espanta que el probable cap de llista d’ERC a les pròximes eleccions catalanes s’autoenganyi d’aquesta manera, o ens vulgui enganyar a tots -no sé què és pitjor. ERC continua necessitant una teràpia de xoc. Llàstima que, de xoc en xoc, qui hi perd és Catalunya.\nPublicat per Joan Calsapeu a 2:22 3 comentaris:\nEs demana Borges, al conte de títol El Congreso: “¿Habrá en la tierra algo sagrado o algo que no lo sea?”.\nAssaig de resposta: No hi ha res sagrat –la vida humana tampoc: deplorem els assassinats per egoisme d’espècie (i ni tan sols això serveix per evitar les matances).\nPublicat per Joan Calsapeu a 9:37 4 comentaris:\nEtiquetes de comentaris: Borges, Microassaig\n“Quan Espriu començava a escriure, el Modernisme tornava a estar de moda. L’ensulsiada del Noucentisme havia fet ressorgir els vells narradors oblidats, i les avantguardes començaven a apreciar amb ulls nous els arquitectes que havien revolucionat les ciutats catalanes i els artistes que havien anat més enllà de les coses visibles. Espriu sempre va manifestar un gran respecte per autors com Víctor Català, Joaquim Ruyra o Joan Maragall. La influència d’aquests autors va anar de bracet amb el seu interès per escriptors espanyols del tombant de segle com Valle-Inclán o Unamuno, que en temps de la República havien adquirit una nova actualitat. Alhora, Espriu va dur a terme una autèntica revisitació del simbolisme francès. En aquesta Segona Jornada Salvador Espriu ens proposem aprofundir en l’herència modernista i simbolista del poeta de Sinera de la mà de quatre especialistes que ens parlaran sobre com Espriu va acabar establint lligams amb autors de diferents literatures i sobre quin paper juguen aquestes influències literàries en la seva obra.”\nHe reproduït el text del díptic de presentació de la Segona Jornada Salvador Espriu, que organitza el Centre de Documentació i Estudi Salvador Espriu i tindrà lloc el 23 de gener al Centre Cultural Calisay d’Arenys de Mar. Els ponents seran Jordi Castellanos (UAB), Olívia Gassol (UAB), Marcelino Giménez León (UB) i Jordi Malé (UdG). El programa és aquí. Si us fa gola, us hi heu d'inscriure -feu via, que les places són limitades.\nPublicat per Joan Calsapeu a 2:12 Cap comentari:\nProbablement el PSC no existeix, segueix votant PSOE i gaudeix la vida\nEl PSC és un mite (com la democràcia, el liberalisme, la justícia o el bífidus actiu). La realitat nom PSOE. Així doncs, no passeu pena. Fumeu sense filtre, fumeu PSOE -els cigarrets amb PSC no redueixen pas la inhalació de nicotina. Au, fora recances! Voteu PSOE-C, així com els vostres connacionals voten el PP-C. Es tracta de mantenir Catalunya subjectada, emmanillada i emmordassada. I per a fer aquesta feina no hi ha millor escarceller que el PSOE-C. Voteu-lo sense manies ni dissimulació. Així el partit podrà impedir que el Parlament de Catalunya tingui capacitat de convocar cap referèndum, o que un nombre important de ciutadans pugui forçar el govern a convocar-lo.\nEs tracta de fer de Catalunya un no-país obedient, agallinat i agemolit, una massa de gent incapaç de demanar-se què vol ser; d’estamordir, dissoldre i ofegar Catalunya en l’anòmia, fins a fer-ne un tros d’Espanya sense voluntat pròpia. El projecte del PSOE-C. Voteu-lo sense vergonya: el PSC no existeix.\nPublicat per Joan Calsapeu a 7:36 3 comentaris:\nFa pocs dies vaig comentar la disputa que Josep M. Fulquet i Sam Abrams han mantingut a les planes de l’Avui en relació amb el penúltim poemari de Joan Margarit, Casa de misericòrdia. I em reca d’haver estat injust amb Fulquet. A l’últim paràgraf de la nota, servidor donava entenent que els articles de Fulquet semblaven motivats per l’enveja. Pensant-hi (i parlant-ne), crec que qui va foraviat sóc jo, i per tant rectifico. Me’n desdic. En Fulquet té tot el dret del món a qüestionar la vàlua dels versos de Margarit –hi ha raons per fer-ho, i parlar d’enveja ho trobo ara injust.\nI encara he escrit una altra cosa que tampoc és justa: que “el darrer recull de versos de Fulquet, De plata pur, ha passat per les llibreries amb molta pena i poca glòria”. Que em penedeixo d’haver escrit això!, perquè sembla que menystingui els versos de Fulquet. I no és així –al contrari. La poesia es ven poc –i la bona poesia encara menys-, de manera que el volum de vendes d’un poemari no és indicador de la seva qualitat. Ara he rellegit De plata pur i em ve de gust explicar per què crec que és molt bo.\nEl darrer volum de versos de Fulquet s’ha cuinat a foc lent –el poemari anterior, Platges de temps, data del 1980. Un llarg silenci en cerca d’una «veu» adequada que es desmarqui dels arguments estereotipats, els temes recurrents, l’autobiografisme i la filosofia d’estar per casa. Una veu nova, equilibrada i continguda, que parla a De plata pur. Els temes del recull són el temps, la memòria, el dolor i la mort, la impietat amb què el temps devora allò que resta. La tradició en què s’inscriu és la d’Ungaretti, Riba i Valéry. Els poemes són formalment impecables i de bella sonoritat. La majoria de les imatges posen en relació un ens material, concret, amb una abstracció que quasi sempre és la mort (com si el poeta ens ensenyés una badiella a l’inrevés); unes imatges que tenen llum i color: gris perla, el color de la vida que s’esblaima lliscant cap a la cendra. La majoria de poemes dialoguen amb els mestres (Shakespeare, R. Lowell, J. R. Jiménez, Riba…), els quals fan acte de presència per mitjà d’un vers introductori. El pes de la tradició és important. De plata pur és un feix de versos magnífic que cal assaborir així com s’han gestat: amb lentitud. Vegeu-ne un poema i valoreu-lo vosaltres mateixos:\n“Tempo, fuggitivo tremito\nno redimit, el temps\nen què t’has disgregat\nde ser, i temptes,\nil·lusió de tu mateix,\nel va exercici del dolor,\nde plata pur.”\n(Josep M. Fulquet, De plata pur, Angle, 2007, p. 21.)\nPublicat per Joan Calsapeu a 14:26 2 comentaris:\nEtiquetes de comentaris: Josep M. Fulquet\nLa història és coneguda. De tornada del seu primer viatge a Amèrica, Joan Cristòfol Colom desembarca a Pals i és requerit pel rei Ferran perquè comparegui davant Sa Majestat al monestir de Sant Jeroni de la Murtra, a Badalona. Hi arriba tres dies després, i en acabada l’audiència reial fosqueja: és tard per anar a Barcelona. ¿On dormirà l’almirall Colom? Molt a prop del monestir hi ha el Mas Sunyol, que pertanyia a la seva família. És probable, doncs -com diu Jordi Bilbeny-, que el descobridor anés a dormir a ca seva.\nLa qual cosa és lògica, però no segura, perquè hi ha altres possibilitats. Pot ben ser que en aquell moment les condicions del Mas Sunyol no fossin òptimes, i que el navegant acceptés l’hospitalitat d’algú altre. L’Albert Fortuny s’ha pres la molèstia de demanar pels masos que hi ha prop del monestir, mem si tenen notícia de la pernoctació de Colom. I sí, tu. Resulta que a Can Butinyà i a la Torre Pallaresa en tenen notícia. Fortuny ens ho va explicar, a Arenys de Munt, en el darrer Simposi de la Descoberta Catalana d’Amèrica.\nCan Butinyà és la més antiga de les masies de la zona. La propietària –una dona d’edat– assegura que hi conserven el llit on va dormir Colom, cosa que sap pel seu avi, que el preservava seguint la tradició del seus ancestres. Al segle XVIII el mas es va tirar a terra i el propietari el va aixecar de nou... però va tenir cura de guardar el llit! Poca broma.\nD’altra banda, al costat del monestir hi ha la Torre Pallaresa [a la foto], les llindes interiors de la qual estan ornades amb capitells i motllures. Doncs resulta que Joan Amades va publicar un article en què afirmava que Colom es retirà a descansar a la Torre Pallaresa, una casa “de su quinta”, i que va deixar-hi un enorme feix de documents enterrats, que no s’han trobat mai -i mira que han grufat arreu. Un nimbe de misteri plana damunt el mas. En primer lloc, perquè la documentació relativa a la Torre desapareix el 1462 i no reapareix fins al 1520, essent-ne propietari el bisbe de Barcelona, Pere Joan de Cardona. En segon lloc, perquè algú s’ha entretingut a esborrar tres dels vint escuts que hi ha al casal, gravats en pedra. I en tercer lloc, perquè encara és visible una inscripció -el vers és d’Ovidi- que fa així: “Tota la terra és pàtria per al fort”, i que sembla al·ludir un viatger.\nColom, ja ho veieu, no s’acaba mai, és un pou sense fons. Del 20 de gener al 5 de febrer es fa a Barcelona un cicle de conferències (el títol genèric és Cristòfor Colom fou català) sobre el tema: vet ací el programa.\nPublicat per Joan Calsapeu a 13:50 3 comentaris:\nEtiquetes de comentaris: Badalona, Cristòfol Colom\nSi teniu el vici de seguir les disputes literàries que ara i adés amenitzen la lectura de la premsa, deveu tenir notícia del petit (i divertit) duel que Josep Maria Fulquet i Sam Abrams han protagonitzat a les planes de l’Avui. El motiu de les raons és el penúltim poemari de Joan Margarit, Casa de misericòrdia, premiat profusament i venut com el pa calent a les llibreries. Si no és el cas, us poso al dia.\nEl 12 de novembre de l’any passat Fulquet publica un article, de títol Margarit, en què atribueix l’èxit dels versos de l'arquitecte a una “operació de màrqueting” que explota la "llagrimeta fàcil" i té a veure amb la miopia dels grans editors, que impedeixen “la publicació de llibres de molta més tensió i ambició poètiques”.\nEl 10 de desembre arriba la rèplica d’Abrams (Por de la vida), qui troba l’article de Fulquet “poc encertat perquè era predominantment destructiu i estava motivat, sobretot, per l’enveja de l’èxit literari i comercial que ha suscitat Casa de misericòrdia”. Abrams considera que “la vàlua literària de Margarit està fora de dubte”, constata que “la literatura catalana moderna tolera molt malament els escriptors vitalistes” (la teringa que fan Maragall, Salvat-Papasseit, Puig i Ferreter, Bartra, Sampere, Porcel, Lluís Solà, Pere Rovira, Palol, Villatoro i Alzamora), a l’antípoda dels quals hi ha Carner i Sagarra, “icones que els que tenen por de la vida reivindiquen davant el perill dels vitalistes”.\nLa contrarèplica de Fulquet apareix el 2 de gener de l’any nou, amb un article (Por de no res) en què el poeta i traductor es descorda i l’emprèn no només contra Margarit, sinó també contra Abrams. Del primer, escriu que “la seva vàlua poètica és inversament proporcional a la pluja de distincions que li cauen al damunt en l’actualitat”, i troba que “l’espontaneisme biogràfic no fa sinó excitar el voyeurisme del lector, en general poc disposat a aventures intel·lectuals de certa envergadura". Del segon, escriu que “el seu talent crític faria més goig al servei de la psicologia recreativa”.\nCrec que el professor Fulquet té raó quan diu que la vàlua literària de Margarit és matèria opinable i que “potser sí que caldria parlar-ne més”, però el trobo malencertat en tota la resta. Parlem-ne, doncs. A mi em sembla que la poesia de Margarit és bona, encara que sigui fàcil i a pesar del pes que hi té el component biogràfic. Si la poesia “accessible” fos dolenta, hauríem de llençar per la finestra Baudelaire, Frost, Papasseit, Martí i Pol i molts més –cosa que no em semblaria correcta. I si el pes de la pròpia biografia fos un demèrit per als versos, hauríem de llençar la major part de la poesia europea i nord-americana dels segles XIX i XX, de Whitman a Someck passant per Estellés. D’altra banda, penso que és bo per a la literatura catalana que un poeta assequible tingui èxit de públic, ja que així guanyem per a la poesia lectors que d’altra manera no s’hi aventurarien.\nVaja, que si el primer article de Fulquet era desafortunat, el segon no el millora.\nPublicat per Joan Calsapeu a 2:47 4 comentaris:\nEtiquetes de comentaris: Josep M. Fulquet, Sam Abrams\nDiu Pessoa: “Aprèn a gaudir de tot, no del que és sinó de les idees i els somnis que provoca. [...] Per això et cal no tocar res. Si toques, el teu somni morirà, l’objecte tocat ocuparà la teva sensació. Veure-hi i sentir-hi són les úniques coses nobles que conté la vida. Els altres sentits són plebeus i carnals.”\nFaig jo: Doncs jo ho visc al revés, senyor Soares: sóc allò que toco. La meva forma interna (ço és, l’ànima) es correspon amb la forma externa dels objectes que palpo. No és que les coses m’influeixin, és que em fan ser això que sóc –em delimiten i m’afaiçonen. Els objectes amics em donen identitat, i els enemics, encara més. Per això em fa pànic llegir: perquè, llegint, són uns altres que em pasten –jo no faig res, i no puc evitar que els altres m’enformin: sense ells no sóc ningú. La meva única defensa rau a abraçar la màxima pluralitat de constructors i construccions: així ningú no em posseeix en exclusiva, i dins meu en som molts a defensar-nos dels posseïdors absorbents.\nEn aquest punt no sóc Pessoa, sinó Pla: profundament superficial.\nPublicat per Joan Calsapeu a 13:49 2 comentaris:\nEtiquetes de comentaris: Microassaig, Pessoa\nLa xarxa ens aboca a una gestió frenètica de la informació, que entomem de manera irreflexiva. Ahir em va passar. Vaig rebre una mena de power point que denunciava l’amenaça de l’antisemitisme i el totalitarisme; feia molt de goig, així que –sense pensar-m’ho– el vaig reenviar a un parell de persones. Error: era propaganda dels lobbies proisraelians que hi ha a Catalunya. Eren tan eloqüents aquelles imatges de l’holocaust, i les apel·lacions a la necessitat de preservar-ne la memòria!... que no vaig parar esment en el moment i en la intenció i en el sofisma de fons.\nEl meu amic Juli Cuéllar em va fer veure l’error –gràcies, Juli– i em féu arribar un article magnífic de Jennifer Loewenstein, directora associada del Programa d’Estudis sobre l’Orient Mitjà a la Universitat de Wisconsin-Madison. Lleixivet pur. Desinfecció total. Higiene mental en temps empastifats. Lowenstein deixa molt clares tres coses cabdals: (1) El terror desencadenat per Israel contra la Franja de Gaza no té res a veure amb Hamàs, ni amb el “terrorisme”, ni amb la “seguretat”; (2) la crisi actual no té res a veure amb la llibertat, la democràcia, la justícia o la pau, i (3) Israel no té ni ha tingut mai cap intenció de permetre un estat palestí sobirà i viable al costat de les seves fronteres.\nSi Hamàs no existís, seríem allà mateix, perquè el problema no és Hamàs, sinó la conculcació sistemàtica dels drets nacionals palestins des de fa seixanta-un anys i el desig israelià d’exercir l’hegemonia a tota costa. El factor islamista només és una excusa per enterbolir l’atmosfera de la crisi i justificar les agressions continuades contra el poble palestí. Si Israel hagués buscat alguna forma de convivència civilitzada amb els palestins, l’hauria trobada; però no ha volgut i no vol. No va voler el 1948, quan es va apropiar d’un 24% de territori més enllà del que legalment li pertocava. No va voler quan el 1967 va ocupar el 22% del territori que restava de la Palestina històrica. No va voler el 1976, quan va votar a les Nacions Unides (només amb els EUA) contra una solució de dos estats. No va voler el 1978 ni el 1982, quan va bombardejar i va arrasar Beirut. No va voler el 1987, quan la primera Intifada s’estengué per la Palestina ocupada. Et caetera.\nEn fi. Tot això Loewenstein ho explica molt bé a l’article Si Hamàs no existís. I mentrestant, per aquí, Vicenç Villatoro va dient que cal neutralitzar el poder militar de Hamàs perquè la pau sigui possible. I els palestins continuen patint, expulsats de les seves cases, tancats en camps de refugiats, presos al seu país, torturats, massacrats, davant la passivitat còmplice de la comunitat (?) internacional.\nPublicat per Joan Calsapeu a 1:05 9 comentaris:\nEtiquetes de comentaris: Palestina, Política\nSom, en general, analfabets sentimentals. No llegim els nostres sentiments –no en sabem–, sinó els clixés que diuen que els representen. No sabem sentir el que sentim, sinó el que toca sentir -la covardia hi fa molt, perquè els nostres sentiments autèntics fan por. En aquesta matèria, la malaptesa es veu agreujada per la fretura de temps. Desxifrar la nostra escriptura sentimental demana calma, i sovint no en tenim. No sentim perquè no tenim temps per sentir. Jo m’hi trobo de dilluns a dijous, quan la feina m’aclapara i només sento urgència i cansament –però una cosa i l’altra són sensacions, no sentiments. És a partir del divendres que puc començar a sentir.\nContra aquesta pressió anorreadora no hi ha altre antídot que la soledat, la literatura i la conversa pausada amb persones intel·ligents. Tot demana temps, i ganes.\nPublicat per Joan Calsapeu a 9:20 4 comentaris:\nTé raó la Care Santos quan diu que “estem vivint el moment de la narrativa del jo” i que ara “ve de gust explorar aquest nou camp i deixar de banda la ficció pura”. Aquest tirat juga a favor dels dietaris, que a casa nostra han assolit una qualitat extraordinària (els d’Enric Sòria i Ramon Guillem són impagables, com ho foren els de Josep Pla i Marià Manent).\nAhir vaig enllestir la lectura del Dietario voluble (Anagrama, 2008) d’Enrique Vila-Matas, i m’ha sabut greu consumir l’última pàgina, perquè hauria volgut que no s’acabés mai. El llibre abasta els tres últims anys (2005-08) del quadern de notes personal de l’escriptor barceloní, una part de les quals ja van ser publicades a l’edició dominical d'El País de Catalunya. El volum és magnífic. El dietari sorgeix sobretot de l’experiència lectora de Vila-Matas, és el llibre d’un lector-que-escriu i que intenta entendre el món recolzant-se en una pila d’autors que li fan companyia (Erasme, Montaigne, Flaubert, Pessoa, Kafka, Roth, Bolaño, Gracq, Tavares, Borges, Murakami, etc.). Fidel al seu estil híbrid, Vila-Matas juga a esborrar la frontera entre realitat i ficció, entre biografia i literatura, entre la vida i els llibres -però això ho diu tothom: és un tòpic.\nPotser ja no és tòpic dir que Vila-Matas posa la seva immensa cultura literària al servei del plaer i la intel·ligència del lector. Amb una prosa amable -que de vegades recorda la de Calders-, amb calidesa, l’escriptor ens guia dins un territori que és alhora personal i de tots, un arxipèlag de llibres en un oceà d’estupidesa –la profecia de Flaubert feta realitat–, i ens convida a sobreviure nedant d’illa en illa.\nPublicat per Joan Calsapeu a 12:27 6 comentaris:\nEtiquetes de comentaris: Vila-Matas\nPublicat per Joan Calsapeu a 15:12 2 comentaris:\nLa terra és un ventríloc que fa veure que les persones parlem, però és Ella qui estrafà la veu en la veu nostra. Quan parla en els altres animals, en les plantes, en les pedres, llavors Ella no imposta la dicció. Hi ha, però, ocasions en què la veu de Gaia flueix amb naturalitat dels peus als llavis humans: en el plaer i el dolor cridats, en la gemegor del sexe i de la mort, en el deliri psicotròpic provocat per la ingesta d’alguns bolets.\nPerejaume proposa una idea similar a L’obra i la por, però el santpolenc va encara més enllà: “Fins a quin punt els humans veiem el que s’ha de veure, creiem en el que s’ha de creure, que potser la mateixa certesa és una forma d’obligar-nos, que fins i tot potser comprendre és obeir: una esbiaixada manera d’obeir.” [p. 103]\nGaia és tèrbola i salaç, cruel i escruixidorament immoral. La nostra veu és la seva. Som la seva metàstasi, l’instrument de la seva autodestrucció. Som Ella.\nPublicat per Joan Calsapeu a 5:33 Cap comentari:\nAmb els anys he après que les festes de Nadal són un indicador prou fiable de felicitat: si et deprimeixen o t’irriten, vol dir que no ets feliç; si et plauen vol dir que (potser) sí que ho ets; si et són indiferents, em temo que l’indicador cessa d’indicar res. El Nadal subratlla els nostres estats d’ànim: els depressius es deprimeixen i els alegres exulten. A mi els dies que van de Nadal a Reis em fan feliç per la senzilla raó que m’aporten descans i temps. Són dies per no anar enlloc, ni comprar res, ni regalar res a ningú, ni fer compliments... dies per deixar lliscar el temps i omplir-lo de mi. De vegades la felicitat no és sinó temps –perquè som un desfet de temps i anhelem, sobretot, surar de nou.\nPublicat per Joan Calsapeu a 23:50 4 comentaris:\nPublicat per Joan Calsapeu a 1:33 Cap comentari:


Finestra oberta: Al juny, marxen els grans de l'escola\nLa setmana passada vàrem marxar amb els grans de l'escola de viatge de final d'etapa. Quatre dies a la platja fent esports d'aigua. Quatre dies convivint intensament per tancar un camí que hem fet junts durant quatre anys.\nVaig tenir-los per primer cop a tercer i hem anat plegats fins ara, que marxen a sisè. De fet, per bé o per mal, l'escola rural també té això, he estat aquests anys el seu referent, el seu tutor i el vincle que s'estableix és força fort i ens arribem a conèixer molt.\nQuatre anys donen per a molt. Moltes anècdotes i experiències i tancar aquest període amb un viatge, sigui del tipus que sigui, està molt bé. És posar la cirereta al pastís. És tancar el seu pas per l'etapa amb un bon regust de boca. És cert que hem anat fent colònies, aquest any també, però que d'alguna manera ells mateixos organitzin alguna part del viatge, triant la destinació o bé fent unes samarretes per anar tots iguals a Port Aventura, és interessant, és positiu. Fa que acabin l'etapa esdevenint, per primer cop, veritables protagonistes i organitzadors del seu viatge. Fins ara els venia tot donat. Fins ara sabien la destinació uns dies abans de marxar, en canvi aquest cop, la iniciativa va sorgir d'ells i per tant, és bonic pensar que representa una metàfora del seu pas per l'escola. Passen de ser l'espectador més o menys passiu a l'hora d'organitzar quelcom -ja que n'estan aprenent-, en aquest cas un viatge, a esdevenir veritables actors d'aquest, prenent decisions i proposant, i això, en definitiva, és créixer. És posar en pràctica i en valor allò que s'ha anat treballant i aprenent.\nHi ha molts models de viatges, moltes maneres d'organitzar-los i el grau d'autonomia que assoleix cada grup depèn d'ells mateixos, ja que cada grup és diferent, però tots, d'una manera o altra, prenen un rol actiu i decideixen fins on volen arribar i d'aquesta manera tanquen el seu pas per l'escola primària prenent decisions. Actuant. Sent protagonistes.


Taller de llengües: de maig 2013\nTaller de llengües\nLa llengua és per damunt de tot comunicació\nCom canvien les coses!!\nAquest còmic es una representació de que a classe pots riure i treballar a l'hora.\nERIC I CRIS\nPublicat per Taller llengues a 13:58 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Còmic\nL'estudiant i el trompetista.\nAquest còmic intenta explicar que si no estudiem i ens esforcem durant tot l'any ens tocarà recuperar i potser repetir curs (Adaptació de la faula La formiga i la cigala.)\nPublicat per Taller llengues a 13:51 Cap comentari:\nCarrer Sant Miquel, per on passen els estels\nEl meu carrer és molt llarg\ncreua tota la Barceloneta\ni acaba a prop de la platgeta,\ns'escolta el mar\ni es molt relaxant.\nAl costat de casa meva\nhi ha una un forn de pa i un contenidor.\nEl pa està molt bo\ni el contenidor fa pudor.\nTambé hi ha tres fanals apedregats\ni a sota viuen quatre gats.\nAls balcons hi ha molta roba estesa\nque dona un aire de pobresa.\nAls matins és solejat i silenciós\nperò a la tarda hi ha enrenou,\nels nens del carrer\nsón molt juganers.\nA la nit els camions\nvan despertant a tothom.\nPublicat per Taller llengues a 11:44 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: El meu carrer\nEl carrer d'En Cortinas del barri baix\nEl meu carrer està al barri de Ciutat Vella, és estret, llarg i bonic. Comença al carrer de la Sèquia i acaba a la placeta del Comerç. La plaçeta sempre esta plena de nens que juguen a pilota o a fet i amagar pels carrers del costat. És un carreró ple de portals i balcons on sempre entra el sol i fa olor a pa de bon matí.\nEstic parlant del carrer d'En Cortinas. És curiós, hi ha moltes cortines penjades a les finestres dels balcons. Deixant de banda aquesta curiosa anècdota, el carrer és ple de veins molt interessants de conèixer per riure i divertir-se.\nNo és el millor carrer del món pero és acollidor i encantador.\nPublicat per Taller llengues a 14:06 Cap comentari:\nAvinguda Icària, un carrer prop del mar\nEl meu carrer està al districte de Sant Martí de Barcelona, al barri de Poblenou, a prop de la Vila Olímpica que es va construir per a les olímpiades de l'any 1992. Es llarg i ample, comença a la Villa Olimpica i acava al cementiri de Poblenou, gairebé tocant a la platja.\nEl meu carrer es molt agradable, sempre hi ha gent, sobretot turistes que van a la platga a prendre el sol i als restaurants. A prop de casa meva hi ha un forn de pa on gairebé sempre vaig a comprar pa i pastes. Una mica més cap a la dreta hi ha una papereria on vaig a buscar el material per a l'institut, i xuxes . A l'altre costat de la vorera hi ha un centre comercial on hi ha molts restaurants, botigues de roba, de joies, una óptica i un cinema, on moltes vegades vaig a veure-hi pel·lícules amb els amics. Una mica més enllà hi ha el supermercat on comprem normalment dissabtes i diumenges.\nAlguns divendres vaig amb el meu pare i el meu tiet a mengar a un wok boníssim que està en el centre comercial.\nPublicat per Taller llengues a 13:44 Cap comentari:\nEl carrer Hospital de Barcelona\nEl meu carrer comença a la Rambla de les Flors i acaba al carrer de Manso. És un carrer per on hi passa molta gent perquè estan les botigues més boniques del barri.\nEl pis on visc té dos balcons amb 7 finestres que donen al carrer Roig. Des d'allà puc veure l'institut Miquel Taradell que està a prop del Milà i Fontanals. A prop de casa meva hi ha una placeta en la què estaven construint l'hotel Barcelò i m'agrada anar a jugar.\nEl seu nom prové de l'antic hospital general de la ciutat de Barcelona, instal·lat en un edifici gòtic del segle XV. Es va crear per tal de reunir en un sol edifici els diferents hospitals que hi havia a la ciutat i va funcionar fins l'any 1926.\nDins l'antic hospital hi ha un museu i una biblioteca de la qual sóc soci i vaig sovint a buscar llibres. Els que més m'agrada llegir són d'històries actuals d'adolescents.\nEl meu carrer és el millor del món per a mi, encara que a algunes persones no els agrada. Però a mi tant em fa, perquè tinc amics molt bons ja que ens coneixem des de que èrem petits ;-)\nGràcies a la gent enamorada del meu carrer\nPublicat per Taller llengues a 14:03 Cap comentari:\nLLull, una calle cualquiera del ensanche barcelonés.\nMi calle tiene nombre de escritor antiguo,\ny es muy luminosa.\nSu luz proviene del mar\ny se oye la tranquilidad.\ny muy poblada,\nen sus balcones lucen\nlos molinillos de colores de los niños,\nrodando al son del viento.\nJardines de Gandhi\ncon miles de perros,\ntiene muchos portales,\nviejos y nuevos.\nUn bonito parque,\ncon bonitos jardines,\nen el que niños y perros\ntiene una estatua\nde un pacifista indio\nEn el bar de la calle\nfanáticos del Barça\nlos partidos van a ver\ny también, a comer.\nPublicat per Taller llengues a 13:53 Cap comentari:\nCARRER OBRADORS, EL MILLOR DE TOTS\nEl meu carrer és petit i estret\ni no m'agrada gens.\nEstà brut i fa pudor a pet,\nperò la roba estesa li dóna alegria.\nEl meu carrer no val res,\nsón deu portals trencats i foradats.\nNo hi ha papereres i\ntot queda escampat per allà.\nAl meu carrer no hi ha res,\nnomes dos bars restaurants no gaire grans.\nNomés entra el sol de biaix\ncom qualsevol carrer del barri baix.\nPels matins el meu carrer\nsembla un desert!\nPerò tot just davant casa meva\nhi ha una discoteca de nit,\nque mai deixa dormir!\nAl meu barri només hi ha un parc\non no hi puc anar a jugar\nperquè no està permès\nper a la meva edat.\nI a poc a poc, el meu carrer\nPublicat per Taller llengues a 12:58 Cap comentari:\nAquest bloc suposa un treball col·lectiu dels alumnes d'un crèdit variable de 1r d'ESO de l'institut Verdaguer de Barcelona.\nEl meu carrer (12)\nJocs de llengua (1)\nMissatge desconegut (1)\nPosters digitals (3)\nPresentació cal·ligrames (1)\nPresentació còmic (2)\nPresentació curs 2012/13 (4)\nPresentació El meu carrer (1)\nPresentació entreteniments de llengua (1)\nPresentació Gloster (1)\nPresentació missatge per dexifrar (1)\nPresentació Poemes audiovisuals (1)\nsopa de lletres (1)\nConjugar verbs en castellà\nConjugar verbs en català\nDiccionari català Dídac\nEl món dels llibres\nFem socials de primer\nLLull, una calle cualquiera del ensanche barceloné...


La dreta alternativa (i III)\nAguantarà Europa aquest centaure?\nActualitzada 28/02/2017 a les 22:03\nLlegint aquests dies sobre el gran canvi que ha dut Donald Trump a la presidència, no sé ben bé per quina raó em venien al cap alguns passatges d’El Príncep, el breu tractat de política de Maquiavel, i la posterior dedicatòria que va dirigir al Magnífic Llorenç de Mèdici a fi que pogués arribar a la grandesa que el destí i les seves virtuts li auguraven. Steve Bannon deu ser un bon lector d’aquest petit llibret d’una mica més de 100 pàgines. Com Maquiavel aconsella al nou príncep que hi ha dues maneres de lluitar: amb les lleis i amb la força. La primera pròpia de l’home i la segona, de la bèstia. Posa l’exemple d’Aquil·les, que va ser educat per un centaure, meitat home i meitat bèstia, ja que el nou príncep ha de fer ús de les dues naturaleses. I com que moltes vegades el nou príncep s’haurà de comportar com una bèstia, caldrà que actuï alhora com a lleó i com a guineu, segons el moment, els interlocutors i els interessos a preservar. No cal, per tant, defensar sempre els mateixos principis ni observar avui la paraula donada ahir. Sempre hi ha raons legítimes per amagar la inobservança. Això sí, cal saber disfressar-se bé i ser hàbil en fingir i en dissimular. Un Carnaval permanent. “Els homes són tan simples i lligats a les necessitats del moment –escriu Maquiavel- que aquell que enganyi sempre trobarà qui es deixi enganyar.” Ja fa anys que el pensament conservador i el pensament de la dreta alternativa –una definició post veritat per denominar l’extrema dreta– amb webs, xarxes, publicacions i think tanks amb molt diner, van difonent les idees intolerants de l’Alt-Right, una tesi absolutista del poder polític, com a solució a la debilitat i fragmentació –no dels petits estats italians, com en temps de Maquiavel– sinó ara d’Occident. L’Alt-Right és feixisme, nacionalisme fortament cohesionat sota l’America First, estret i pervers, que ens vol tornar als anys 30. Aguantarà Amèrica els pròxims quatre anys aquesta muntanya russa de piulada diària si és com aquestes quatre primeres setmanes? Aguantarà el maquiavèl·lic “cada dia hi haurà una batalla”, com anticipa Bannon? Aguantarà que Trump sigui “el líder del ramat”, com ell mateix diu? Aguantarà Europa aquest centaure?\nMasses preguntes i encara n'afegiria un munt de més. L'historiador Howard Zinn deia que "en un tren en moviment, no et pots quedar aturat". Sento que és un bon lema fins i tot per a un centaure, potser no, ja veurem. i Gràcies!


Puyo es llança a la categoria superior deTR3 i recull bons resultats | Matarranya Media\nPuyo es llança a la categoria superior deTR3 i recull bons resultats\nA només una prova de la fi del campionat, el pilot va apostar per medir-se en una categoria superior\nPuyo durant la prova de l'any passat a Vall-de-roures. | Foto: J.Puig\nEl motociclisme ja ha représ la seua activitat després de l’aturada de l’estiu. El Campionat d’Espanya de Trial va disputar el passat cap de setmana una nova prova d’esta modalitat a la província de Girona en la presència d’un únic representant del Club Trial Matarranya.\nSergio Puyo va competir en la categoria de TR3, un nivell superior al que habitualment assistix el pilot. La impossibilitat de poder emportar-se el campionat en una categoria inferior li va abocar a enfrontar-se a un major nivell. “Com no tenia opcions a lluitar pel campionat, vaig decidir medir el meu nivell”, així i tot, “va ser un trial en el qual em vaig trobar còmodo”, va admetre. Un nivell que també li va repercutir a nivell físic, exigint-li una major implicació i en el qual finalment va recollir un sèptim lloc. En este sentit, el pilot va admetre que “la veritat és que hi ha diferència, són zones molt més dures”, en comparació amb la seua categoria habitual, TR4. Els millors registres els va marcar Puyo en la primera volta del dissabte i la segona del diumenge. “Amb una mica més de sort hauria pogut pujar al podi”, va dir el pilot. Encara així, Puyo va aconseguir sobreposar-se el passat cap de setmana a la pilot Berta Abellán, una de les dones més reconegudes en este esport, que va marcar una vuitena posició.\nLa prova, disputada a Ripoll, va ser una competició lliure de públic i comptant amb totes les mesures de seguretat. “El fet de tindre públic que et done suport i t’anime és indispensable, ja no sols per la mateixa competició sinó per l’ambient de carrera durant tot el cap de setmana”, va admetre Puyo. Per a la identificació dels pilots es va utilitzar un nou sistema de marcatge a través de mòbil gràcies a un xip integrat amb les motocicletes.\nEn la prova disputada de Girona i la suspensió del campionat a Galícia, el Campionat d’Espanya 2020 es clausurarà en la pròxima prova que se celebrarà a Cal Rosal. La prova del Matarranya del Campionat d’Aragó, que haguera tingut lloc a Massalió, no es realitzarà.


Txoria txori: #nouPaísnovaBanca\nComença la setmana decisiva per fer “el vot de les nostres vides”. Tot el que hem arribat a sentir aquests dies, les múltiples malvestats que provocarà la independència, serà broma comparat amb les barbaritats que ens esperen per a aquesta setmana.\nTenen por, molta por. No saben què fer i ens volen afeblir atacant-nos amb totes les armes que tenen al seu abast. Però no poden fer res perquè ara ja només és vàlida una arma i prou: la força de les urnes. I aquí només depenem de nosaltres mateixos perquè guanyem.\nEl 27 de setembre tenim unes eleccions que no són les habituals. Fins i tot el mateix Obama, amb les seves declaracions acordades amb el govern espanyol, ha reconegut que els catalans ens hi juguem el futur. Ens hi juguem poder construir un nou país.\nI, com que volem construir un nou país per a tothom, més just, més transparent, més ric..., tots els poders fàctics, tot l’establishment que depèn de l’statu quo, ha corregut a defensar els seus privilegis amb ungles i dents.\nNo hi ha res: si la banca resultant d’haver destruït el sistema català de caixes de proximitat, d’haver enganyat els seus clients amb productes infumables, d’haver creat un immens forat amb deutes insostenibles que s’han hagut de cobrir amb les aportacions de fons públics que hem pagat entre tots..., amenaça amb vés a saber què, la resposta és ben clara: construirem un nou país amb una banca millor!\nSi algun empresari gosa tractar els seus treballadors com si fos un cacic del segle XIX extorquint-los perquè votin el que convé als interessos particulars de l’empresari, la resposta és ben clara: la democràcia no es compra, el sistema laboral del nou país serà molt millor!\nSi la Junta Electoral gosa imposar uns determinats programes polítics a les televisions públiques per influir en el vot dels ciutadans, la resposta és ben clara: no només els mitjans de comunicació seran millors i més lliures, sinó que el nou país construirà una Junta Electoral independent de les influències polítiques.\nEl 27 de setembre tenim l’oportunitat de construir aquest nou país. Els catalans que hem sortit al carrer tots aquests últims 11S no ens equivocarem pas. La majoria absoluta de JuntspelSí ens farà imparables!


Inici | Docència impartida pel Departament de Psicologia | Curs: 2011-12 | Psicologia (2002) | Intervenció psicològica\nSessió Magistral 64 60 124\nProves de desenvolupament 0 10 10\nResolució de problemes, exercicis a l'aula ordinària Donar resposta a les preguntes de les Proves d'Avaluació Continuada (PACs); activitat que es fa en grup.\nL'avaluació delgrau d'adquisició de coneixements i de la qualitat en l'execució delsconeixements i habilitats, pròpies de l'assignatura, es farà a través de lafeina feta per l’alumne durant tot l’any. Específicament, l’alumne haurà de:\n(1) Llegir els materials que es faciliten per al seguiment de l’assignatura i extreure lesconclusions per a cada un dels temes; conclusions que caldrà presentarindividualment i per escrit a l’espai creat a aquestefecte en el Moodle dins el termini especificat,\n(2)Resoldre 4 PACs (Proves d’Avaluació Continuada), que cal fer en grup i perescrit.\n(3) Realitzarla lectura obligatòria i el treball associat a aquesta lectura.\n(4)Participar (individualment) en un o dos dels debats virtuals programats (viaMoodle),\n(5)Contestar a dos exàmens.\nA continuació es detallacadascun dels requisits:\n(1) Treball de reflexió: les conclusions dels temes\nPer a cada un dels temes de que consta el temari del’assignatura, tothom haurà de redactar unes conclusions. Aquest exercici esfarà individualment i es presentarà via Moodle a l’espai assignat a l’efecte ien el temps previst. Es recomana no esperar al darrer dia per a fer-ho, moltmenys al darrer minut, doncs es corre elrisc de no poder presentar el treball. Es condició necessària presentar unmínim de 10 d’aquests treballs de conclusions per rebre la valoraciórelacionada amb aquest concepte. Específicament, per sota de 10 l’alumne norebrà cap punt, i a partir de 10 i fins al màxim de 15 rebrà entre un i un punti mig de forma proporcional al número de conclusions que presenti. No s’acceptarantreballs fora de termini i/o per qualsevol altra via que no sigui el Moodle. Labústia personal dels professors, també la telemàtica, no són llocs ondeixar/enviar aquests treballs. Els treballs que arribin per aquestes vies noseran considerats.\n(2) Proves d’Avaluació Continuada (PACs) :\nEnaquesta assignatura es proposa un model d'adquisició dels coneixements a partirde la realització d'una sèrie d'activitats al llarg del curs. És a través de laresolució d'aquestes activitats que l'estudiant demostra el grau d'adquisicióde coneixements, així com el nivell assolit en l'ús d'aquests coneixements. Talcom ho entenen els responsables de l’assignatura, el seguiment de l'avaluaciócontinuada és clau en l'aprenentatge d'aquests (nous) coneixements.\nLesPACs estan formades per 5-6 preguntes relacionades amb els continguts del’assignatura. La forma de realitzar els treballs de les PACs és en grup( entre 3 i 4 persones ), que serà el mateix per a les dues PACsprogramades (els professors faran les assignacions als grups de treball seguintl’ordre de llista de la matrícula de l’assignatura). Les respostes a lespreguntes no poden excedir el límit de 600 paraules (això és per pregunta). LesPACs s'han d'enviar (una sola còpia per grup) en un arxiu en format Word a labústia " lliurament PACs " del Moodle . Tots els treballs han d'anar identificats a la primerafulla amb els noms dels seus autors. Noenviar arxius en format pdf .\nElsprofessors donaran les orientacions necessàries per a la realització de lesPACs i regularan, segons el seu criteri acadèmic, el tipus de suport que donena l'alumne per tal de facilitar al màxim el seu procés d'aprenentatge i detreball personal (veure apartat d'avaluació). Es farà un retorn general amb indicació de quins són els criteris que s'han tingut en compte per a lavaloració de cada PAC. Igualment, es resoldran els dubtes individualsi concrets que puguin sorgir.\n(3) Lectura obligatòria :\nLa lecturaobligatòria correspon al treball de Miró (2003), recollit a labibliografia. El treball sobre aquesta consta de dues parts. La primera és un resum dels continguts del llibre (amb una extensió màxima de 3000paraules). La segona part consisteix a donar respostes a les qüestions següents:\n1. Diferències i semblances entredolor agut i crònic: naturalesa, avaluació i tractament.\n2. En què basaries i quins detallsconsideraries incloure en un programa de prevenció de la discapacitat i dolor d’esquenacrònics.\n3. Quin és el paràmetre mésimportant, per útil, en l’avaluació de les persones amb dolor crònic?.Justificar la resposta.\nLa resposta per a cadauna d’aquestes 3 preguntes no pot excedir les 800 paraules. La data màxima depresentació és.\n(4) Debat(s) Virtual(s):\nLa finalitat d'aquesta activitat ésidentificar el grau de coneixements o la percepció que els estudiants tenenrespecte alguns dels continguts que integren l'assignatura. La qualitat iidoneïtat de les aportacions al debat és el que serà valorat (la participaciómínima en el debat serà d’una intervenció en almenys un dels dos debatsprogramats). Les temàtiques dels debats i les dates en les que restaran obertss’informaran a través del Fòrum de notícies del Moodle. La previsió és que elsprofessors intervinguem en el debat només si cal fer algun comentari o matisaralguna qüestió que pugui ser útil per al desenvolupament del procésd'aprenentatge.\nFinalment es importanttenir present que les opinions expressades en el debat no tindran unaincidència negativa en les avaluacions posteriors; ans al contrari, aquestaactivitat servirà per a perfilar la nota final en sentit positiu. Elsprofessors donaran instruccions més precises abans de la realització del debat,no obstant, cal saber que el debat es farà de forma virtual mitjançant l’espaidel moodle , i que hi haurà una segona part presencial (a realitzar aclasse) que servirà com a resolució de les aportacions al debat en la queparticiparan a més dels alumnes, els professors de l’assignatura.\nAl llarg del curs es realitzaran dosexàmens objectius tipus test. Els alumnes que obtinguin una puntuació de 5 osuperior evitaran haver de tornar a avaluar-se d’aquesta part del temari en laconvocatòria final (es tracta, doncs, del que es coneix com examenalliberador de matèria ). El segon es farà el mateix dia que està previstque es faci l’examen final de l’assignatura i que ens ve determinat des de laFacultat. Com no podia ser d’altra manera,el contingut de les classes pràctiques forma part del material susceptible deser avaluat en els exàmens de l’assignatura.\nEn totes les activitats, l 'originalitat en lesaportacions personals és fonamental . Així, doncs, el plagidels treballs comportarà la qualificació de suspens en la prova. En darrerterme, en cas de còpia, frau, plagi o qualsevol altra conducta inapropiada enun entorn acadèmic, l’alumne/s implicat/s suspendrà el treball i/o l’assignatura.\nCada activitathaurà de presentar-se en la forma i moment que especifica el pla docent, noseguir les instruccions per a la seva presentació comportarà l’anul·lació deltreball –no hi ha excepcions a aquesta norma-.\n1) Treball-conclusions per a cada tema (individual)\n2) 4 PACS (en grup)\n3) Treball de la lectura\n4) Participació en els debats virtual\nOpcional (ajuda a perfilar en\npositiu la nota)\n6) Exàmens tipus test de resposta múltiple (dos parcials)\n· Inici de les sessions (classes) :\nPer talde donar temps a que tothom arribi a l’hora i que es pugui gaudir d’uns minutsde descans respecte de classes anteriors, les sessions començaran 10 minutsdesprés de l’hora en punt.\n· Les tutories\nLes tutoriesfaciliten l'orientació, el consell, el suport i l'ajuda a l'alumne. Són elcomplement, l'atenció personalitzada, la necessària individualització delprocés d'ensenyament-aprenentatge, i amb les que d'una forma més ràpida idirecta l'alumne pot veure satisfetes les seves necessitats. L’horari de tutories dels professorsde l’assignatura es pot consultar a la pàgina web del Departament dePsicologia.\nCada alumne és responsable del control de la sevasituació personal a l’assignatura, tant de presentar els treballs de forma imanera adequada com de les condicions que cal complir en cada opció.\nA part de les sessions presencials i les tutories, altresvies de comunicació professors-alumnes són l’espai virtual Moodle i el correuelectrònic. Per tant, és imprescindible queconsulteu amb regularitat aquestes dues eines comunicatives.\nPer altra banda, els professors de l’assignatura nocontestaran cap qüestió referent a aspectes degudament detallats en aquestaguia docent. Aquest material es facilita a l’inici del curs amb l’objectiu dedescriure el funcionament de l’assignatura.\n• Inici de les sessions (classes): Per tal de donar temps a que tothom arribi a l’hora i que es pugui gaudir d’uns minuts de descans respecte de classes anteriors, les sessions començaran 10 minuts després de l’hora en punt. • Les tutories Les tutories faciliten l'orientació, el consell, el suport i l'ajuda a l'alumne. Són el complement, l'atenció personalitzada, la necessària individualització del procés d'ensenyament-aprenentatge, i amb les que d'una forma més ràpida i directa l'alumne pot veure satisfetes les seves necessitats. L’horari de tutories dels professors de l’assignatura es pot consultar a la pàgina web del Departament de Psicologia. • Responsabilitat Cada alumne és responsable del control de la seva situació personal a l’assignatura, tant de presentar els treballs de forma i manera adequada com de les condicions que cal complir en cada opció. • Vies de comunicació professor-alumne A més de les sessions presencials i les tutories, altres vies de comunicació professors-alumnes són l’espai virtual Moodle i el correu electrònic. És imprescindible, doncs, que l’alumne consulti regularment ambdós entorns. No serà eximent de res el fet de no fer-ho, i així no estar al dia de les qüestions relacionades amb l’assignatura. La guia i pla docent de l'assignatura es facilita a l’inici del curs amb l’objectiu de descriure el funcionament de l’assignatura i facilitar la feina de tots els implicats. L’alumne és responsable de conèixer el seu contingut i les normes de funcionament que regulen les accions de l’assignatura i, així, els professors no atendran qüestions relacionades amb detalls convenientment descrits en aquesta Guia.


Quines raons et porten a instal·lar-te a Escòcia i Anglaterra i quan de temps vas estar allà?\nHe estudiat Educació Social i quan vaig acabar la carrera teniu prou clar que volia dedicar-me a Educació per a la Pau a nivell professional centrant-me prou a Europa amb les conseqüències que porta per a altres països la nostra forma de vida. Vaig estar mirant què demanaven per fer faena a la ONU o la UNESCO per a tindre una base el dia de demà i el que demanaven sí o sí era anglés i francés. I com a mi no se m'havia donat mai bé l'anglés, ha sigut una assignatura que sempre he dut molt mal, i vaig vore que si de veritat volia dedicar-me a allò havia de fer alguna cosa i aprendre ràpid i bé. I en acabar la carrera, tot i que estava fent faena ací en la impremta, però vaig vore que el que millor podia fer era anar-me'n per aprendre anglés, perquè en una acadèmia tardes un temps...\nLa decisió d'anar-te'n a l'estranger va ser molt complicada?\nUna volta se me va clavar en el cap ho vaig tindre clar, però tinc parella i ací els dos estàvem molt bé perquè teníem feina, estem molt bé en casa i amb els amics. Ho tenia clar però és molt difícil de comunicar i molt difícil d'intentar expressar quan ací tens tantes coses que estan bé i et permeten un bon nivell de vida, i certes coses que saps que si te'n vas és possibles que ho perdes.\nBath, banys romans\nLa teua situació i la de Miguel a nivell laboral i social com era a Anglaterra i Escòcia?\nMiguel tenia un poc de més de nivell d'anglés que jo, perquè jo des de l'institut no havia tocat l'anglés. Miguel va haver de traure's un B1 per poder acabar la carrera. Quan vam aplegar va ser molt complicat, i els primers mesos bàsicament jo no parlava, de fet Miguel feia molt de traductor. Tot i que quan vaig tornar ací pels Nadals em vaig donar compte que sabia molt més del que jo pensava.\nDificultats moltes, per exemple vam aplegar allí -hi ha molt bon transport públic- però has de dir el nom del poble al què vas i ningú no ens entenia perquè no ho pronunciàvem bé. Després a l'hora de fer feina per exemple el primer dia ens van dir: "heu de pillar nota a les taules" i jo en el nivell d'anglés que tenia em vaig quedar a quadros però són situacions en les què et veus i has de fer-ho i punt. També és veritat que ser dos persones ajuda molt, tens una persona al costat en la què tens un moment bo pots compartir-lo i quan tens un moment roí t'ajuda a passar-lo.\nConcretament on vau estar?\nDe setembre a novembre vam estar a Escòcia, al nord, a un poblet que es deia Braemar que no arribava a tindre 200 habitants però era un poble preciós amb un parc natural prop d'Aberdeen a unes dos hores, la ciutat més gran que teníem allí. A mi em va agradar molt, teníem un riu preciós, per a fer senderisme era espectacular. Vam estar quan allà feia fred de veritat, vam vore moltes voltes la neu, vam haver de comprar-nos roba per estar allí...\nDesprés vam estar en Bath, una ciutat al costat de Bristol [no és correcte que estiga prop de Londres], xicoteta però molt bonica, és patrimoni cultural de la UNESCO. Allí vam estar un mes, després d'haver estat a Escòcia ja sabíem al que anàvem.\nFinalment vam estar a Portloe al sud d'Anglaterra, en el comtat de Cornwall, i molt diferent, allí vam arribar a banyar-nos a la platja, estem parlant de l'oceà Atlàntic, i feia calor, de fet parlàvem amb els nostres companys i déiem que a Biar estaríem a 28 graus, i allí estàvem a 29, el que passa que ací el vent és calent i allí no. Però una vegada havíem estat en Escòcia anàvem més mentalitzats de com era tot.\nA banda de la barrera de l'idioma vos va resultar molt difícil adaptar-vos als horaris, menjar, canvi de moneda, etc...\nLa moneda era una altra història, al principi havíem de traure totes les monedes de la cartera per dir "açò són 20, açò 50..." però t'acabaves fent. Nosaltres en la feina no tocàvem diners, fins a l'últim hotel no en tocàvem, de fet quasi sempre tiràvem de bitllets.\nPel que fa al menjar és molt difícil, perquè per exemple l'oli hi havia però val molts diners, i al final era per a una ensalada o un entrepà, coses on de veritat notes l'oli. El bacon o les hamburgueses en comparació... les d'ací no valen res. Però a l'hora del que és la cuina, ací eixe menjar m'encanta, i allí no existeix pràcticament.\nSí, però a nosaltres ens agrada molt el fred. Preferim el fred a la calor, llavors dins del que cap.\nQuan els valencins i valencianes parlem del Llac Ness, o del monstre del Llac Ness o de les típiques faldes escoceses o les seues gates, un país fred, també del seu procés independentista que estan portant avant a Escòcia... totes estes coses són tòpics o és el que heu viscut allí?\nSi vas pel carrer pots vore un home amb falda escocesa. Però em va quidrar molt l'atenció que se les posen sobretot per a les bodes, ells van amb la seua americana, la seua corbata i les sabates i la falda escocesa. I no li pots preguntar si és escocés de veritat, perquè si ho és vol dir que baix no porta calçotets, i no et diuen sí o no, sinó que s'alcen la falda, no tots però sí que pot passar.\nFred en fa molt, sí que és veritat que vam coincidir que quan estàvem en Escòcia ací va ser el referèndum [l'1 d'Octubre de 2017 a Catalunya], quan estàvem allí i déiem que veníem de l'Estat espanyol i que parlàvem català et preguntaven per la situació a Catalunya. Nosaltres no podíem donar la nostra opinió, déiem el que estava passant. Sí que és veritat que a Escòcia més que a Anglaterra la gent deia que recolzava el que passava ací, que ho entenien i que era una vergonya, i estaven molt més informats del Procés allí que en Anglaterra, això sí que és veritat.\nHi ha molta gent que pensa que qui aneu a guanyar-vos la vida fora sou persones valentes, què en penses?\nVa ser molt més dur la setmana d'abans que una volta esàs allà. Recorde que la nit d'abans estava amb els meus amics fent-me un cubata per despedir-me d'ells, però tranquileta perquè a la una me n'havia d'anar a dormir. I jo estava callada i no m'eixien les paraules, de fet les meues amigues em deien que estava blanca. Jo sabia que una volta pujara a l'avió a mi se me n'anava, jo sé com sóc per a les situacions. Em pose nerviosa abans, però una volta estic en el "lio" ja estic.\nÉs dur, aplegues a un lloc on no coneixes ningú, no entens moltes coses, on et costa molt moure't al principi, et falta fluïdesa... si que és veritat que en tots els hotels on hem estat hem trobat gent de l'Estat espanyol, i això en certa manera està bé i mal. Bé perquè t'ajuda molt a fer-te i estar còmode. També et lleva molt de parlar anglés.\nSembla que s'està donant un fenomen de tota una sèrie de gent formada que se n'ha d'anar del País Valencià a buscar-se la vida fora, com veus este fenomen?\nQue quan nosaltres vam aplegar allí, en els tres hotels ens va passar -sobretot en els dos primers-, quan els ho déiem als altres espanyols que nosaltres teníem carrera i ens preguntaven que si teníem eixa titulació què feiem allà, per què no estàvem fent feina del nostre a Anglaterra o Escòcia, i era perquè no teníem l'idioma.\nEn el primer hotel els dos eren de Còrdova i estaven acabant la carrera, en el segon hotel no recorde el xic que hi havia si tenia estudis o no, i en el tercer l'altra xica espanyola també tenia carrera. Però els altres companys no hi havia cap que tinguera estudis universitaris.\nA través de les xarxes vas viure la vaga feminista del passat 8 de Març, va ser tot un èxit, també la Trobada d'Escoles Valencianes a Biar en favor de la nostra llengua i cultura i del país, com ho vas viure?\nAmb impotència. Vivint a València intentava anar a totes les manifestacions que podia, o feia per ajudar en la meua facultat. Però al final estava estudiant i tenia clar perquè estava, quan podia anar anava. En eixe moment estava fent faena i podria hagut anar a reivindicar, però estava en un país en el que no tenia quasi res, perquè bàsicament tu preguntaves per la vaga feminista i bàsicament no et contestaven. Jo veia ací a la meua família i amigues que van deixar de fer coses i van eixir al carrer, i encara que jo estiguera allí semblava que no hi havia cap moviment, ara que s'estava movent i per fi veia que la lluita anava cap a davant, ho estava veient des de fora. Per a mi el dia de la Dona Treballadora em vaig sentir molt impotent, perquè a més vaig estar en Londres amb la meua parella i jo des del primer moment anava amb una jaqueta lila, amb un collar lila i amb ganes de trobar-me coses per poder involucrar-me en el moviment. Anàvem de turisme perquè sols era un dia a Londres, però li vaig dir a la meua parella que si trobàvem qualsevol cosa deixaríem la visita, perquè ja tindríem tota la vida per vore Londres, però el dia de hui seria molt important i en efecte ho va ser com s'ha demostrat. No vam vore res, tampoc ho vam buscar desesperadament, però vam estar tot el dia en el centre de Londres i no vam vore res i va ser molt frustrant. Tenia ganes d'involucrar-me en el més mínim, sí que m'involucre tots els dies parlant, llegint...\nPel que fa a les Trobades també em va fer molta ràbia, perquè a mi sempre m'ha agradat molt anar, fins i tot estudiant selectivitat i es feia a Castalla i vaig anar, em va vore una mestra i em va preguntar què feia allà i si no estava en selectivitat i perquè no estava estudiant, li vaig dir que sí, però que no m'ho podia perdre. Damunt que foren a Biar... és un dia que veus molt de moviment, veus com la teua llengua està en tots llocs, dóna gust. Em vaig recordar, em vaig posar la camisa [de la Trobada], la vaig pujar [a les xarxes socials] i vaig posar "me n'estic recordant de vosaltres, disfruteu-ho que jo no puc".\nEns podries dir allò més positiu i més negatiu de viure fora?\nM'he obert molt. Sóc una persona que no tinc molta vergonya, però entre altres coses sí que sóc un poc parada. Però per exemple m'ho vaig notar que fa poc vaig estar en un festival i vaig estar una hora sola i a mi em va donar igual, vaig començar a pegar voltes. Això no m'havia passat mai. M'he donat compte que m'ha descobert una forma diferent tal com jo era, que al final les coses quan me les he de buscar he de fer-ho, i si estic sola no passa res.\nDe negatiu que trobes a faltar moltes coses, si tens un mal dia tenia a la meua parella podia desfogar-me en ell, però al final no volia plenar-li tant el cap. Parlava amb alguna amiga meua i deia "m'estàs ajudant, però al final em fa falta una abraçada teua". També a hi hagut moment que m'he recordat molt de mon pare i ma mare i del meu germà, o la meua família en general, vore que se n'anaven de dinar o de sopar i jo no estava. Però també pensava "açò s'acaba, té un final".\nA banda de la família i les amigues i amics què trobaves a faltar del poble?\nLa independència, de que al final isc de ma casa i vaig on vull. A l'hora que vull, sense dependre d'un autobús, ni de la meua parella o de si vaig a un parc i estic sola i em puga trobar algú. El moment de dir "vull quedar i fer-me una cervesa", no depenc d'una persona per fer-ho. El menjar i certes coses que són del poble com ara la coca d'oli...\nT'arribarien notícies del que passava a Biar o la resta del País Valencià, estaves assabentada?\nSí que és veritat que al principi estàvem a Escòcia, quan va passar tot el de Catalunya, evidentment el quatre que veníem de l'Estat espanyol, la meua parella i jo i els que venien de Còrdova. Llegíem els periòdics i les pàgines web, sí que és veritat que hui per hui la meua font d'informació és el Facebook, seguisc a molts grups i associacions, periòdics... és la meua forma de seleccionar la informació que més em puga "apanyar". T'enteres però com no estàs ací ho veus diferent.\nSí que és veritat que quan el cas de "La Manada", vaig tirar fum, em va donar una ràbia increïble.\nQuè diries a les persones que estan pensant buscar faena lluny de Biar?\nQue quan estàs allà pareix que no s'acabarà mai, i que l'angoixa que tens serà per sempre. Però has de seure i pensar "per què no puc vore el bo?", perquè o et dones del bo que tens quan estàs allí. Quan hem estat allí si no ens queixàvem pels torns era pels companys, i si no era pel menjar... però quan has deixat eixe hotel i has anat a un altre pensaves en l'altre i deies "no estava tan mal". Han hi hagut moltes coses bones que no he sabut valorar, i les valore ara.\nRecomanaries Escòcia o Anglaterra?\nEscòcia, els paisatges són molt pareguts però allà són més verds. Si que és cert que si vols anar per carretera no són tan còmodes, un trajecte que ací podrien ser minuts allà és una hora. Però els paisatges amb rius al teu voltant, amb els arbres, etc... és impressionant... En la gent es nota la diferència del caràcter, dels escocesos als anglesos, són molt educats tots, però pareix que en Escòcia la gent és amable perquè li neix, i en Anglaterra són educats perquè ho són, és la sensació que ens ha donat als dos.\nVist 1498 vegades


\tEnrique Tomás\nXarcuteries gourmet amb barra degustació\nEnrique Tomás és una cadena de xarcuteries líder en la venda de pernil ibèric. Porten més de 40 anys d’experiència al sector i compten amb 70 punts de venda oberts. El seu concepte de negoci és original, innovador i compta amb una forta imatge de marca i una experiència de negoci provada.\nA les franquícies Enrique Tomás tutelen totes les àrees del negoci i ofereixen una formació integral del franquiciat i el seu personal que, a més, acompanyen en totes les fase.\nLes xarcuteries tenen el millor equip de professionals que s’encarrega que en els seus establiments es puguin trobar tots els tipus de pernil ibèric existents al món , servits per professionals per atendre amb amabilitat i assessorar amb coneixement als nostres clients.\nTipus de franquícia Enrique Tomás\nOpció 1: La botiga\nÉs l’establiment habitual. Busquen que el local on estigui la franquícia Enrique Tomás estigui ben ubicat, que sigui una zona concorreguda i amb bon pas de gent per la seva porta. El divideixen en les dues zones tradicionals i el decoren amb els colors corporatius perquè sigui reconeixible i s’aprofiti de la força de la marca. La inversio és de 120.000€ aproximadament.\nOpció 2: Quiosc\nAquest tipus de franquícia tracta d’un espai molt més reduït, que se situa en les millors zones dels centres comercials i que és molt fàcil de gestionar. L’espai de barra és reduït i molt ben estudiat, de tal manera que amb els menys metres possibles són capaços d’atendre les taules que envolten al quiosc amb celeritat i amabilitat. La inversió és de 60.000€ aproximadament.\nOpció 3: Corner\nAquest és el format més petit. El tipus de franquícia corner tracta d’un espai molt reduït en el qual tenen una presència destacada dues de les ensenyes d’Enrique Tomás : el tall a mà i els entrepans acabats de fer. Requereix poca inversió i ben gestionat pot suposar una rendibilitat molt elevada. La inversió és de 30.000€ aproximadament.\nContacta directament amb Enrique Tomás\nDades de Enrique Tomás\nInversió Des de 30.000€\nRoyalty d'explotació 300€\nDimensió mínima del local 60 m2\nEmpresa consolidada al sector amb més de 30 anys d’experiència\nExperiència de negoci provat\nInversió raonable i atractiva rendibilitat


Pilates | ICSaludable\n← Tenir cura de les orelles — CAR Salou\nLa straordinaria vita di Sugar Blood — elPiscolabis →\nEl mètode Pilates, o simplement pilates, és un sistema d’entrenament físic i mental ideat a principi del segle XX per Joseph Hubertus Pilates, qui el va inventar basant-se, d’una banda, en el seu coneixement de diverses especialitats com ara la gimnàstica, la traumatologia i el ioga i, de l’altra, amb la voluntat d’unir el dinamisme i la força muscular del cos amb el control mental, la respiració i la relaxació.\nEn començar la difusió del mètode, el mateix Pilates el va anomenar contrologia (Contrology), perquè s’hi ressaltava l’ús de la ment per controlar el cos, però es buscava també l’equilibri i la unitat entre tots dos.\nEl mètode se centra en el desenvolupament dels músculs interns per mantenir l’equilibri corporal i donar estabilitat i fermesa a la columna vertebral, per la qual cosa és molt usat com a teràpia en rehabilitació i, per exemple, per prevenir i guarir el mal d’esquena.\nJ.H. Pilates va escriure dos llibres. En el primer, La teva salut: un sistema correctiu d’exercici que revoluciona el camp de l’Educació Física de l’any 1934, hi va exposar les seves teories i la seva filosofia sobre la salut, la higiene i l’exercici físic. El segon, Retorn a la vida a través de la contrologia, publicat l’any 1945, és un manual pràctic amb 34 exercicis bàsics, fet amb la intenció que els seus potencials clients provessin a casa, sense necessitat d’aparells, que el mètode realment funcionava.\nAmb el pas dels anys, el pilates ha evolucionat i s’han inventat aparells de suport i formes de practicar-lo nous, encara que l’essència del mètode es manté. Així mateix, també s’han creat sistemes que combinen el pilates original amb altres disciplines.\nAquest mètode d’exercici abasta un nombre il·limitat de possibilitats que contribueix, especialment, a la prevenció d’alteracions d’ordre estructural en el cos humà i proporciona grans beneficis en la salut perquè, per exemple, disminueix l’insomni, millora la vida sexual, evita la incontinència i prepara el cos per a les activitats que la vida actual té.\nPilates afirmava que aquests principis haurien d’incorporar-se a tota la nostra activitat diària fins que acabessin convertint-se en una cosa natural i de caire inconscient. La fama del mètode es va expandir, per la seva pràctica amb baixa càrrega en les articulacions, que permet a persones de totes les edats i condicions físiques practicar-lo, sempre, això sí, amb la supervisió de professionals.\nEncara que el mètode Pilates s’ha desenvolupat i ha donat lloc a una gran quantitat d’estils i aplicacions diferents, hi ha uns principis fonamentals que sempre s’han de tenir en compte:\nQuant a la pràctica:\nQuant als beneficis:\nTonifica i modela els músculs;\nAugmenta la flexibilitat, la destresa, l’agilitat i la coordinació de moviments;\nCorregeix la postura i la millora;\nEstilitza la figura;\nSegons Adriana Hernández en l’article publicat en el número 69 de la revista Cor i Salut, practicant pilates aconseguim:\nTreballar tota la musculatura abdominal, fins i tot, la més profunda.\nEnfortir el sòl pelvià, per exemple, és important després d’un part per controlar esfínters i millorar les relacions sexuals.\nCorregir la postura i que el mal d’esquena disminueixi i, fins i tot, desaparegui.\nEnfortir la musculatura, especialment, la de l’esquena i l’abdomen.\nIncrementar l’equilibri i la coordinació.\nRehabilitar els problemes d’esquena, però també moltes altres patologies com les distròfies musculars, els escurçaments, la sobrecàrrega articular, etcètera.\nAugmentar la capacitat pulmonar ja que les respiracions seran més llargues i eficients.\nEstilitzar la figura ja que s’aconsegueix que la musculatura s’allargui i es modeli.\nReduir l’estrès gràcies a l’exigència de concentració i respiració controlada.\nMillorar l’autoestima perquè els exercicis fan que cada dia ens sentim més forts, àgils i flexibles.\nAquesta entrada s'ha publicat en Activitat física, Exercici físic, Hàbits posturals i etiquetada amb Activitat física, Exercici físic, Habits posturals. Afegiu a les adreces d'interès l'enllaç permanent.