Els Stay Homas deixen enrere els dies de terrassa i costumisme pandèmic (Xavier Cervantes)\nEl trio nascut durant el confinament publica el disc ‘Agua’\n4 min. Barcelona 12/12/2020 14:01\n651x366 Klaus Stroink, Rai Benet i Guillem Boltó, els tres Stay Homas, en un local del carrer Balmes de Barcelona / FRANCESC MELCION Klaus Stroink, Rai Benet i Guillem Boltó, els tres Stay Homas, en un local del carrer Balmes de Barcelona / FRANCESC MELCION\n“Només han passat nou mesos, i sembla que hagin passat nou anys. Amb el ritme tan accelerat que hem estat portant, no hem tingut temps de pair totes les coses que ens estan passant. Fa molt de vertigen, però també és guai perquè no és la història d’un altre, sinó la nostra”, recapitula Guillem Boltó, dels Stay Homas. Els seus companys de trio, Rai Benet i Klaus Stroink, hi estan d’acord, i tots tres miren d’afrontar el present mentre promocionen el disc Agua, que tot just acaben de publicar amb Sony.\nL’aparició dels Stay Homas va ser una de les històries més singulars del confinament. Tres joves que compartien pis a l’Eixample barceloní van aprofitar el terrat per assaltar el cel virtual amb les seves cançons. Així va néixer un fenomen de temps pandèmics l’èxit del qual ha propiciat un contracte amb la discogràfica Sony i un altre amb l’empresa de management Èxits, la mateixa de Txarango, Els Catarres i Oques Grasses. I a la primavera començaran una gira que inclou concerts a Mèxic, Colòmbia, l’Argentina, l’Uruguai, Xile, Anglaterra, França, Bèlgica, Itàlia...\nEl costumisme pandèmic de les primeres cançons va enlairar la popularitat dels Stay Homas, però ells no han volgut que aquell format i aquella temàtica condicionin el grup. “La tercera setmana del confinament ja no parlàvem del tema”, recorda Stroink. “El format confinat era una cosa circumstancial, fruit de la instrumentació que teníem a l’abast, com la guitarra o el cubell. A la mixtape Deconfination ja vam voler fugir-ne. I amb el disc encara més, produint les cançons per portar-les allà on ens les imaginàvem. Si estem fent un reggaeton, doncs arribant al moll de l'os, i si estem fent una samba, que sigui el màxim de brasilera possible”, explica Boltó. “El format terrassa és molt còmode perquè hi estem com a casa, però ara nosaltres no estem en el mateix mood. Tenim ganes de fer coses diferents sense parar –afegeix Benet–. En els concerts del 2021 segurament serem cinc, amb l’Arnau Figueres i el Kimi Saigi, que són dos dels productor del disc”.\nAgua sí que reflecteix l’amplitud estilística: del reggaeton Cacatúa, amb la col·laboració del porto-riqueny PJ Sin Suela, al pop de Por el camino i el bolero d ’Al ponerse el sol. “Tot i que hi hagi extrems, del màxim macarrisme a la màxima tranquil·litat, hem intentat no posar-nos cap límit. Aquest disc ha arribat fins aquí. Durant el confinament vam fer tres o quatre cançons reggae, i en el disc no n’hi ha cap, però no ha sigut una decisió premeditada; potser en el següent disc n’hi haurà tres de reggae”, diu Boltó, que d’aquesta manera explica el funcionament d’un trio que no se sent obligat a res que no sigui mantenir la bona sintonia i seguir fent el que més els agrada.\nCanvi “dràstic” de paper\nFins al confinament, els tres Stay Homas tenien papers menys exposats en grups com Buhos i Doctor Prats. Ara, en canvi, són els responsables de totes les decisions. “Jo sempre he sigut baixista, i a més soc una persona tímida, així que ja m’agradava el paper d’acompanyant. Abans anava al concert, tocava, me’n tornava a casa i tot bé. I ara de sobte s’han de pensar un munt de coses que depenen exclusivament de nosaltres”, constata Benet, que admet que aquest canvi tan “dràstic” també és “alliberador”: “Potser ens estampem, però és el camí que hem triat entre els tres”. Boltó i Stroink comparteixen l’anàlisi de Benet. “Fa sis o set anys que visc a Barcelona compartint pis, i és important tenir clar què significa conviure amb gent –diu Stroink–. En el nostre cas, ha sigut guai poder adjudicar a aquesta relació de companys de pis una feina creativa i que agrada a la gent. Mola conviure amb persones que saps que estan en el teu vaixell i que, a més a més, fan que tot vagi millor”.\nMichael Bublé versiona la cançó dels Stay Homas 'Gotta be patient'


Un camp de margarides: Regeneren el cor d'uns Macacos danyats per un Infart\nEl científic Charles Murry juntament amb un grup de científics de la universitat de Washington ha aconseguit regenerar parcialment el cor de macacos després d'haver sofert un infart que va afectar les cèl·lules del cor, derivades de cèl·lules mare embrionàries humanes. Aquests bons resultats només s'havien obtingut en mamífers xicotets com ara ratolins. Aquesta notícia ha segut publicada en els periodics el PAÍS i la VOZ DE GALICIA, el 30 d'abril.\nEl pas més important dels científics va ser el tractar amb un nombre de cèl·lules tan gran. Ja que per a reparar el cor d'un ratolí només es requereixen un milió de cèl·lules, mentrè que el d'un macaco necessita unes 1.000 milions. Aquesta xifra ja es pot comparar a la que necessitarien els metges per regenerar el cor d'un pacient humà, ja que més o menys és el nombre de cèl·lules que moren en un infart humà.\nLa part del cor que ha sofert l'infart no torna a créixer, i per tant, l'infart fa que el cor sigui menys capaç de bombar sang, i condueix a la insuficiència cardíaca, sent la principal causa de mort cardiovascular. L'objectiu de la teràpia de les cèl·lules mare és reemplaçar el teixit danyat amb noves cèl·lules del cor i finalment el cor torna al seu correcte funcionament.\nEls científics per poder obtindre aquest gran nombre de cèl·lules van haver de posar cèl·lules mare en difernts cultius. Els cultius donaren lloc a milers de cardiomiocitos, que van ser injectats directament en el miocardi dels macacos. Aquestes van conseguir una remuscularizació extensiva de la part del cor danyada i el seu posterior funcionament.\nA més, el director d'aquest projecte, Murry, creu que aquesta tècnica puga aplicar-se en humans, en uns quatre anys més o menys.\nPer visitar la pàgina inicial feu clic ací i per a més informació ací.\nEl fet d'haver pogut recuperar la part d'anyada del cor de ratolins després d'un infart, és un fet molt important per a la medicina. Però, el resultat que han donat els macacos després la incoorporació de cèl·lules mares per a solucionar el problema de l'infart, és encara més meravillós i important. Ja que, aquests resultats tant possitius, es podran aplicar a les persones en futur no molt llunyà. Per una altra banda, aquesta notícia l'he relacionat amb l'obtativa de biologia humana, ja que tracta sobre una malaltia que afecta a l'aparell circulatori i és una de les més importants que afecten aquest aparell.\nPublicat per DAVID MARTÍ VIDAL a 11:23\nEtiquetes de comentaris: BH, curso_2013-14, enfermedad_cardiovascular, solucion cardiovascular\nEs un muy buen post, hace referencia a la noticia que es de divulgación científica, el post esta bien relacionado con la noticia y con la asignatura, tiene hiperenlaces, esta bien cohesión y además añades una imagen. Las únicas pegas que he visto es que falta 1 etiqueta para alcanzar las 3 que hacen falta con relación con el articulo y que en el 2º párrafo debajo de la foto hay una palabra mal escrita "difernts" y la palabra "cardiomiocitos" esta en castellano y el texto esta en valenciano, son solo fallos sin importancia, por eso en comparación con lo que has hecho bien es un muy buen post.\n10 de maig de 2014 a les 23:18:00 CEST


De la mà d’ALCER, l’Associació de lluita contra les malalties del ronyó, es presenta aquest primer llibre de Joan Amengual Campins, una novel·la titulada ‘Riqueza eterna’. Es va presentar al Centre de Cultura SA NOSTRA de Palma.\nSurt a la venda la primera novel·la de l'escriptor, Joan Amengual Campins, que compleix així un dels somnis de la seva vida. La història que narra en les seves pàgines fa reflexionar els lectors sobre el que veritablement importa al llarg de la nostra existència\nDesprés d'anys escrivint poesia, Joan Amengual Campins publica la seva primera novel·la, Riquesa eterna. Aquesta obra representa la culminació professional l'autor ja que amb ella té la satisfacció "de deixar un llegat per al dia de demà" tenint un llibre propi en la seva extensa biblioteca.\nTot va començar amb una petita idea que, amb el transcurs del temps, va anar canviant i un títol que, Joan Amengual, ja tenia en ment abans d'escriure l'obra. La desigualtat social, un problema que ha anat augmentant al nostre país des de l'inici de la crisi, va ser el motiu d'inspiració per a l'escriptor que creu que 'tots arribam al mateix final sense poder endur-nos res material.\nAixí va començar a escriure aquesta novel·la que publica ara amb l'Editorial Círculo Rojo, després d'un any i mig de treball.\nEls valors de la persona\nAquesta novel·la representa tot el que cada persona pot acumular en la seva vida i alló que al final se'n porta amb si mateix en l'ocàs de la seva existència. El lector podrà fer una introspecció interior sobre els valors més importants de la seva vida, aquells que ningú ens pot prendre.\nUn llibre que té tots els ingredients necessaris per arribar al pensament de tot aquell que navegui entre les seves pàgines.\nJames Coburn investiga l'obtenció d'una energia inesgotable. Michelle Chardin, el seu gran amor, l'ajudarà en la seva empresa. ARTIVE també la desitja però per a altres finalitats. Desconfiança, traïció i mort acompanyaran als personatges a un desenllaç inesperat.\nJoan Amengual Campins\nCasat i amb dos fills, Joan Amengual ha treballat tota la vida de comercial. La seva il·lusió sempre ha estat deixar un llegat per al dia de demà. Aquest, el seu primer llibre, representa ‘la criança amb amor d'un tercer fill’ manifesta Amengual.\nEl lector podrà fer una introspecció interior sobre els valors més importants de la seva vida, aquells que ningú ens pot prendre.\nNota Informativa editorial (castellà)\nPDF, - 126Kb\nEnllaçat amb ALCER


Un jutge de Barcelona absol l''estafador de l'amor'\nLa resolució no considera provat que Albert Cavallé enganyés una víctima\nBarcelona - Divendres, 12/04/2019 - 13:05\nEl Jutjat Penal 27 de Barcelona ha absolt Albert Cavallé –conegut com l’'estafador de l’amor'– d’enganyar el 2017 una dona que va conèixer a través d’una aplicació de cites al no veure provat cap "engany atribuïble a l’acusat".\nEl jutge indica que el 2017 l’acusat i la dona van contactar i van tenir una primera cita el 15 d’abril. Van continuar quedant i ella el va convidar a la seva casa en diverses ocasions i va consentir que aquest es quedés tot sol al seu domicili en la seva absència.\nElla va assumir el pagament de "consums i compres, l’import total dels quals va ascendir a diversos milers d’euros" durant les cites i el 18 d’abril del mateix any van firmar un préstec d’ella a ell de 7.000 euros, i l’endemà la dona li va transferir 1.674 euros.\nL’home li va dir que "treballava en una empresa familiar de domòtica, per la qual cosa havia de fer freqüents viatges de negocis, i va fer al·lusió al fet que el seu pare tenia una casa i un vaixell a Mallorca" i en una de les primeres cites va afirmar que s’havia deixat la documentació en una casa de la seva mare a Andorra, per la qual cosa no podia pagar ni treure diners.\nEl jutge, no obstant, descarta que estigui acreditat que l’abril del 2017 la dona "efectués tots o alguns dels indicats pagaments com a conseqüència d’algun concret engany atribuïble a l’acusat" ni que ell abonés una factura telefònica de 262,76 euros i el preu d’un dispositiu electrònic de 1.188 euros utilitzant la targeta de la dona sense la seva autorització.\nA més, assenyala que el 4 de març del 2019 l’acusat va ingressar al Jutjat 800 euros per a la dona i el 15 de març va ingressar 374 euros més per a ella.\nCaptures de pantalla de transferències\nEn el judici, ella va manifestar que va acceptar anar pagant i entregant petites quantitats de diners a l’acusat mentre aquest li assegurava que ja havia ordenat transferències en compensació per les despeses ensenyant-li al seu mòbil "captures de pantalla" en què es veien suposades transferències bancàries.\nEl magistrat, no obstant, assenyala que la declaració en el judici contrasta amb la versió de la denúncia inicial en seu policial i la declaració davant del jutjat d’instrucció: en la denúncia va dir que va conèixer l’acusat i que al cap d’un temps aquesta persona li va demanar diners perquè estava passant una "situació puntual difícil", i que ella va accedir a ajudar-lo i va anar fent-li transferències puntuals fins a arribar als 7.000 euros.\nDavant del jutge d’instrucció, va ratificar la denúncia, però va puntualitzar que dels 7.000 euros objecte del préstec firmat, 1.600 euros corresponien a una única transferència feta a l’home, i la resta a quantitats en metàl·lic que li va anar donant abans de la firma del contracte de préstec.\nTambé va precisar que no és cert que l’acusat li hagués manifestat que tenia un problema econòmic, sinó que tenia un problema puntual consistent que esperava que la seva mare li tornés la seva documentació, i "va assegurar en diversos moments que ella i l’acusat van mantenir una relació sentimental", tot i que en el judici va dir que únicament van intimar, destaca el jutge.\nVíctima de l''estafador de l'amor': "Creia que era un inversor de borsa"


Publicat el 23/05/2019\nEl passat 20 de maig, coincidint amb la celebració de l’International Human Resources Day, Aedipe Catalunya va organitzar, amb la col·laboració d’AGM Abogados, una interessant jornada per explicar les principals novetats en normativa laboral.\nAmb l’aforament complet, la sessió va comptar amb més de 80 professionals interessats en estar actualitzats de les repercussions de les noves normes a aplicar.\nDesprés d’una breu presentació a càrrec del president d’Aedipe Catalunya, Pere Ribes, va agafar la paraula el ponent de la jornada, soci de l’Àrea de Dret Laboral d’AGM Abogados, Luis San José Gras.\nLa mesura estrella, i que crea major interès i dubtes, és l’obligació de fer el registre de la jornada laboral de tots els treballadors, regulat en el Reial Decret-llei 8/2019, de 8 de març, i del que posteriorment el Ministeri de Treball va elaborar una Guia sobre el registre de la jornada amb la intenció de facilitar-ne l’aplicació.\nLuis San José va repassar els principals punts de la norma i les seves vicissituds, i va aclarir conceptes sobre què cal registrar i com, exclusions a la norma, casuístiques concretes d’alguns sectors, formes i obligacions de registre, etc.\nA més, també va tractar altres importants reformes que han entrat en vigor enguany, com el Reial Decret-llei 6/2019, d’1 de març, amb mesures per garantir la igualtat de tracte i oportunitats entre homes i dones en matèria laboral.\nEn aquest punt cal destacar la modificació dels plans d’igualtat efectiva: oportunitats, remuneració, període de prova, permisos per naixement i cura del menor, etc.\nL’interès dels assistents va quedar palès en les moltes preguntes que es van fer al finalitzar la ponència, i que van continuar en el cafè networking preparat per acabar la jornada.


Ocurrència: Veratrum (Liliaceae fam) és cada vegada més gran en les zones muntanyoses d'Europa. De tintura utilitzada suaument rizoma sec.\nToxicologia: Els alcaloides actius són principalment proto veratrina i germerin. Intoxicació causa rampes musculars i un estímul amb paràlisi posterior del nervi vague, el que dóna un pols lent, suor freda, vòmits, i el còlera, com diarrea. El judici medicament homeopàtic no ha augmentat significativament la imatge. Veratrum és, però, el col · lapse dels principals fons i també tenen un efecte durador en la pressió arterial quan la situació es correspon similet.\nEtiologia: Efecte de l'aterosclerosi, les malalties agudes cardiovasculars, infeccions, atonia intestinal, malalties de la medul · la espinal, intoxicació per aliments. Resultat de la ira, l'ansietat, el fracàs, la indignació per la pèrdua monetària.\nModalitats: Sol · licitud de begudes fredes que perjudiquen.\nPitjor encara: a les 4:00 del matí, l'esforç físic espiritual, emoció, abans de la menstruació, que s'aixequés.\nMillor: en estar calent.\nL'apel · lació va de la mà amb secrecions abundants (suor freda, la saliva,\nvòmits, orina, femta), però, les membranes mucoses seques.\nConstitució: blavós pàl · lid, suor freda, fred, set, irritabilitat, por, desesperació, desanimat, trist, oblidadís, maníac feble,\nIndicacions: maníac-depressius trastorns, aniningspsykos, la demència, la migranya, el col · lapse, hipotensió, infart de miocardi, malaltia diarreica aguda, gastritis amb "sensació de buit a l'estómac malgrat una gran quantitat d'aliments i begudes, el restrenyiment, la dismenorrea, ischialgi, rampes a les cames, febre amb calfreds i el col · lapse (comprovat).\nPotència: D6 - D30, Hahnemann recomana C6.\nComparativa: acònit, Lachesis, Tacacum, Carbo vegetabilis, Cuprum, Arsenicum, stramonium.


L'ONCA interpretarà la integral de simfonies de Mendelssohn al cicle al Palau barceloní\nL'orquestra nacional, al concert de Casa de la Vall.\nActualitzada 03/04/2017 a les 07:04\nEl programa Integral Simfonies Mendelssohn II li servirà a l’ONCA per obrir, el gener de l’any vinent, la catorzena edició del cicle que protagonitza anualment al Palau de la Música Catalana, un programa que ja es va avançar. La proposta de l’orquestra nacional és completar totes les simfonies per a corda de l’autor, en anys successius.\nA banda, la formació andorrana protagonitzarà un altre concert sota la batuta de Joan Enric Luna com a director convidat. Interpretaran obres de Spohr, Bruch i Guinovart. La tercera cita del cicle és el programa Cordes a l’aire, que va passar pels jardins de Casa de la Vall l’any passat, amb la formació integrada per Isabel Vinardell i Isabelle Laudenbach acompanyant un quartet de l’ONCA. L’última proposta de l’any serà el concert de l’orquestra dirigida per Abel Tomàs, amb una obra de Haydn.


Sant Francesc Xavier Mau i quatre companys Màrtirs a Tonkin (Vietnam)\nEren pobres llauradors i artesans del camp vietnamita. Una missió dominicana s'havia establert al seu poble, i s'havien pres seriosament les promeses fetes en el seu baptisme. Agustí Moï; Esteve Vinh i Tomàs Dé havien entrat en el Tercer Orde de Sant Domènec. Domènec Uy i Francesc Xavier Mau s'encarregaven de la catequesi a la missió. Va venir el temps de la persecució ordenada per l'emperador Minh Mang. Se'ls va detenir i se'ls va ordenar trepitjar el crucifix i les santes imatges, però s'hi van negar. Presoners durant un any, no van deixar passar l'ocasió d'evangelitzar els presoners de dret comú que compartien cel·la amb ells. Van morir per estrangulació.\nSant Nemesi Màrtir\nDetingut com a culpable de robatori, va provar la seva innocència i ja estava a punt de ser posat en llibertat, però va ser immediatament acusat de nou com a cristià durant la persecució de Deci i va confessar generosament aquesta fe, de la qual se l'acusava com d'un crim. Va ser condemnat a ser cremat amb uns malfactors. Va considerar una joia acabar la seva vida com el seu diví Mestre enmig de malfactors.\nSanta Eva Mare dels humans\nÉs la mare del gènere humà, per la qual cosa ocupa un lloc molt important en els llibres sagrats on trobem els fonaments de la nostra cultura. A l'inici de la humanitat havia de quedar explicat el nostre present. Per això la Bíblia ens presenta una primera dona, Eva, que és el punt de partença de la dona d'avui. Punt de partença d'una humanitat que va amb força cap endavant, i en la qual la dona està recuperant el terreny perdut.


Som conscients que no som els primers que somnien el futur digital en forma de manifest i per això, en una cerca àmplia, hem revisat propostes de diversos àmbits. Explicar-les totes necessitaria un altre article sencer, així que destaquem les que més ens han inspirat per crear aquest Manifest Viu per una Nova Cultura Digital.\nEns han agradat el to inclusiu i transformador de Colectic (abans coneguts com TEB Raval). Sobretot la capacitat de crear espais d’aprenentatge de les tecnologies vinculades a un propòsit, combinant-les com eines de transformació social. En aquest sentit, és inspirador revisar la Guia d’Alfabetització Digital Crítica (Col·lectiu Ondula) i compartim la crida a crear una cultura digital crítica i comprensiva amb el context que ens envolta. Això vol dir aprendre a fer servir les noves eines més enllà de la seva part instrumental. La tecnologia mai no és neutra, i aquí topem amb la gran pregunta: “per a què” o “per a què ho volem”. Perquè com diu el manifest digital de Die Spektrum i el seu manifest Contra el Ciutadans programats, fins i tot les societats pluralistes poden arribar a ser leviatans digitals.\nDe la mà de TricLab hem vist la importància de disposar de metodologies per educar-nos sobre com comunicar en entorns digitals. I en aquest sentit, com que la xarxa està inundada de trolls i discursos d’odi, recuperem també el Manifest per la Comunicació no Hostil, on ens recorden que allò virtual també és real, que les discussions han de ser des de el respecte o que de vegades el silenci també és una opció. I a voltes, la millor forma de comunicar.\nI com no, ens encanta l’aprenentatge dinàmic i transmèdia i que entenem que s’hauria de reflectir en les escoles i els sistemes educatius al complet. Així de clar ho veuen els signants del manifest 15, molt enfocats a l’aprenentatge en evolució. També volem destacar l’experiència de Wyred, un projecte amb finançament europeu en què els propis infants i joves participen en la redacció dels propis drets digitals, convidant-los a seure a la taula dels experts. Ens ha cridat l’atenció també Heutagogia, present sobretot en l’aprenentatge online, on l’aprenentatge és el centre i el propi ritme i la curiositat són el motor. Combinat amb les eines per generar continguts per part dels propis alumnes permet formar en l’adaptabilitat a un futur incert més que en els continguts caducs.\nI per últim, volíem incorporar una mirada més filosòfica. Entre el desenvolupament tecnològic hem trobat bones traces de reflexió humanista i de debats ètics. Per exemple, de la mà de L’Instituto ITED ens confirma que ser digitals és pensar més que mai en les persones i en el seu potencial. O dels amics de Time Well Spent, on enlloc de parlar d’addicció, el que volen és que recuperem l’autonomia i la decisió sobre quin temps dediquem a què i on posem la nostra atenció. En certa manera, un cop sabem que les pantalles estan dissenyades per cridar-nos l’atenció constantment. Com a antídot a aquesta “crisi d’atenció” creen un moviment per alinear la capacitat tecnològica amb els interessos i les necessitats humanes.\nAmb tot això i seguint de prop l’actualitat digital en la premsa, hem posat les primeres pedres (ni les úniques ni les millors) per aquest debat que trobem tan urgent com necessari al voltant de l’humanisme digital. I estem disposats a deconstruir-lo en qualsevol moment, igual que van fer els de ConventMaker en bona companyia amb el Manifest Maker. Perquè no volem presentar una solució màgica, el que volem és plantar llavors per al debat.\nUn manifest a la teva mida\nEl manifest per una cultura digital és una declaració feta des de la fascinació pel que les tecnologies poden ser, des d’una mirada integral, crítica, positiva i propositiva. La perspectiva és àmpliament social, més enllà dels entorns estrictament educatius. Així, presentem 10 principis o eixos que ens han semblat importants, abordant temes des de drets humans a cultura digital, passant per dades obertes i la responsabilitat de les empreses tecnològiques. La voluntat és aportar una altra mirada, més amplia, més interelacionada sobre el fenomen digital, i els efectes sobre les nostres vides individuals i col·lectives. Per això, cada punt és en realitat un eix, una preocupació o un tema que creiem important dins d’aquest univers de la digitalitat.\nEl nostre somni és que aquest manifest estigui viu, sigui dinàmic i adaptable. Igual que internet. Perquè aquest no és el “nostre” manifest. És la versió 0, una proposta beta que volem oferir-vos perquè en parlem, perquè la debatem, perquè la millorem i la refinem entre tots. Que el fem evolucionar segons apareixen nous reptes i necessitats. També ens encantaria veure com us l’apropieu i la discutiu als vostres centres, les vostres llars, les vostres famílies o els vostres clubs esportius. Insistim: el que volem és que se’n parli, és que debatem, que reflexionem, però sobretot, que ens apropiem del nostre present per construir el futur.\nAquí està la qüestió: quedar-nos com a consumidors passius o reivindicar la ciutadania digital, amb el dret a participar i transformar la societat, aprofitant les eines que tenim a l’abast per aprendre i construir plegats un futur més digital, inclusiu, responsable i on les oportunitats superin els riscos. Comencem? Us esperem el dia 16 a l’Ateneu Barcelonès, entrada lliure!


REPORTATGE | ELS ROLS DE GÈNERE AL PATI\nEl pati: 525 hores d'oportunitats educatives perdudes\n19.10.2015 - 06:59\nHora del pati a l’escola Juan XXIII a l’Hospitalet de Llobregat / Foto: Carmen Secanella\nAquest extens reportatge, signat per l’escriptor Gabi Martínez, és un dels continguts exclusius publicats a la revista ‘Ed – El Diari de l’Educació’, que regalem als subscriptors del diari. Avui obrim aquest article per a tots els lectors.\nNens que volen ser cuiners i petites aspirants a policia que evidencien que algunes caselles a les quals acostumava a condemnar el gènere estan passant a la història. Tot i així, el pes de la costura i el futbol continua marcant en gran mesura el lloc que ha d’ocupar cada sexe. Mentre comparteixen valors ecològics o el domini de la virtualitat, a nens i nenes els distancia l’ús de la força i la psicologia. La família, l’escola i, de manera inapel·lable, els mitjans de comunicació, modelen uns infants que des de ben petits ja se’ls separa per raons de sexe.\n–Ens separem dels nens perquè són tontos i deixen anar paraulotes –diu la Ydaira al pati de la seva escola.\n–No són tontos –intervé l’Olimpia– però és que tot el dia estan amb el futbol…\n– Sí, sí: el futbol, el futbol, el futbol… –, confirmen les nenes d’entre 8 i 9 anys que les envolten amb cara de circumstàncies.\nA pocs metres, els seus companys persegueixen una pilota abonyegada. A l’hora del pati, el futbol ocupa un espai prioritari que els professors de la majoria d’escoles s’entesten a acotar en una autèntica maniobra antisistema que pretén repartir més equitativament l’espai de joc entre caràcters tranquils i efervescents, entre nens i nenes. Nombroses escoles han retallat l’horari futbolístic d’un a tres dies per setmana. Algunes, ofereixen tres tipus de pilotes a l’alumnat: de futbol, per a altres jocs i de bàsquet.\n“Perquè, a més a més, el futbol és font de conflictes”, assenyalen diversos mestres. “Que si ha estat falta, que si no. Empentes, puntades de peu, pim pam… i ja la tenim armada”. Per un altre costat, l’omnipresència d’aquest esport acaba obligant a uns –“hi ha nens als qui no els agrada jugar, però que es fiquen als partits per sentir-se integrats”– i excloent les noies més futboleres que, com que són poques, acaben trobant-se massa soles enmig d’un munt de noiets i abandonen.\nAixí, el futbol s’alça com a significatiu indicador d’una separació de sexes que, malgrat les constants campanyes per la igualtat de gènere, continua fent-se evident des de molt aviat a les aules.\nPrinceses i pistoleres\n“Als cinc anys ja estan molt dividits”, diu la Maribel, professora de l’escola Eduard Marquina del Besòs. Al pati hi ha un sorral on els més petits enfonsen pales i rasclets guiats per alguna nena gran (de 7 anys), mentre en Joaquín – “Joaquíiiiiiin!”, crida la seva professora– corre com un boig donant cops a tort i a dret a tot allò que es mou, també a la parella de xavals que simula una baralla de kungfu. “Entre els nens no hi ha normes. Tot es limita a perseguir-se i al contacte”, afirma la Maribel, que en els últims anys ha vist com l’alumnat integralment gitano minvava a favor d’una majoria pakistanesa que avui ronda “el 60 per cent. Els del Pakistan parlen poc al pati. Juguen molt a pegar-se. El futbol no els va gaire, són més de jugar a criquet”.\nMarroquins, llatinoamericans i gitanos del Besòs i la Mina completen unes classes on es parla urdú, àrab i castellà, a més a més del català que s’imparteix per norma, encara que no sigui “la llengua materna de cap d’ells”.\nSegons la Maribel, els rols estan marcadament enquistats entre aquests nois. “A les nenes els agraden les princeses, als nens els superherois i els futbolistes”. Les nenes no s’hi fiquen, en els jocs dels nens, simplement es limiten a observar-los. “Imiten els grans, passegen. Si volen implicar-se en un joc, no ho diuen. Fan com aquell qui res, molestant, a veure si així poden colar-se. Les nenes surten a veure què passa, però no amb un objectiu”.\nEn efecte, nenes vestides amb saris i altres de cabells llargs romancegen sobre l’asfalt del pati. A la zona de terra, un minúscul pakistanès compta “un, dos, tres, pica paret” mentre dóna l’esquena a diverses nenes molt més grans que el tracten com si fos una espècie de joguina. Quatre nenes més juguen a picar de mans de forma sincronitzada i sorprenen un grup de diminuts nens que amb la boca oberta sostenen pales i galledes. “Mareeeeee! Quina por”, exclama una quan m’apropo. La coreografia s’atura. Les nenes que picaven de mans es posen en formació, rialleres. Un parell agafen fort la mà de nens més petits que elles. “Hi ha molts germans – assegura la Maribel-. A les nenes gitanes els encanta cuidar els més petits. El sentit de la família està molt interioritzat i, si algú s’atreveix a posar-se amb algun dels seus, salten tots a defensar-lo”.\nAccepten xerrar. “Per què vas tan rosa?” La Sheima porta uns pantalons, una jaqueta, uns clips per als cabells i la muntura de les ulleres, tot rosa. “Perquè és una nena”, explica un noi que està fent filigranes amb un io-io. “Però hi ha més colors, no?”, pregunta la Maribel. “El lila”, confirma una, mentre assenyala l’anorac que ho il·lustra. El pati és una festa de rosa i lila, colors que ressalten davant els tons masculins, més foscos.\nAvui és dimecres, Dia de la Imaginació, capacitat que l’escola pretén estimular. I més encara si es té en compte el popular declivi de la fantasia infantil. Almenys això assenyalen professors del Besòs – “Se’ls ha d’orientar tota l’estona. Els planteges un dibuix lliure i diuen: “No sé què fer”-a Bellvitge- “abans imaginaven més: els donaves quatre pals i et construïen alguna cosa. Ara, només se’ls acut lluitar” –i Can Caralleu– “cada vegada escriuen menys. Tenen moltes llibretes… buides”.\nAixí, l’escola els proposa que s’entretinguin, per exemple, amb flautes de Spiriball, un joc que es basa a donar cops a una pilota lligada a un eix mitjançant una corda. Guanya qui aconsegueix enroscar la corda sencera a l’eix. Una alternativa per descarregar adrenalina, si bé la copen els nois.\nA la ludoteca, un nen i una nena empenyen minicotxes sobre la maqueta d’un circuit. Tres nenes i un nen es dirigeixen a la zona que simula un mostrador de supermercat. El nen s’asseu a la caixa registradora mentre elles pul·lulen al seu voltant. Una fa veure que frega plats. Les altres actuen com si fossin clientes. Una deixa la cistella de la compra en un racó. Moltes hortalisses i ous de plàstic.\n“Aquí poden escollir entre menús amb carn o sense”, explica la Maribel sobre el menjador de veritat, al qual assisteixen tots els estudiants al preu “d’un euro per família, siguin els membres que siguin”. Avui, al pati del matí abundaven els dònuts, els croissants, els entrepans de Nocilla i alguna mandarina, a més a més d’entrepans de pernil i formatge sobretot, encara que en general confessen que el que més els agrada és “anar al McDonald’s!”.\n“I què voleu ser de grans?” La Saira vol obrir una croissanteria; la Tània vol ser taxista o professora de ballet; la Carmen, “caixera d’un hotel”. “I vosaltres?” L’Ahmed, policia; l’Areel, futbolista; tres nois consecutius aspiren a pilotar alguna cosa i l’Aroa, que té set anys, somia a convertir-se en pistolera. “Pistolera?” “O sigui, mosso. O mossa”. Tres nenes que caminen de bracet escullen psicòloga, professora i periodista. “El més important amb aquests nens és facilitar-los la vida, que els agradi venir a l’escola”, diu la Mar, professora de P5. “Alguns viuen situacions molt complicades. Molt complicades… fa vint anys que faig classe i en fa vuit que ho faig aquí. El primer any en aquesta escola ho vaig passar fatal. Venia de Pijolàndia i em vaig trobar amb una realitat que em va obligar a fer de profe de veritat. Avui, no marxaria a cap altre lloc”.\nLa Mar treballa a fons amb la música. “Quines cançons us agraden?” En Manuel es posa a ballar al mig de la classe. Els de P5 comparteixen amb els de primària el seu gust pels exitosos Bailando, Happy o Gangnam Style, encara que al pati un petit cantava a soles alguna cosa de Malú i a l’aula, quan la Maria sacseja la trena que li arriba a la cintura i assegura que “a mi m’agrada David Barrull”, la classe ovaciona el cantant gitano i coreja a l’uníson Sueños cumplidos. “Te juro que es verte la cara/ y mi alma se enciende”. I quan arriba la tornada, encara canten més fort: “Mi hembra mi dama Valiente/ se peina la trenza como las sirenas/. Y rema en la arena si quiere./ Ay mi hembra, tus labios de menta/ te quedan mejor con los míos”. I la Maria balla ay mi arma amb un duende que hipnotitza alegrement els seus companys riallers.\n“Així no penses”\n“El que és bo és en David Guetta·, sentencia l’Eloi, de 9 anys, a l’abric de La Pineda, bosquet destinat a l’hora del pati a l’escola Costa i Llobera de Can Caralleu. A l’Eloi l’apassiona a aquest discjòquei “i la música anglesa, perquè la catalana no mola, no té marxa”. “I les lletres?” “Ens agrada més que les lletres no s’entenguin perquè així no penses”, matisa en Dídac, que de gran vol ser “conductor de tren perquè m’agraden els cotxes”. Al costat d’en Màrius (candidat a bomber), en Pau (a jugador de la NBA) o en Roger (“m’interessa la política. Artur Mas és el meu president”), l’Eloi declara el seu desig de ser actor quan rebel·la que en Pep esmorza cada dia truita amb salsitxes i llet amb cereals. “Sí, sí. Jo una vegada vaig esmorzar a casa seva i em vaig menjar dues\nN’hi ha un que mossega un tros de fuet. Un altre, el seu entrepà de llom amb formatge. Una nena espera a la segona fila i guarda unes quantes galetes integrals i una mica de xocolata al puny. El dolç interessa singularment a en Santi, que a més a més d’uns calçotets i un tambor djembé, va demanar als Reis una jaqueta curta de xef per cuinar pastissos. “Un dia, vaig fer macarrons amb sofregit!”, proclama un espontani. “El plat semblava un eriçó amb tantes puntes de formatge que li va posar”, diu un altre. “Vau dinar junts?” “No, em va enviar la foto pel WhatsApp”.\n“Teniu mòbil?” “Nooo”. “En Daniel sí que en té!”. Vinc sol a l’escola i el porto per si passa qualsevol cosa com ara trencar-me el turmell, per exemple. Si no, no el faig servir”. En Daniel va sol perquè viu a prop encara que molts alumnes pugen a aquesta oxigenada part alta de la ciutat en cotxe o metro. El trajecte no els avorreix: “Hi ha pantalles per tot arreu”.\nAmb el permís dels seus pares (això diuen), solen compartir continguts d’internet o de les xarxes socials. Els responsables de vigilar-los al migdia, que és quan més temps lliure tenen, asseguren que “de totes formes, en aquesta escola, els nens no són gaire de mirar la televisió. No hi ha gaires converses sobre programes”. Tot i així, la majoria dels consultats està a l’última de sèries a l’estil de Violeta “diverses nenes en són fans”, canals com Disney Channel, novetats del Club Súper 3 i la graella de pel·lícules infantils d’estrena. “Jo vaig al cinema a veure-les”, especifiquen uns quants. “Jo he vist Solo ante el peligro”, s’enorgulleix un altre.\nOh happy day i MasterChef destaquen entre els concursos predilectes, d’aquí que en Santi no s’acontenti amb el fet de preparar uns espaguetis a la bolonyesa o una paella d’aquestes que segueixen apassionant a la majoria dels seus col·legues, sinó que pretén estrenar la jaqueta torera de xef amb la seva novetat, Llamp de Caramel, un dolç que “tindrà forma de llamp” i serà elaborat amb els millors ingredients, perquè té molt clar que, siguin dolços o sarsueles, “s’ha de cuinar amb productes de temporada”. En Santi parla abraçat, tota l’estona, pel seu amic Jan.\n“El 75% del menjar que servim al migdia és ecològic”, concreta Anselm Berbel, coordinador de l’hora de dinar. La Lola (sis anys, el seu fort són les matemàtiques, va demanar una família de mussols “de mentida” per Reis) camina per La Pineda amb la boca plena de “poma ecològica”. Alguns estudiants de primària queden enfavats als gronxadors a l’ombra de les copes dels arbres. Una nena practica la vertical contra un tronc. “M’agrada fer el pi –diu la Gemma, de 7 anys, gimnasta rítmica–. Això és més de nenes. Els nens no en saben, ells només són forts”. Deu dels seus companys corren en manada cap a algun pi indeterminat fent servir els entrepans com si fossin espases. “Mira que bèsties que són”. Uns altres nois disparen Gogos, última moda ociosa després de l’habitual onada de cromos i baldufes. Els Gogos s’inspiren en l’antic joc grec anomenat astràgal. Consisteix en una sèrie de figuretes de plàstic que han de rebotar-se les unes contra les altres a la recerca d’una posició més avantatjosa que la del rival. La versió Pineda es redueix a abatre d’un cop les figures del contrari.\n“Sobretot a partir de tercer –diu Manuel Fernández, coordinador de cicle mitjà als Jesuïtes de Bellvitge–, les diferències entre nens i nenes s’accentua”. En tots els patis visitats, els nens tendeixen a estar amb altres nens i les nenes amb les nenes. Però no rebem constants missatges sobre les bondats i la necessitat de la igualtat? No s’actua des de les escoles per aconseguir-la? “I la influència de la família i els mitjans de comunicació, què?”, respon Anna Hernández, tutora de primer als Jesuïtes. “A partir dels sis anys, ells mateixos s’organitzen en petits grups. Juguen a matar bolets, a futbol xinès o jocs de rol de l’estil de lladres i polis o pares i mares. Nosaltres podem orientar-los, però el joc és lliure”.\n“Influeixen més els mitjans que els pares –afegeix en Manuel–. Ho veus als estoigs, a les motxilles, als seus referents…”. “Els demanes un autoretrat –observa l’Anna-, i encara que tinguin els cabells llisos, potser se’ls dibuixen drets, com si fossin Cristiano Ronaldo”. I això que des de P3, entre els exercicis religiosos s’inclou una activitat “d’interiorització” encaminada a conèixer el propi cos, a compartir els problemes…\n“Però les nenes es dibuixen igual amb els llavis pintats i sabates de talons… mana la publicitat –continua en Manuel–. Quant a ells… vestirien sempre d’esport, amb la samarreta del seu equip preferit. Mai porten sabates. I a l’estiu, algun ha aparegut amb sandàlies tot i que això ho hem aturat, és clar”.\nLes dessuadores amb caputxa triomfen entre els nois de primària mentre que elles són més versàtils. “No m’agraden els texans. No em poso faldilles ni vestits, només els dies de festa”, diu la Maria (aspirant a empresària de botigues de roba) al bosc de La Pineda. “Doncs jo prefereixo vestit i faldilla”, contraposa al seu costat la Natàlia (futura mestra). “Odio les samarretes interiors i untar-me el cos amb cremes perquè després se t’enganxa la roba i puah, quin fàstic”, aporta una altra veu, potser la de la Martina (actriu), la Júlia (gimnasta) o la Martina Antolín (professora de guarderia). N’hi ha dues més que somien a ser cantants.\n“Us agradaria ser famoses?” Parlen totes a la vegada. “Això és una merda perquè tots se’t tiren a sobre”. “Però si no fos així, estaria bé”. “Però tots et coneixen i s’inventen coses que expliquen per tot el món”. “Però també és divertit perquè et coneixen i tens diners”. “Jo un dia vaig sortir en un anunci de Danonino”, confessa la Lluna. Les seves companyes se la miren atònites: “Quèeeee?”. “Ah síiii?”. “Doncs jo no et vaig veure”. “No ho vaig dir perquè em feia vergonya”. “I com va ser, com va ser?”. “Vaig anar allà i ja està”.\n“Comencen molt aviat a seguir sèries de televisió per a adolescents –afirma Manuel Fernández–. El resultat és que no hi ha infància: se la salten. Les nenes són molt serioses, adultes. Ens estem trobant conflictes amb nens de tercer que abans teníem a cinquè. Bé… sobretot amb les nenes. Hi ha una mica més d’impostura en elles. Biològicament, encara no són grans, però es comporten com si ho fossin. Ens han aparegut nenes de segon amb sostenidors a l’hora de piscina”.\nSegons els mestres, els mitjans també estimulen en gran manera la competitivitat, perquè repeteixen la paraula millor com un mantra. Per tot arreu hi ha rècords que es baten, persones més fortes que altres, pilotes d’or, caps, líders, campions… Per una altra part, els mitjans projecten temors col·lectius que calen en els nens i nenes. “Què us fa por? “Quedar-me sense feina quan sigui gran”. “Que els meus pares es quedin sense feina”. “La crisi”. “La independència de Catalunya”. Aquestes són les primeres respostes. Després, una nena es decanta per un tipus d’angoixa més clàssica: “Però si et refereixes a por de passar por…com en les pel·lícules…” i arrenquen amb la llegenda de terror que avui segueix triomfant a les aules: “Diuen que si dius quinze vegades Verònica davant d’un mirall, al cap de quinze dies et surt una taca i estàs mort”, explica l’Olimpia al pati dels Jesuïtes.\n“Hi ha un xinès a la nostra classe que agafa la grapadora i diu: Algú morirà aquesta nit. I ens espanta!”. El xinès es diu Xinxuan (“seré jugador de la NBA”) i reconeix que li agraden les pel·lícules de por “encara que els meus pares no me’n deixen veure algunes”.\nXinxuan és un dels escassos alumnes d’origen forà en una escola rodejada de centres privats i on, segons en Manuel, “els nens i nenes surten poc fora del barri, els falta vida cultural, tractar amb gent diferent”. “L’espai marca molt”, assumeix la Sílvia, que al·ludeix a la formidable Pineda que els seus nois gaudeixen a Can Caralleu i a la possibilitat de diverses famílies matriculades de posseir segones residències a l’Empordà o la Cerdanya. A més a més, són bastants els nens que participen en associacions excursionistes o tenen parents a l’estranger, on viatgen amb relativa freqüència.\nLa Sílvia i l’Anselm recorden “una excursió en què ens vam creuar amb un altre grup compost per molts nens d’altres races i els nostres van dir: Mira, una escola de nens adoptats. És que aquí tenim molts nens de fora, però gairebé tots són adoptats”. “Quan vam anar d’excursió a la plaça Catalunya –recorda per part seva la Maribel al Besòs–, un nen em va preguntar: Quin país és aquest? I quan estudiàvem el modernisme… –riu– vaig anunciar que visitaríem l’Hospital de Sant Pau. Llavors, un va cridar: Jo hi he estat! Era veritat: va estar ingressat. Sigui com sigui, després d’una excursió són molt més expansius”.\nAnimals de diversos tipus\nSigui on sigui l’escola, una invariable coincidència és l’atracció pels animals. Per això, hi ha classes amb noms de bitxos marins, dibuixos de bèsties (no sempre reals) per les parets, disfresses per sentir-se un animal a gust… “Això sí, les nenes són de dofins i els nens d’hipopòtams”, assegura la Maribel, que subratlla l’esforç dels docents –“tenim a diversos animalistes”– per inculcar el respecte cap als éssers vius, “una cosa no tan fàcil quan els nens viuen en llocs on es fan lluites de galls, de gossos”. “Com ho sabeu?” “Perquè se sap. Hi ha racons al Poblenou on tanquen els animals i els preparen per al combat. Els nens parlen de baralles a la Mina… l’altre dia passaven per davant de l’escola dos gitanos amb galls de lluita lligats pel coll. De totes maneres, hi ha diversos nens que tenen animals a casa i els saben cuidar”. Programes com Veterinaris o El encantador de perros han reforçat encara més l’empatia infantil. (Això, sumat a l’imparable bombardeig de sèries policíaques podria explicar l’elevat nombre de candidats a veterinaris i criminòlegs detectats a les aules de Bellvitge).\nA Can Caralleu, el paisatge contribueix per si mateix a transmetre l’estima per allò natural: “Estem en un bosc” –recorda la Sílvia–. Una vegada fins i tot es va colar una serp, hi ha molts ocells… vénen nens a la biblioteca a buscar informació sobre aranyes, per exemple. Les noves tecnologies els ofereixen més informació i a vegades la saben utilitzar”.\nLa tecnologia sovinteja les cartes als Reis masculines, atapeïdes de Plays 4, 3SXL’s, iPods, tauletes, microscopis…els alumnes de Bellvitge són els més declaradament “tecnològics”. Les nenes demanen algun aparell, però no gaires, i ni tan sols posen passió en pronunciar iPad o Wii. Entre les menors, arrasa l’univers Frozen. Princeses i fades es mantenen en el podi de preferències i a mesura que creixen s’inclinen per la roba o els complements personals, com el maletí de costura que va demanar la Nadia. “Ens agraden aquestes coses perquè som nenes i tenim paciència. Els nens ho fan tot sense pensar, més ràpid. No saben ni utilitzar una\nEn general, els nens escolten les crítiques femenines i s’encongeixen d’espatlles o repliquen que “nosaltres només juguem i vosaltres sempre us hi fiqueu pel mig”, sense profunditzar en un debat del qual fugen literalment corrents. “Quan els nens tenen un problema – diu Manuel Fernández –, ho expressen de manera molt directa. Elles prefereixen no divulgar-lo gaire, ho parlen tot dins del seu grup. Classifiquen molt el personal i després fan llistes per convidar al que sigui: separen guapos i no guapos, a enrotllats i avorrits… Un altre nivell. La separació de gèneres és\nclaríssima”. “L’escola intenta ajuntar nens i nenes, però la televisió no –diu l’Anselm–. I la família, no sé”. “Ens preocupa la falta de temps que tenen els pares per estar amb els seus fills –observa la Laila Pajuelo, coordinadora de P4 i P5–. Els demanem que busquin temps per explicar-los contes. I això que ara abunden les famílies amb fills únics”.\nLes activitats extraescolars els ocupen bona part de la tarda. Uns al casal de barri, uns altres al gimnàs, al club de futbol, a classes de guitarra o d’anglès… No és estrany que arribin a casa a l’hora de sopar. Tots estan cansats… “Hi ha molts pares molt joves, d’entre 23 i 24 anys, o una mica més grans, a partir de 37 – xifra la Laila–. Però sigui de l’edat que siguin, bastants no dediquen el temps que caldria als seus fills. Això es veu als dibuixos: de cop no apareix un pare, una mare. O a les redaccions, per explicar un cap de setmana citen molt més un que l’altre”. En qualsevol cas, les redaccions són cada vegada més curtes i l’escriptura a mà, la cal·ligrafia, es perd perquè “si han d’escriure un text sobre el que sigui, demanen fer-ho a l’ordinador. Diuen que queda més net”. “Escriuen menys perquè llegeixen menys”, comparteixen tres professors. “Jo vaig a llegir El blauet”, diu la Nadia. “Jo, els últims de Gerónimo Stilton”, afegeix una amiga. “Jo he demanat un llibre als Reis”, diu l’Àlex. “Les nenes llegeixen una mica més, però vaja…”, especifica la Maribel. “Escriuen menys perquè imaginen menys –conclou en Manuel–. Els costa pensar escenes alienes al seu dia a dia, posar-se en situació i dedicar temps a la fantasia… en\nNombrosos professors argumenten que la invasió del soroll i la pressa han minimitzat els espais de tranquil·litat. La presumpta nova agitació infantil es tradueix, això sí, en uns nens més desimbolts que en altres èpoques. “Ara pregunten més que escolten i parlen als adults com si estiguessin amb un amic –diu en Manuel–. Sembla que no tinguin gaire clara la diferència d’edat”. M’adono que al llarg d’aquesta investigació, cap nen s’ha dirigit a mi anteposant un “vostè” o un “senyor”. I que, tot i així, sempre m’he sentit respectat.\nQuatre nenes de nou anys executen una coreografia basada en la sèrie Violeta. Un grup de nenes i nenes s’empenyen sobre un tram de terra mullat i simulen que es llancen en trineu. La Irene sap fer veure que plora, però es cohibeix davant els desconeguts i no fa més que riure. A la Maria li és igual tot mentre la deixin ballar, i resta allà fent saltar la trena admirada per l’auditori cosmopolita que l’envolta. La Maribel els observa. “Ara són més tranquils que abans. Hi ha més respecte. La diversitat tranquil·litza”. Al passadís, una professora dóna un cop sense voler a una nena amb una llibreta.\n–Ui. Ho sento, reina-, diu la professora.\n– T’estimo –, respon la petita.


Nakasendō - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nIshidatami (pavimentació de pedra) original del Nakasendō.\nEl Nakasendō (中山 道, camí entre les muntanyes) era una de les cinc rutes del període Edo (juntament amb Tokaido, Kōshū Kaid, Oshu Kaid i Nikko Kaid) i una de les dues que connectaven Edo (avui Tòquio) amb Kyoto al Japó. En el camí hi havia 69 estacions entre les dues ciutats, que travessaven les províncies de Musashi, Kōzuke, Shinano, Mino i Ōmi. A diferència del Tokaido, que anava per la costa, el Nakasendō anava terra endins. Moltes persones, dones incloses, preferien viatjar per aquest camí, ja que no calia travessar cap riu.\nAl dia d'avui poques seccions del camí original sobreviuen i potser la secció més famosa és una de vuit quilòmetres de llarg localitzada a la Vall Kiso, entre Tsumago-juku a la prefectura de Nagano i Magomed-juku a la prefectura de Gifu.\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Nakasendō\n↑ Nakasendou Jouhou.(japonès) NEC Corporation.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Nakasendō&oldid=16975420»\nTransport al Japó\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 15 maig 2016 a les 17:16.


El bloc d'en Pere Pujol (fill de Can Peric): Tràfic d'adolescents?\nLa Federació Internacional de Futbol ( FIFA ), no fa masses dies, va prendre una decisió sense precedents i que jo en diria exemplar, que deixa entendre una moralització dels fitxatges dels futbolistes menors d’edat. Un comportament quasi depredador, que els clubs amb més recursos econòmics venen practicant des de fa uns anys.\nEl club anglès del Chelsea, propietari de l’oligarca rus Roman Abramovitx – un de tants nous multimilionaris producte de la descomposició de l’antiga Unió Soviètica – ha estat sancionat fins al mes de gener de l’any 2011, ha no poder fitxar cap nou jugador.\nEl fet que ha provocat aquesta decisió és que l’equip anglès ha induït , segons la FIFA , al futbolista Gaël Kakuta, jugador de l’equip del Lens, a trencar el contracte de formació que tenia amb el club francès. Els fets varen produir-se el juny de 2007, quan Kakuta tenia només 15 anys. Cal afegir que el club també ha sigut declarat solidàriament responsable de la sanció de 780.000 euros, quantitat que en concepte de formació haurà de pagar el jugador al club que l’ha format. Els dirigents del club londinenc han anunciat que recorreran al Tribunal arbitral de l’esport, no per què considerin que la sanció és injustificada, sinó pel fet que la consideren desproporcionada. És a dir, accepten que han procedit de manera il·legal, però vaja, les conductes il·lícites també es poden pagar amb diners. Quin concepte ètic tenen aquests senyors!!.\nEl que de fet es troba en joc és d’una banda la protecció i la valorització del treball dels clubs de formació i de l’altra la protecció dels menors d’edat, en front de la pressió econòmica que exerceixen els clubs poderosos.\nPenso que la decisió que ha pres la FIFA és del tot encertada. Convertir uns menors d’edat, amb pura mercancía no pot ser tolerat. Fer travessar l’oceà a un jove - encara que només sigui el canal de la Mànega - per donar puntades de peu a una pilota, és al meu parer, comparable al tràfic d’adolescents. Per aquesta raó també crec encertada la petició que farà la UEFA ( unió europea de futbol associació ) de presentar a la FIFA una resolució per ampliar fins als 18 anys, la prohibició de fitxatges de jugadors en l’àmbit de les fronteres europees, edat que fins ara estava fitxada en els 16 anys.


Bartra: “Puyol m’ha ajudat moltíssim” - FC Barcelona\nHomeFutbolPrimer EquipNotíciesBartra: “Puyol m’ha ajudat moltíssim”\nEl central lamenta l’adéu del capità, una persona que li ha donat molts consells i l’ha ajudat a tirar endavant El ‘15’ blaugrana avança que aquesta setmana vinent signarà el seu nou contracte, que el vincularà al Club fins al 2017\nBartra, després de la roda de premsa / FOTO: MIGUEL RUIZ-FCB\nMarc Bartra s’ha sumat a la llista de companys que s’han desfet en elogis cap al capità, Carles Puyol, que dimarts va anunciar que deixaria el FC Barcelona a final de temporada. “És una notícia trista per a tots plegats. A nivell d’equip és el nostre líder, un capità de cap a peus, i personalment m’ha donat moltíssims consells i m’ha ajudat molt per tirar endavant”, ha declarat en la roda de premsa celebrada aquest dijous a la tarda.Falten tres mesos perquè marxi i hem d'aprendre el màxim d’ell en aquest tempsFins llavors, però, creu que cal fer una lectura positiva: “Encara no som conscients que no estarà amb nosaltres la temporada vinent. Falten tres mesos i hem de ser optimistes i aprendre el màxim d’ell en aquest temps”.\nPer a Bartra, Puyol ha estat una figura clau en el seu creixement com a jugador: “M’ha ajudat moltíssim dins del camp. Després de cada jugada em donava un consell i després de cada partit i de cada entrenament, també. Ha fet una feina primordial no només amb mi, sinó per a tot l’equip”.\nSobre les possibles incorporacions que es podrien donar en la posició de central, Bartra s’ha mostrat prudent: “És una cosa que prefereixo valorar a final de temporada. A dia d’avui som quatre centrals”. En tot cas, ha afirmat: “Si ve algú intentarem aprendre d’ell i ajudar-lo”. A més, ha recordat: “Haurà de demostrar que pot fer de central aquí”. Al Barça la posició de central exigeix uns requeriments “diferents” que en un altre equip, segons ha reconegut Bartra.Si ve un nou central intentarem aprendre d’ell i ajudar-lo. Haurà de guanyar-se el llocEl ‘15’ blaugrana també ha assegurat sentir-se prou satisfet amb els minuts del què està gaudint aquest curs. “Sóc molt conscient d’on sóc, que és el primer equip del Barça, i que pràcticament ningú pot dir que és titular indiscutible al Barça. Aquest any he passat per totes les fases: jugar molt poc, jugar molts partits seguits... El tècnic ha fet que els 20 que som a la plantilla no sabem si serem titulars o a la grada. Ho ha gestionat molt bé i cada setmana penses que pots ser titular”.\nBartra també ha avançat que la setmana vinent signarà el seu nou contracte com a culer. Cal recordar que el 15 de gener ja es va anunciar que el central allargaria la seva relació amb el Club fins al 30 de juny del 2017.\nBartra signarà dimarts


La candidatura es farà oficial en els pròxims dies després de recollir els suficients avals\nRedacció 22/10/2020 17:19h\nLa setmana passada, Àngels Chacón va presentar la seva candidatura a les primàries internes del PDeCAT per ser candidata a la presidència de la Generalitat a les eleccions del pròxim 14 de febrer. Ho va fer mitjançant una carta enviada a tota la militància, on informava que havia fet els tràmits per presentar-se i que necessitava el suport de 1.000 associats per validar la candidatura. Doncs bé, Chacón tenia temps per recollir els avals fins aquest dimecres 21 d'octubre a les 20.00 hores del vespre i ja es pot dir que és oficialment la candidata del PDeCAT per als pròxims comicis al Parlament de Catalunya.\nChacón ha estat l'única en presentar candidatura i després de reunir els avals necessaris serà proclamada oficialment com a candidata el pròxim 2 de novembre. Segons explica La Vanguardia, l'exconsellera d'empresa ha aconseguit 1.232 suports amb noms destacats com el de l'expresident de la Generalitat, Artur Mas, o l'exalcalde de Barcelona, Xavier Trias. D'altra banda, fonts del PDeCAT destaquen que Chacón també ha recollit l'aval de més de 150 alcaldes de tota Catalunya.\nTal com detalla el citat mitjà, la setmana que ve, entre el 29 d'octubre i l'1 de novembre, els associats hauran de donar el darrer vistiplau a la candidatura, i posteriorment serà proclamada de manera oficial com a candidata de la formació. A partir d'aquest moment, es procedirà a engegar la maquinària d'escollir els caps de llista de cada demarcació, un procés que es preveu tancar a finals del mes de novembre.\nLes paraules de Chacón a la militància\nEn la carta enviada als associats del partit, Chacón indicava que es presentava a les primàries «per coherència amb un partit que em representa, amb tota la consciència sobre la complexitat del context actual, enmig d'una crisi política i de repressió, sanitària, econòmica i social». A més, deia que ho feia, sobretot, «decidida i compromesa a treballar per un futur millor i ple d'oportunitats per a tots els catalans i catalanes».\nPer a Àngels Chacón, de les decisions que prengui el pròxim Govern de la Generalitat de Catalunya en depèn el nostre futur i, el més important, el de les properes generacions», i enviava una clara indirecta a Junts per Catalunya advertint que «no ens limitarem a mirar com altres forces polítiques dibuixen una Catalunya que s'allunya del nostre model de país».\nÚltima hora: El Congrés rebutja la moció de Vox amb el pitjor resultat possible\nSánchez canvia d'idea: L'oferta inesperada que li acaba de fer a Casado\nEleccions PDeCAT Parlament de Catalunya


L'Associació de Jubilats i Pensionistes d'Oliva renova a la junta directiva - Diari Serpis\nL’Associació de Jubilats i Pensionistes d’Oliva renova a la junta directiva\n– L’Assemblea de Socis dels Jubilats i Pensionistes d’Oliva aprova per unanimitat la renovació de la seua junta directiva per a dos anys més.\nEl Centre Polivalent d’Oliva va acollir en la jornada d’ahir dimecres, l’Assemblea Extraordinària de socis de l’Associació de Jubilats i Pensionistes d’Oliva a la que assistiren entorn de 200 persones.\nLa vicealcaldessa i regidora de Gent Gran, Ana Maria Morell Gómez ha anunciat en aquesta assemblea, l’increment de la subvenció que l’Ajuntament d’Oliva aporta a l’Associació. A més, Morell també va avançar al públic assistent que “en els pròxims mesos anem a tindre un calendari ple d’activitats i propostes culturals i d’oci per a la gent gran d’Oliva”.\nArticle anteriorGandia dona visibilitat a la malaltia de l’Endometriosis\nArticle següentComença el compte enrere per a gaudir de la Setmana Santa d’Oliva


Castell de somnis de Francesc Aguilar - //*// En l'era de la plaga dels set mil milions d'humans //*// - Pàgina 4\nBé, realment aquest nou format de bloc és com un nou món que hem de descobrir. Ho podem celebrar amb xocolata de crema catalana de marca alemanya comprat en un súper a Berlín aquests dies.\nThe answer my friend is a blowjob in the win-win\nSembla que amb la independència guanyarem tots, Catalunya, Espanya i la troika comunitària. En definitiva, banquers i especuladors. Segurament qui continuarà perdent si no espavilem sera la paricipació ciutadana, la sanitat i l’educació públiques, les prestacion socials, els jubilats, el mediambient, els drets i llibertats ciutadanes, els autònoms,els asalariats, el contribuient, els afectats per les\nEls veïns burgalesos del barri del Gamonal no volen que el alcalde els faci un bonic bulevard, però a València tenim una preciosa ciutat de les arts i les ciències amb aparcaments per a naus espacials incloses. I George Clooney is inside!. És que València és “Tomorrowland“ Encara que després de veure tancar les emissions\nFelicitació de Sant Francesc del Grau Sexagesimal, mi-te’l.\nFa pocs dies he rebut una felicitació de natalici de l’associació d’antics alumnes de l’institut de Marbella amb aquest text: “Le deseamos a nuestro compañero Francesc Aguilar (Paco Aguilar Domenjó), que sea muy feliz en el día de su cumple en compañía de sus seres queridos, y que se acuerde de sus compañeros del Instituto.\nQuina vegonya: en plena crisi continuem pensant que tot es compra i ven, i ni es respecta minimament la llengua:… Se’n diu “mànec” i no “mango”, això és un barbarisme.\nLa República Valenciana, cau d’encontre.\nMai no hi havia estat des de la inauguració fa uns mesos en aquest cau d’encontre que és el Restaurant La República Valenciana al carrer Reverend Josep Maria Pinazo, 3 · BENIMACLET-VALÈNCIA.Va ser aquest propassat dijous, 18 juliol 2013 en un sopar a València convocat per Joaquim Auladell per amics i coneguts. Quim ens va\nL´efecte papallona al Parlament de Catalunya\n“l’ aleteig de les ales d’ una papallona a Pekín, pot provocar una tempesta a Nova York” Mai havia pensat que això de l’efecte papallona tingués més transcendència que servir de motiu per a la ciència-ficció . Tot ha canviat però, quan m’he assabentat que un pet de la fada Núria de Gisbert al Parlament\nEls Segadors a tot volum a la Plaça Major de Castelló\nBen lluny de les bèsties reunides a Peníscola, avui he assistit a un espectacle magnífic, la XIV Trobada de Bèsties de Foc de Castelló de la Plana. A la Plaça Major de Castelló hem pogut gaudir de bèsties de foc, batucades i castells de tots els indrets des de Castelló cap amunt (Castelló, Morella i\nBlasco tresllada a la presó el seu escó del PP de les Corts Valencianes\nAny 2014.- Blasco pega amb loctite el cul al seu escó a les Corts Valencianes i es tresllada a la presó. Any 2020.- La coincidència de la presència de Blasco a les instal·lacions penitenciàries amb epidèmies i fam entre els presos havien aixecat sospites i unes investigacions han revelat que ha hagut desviament dels cabals\nCanvi d’identificació del bloc\nHe arribat a la conclusió que les coses que dic a l bloc no són en cap cas tan sorprenents o esverants com podria jo preveure, sóc molt més tímid i mesurat del que pretenia i veig que no faig saltar a ningú. Per això he passat del “Francesc, però què dius!” del títol anterior\nParaula de Déu indignada\nHola, sóc Déu. Normalment no tinc contacte ni em comunico amb l’Univers, menys amb els humans, però donada la visió tan equivocada, quasi insultant, que teniu la humanitat del meu ésser, he decidit desfer malentesos: Per escomençar, estic sorprès de sentir que jo he creat l’Univers. Sí home, no tinc una altra cosa que fer\nOla k ase, ase independència o k ase?\nUn caixer automàtic resumeix les nostres relacions amb els poders del món. Tota la vida hem guardat els diners al banc per que no ens robin, i ara resulta que l’hem de traure perquè és allà on ens els roben. Sempre miraven a la nostra esquena al traure els diners del caixer perquè no ens\nLa Camacho, la Chacón i el Macho Machacón\nAixò era i no era, bon viatge faci la cadernera La sala de ball La Camarga la omplien el cap de setmana jubilats i sud-americans que feien demostració dels balls llatins, de chachachà a la salsa passant pel merengue, eren els amos de la pista, havien nascut amb els ritme dins. També aprofitaven que coincidien\nPutes sense fronteres.\nLa Jonquera té problemes amb la puta frontera, pensava que èrem un mercat únic. Estic perquè la UE faci un tractat internacional per permetre que la prostitució tinga la mateixa legislació a tots els països i fins i tot crear una ONG subvencionada, a Espanya amb menú turístic “Bar Cenas i Putas”. A Catalunya també\nPer a quan el dia de l’home malfeiner?\nM’agraden les dones, crec en la igualtat i fins i tot en la superioritat de la dona en relació a l’home,però és complexa l’associació del gènere i la feina. Una cosa és la feina domèstica, que crec que ha de ser compartida i una altra és la feina per a viure, que si entrem en


Recepta de panellets per fer amb nens - totnens\nruta: INICI » cuinar amb nens » Recepta de panellets per fer amb nens\ncuinar amb nens, postres, receptes de HALLOWEEN, receptes per a nens, receptes tradicionals 24\nLa tardor és temps de fulles seques, castanyes i panellets, entre altres moltes coses. Avui us portem una recepta de panellets per fer amb nens que, partint de la base de sempre li hem afegit variants. Hem volgut donar als panellets color i formes originals però amb la mateixa textura de sempre.\nSi busqueu una recepta per fer amb nens veureu que totes s’hi assemblen força. N’hi ha que hi posa moniato en comptes de patata per donar color a la massa. Altres hi posen sucre llustre o sucre de canya en comptes de sucre blanc. Tots són igual de bons, sobretot si els feu a casa amb els nens. La majoria de nens fan panellets a l’escola, per això ni la recepta ni la manera de fer-los els hi és desconegut.\nVeure recepta foto portada panellets mussol, la versió dels panellets clàssics és de totnens.\nCom fer panellets amb els nens. Tipus i decoració\nfoto original i recepta\nIngredients i decoració de panellets.\nrecepta de panellets de colors i fruita\nels clàssics panellets de pinyons fets amb la recepta de panellets tradicional\nSi voleu que els pinyons s’enganxin bé heu de posar en un bol un ou batut o una clara i banyar-los. Hi ha qui deixa reposar els pinyons en remull d’un dia per l’altre.\nSi els grans de sucre són gruixuts els podeu posar a sobre la taula de treball i passar-hi el curro fins deixar el sucre més fi. Una feina divertida per als petits cuiners.\nAquests els hem fet nosaltres amb la recepta de panellets descrita. No estan gaire torradets, així, no s’assequen tan de pressa però la presència no és tan espectacular.\nDeixeu que el nen inventi un panellet i li posi nom. Serà el seu panellet. Es convertirà en un mestre pastisser. Segur, segur que estarà boníssim.\nAquest 2020 ens hem inventat 3 panellets monstres, un de cada color. Només us calen unes gotes de colorant i barrejar molt bé. Feu una bola i amb trossets d’ametlles ben clavats dibuixeu els cabells, nas o boca. Fixeu-vos que els tres panellets monstre son diferents. Els lacasitos per fer el ulls o la llengua del monstre endimoniat queda força bé. Segur que els petits cuiners tenen un munt d’idees.\nCaçations 2021 – feu la reserva!\nveure recepta panellets amb massa de nous\nVoleu veure la nova recepta de panellets que hem fet? A la massa del massapà li hem posat nous i no farina d’ametlla. Els hem fet de pinyons i també ens han sortit dos mussols i dos eriçons ben bons.\nPanellets de colors amb sorpresa\nveure recepta panellets de colors amb sorpresa\nSi teniu ganes de fer un panellets de colors amb una diversió afegida mireu la recepta. Podeu posar-hi un trosset de xocolata, un conguitos, una gominoles… I per donar-hi color unes gotes de colorant i barrejar molt bé. Aquesta massa del panellets no porta patata, porta un ou. Queda també molt bona.\n+RECEPTES PER A NENS\nTags: petits cuiners, receptes de tardor\nLa millor recepta de panellets – El Blog de l'Esplai ha dit:\n16/11/2017 a les 9:01 pm\n[…] si voleu repetir la recepta a casa, vam seguir aquesta, que requereix els següents […]\nMontse Miralles ha dit:\n30/10/2019 a les 6:21 am\nCal k especifiqueu que aquesta recepta de panellets és per fer amb nens i nenes Mjaors de 5 anys ja que més petitons no poden menjar fruits secs (https://faros.hsjdbcn.org/ca/articulo/menors-4-anys-no-han-menjar-fruits-secs-pel-risc-dasfixia)\nSón molt xulos i originals!!! Molt bona feina!!\n30/10/2019 a les 6:48 am\nEls més petits poden fer panellets sense fruits secs, decorant-los amb xocolata, de colors… o donat-los les formes que més els hi agradin.\n14/10/2018 a les 9:43 am\nS’han de posar al forn?\n14/10/2018 a les 10:49 am\nMentre prepares els panellets pots encendre el forn. Nosaltres els posem a 180º i els trèiem quan ja tenen color.\nEsperem que et surtin ben bons !\n14/10/2018 a les 11:17 am\nTinc un altre dubte: la decoració del panellet (pinyons, ametlles,…) es posa abans de posarho al forn i després es pinta amb ou o al treure’ls del forn?\n14/10/2018 a les 12:13 pm\nOstres si que ho hem explicat malament 🙁\n-fer la massa\n-decorar (pinyons, ametlles…)\n-pintar amb ou\n-posar al forn\n-i menjar 😛\n15/10/2018 a les 8:13 am\nMoltes gràcies! Només m’en volia assegurar! Moltes gràcies per compartir la recepta!\n15/10/2018 a les 8:22 am\nEspero que et surtin bons !!!\n14/10/2020 a les 2:45 pm\nho heu explicat la mar de be, que la gent no tingui comprensio lectora no es culpa vostra.\n21/10/2018 a les 3:46 pm\nGràcies per compartir la recepta! Aquesta setmana vinent la faré amb la petitona. Només tinc un dubte, si volem fer-ne alguns de coco, hem de ficar-li el coco abans de possar-los al forn tambe com la rest de fruits per decorar, o el coco es fica despres?\n21/10/2018 a les 4:04 pm\nAbans de posar el forn. Separa una mica de massa i afegeix el coco (la quantitat és variable) si us agrada molt el gust a coco en vas afegint fins que vegis que la massa ja no en vol més. Si et passes de coco les boletes se’t trencaran. Els pintes i al forn.\nEspero que surtin bons !\n22/10/2018 a les 8:35 pm\nMoltes gràcies ! Han sortit boníssim, i lo més important, la petita a gaudit molt fent-los!! 😊😊\n23/10/2018 a les 6:12 am\n27/10/2018 a les 10:27 am\nQue corteta és la gent gràcies per la recepta\n01/11/2018 a les 6:11 pm\nNomés vull felicitar-vos per la fabulosa recepta de panellets!!!👏👏👏👏\nPuc dir-vos que mai m’han agradat i any rere any feia una mossegada als q compraven a casa i no aconseguia menjar-me’N cap.\nAvui, després de fer-los a casa per als meus fills, ja m’he menjat 3!!! No són dolços i el sabor q deixa la pell de llimona els fa inmillorables!!!. Moltíssimes gràcies per compartir-la.\nPD: el meu home m’ha dit q creu q els q hem fet són els més bons q ha tastat mai. De veritat, exquisits!!!👏👏👏👏👏👏\n01/11/2018 a les 9:29 pm\nOh, Patricia, m’has deixat sense paraules !!!\nSí, el punt de llimona els hi dóna un toc especials. Moltíssimes gràcies per deixar-nos el comentari !!!\nHalloween o la castanyada? - Sociohabitatge ha dit:\n22/10/2019 a les 9:54 am\n[…] Recepta extreta d’aquí per realitzar tot el procès entreu al link! […]\nFEM PANELLETS A P5 – Escola Agustí Bartra ha dit:\n30/10/2019 a les 11:33 am\n[…] Recepta de panellets per fer amb nens […]\n31/10/2019 a les 11:19 am\nQuantes persones en poden menjar amb aquestes quantitats?\n31/10/2019 a les 12:03 pm\nTot depèn de la mida i de la gana dels menjadors 😉 . Amb les mesures d’aquesta recepta poden sortir-ne entre 25 o 30. Has de tenir en compte no fer-los massa grans ja que al forn tendeixen a inflar-se una mica.\nEsperem que et queden bons !\n26/10/2021 a les 10:05 pm\nQue agrdable que és la gent\n01/11/2021 a les 3:36 pm\nL’any passat els vaig fe i van triomfar.\nEm van demanar a on els comprava.🤭\nLa pròxima setmana repetirem. 😋\n02/11/2021 a les 5:58 am\nSi els fas amb temps deixa reposar la massa d’un dia per l’altra.


Platja del Senyor Ramon | Natura - Platges | Catalunya.com\nInici Platja del Senyor Ramon\nS’hi accedeix a través d’un sender que surt de la carretera GI-682 i que uneix aquestes dues poblacions. La sinuosa carretera ofereix espectaculars vistes sobre el Mediterrani i sobre aquesta bonica i salvatge zona del litoral de la Costa Brava.\nLa platja té una longitud de 317 metres i està formada per sorra de gra gruixut. El pendent d’entrada al mar és força pronunciat i el fons marí és sorrenc. No disposa de cap tipus de servei. Té un aspecte salvatge, gairebé sense construccions. S’hi sol practicar el nudisme i és una zona excel·lent per a la pràctica del busseig.\nCom arribar-hi Difícil accès a peu. Amb cotxe per la carretera GI-682 (Tossa-Sant Feliu de Guíxols). Amb autobús no urbà.\nCoordenades GPS X: 2.97694, Y: 41.75752\nAdreça Platja Senyor Ramon s/n


Tot a punt per a la Festa Major del Papiol 2017. Ja podeu consultar el programa\nPràcticament tot enllestit perquè un any més, els papiolencs i papiolenques celebrin la seva Festa Major. La festa quedarà inaugurada oficialment dijous 27 de juliol. Enguany, els encarregats del pregó inaugural de la Festa Major seran els de l’esplai Pa Amb Tomàquet, amb motiu del seu 10è aniversari.\nEl programa d’actes i activitats, però, comença uns dies abans, amb tot un seguit de propostes esportives que serviran d’escalfament. Jordi Bou, l’alcalde, aprofita l’avinentesa per convidar a tothom a gaudir de l’«esperit de germanor i de bona convivència» que omplirà els carrers del poble els propers dies:\n«Enguany, podrem gaudir d’uns canvis que esperem que serveixin per millorar la festa, estem convençuts que aniran bé. Ara només em toca desitjar-vos una bona Festa Major i que la vivim com més ens agradi. Al Papiol, sens dubte, hi ha la bona confitura. Llepem la cullera fins deixar-la ben neta! Ens veiem al carrer. Bona Festa Major! I mentre no us arriba a casa la versió impresa del programa, podeu començar ja a consultar la versió pdf des d’aquest enllaç».\nPrograma Festa Major del Papiol 2017 (Tot a punt per a la Festa Major del Papiol 2017. Ja podeu consultar el programa)\npdf Arxiu PDF (534,17 Kb) - Data de publicació: 18.07.17


Infantil / Escolar / Ampa - Catalunya diversió\nPinta cares, globoflèxia o animació\nPer completar una festa infantil, contractar un monitor o monitora de maquillatge que faci una sessió de pintacares sempre dóna bon resultat. És una animació apta per a qualsevol tipus d'espai: a casa teva, al jardí, en una sala de festes privades ... Fins i tot si vols organitzar alguna cosa més per la porta gran com una discoteca infantil.\nSi als teus fills petits els apassiona ballar Cantajocs i amb les cançons dels pallassos de la tele. O si són fans de la llista de novetats dels 40 Principals i Flaix FM. Si els adolescents de la casa estan desitjant lluir-se a a la pista de ball amb la seva música favorita, sigui pop, house, rap o tecno...\nColònies, campament i excursions\nLa gran diversitat de productes d’oci ens dóna la possibilitat d’oferir als nostres clients esdeveniments únics i personalitzats. El nostre objectiu és poder oferir les últimes novetats en el nostre camp i és per això que el nostre dia a dia es centra en la recerca de nous productes d’oci.\nEspecialistes en castells inflables terrestres i aquàtics per nens i adults. Ampli ventall d'inflables.\nEspectacle per a tots els públics enfocat per aniversaris, esdeveniments, comunions, celebracions, hotels i càmpings, festes majors... Presentem per a públics de qualsevol edat i nacionalitat els nostres espectacles de màgia musical amb grans il·lusions, una de les disciplines més espectaculars i admirades de la màgia.\nEspectacle per a tots els públics enfocat per als més petits, ideal per aniversaris, esdeveniments, comunions, celebracions. Fusió de dansa i teatre, amb un personatge entranyable anomenat Mandarina, un espantall molt divertit al qual l'han encisat perquè perdi la seva força i no pugui ballar més...


Despeses vs despeses | 7 diferències principals (amb infografies)\nLa diferència clau entre despesa i despesa és que la despesa es refereix a l’import gastat per l’organització empresarial per a les operacions en curs de l’empresa per tal de garantir la generació d’ingressos, mentre que la despesa es refereix a l’import gastat per l’organització empresarial el propòsit de comprar els actius fixos o augmentar el valor dels actius fixos.\nDiferència entre despesa i despesa\nDespeses vs. Despeses - En paraules simples, les despeses són els costos que comporta obtenir ingressos. Mentre que, la despesa és el cost invertit en compra o creixement d’actius fixos.\nEn aquest article analitzem detalladament les despeses i les despeses.\nUna despesa es pot definir com aquell cost que es paga o es dóna a canvi d’alguna cosa de valor. Que es pot produir alguna cosa o serveis. Quan aquest producte o servei costa molt, és car i quan alguna cosa no costa molt, es torna econòmic. En el món de la comptabilitat, la paraula despesa té un significat particular.\nPodem definir la despesa d’una remesa d’efectiu d’una persona o d’una organització a una altra persona o organització. En altres paraules, una despesa és una situació en què s’utilitza un actiu existent per al pagament o es produeix un passiu. Si ho veiem des del punt de vista de l’equació comptable, les despeses disminueixen els actius del propietari.\nEl Consell Internacional de Normes de Comptabilitat defineix les despeses com la reducció gradual dels beneficis econòmics durant el període comptable en forma de remeses o fluxos d’efectiu passius o esgotament del nombre d’actius o mantenen passius que acaben reduint el patrimoni del propietari. Així, podem resumir les despeses com a sortides o utilitzar actius com a part de les operacions d’una empresa per generar vendes / ingressos.\nLa despesa, en canvi, es pot definir com l’import invertit a llarg termini en un actiu, que proporciona un benefici a llarg termini, com ara despeses d’edificació, despeses de mobiliari, despeses de planta, etc.\nEn el cas de la despesa, els beneficis s’aconsegueixen a llarg termini, que sol ser superior a un any. L’ús de la despesa a termini es refereix a la compra d’actius fixos.\nAls llibres de comptabilitat hi ha dos tipus de despeses: definició de Capex i despesa d’ingressos. La despesa de capital és la que es fa per comprar o augmentar el valor dels actius fixos.\nPer exemple, la compra d’edificis, terrenys, plantes suposa una despesa de capital. La despesa d’ingressos és la despesa el benefici de la qual es percebrà després de tot l’exercici comptable. Exemples de despeses d’ingressos són el cost de mercaderies venudes o les reparacions i despeses de manteniment.\nInfografia de despeses vs. despeses\nA continuació, es mostren les 7 diferències principals entre despeses i despeses\nDiferències clau entre despeses i despeses\nLes diferències crítiques entre despesa i despesa són les següents:\nTot i que tots dos termes s’utilitzen en comptabilitat per referir-se als costos realitzats per l’organització, són diferents. Les despeses són aquells costos que generen ingressos. En canvi, les despeses són aquells costos que suposen la compra o l’augment del valor dels actius fixos de l’organització.\nLes despeses es produeixen a curt termini i les despeses a llarg termini.\nLes despeses afecten els estats financers de l’empresa. Els últims els registren com els costos en què es generen ingressos. Els estats financers no registren les despeses. Les despeses generalment no afecten els estats financers de l’empresa.\nLes despeses les fa una empresa perquè funcioni correctament diàriament. En comparació, les despeses les realitza una empresa per establir-se de manera que pugui iniciar les operacions adequades.\nGeneralment l’empresa preveu les despeses i es fa diverses vegades. Al mateix temps, les despeses no són tant els costos previstos i generalment es produeixen una vegada en el període.\nAlguns exemples de despeses són el salari pagat, el lloguer, etc. Els exemples de despeses són els pagaments realitzats per comprar terres o edificis nous per a negocis, equipament, etc.\nDespeses diferències entre despeses i despeses\nAra, donem una ullada a les diferències entre les despeses entre despeses i despeses.\nBases Despeses Despeses\nSignificat dels termes Les despeses són aquells costos que comporten obtenir ingressos. La despesa és el cost que es gasta en la compra o creixement d’actius fixos.\nEfecte en els estats financers Les despeses afecten l'estat de pèrdues i guanys d'una empresa, ja que apareixen com a costos per obtenir ingressos. La despesa no té cap implicació en els estats financers i no se sol registrar.\nTermini Una despesa és generalment per a costos a curt termini de l'organització. Les despeses solen ser els costos a llarg termini de l’organització.\nUn nombre de vegades patit. Una despesa comporta diverses vegades. La despesa es realitza una vegada en un període.\nFinalitat de la despesa Es fa una despesa per despeses generals. Les despeses les fa una organització perquè pugui executar-se al dia a dia. La despesa es realitza per a despeses de capital i ingressos. Les despeses les fa una organització per establir-la i així poder funcionar.\nExemples El salari pagat, el lloguer pagat, els salaris, etc. són despeses. La compra de terrenys nous, la compra de noves plantes per a empreses, etc. són exemples.\nExpectativa Les despeses són elevades i s’esperen amb molta freqüència. Les despeses no s’esperen d’aquesta manera freqüent.\nTant els termes despesa com despesa, encara que s’utilitzen àmpliament en els conceptes comptables, difereixen entre si. Les despeses es refereixen als costos a curt termini en què incorre l’empresa. Mentre que, la despesa fa referència als costos a llarg termini que ha suposat l'empresa per al seu establiment i operacions. Tots dos termes són valuosos en l'equació comptable, ja que tots dos tenen contribucions i significats específics. En comparació, les despeses tenen un efecte directe en el compte de pèrdues i guanys d’una empresa i es registren com els costos incorreguts per generar ingressos. Les despeses no afecten directament els estats financers de la companyia i no es registren.


Gay Hair - ❤ GLOBElife ☎ - cabell gai - parrucchiere - parrucchieri\nsobre el cabell gai\nQuines són les tendències per al cabell entre els gais? Mentre que la lluita contra no necessàriament identificar l'orientació sexual d'algú, és igualment cert que hi ha algunes tendències que emergeixen. Per exemple, els gais tendeixen a curar molt més el seu cabell, de manera que sovint prefereixen els cabells llargs que porten lligats a les dues coletes o simplement solt sobre les seves espatlles. No hi ha preferències entre marró i bo, encara que sovint els gais tendeixen a tenir cop de calor en el seu cabell, sempre amb una visió de l'atenció augmentada al seu look. Les onades, rínxols i campanetes són tota la ràbia, potser perquè sovint emfatitzen la longitud. qualsevol cosa perquè fa que sigui més difícil de cara, que en el seu lloc ha tendit a ser dolça. Els que prefereixen els cabells curts optar per Tufts més llarg, potser asimètrica esquerra i lliscar per la seva galta per realçar la cara i emfatitzar l'aparença.\nGay Hair, perruqueries, cabells, salut, salons de bellesa, fotos de moda de cabells, pentinats, estètica, venda, cura de la calvície, Gay Hair, caiguda del cabell, colorants, cremades de sol, balayages, meches, shatush, Deja-Vu, Gay Hair, Globelife, saló de perruqueria, marques de productes per al cabell, sector de la perruqueria, les empreses de tints per al cabell, els fabricants de productes de perruqueria professional, fabrica línies amb tercers, Etiquetes privades, accessoris per al cabell, Gay Hair, perruquers minoristes, venedors majoristes de productes per al cabell, els distribuïdors de productes de perruqueria, perruqueries, salons de bellesa, la investigació de mercat en la indústria de la moda del cabell, els equips de perruqueria, informació del cabell, informació del cabell, Gay Hair, notícies productes de perruqueria, perruqueries de mobles, exportació d'importació, material de perruqueria


400 persones voten al procés de participació de Calonge • Ràdio Capital de l'Empordà\n400 persones voten al procés de participació de Calonge\nLa proposta més votada ha estat la de millorar els passos de vianants\nUn total de 403 persones han participat en el procés de participació que impulsava l’Ajuntament de Calonge per tal d’escollir a quins projectes es destinaven fins a 50.000 € del pressupost municipal d’inversions. La majoria de les persones han participat amb vot online, 280, metre que presencialment ho han fet 123 persones. El procés de participació permetia prioritzar entre 7 projectes de millora de via pública, i el que ha obtingut més puntuació ha estat el de millora dels passos de vianants, que preveu adaptar les voreres per eliminar les barreres arquitectòniques i facilitar així el pas tan de persones amb mobilitat reduïda, com també de gent gran o de famílies amb cotxets.\nEn segona posició s’ha situat el projecte de millora dels camins rurals, que preveu millorar el manteniment de la xarxa de camins rurals del municipi, cada cop més utilitzada com a espai d’oci per caminar, córrer o anar en bicicleta. El tercer lloc en la preferència dels participants ha estat la millora de la xarxa de carril bici, que proposava crear nous trams que permetran millorar l’enllaç amb els trams existents.\nArticle anteriorCarme Fenoll perd el concurs a cap del Servei de Biblioteques de la Generalitat\nArticle següentElton John a Barcelona


Indignats o constructors | La Clau - Revista gratuïta del Maresme\nIndignats o constructors\nUna persona de 94 anys va promoure el moviment dels indignats per protestar contra les retallades de polítics que actuen com a simples servidors dels especuladors financers, sense cap escrúpol a l’hora d’atropellar econòmicament la major part de la població. Al davant d’unes actuacions injustes, la indignació de les persones afectades es manifesta inicialment d’una forma emocional. Es podria assimilar a l’acció primitiva, visceral, de cridar per desfogar-se d’una injustícia. Una vegada s’ha produït la descàrrega emocional, un s’adona de la seva inutilitat, i que la veritable reacció ha de ser la racional. Cal utilitzar la raó i el pensament creatiu.\nEn aquests moments ens trobem al davant d’uns fets contrastats: només 10.000 persones, cometent tota mena d’abusos per ser cada vegada més rics, exploten una població mundial de 7.000 milions de persones. Tot i que els actuals actes dels indignats serveixen de ben poc, els duen a terme i són imprescindibles per conscienciar una ciutadania socialment compromesa. Cal passar de les reaccions primitives emocionals a les racionals, les que veritablement poden canviar les coses. Per fer-ho possible, cal tenir un projecte històric de futur, que el sistema capitalista nega quan proclama que no hi ha cap alternativa vàlida de substitució, cosa que no és veritat. Autosuficiència Territorial és l’alternativa promoguda per les agrupacions d’Aturats40 per avançar cap a la plena ocupació, amb la qual es pretén passar d’indignats a constructors d’una nova societat


Poemas & híbridos / Bernardo Atxaga – Els llibres del Senyor Dolent\nResulta que en aquest blog, comptant aquest i la versió antiga, aquest és tot just el segon cop que apareix un dels meus escriptors preferits, Bernardo Atxaga. Fa la tira vaig ressenyar Un traductor a París i altres contes, potser serà hora de posar-me a rellegir-ressenyar els seus llibres, m’ho passaria francament bé, ho sé.\nPoemas & híbridos, amb el preu en pessetes i un format literalment de butxaca, deuria ser un intent d’acostar el genial autor basc al gran públic. Poemes, alguns en sèrie, alguns petits contes, petites peces on es pot apreciar l’estil d’Atxaga, la seva traça resolent ambients. Un exemple el podeu trobar en aquesta cançó de Loquillo, que adapta el poema La vida que yo veo (per cert en el videoclip, el cambrer del bar és el propi Bernardo Atxaga). Però la part final del llibre oculta una joia.\nHenry Bengoa, Inventarium és una passada, un relat inclassificable i potser per això sensacional. Una recerca d’un amic desaparegut a l’estranger, i com a teló de fons una noia, una foto, i unes referències cada cop més clares a la RAF. Imagino que per un autor basc com Atxaga tractar el tema del terrorisme no deuria ser fàcil, especialment si no et limites a fer un relat de bons i dolents, i per mitjà d’un terrorisme forà potser podia explorar coses amb una llibertat que no tenia amb el terrorisme d’ETA (a més a més, els dos terrorismes eren d’esquerres), que després també ha aparegut a la seva obra. Són, amb prou feines, una vintena de pàgines i a poc que busqueu a internet hi ha pdfs amb tot el text, però si trobeu aquest petit llibre doneu-hi l’oportunitat, i si no connecteu aneu directes a la part de l’Inventarium. El dec haver llegit unes quatre, potser cinc vegades, i les que em queden, sempre hi trobo coses noves. Des que el vaig llegir que no m’ha abandonat, és una petita obra mestra!\nBernardo Atxaga, MINIRESSENYA, POESIA, RELECTURA


Ofuro, el bany sostenible del Japó | Marbrerie\nOfuro, el bany sostenible del Japó\nJapó és un país amb moltes tradicions mil·lenàries. Algunes de les més cridaneres per als occidentals són les referides als rituals de bany i, entre elles, destaca el ofuro, el bany tradicional japonès.\nPer als japonesos, que tenen una particular predilecció per l’aigua, l’hora de l’bany no constitueix un moment d’higiene, sinó un moment de relax. No obstant això, per als occidentals la cultura de l’bany és completament diferent.\nEl ofuro forma part de l’estil de vida dels japonesos, que després d’un llarg dia de treball arriben a casa a la recerca del seu moment de relax. Aquesta pràctica, que no busca la neteja de el cos, sinó de la ment, ja era conegut pels egipcis, que fa 5.000 anys ja van provar els beneficis d’aquest tipus de banys.\nbanys públics al Japó.\nal Japó els banys es poden prendre en tres llocs diferents: el ofuro, (el mateix bany de casa), el sento, (els banys públics) i els onsen, (banys a l’aire lliure).\nl’ofuro és la forma de bany més comú al Japó, potser per la facilitat que comporta, ja que cada vegada més ciutadans poden permetre tenir una banyera en casa.\nLes famílies prenen l’hora de l’bany com un moment molt tradicional, en què tota la família es banya per ordre de major a menor i d’homes a dones: primer l’avi, el pare, el fill, l’àvia, la mare i la filla.\na Sento, banys públic al Japó.\na les cases pròpies, els japonesos tenen les zones de bany ben difer enciadas. Sent una cosa semblant al que podrien tenir els francesos a casa (tenen el vàter separat de la resta de l’bany), els japonesos, també tenen el vàter separat de la zona de bany, amb la diferència que tot el sòl està impermeabilitzat.\nA la zona de l’bany hi ha una mànega de dutxa o una galleda d’aigua amb el qual poder esbandir. Al terra de l’bany, al costat de la banyera, hi sol haver un tamboret on poder seure per ensabonar els cabells i el cos. I llavors, només quan han aclarit tot el cos, poden entrar a la banyera.\nÉs imprescindible rentar-se bé abans d’entrar a la banyera, ja que aquí es banyen tot els membres de la família i ha de mantenir-se neta fins a l’última persona. Les banyeres de les cases japoneses tenen una tapa per conservar la calor de l’aigua fins que el següent membre que es banyi.\nLes banyeres dels ofuro moderns tenen control de temperatura. El seu disseny és rectangular i mesuren uns 60-70 centímetres, més altes que les banyeres occidentals. El procediment és senzill: s’omplen senceres i es manté aquest aigua fins que considerin que cal rebutjar-la.\na Ofuro tradicional.\nL’aigua dels ofuros sol estar a uns 40º. Aquesta temperatura tan elevada, consideren els japonesos, contribueix a la relaxació i al benestar, i és per això que el realitzen abans de dormir, per contribuir a agafar el son i relaxar-se de l’estrès del dia.\nEl control de temperatura de què disposen les noves banyeres permet estalviar, ja que no cal tornar a omplir la banyera perquè l’aigua estigui calenta. Depèn de l’ús que se li de, l’aigua es pot reutilitzar durant dies. En famílies grans, on els pares i els fills prenen banys diaris, potser el recomanable sigui buidar i omplir la banyera una o dues vegades a la setmana, però hi ha cases on l’aigua es manté més temps.\nOfuro a casa familiar.\nPerò els japonesos, considerats amb l’economia circular, tenen un innovador sistema per reciclar l’aigua que rebutgen dels seus banys: com quan arriben a l’bany seu pèl i cos ja estan nets, fan servir aquesta aigua per rentar la roba, connectant la banyera a la rentadora mitjançant un tub que va directament a l’electrodomèstic.\nD’aquesta manera, l’estalvi d’aigua i el relax estan més connectats que mai.\nPot ser que a Europa encara no sigui un costum molt arrelat, però si t’animes a tenir un ofuro a casa, pots trobar models senzills amb capacitat per a dues persones des de 2.500 euros.\nSi no, sempre podem connectar la nostra dutxa amb la rentadora.


cultura popular – Pàgina 3 – MacaWeb\nPàgina web de l'Associació Cultural Macarella\nLa tenda de Macarella\nEtiqueta: cultura popular\ncultura popular excursions General\n8ª Baixada a peu pel Carraixet\nAutor de l'entrada Per lluis\nData de l'entrada 01/30/2011\nSense comentaris a 8ª Baixada a peu pel Carraixet\nEl barranc: un gran corredor natural\nCada any gaudim el barranc i hi passegem convençuts que un espai natural ha d’assegurar una ordenació del territori fora del malson interessat del cement i l’asfalt. Ja no baixa el barranc. Una barrancà, ara, no seria altra cosa que estadístiques i danys; en un altre temps, significava pous plens i un espectacle natural.\nEls inventors de l’ordenació del territori pensen carreteres, polígons industrials i urbanitzacions residencials. Veuen en l’orografia del barranc un problema, quan no és altra cosa que un sistema natural d’evacuació de les aigües i un corredor natural.\nConvidem, sobretot els polítics, a baixar el barranc. Ens dol quan, front als seus projectes faraònics, responen a les nostres al·legacions amb eufemismes estranys, tecnicismes de mal metge que no sap on va; o sí, si el negoci o els vots a curt termini els tenen clars.\nBaixar el barranc és fer un camí per la nostra història: les termes romanes de l’Horta Vella, o els assentaments visigots posteriors, el poblat i la torre àrabs de Bofilla, els rajolars industrials, les grans masies que expandiren l’horta i el taronjar… Baixar el barranc és descobrir que davall la degradació provocada per l’home, la natura s’hi renova en les graveres semiàrides i als ullals o les zones humides com la Min; malgrat la presència d’espècies invasives tan agressives com els cactus de cylindropuntia, que s’haurien d’erradicar.\nBaixar el barranc és gaudir, intensament, del paisatge. Perquè estimem el territori,\nque hi ha pobles que tenen tot el terme urbanitzat, planificat, sense cap espai obert d’horta, secà, rambles o barranc.\nTenim el barranc i l’horta a tocar de la mà, no els tanquem amb autovies o carreteres que són bucles infinits, no tapem el cel amb polígons: no són necessaris tants.\nque siga una reividicació als programes electorals la necessitat de viure envoltats d’espais naturals, llocs on la terra puga respirar.\nQue els tècnics no siguen la veu del seu amo: sovint, polítics interessats que pensen poc en el demà.\nQue l’excusa de la crisi econòmica o un programa electoral no puguen justificar qualsevol acció aberrant.\nQue l’administració siga sensible a la sensibibilitat de les persones i el seny dels tècnics.\nAlfara, 6 de febrer de 2011\n***Si vols el cartell de la baixada el pots trobar en aquesta web\nEtiquetes cultura popular, excursions, territori\n← Entrades més noves 1 2 3Entrades més antigues →\nJa està ací la 18ª Festa de la Cultura Popular\nQuins llibres voleu que llegim i comentem durant el 2018?\nJa està a prop la nit més màgica de l’any!!!\nNo saps volar el catxerulo? Vine el dilluns a la Plaça la Llar!!\n14ª Baixada del Carraixet\nRoser Santolaria en Ja tenim el llistat de propostes literàries per al 2017, trieu les que voleu llegir!!\nEmi Pérez Vilaplana en Torna el club de lectura de Macarella!!!\nCol·laboracions | CIÈNCIA I POLÍTICA en Plaerdemavida\njuan jose roca soldevila en Jornada de Portes Obertes al Riurau de Massarrojos\nRosa Roca en Fem un 2014 de Lectures!!!\ncultura popular (31)\n© 2021\tMacaWeb


El Govern estudia una línea de ayudas específicas para la Conca d'Òdena - ABC.es - Noticias Agencias\nEl Govern trabajará con una "sensibilidad especial" para apoyar a los municipios de la Conca d'Òdena y estudia la posibilidad de crear una línea de ayudas específicas, según ha explicado este martes el Ayuntamiento de Igualada (Barcelona).\nLos alcaldes de la Conca d'Òdena se han reunido esta tarde con la consellera de Presidencia, Meritxell Budó, y la de Salud, Alba Vergés, para valorar la evolución de la pandemia de la COVID-19 en la zona y abordar distintas medidas para afrontar la recuperación de la actividad.\nSegún ha informado el consistorio, Budó ha destacado la importancia de los alcaldes en el proceso de desconfinamiento y ha señalado que el Govern "trabajará con una sensibilidad especial con la Conca d'Òdena, dada la situación de confinamiento dentro del confinamiento que ha sufrido este territorio".\nPor su parte, Vergés ha trasladado a los responsables municipales que los datos apuntan que la evolución de la situación sanitaria es positiva y que ahora mismo la pandemia está controlada en la Conca d'Òdena.\nVergés ha explicado que se ha propuesto a la Asociación Catalana de Municipios y a la Federación Catalana de Municipios que elaboren propuestas con criterios homogéneos para que cada localidad pueda planificar y determinar si son viables actividades como las colonias de verano, la apertura de piscinas o las fiestas mayores.\nEn cuanto a la reclamación para que los trabajadores residentes fuera de la Conca d'Òdena y que durante el cierre perimetral no pudieron acceder a sus puestos de trabajo reciban una prestación de baja laboral, los alcaldes han pedido que el Govern apoye la petición formal al Gobierno firmada por los siete ayuntamientos de la zona.