LA CAIGUDA DE BARCELONA (1) - TOTLLEIDA\nPer Santiago Suñol Última actualització Ene 21,2019\nDos dies després del trasllat el 23 de gener de 1939 del govern de la República a Figueres i a la tarda de la vigília doncs de l’entrada a Barcelona de les tropes franquistes, amb diners que l’endemà ja no tindrien cap mena de valor per haver decretat el bàndol rebel des de l’agost de 1938 la nul·litat dels bitllets en circulació emesos pel Banc d’Espanya del govern republicà, els meus pares es decidiren a comprar una nevereta de gel als magatzems SEPU, establiment inaugurat per uns jueus alemanys el 1935 a la porxada de la Rambla dels Estudis cantonada amb Portaferrissa, en el que havien estat els jardins annexos al senyorial Palau Moja, propietat de l’esclavista marquès de Comillas, on hi van instal·lar les primeres escales mecàniques de la ciutat.’Quien calcula, compra en SEPU’, n’era el reclam publicitari radiofònic (aleshores no hi havia televisió) d’aquest popular i capdavanter centre comercial.\nL’emblemàtica nevereta, que segons com es miri ens va sortir per tant gratuïta, era no obstant això molt senzilleta, un moble de fusta, amb un folre interior de suro i de planxa estanyada o llautó que permetia aïllar el contingut de la temperatura exterior. A dins, en un compartiment separat del menjar, s’hi posava una barra de gel que es desfeia a poc a poc (o més aviat molt de pressa).\nEl mateix dia, i ja de fosc, el generalJuan Hernández Sarabia, cap de les tropes republicanes a Catalunya, convocà per segona vegada consecutiva els directors dels diaris de Barcelona a una reunió i els hi va espetegar: ‘senyors, això s’acaba’; Barcelona és ‘ciutat oberta’. I d’aleshores ençà es deixà de publicar la premsa diària a la ciutat.\nA l’alba del dia següent, el 26 de gener, doncs, Barcelonaes va llevar sense diaris i sense estalvis, amb una única emissora de ràdio: Ràdio Associació de Catalunya, ja que l’altra emissora, EAJ-1, havia estat desmantellada per Cap d’Any. Per això, quan l’entrada de les tropes franquistes a la ciutat ja era imminent, només alguns barcelonins van poder assabentar-se’n a través de la radiodifusió per ones hertzianes.\nPoc després se sap ja de l’arribada dels ‘nacionales’ a Monjuïc, que es rendeix a les tropes franquistes del general Yagüe i alliberaindiscriminadament 1.200 presos del castell, inclosos també delinqüents comuns que de seguida van guillar sense mirar enrere, alguns dels quals aconseguiren fins i tot una medalla d’’ex-cautivo’ del nou règim, com si haguessin estat engarjolats per ser de‘dretes’ o un ‘missaire’ i no pas un subjecte tòxic que delinqueix.\nPer veure-ho amb prismàtics anem al terrat de la casa de la gran amiga de la meva mare, que vivia molt a prop de casa nostra, en un dels xamfrans de la cruïlladel nostre carrer amb el de Mallorca. A l’horitzó, vora el mar, darrera la silueta de la muntanya de Montjuïc, es veia una immensa fumarada negradels dipòsits petroliers de laCAMPSA incendiats.\nA mig matí, el terra dels carrers de l’Eixample encara plens de runa dels edificis danyats pels darrers atacs aeris, es van encatifant a poc a poc de papers esquinçats, com ara carnets i documents dels partits i dels sindicats, que tothom intentava llençar al clavegueram per si podien comprometre’ls políticament. I alhora es van omplint de gent que assalta i buida els locals on s’hi emmagatzemaven queviures per a la resistència ultrancera de la ciutat en cas de llarg assetjament. A mig carrer un home arrossega angoixat un feixuc farcell deixant al terra un rastre de sucre en filera que es desprenia d’un estrip, mentre a prop d’ell un altre el regava sense interrupció amb un rajolí d’oli vessant d’un recipient improvisat, quan compareix a casa el meu jovençà cosí amb una granota blava i unes botes noves de trinca i tot de llaunes de conserva que havia saquejat d’un magatzem.\nCap al migdia, el brogit del avions i de les sirenes va desaparèixer i l’estrèpit de canons i metralladores va emmudir. I llavors un silenci impressionant, gairebé sepulcral,va planar sobre la ciutat aparentment deserta i a l’expectativa d’incerts esdeveniments. A la tarda, ja ocupats tots els barris de la part alta, Vallvidrera i Pedralbes pels navarresos, la Rabassada i Tibidabo pels marroquins i Vallcarca i els Penitents pels legionaris, carrer amunt del nostre puja en solitari un soldat requeté de les columnes de Navarra, amb boina vermella i capot bru, esmaperdut, mirant de trobar la seva família. I mentrestant, carrer Mallorca enllà, una massa ingent convençuda de la inutilitat d’una resistència ultrancera i temorenca de la previsible repressió dels vencedors, abandona la ciutat i emprèn cuita-corrents el camí de l’exili formant una llarga corrua de forces combatents republicanes i soldats ferits, juntament amb quadres polítics i de funcionaris i un eixam de civils entredones, nens i ancians, tots precedint l’avantguarda militar franquista en un èxode multitudinaria la desbandada, col·lapsant les carreteres amb unformigueig de vehicles: cotxes de luxe, alguns d’oficials, autos desmanegats, camions carregats de persones i farcells, carros tirats per una cavalleria esgotada… I, encara, vianants, moltíssima gent a peu, amb llurs bagatges penjats a l’esquena. De vegades, també dones indigents, sense res més que el seu fillet apretat entre els braços. Tots cap a l’exili a la veïna i encara democràtica França pels colls fronterers de la Jonquera (Portús), el coll d’Ares(Molló, Camprodon), Puigcerdà (la Guingueta d’Ix)i Portbou (Belitres), però també els passos transpirinencs de Beget, Albanyà, Maçanet de Cabrenys, La Vajol, Agullana, Cantallops, Espolla i Rabós, on els esperaven els dramàtics i insalubres camps de refugiats (sortosament no de concentració ni d’extermini com els lager nazis o els gulag soviètics) rossellonesos i llenguadocians de Sant Cebrià (80.000), Argelers de la Marenda (65.000), on entre 1939 i 1941 hi van morir 216 persones (entre les quals 70 infants), Barcarès (35.000), Agde (18.000),Gurs (12.000), Portús, Cotlliure, Prats de Molló, el Voló, Ribesaltes i d’altres, camps on en van finar milers, perquè tot i que França els va acollir, no els va tractar prou bé, atès que eren camps sense condicions sanitàries ni d’abric i ni aigua potable, en els quals molts van morir per desnutrició, malaltia o, fins i tot, per assassinat o tortura. ‘Era realment l’exili d’un poble, de tot un poble’, segons ho va descriure el periodista Domènec Guansé des de Buenos Aires dos mesos després. Malauradament, d’altres ni tant sols això, simplement desaparegueren.\nAl capvespre les tropes franquistes dels cossos marroquí i navarrès que, comandats pels generals Juan Yagüe i José Solchaga, respectivament, havien ocupat ja la ciutat sense lluita ni resistència, varen desfilar per la Diagonal en formació amb els seus muls, canons i carros de combat i al seu darrera el gruix de la tropa, que en arribar a l’església de Pompeia, va hissar la primera bandera dels rebels ‘nacionales’ a la ciutat conquerida. Amb aquesta arribada de les unitats de tropes vencedores de la legió i dels ‘tabors de regulars’ a Barcelonacomençà llavors un autèntic saqueig de roba, queviures i objectes de valor, sovint acompanyat de violacions, apallissaments i execucions arbitràries ‘in situ’ de gent acusada de ‘roja’.\nD’altra banda, molts ‘moros’ s’apostaren als portals de les escales per vendre plàtans de Canàries i rajoles de xocolata (el ‘pa amb xocolata’ era un clàssic dels nostres berenars, entaforant les preses dins la molla del llonguet de pa, però durant la guerra menjàvem com a succedani una xocolatada desfeta adobada amb farina de garrofes, però sense melindros) a canvi de bones monedes de plata del rei Amadeu, o sigui que aquella nit es varen trencar moltes guardioles, entre les quals la meva, tot havent-me escurat els duros de plata que hi tenia. I és que aquella nit la pesseta republicana va deixar de tenir validesa. O sigui que, si vaig néixer set mesos després de la Gran Depressió Mundial de 1929 amb l’ensorrament de la borsa nord-americana de Wall Street, els seus efectes sobre els meus modestos estalvis monetaris no els vaig patir sinó al cap de nou anys.


Assemblea d’ACSA – LA VEU D'ALGEMESÍ\nDesprés de dos anys hem pogut tornar a celebrar la nostra Assemblea a les instal·lacions del Casino d’Algemesí, com abans, amb els nostres associats i alguns convidats, com han sigut la Regidora Palma Egido, la Cap de la Unitat de Normalització Lingüística de la Diputació de València, Imma Cerdà, o la tècnica de l’ADL d’Algemesí, Carme Ferrís. ACSA vol agrair la presencia de totes elles i d’alguns regidors i regidores dels diferents partits polítics locals a un acte on es va presentar la tasca desenvolupada durant l’any 2021, les diverses campanyes i les iniciatives que venim implantant per a premiar i fidelitzar als nostres clients.\nACSA.- Els associats desenvolupen un paper fonamental al sector comercial local. Són indispensables per a que els nostres veïns i veïnes puguen tindre a l’abast tot el que necessiten i així ho destacàrem. A l’Assemblea es va posar en valor la tasca del xicotet comerç i la necessitat d’incentivar-lo i motivar-lo per a aconseguir que es mantinga.\nEls comerciants i autònoms son treballadors i treballadores dedicats en cos i ànima a procurar un espai viu i dinàmic a Algemesí. Gent com Imma Cerdà, que vincula llengua i comerç amb la campanya “Som de barri, de ciutat, de botiga, de mercat”, ens va acompanyar i va mostrar el seu suport a eixa botiga de barri que a ella tant li agrada.\nD’altra banda, des d’ACSA agrairem el suport a Caixa Rural d’Algemesí, donat que actualment ha substituït els premis en metàl·lic per Targetes Regal, de manera que els agraciats als sortejos que realitzen al llarg de l’any, obtenen diners en forma de targeta que tan sols es poden gastar als TPV que Caixa Rural té distribuïts als establiments locals. Esta nova modalitat dels premis és una manera més de dinamitzar el comerç local.\nUna vegada repassada la tasca de l’any passat, presentàrem el pressupost del 2022 i algun projecte nou, com la nova APP que substituirà les butlletes que fins ara utilitzàvem. Jordi Ferrís, de Sénia, va ser l’encarregat de presentar-nos un esborrany de la que serà la nova ferramenta d’ACSA, desenvolupada a iniciativa seua. Finalment, i abans del acomiadament de la Presidenta, Àngels Sierra, i de la Regidora, celebràrem que ja som 190 els establiments associats a ACSA, xifra molt alta que reafirma la bona tendència que mantenim als últims quatre anys. Des d’ACSA anem a continuar dinamitzant el comerç i els serveis locals i lluitant per a que la seua llum estiga sempre encesa.


Consulta del contingut de notificacions publicades en el BOE\nA través d'este servici pot consultar el contingut íntegre dels actes i resolucions dictats pel Servici Públic d'Ocupació Estatal en el procediment on vosté ostenta la condició d'interessat, la notificació del qual no ha sigut possible en la forma prevista en els articles 41 i següents de la Llei 39 / 2015 , de 1 de octubre, del Procediment Administratiu Comú de les Administracions Públiques, i que han sigut notificats mitjançant la publicació del corresponent anunci en el Tauló Edictal Únic del Butlletí Oficial de l'Estat, tal com establix l'article 44 de la Llei citada.\nPer a accedir a este servici és necessari que s'identifique amb usuari i contrasenya Cl@ve (facilitats en la seua oficina de prestacions o en un altre organisme), certificat digital o DNI electrònic\nUna vegada s'haja identificat correctament, este servici li mostrarà les resolucions o comunicacions, ordenades per data de publicació en el Tauló Edictal Únic, en estat “vigent” i “no vigent” i li dona la possibilitat de descarregar-les en pdf.\nEn estat vigent romandran durant un període de vint dies naturals, explicats a partir de l'endemà al de la publicació de l'anunci en el Tauló Edictal Únic del Butlletí Oficial de l'Estat, que és el termini establit per a considerar practicada la notificació i amb açò considerar finalitzat el procediment administratiu.\nNo obstant açò, la resolució o comunicació seguirà estant accessible per a Un. en estat “no vigent” durant noranta dies més. Transcorregut aquest període ja no es poden consultar en este servici.\nEn el cas de les notificacions relacionades amb prestacions per desocupació, si no disposa dels sistemes d'identificació esmentats pot acudir a la seua oficina de prestacions, prèvia sol·licitud de cita, perquè li facen entrega del contingut íntegre de la resolució o comunicació.


Interessos privats darrere les crítiques als mitjans públics - Mèdia.cat - Observatori Crític dels Mitjans\n“Els moments de crisi i desconcert s’aprofitaran per atacar les estructures públiques i suprimir les conquestes socials”. Aquesta citació lliure és extreta de La doctrina del xoc, el llibre de la sociòloga canadenca Naomi Klein on s’explica amb precisió científica com han funcionat les revolucions neoliberals arreu del planeta. I a qualsevol lector d’aquest no li costarà reconèixer com el moment actual, al país i a l’estat, s’està vivint una d’aquestes revolucions seguint punt per punt les receptes del manual: es crea un context de temor a la població per l’impacte de la crisi econòmica i l’amenaça de les possibilitats d’una intervenció econòmica exterior. Tot seguit –de fet, immediatament- es reforma la legislació laboral, es redueixen les pensions, es retallen serveis públics i es privatitzen empreses públique so entitats socials com les caixes, presentant aquestes decisions com “inevitables” i purament “tècniques”, sense cap debat i sense donar opcions alternatives. I, en aquest atac, els mitjans públics no són una excepció.\nDes de la victòria de CiU a les darreres eleccions s’ha intensificat el nombre d’informacions, editorials i comentaris interessats emmarcats generalment en una mateixa línia argumental on els mitjans públics estan “sobredimensionats” i no són “sostenibles”, tal i com ve denunciant repetidament el Sindicat de Periodistes de Catalunya i ara s’hi ha afegit el Consell Assessor de la CCMA. Si primer va ser TV3 i el conjunt de la Corporació el blanc d’aquests atacs ara li ha tocat a la COM Ràdio –de la que directament se n’ha demanat la supressió- i a la resta de mitjans locals.\nLa lògica discursiva és calcada a la que es fa servir per desprestigiar desmantellar la resta de serveis públics i, a grans trets, passa per criticar-ne el “cost excessiu”, la “baixa eficiència” i els “privilegis” dels seus treballadors. Que en el cas dels mitjans públics de Catalunya aquestes afirmacions xoquin frontalment amb les dades no sembla que faci variar massa el guió. Amb TV3 i Catalunya Ràdio líders en audiència i altament valorats per la ciutadania és difícil argumentar que no són eficients i amb una bona part de les concessions de TDT encara sense ocupar és realment complicat defensar que la iniciativa privada és capaç d’oferir aquest servei. Però pocs columnistes ho tenen en compte.\nTal i com han denunciat alguns mitjans independents, darrere d’aquesta campanya hi ha un clar interès privat per eliminar competència i, fins i tot, aconseguir mitjans públics rendibles i amb molta audiència a preus barats.\nPer això no resulta tan sorprenent que dins la queixa generalitzada d’excés de despesa pública s’hi incloguin reivindicacions com la supressió de publicitat als mitjans públics. En aquests context potser seria més lògic exigir la reducció de la publicitat institucional o de les subvencions als mitjans privats, però, paradoxalment, sembla que això posaria en perill la llibertat d’expressió i el dret a la informació.\nD’un tret maten dos pardals


L'Església assegura que a la processó de l'Encontre sonarà l'Al·leluia de Haendel\n28 setembre 2020 14:41\nEl PP aprovà una moció perquè es toqui l'himne d'Espanya\nEls regidors de l'oposició, en el moment en què abandonaren el ple.\nLa parròquia de Sant Miquel de Felanitx i el Bisbat de Mallorca remetran durant la jornada d'avui una carta a l'Ajuntament en la qual comuniquen que el diumenge de Pasqua sonarà l'Al·leluia de Haendel en la processó de l'Encontre, «tal com s'ha fet durant els darrers sis anys», en lloc de l'himne d'Espanya, com pretén l'equip de govern del Partit Popular.\nAquesta serà la resposta a la carta rebuda ahir pel capellà Llorenç Lladó, mitjançant la qual el PP informa sobre l'acord de ple en què els populars demanen a la banda de música que interpreti l'himne d'Espanya durant l'Encontre. En aquest sentit, el president de la banda, Jaume Obrador, digué ahir que també ha rebut la carta i «estam entre l'espasa i la paret», però «farem allò que l'Ajuntament ens demani».\nA tot això, la posició del Bisbat i la parròquia és clara: a l'Encontre sonarà l'Al·leluia de Haendel perquè «volem evitar discrepàncies i perquè fou una decisió que es va prendre en el seu moment seguint criteris pastorals». Llorenç Lladó indicà que una vegada la Sala hagi rebut la carta amb la negativa «poden passar tres coses: que la Sala ens contesti que si avé i ens deixi la banda; que ens digui que no o silenci administratiu». En cas que no hi hagi acord, la parròquia cercarà «alternatives» i farà sonar l'Al·leluia «de qualque manera».\nD'altra banda, en el ple en el qual el PP aprovà la moció, tots els grups de l'oposició (PSOE, PSM, EU-EV i UM) abandonaren la Sala abans de votar el document perquè consideraren que a l'Ajuntament no s'han de tractar temes que no siguin estrictament de la seva competència.\nUna vegada presentada la moció, el portaveu d'UM, Miquel Julià, comentà que «el rector ho tindrà difícil, perquè haurà de creure la batlessa o el Vaticà». Tot seguit, Pere Massutí (PSOE) expressà que «és un tema de l'Església i no de l'Ajuntament». Nicolau Barceló (EU-EV) afegí que «és una ingerència fora de lloc».\nAixí mateix, en un comunicat el PSM expressa la seva solidaritat amb Llorenç Lladó i es mostra contrari que el PP «reimposi la marxa reial». «L'Encontre és, essencialment, un acte religiós» i «l'Ajuntament de Felanitx no ha d'intervenir en cap afer religiós de cap religió». En qualsevol cas, una cosa és clara, si cap de les dues parts en conflicte no canvia d'opinió, a l'Encontre d'enguany sonarà l'Al·leluia, però tal vegada també soni alhora l'himne espanyol.


Venen neus fortes (Irene Jaume)\n3 min. 06/12/2017 18:10\n"Hi ha gent que a 20 anys decideix anar-se'n de Mallorca i d'altres decideixen quedar-hi. I triàssim el que triàssim, i n'estiguéssim com n'estiguéssim de convençuts, sempre pensaríem que hem triat el camí equivocat, que ens vàrem equivocar... No sé, pareix que si poguéssim tornar enrere, que si poguéssim tenir 20 o 25 anys, al final, triaríem el camí totalment contrari al que vàrem triar. Triaríem l'altre camí, l'altra opció. I no perquè... no perquè pensem que aquesta altra opció sigui més bona, millor; no perquè pensem o intuïm que ens duria a un camí o a un lloc més bo. No. Crec que la triaríem per, per... perquè una vegada allà ens agradaria poder dir: m'he equivocat".\nTenir el cos a una ciutat i, a estones, el cor a una altra no és fàcil. Partir de ca nostra, anar a una altra ciutat que li triplicava la població i enfrontar-me a viure sense una família de sang a prop no va ser un camí de roses. Ha estat infinitament més fàcil que per molta altra gent gràcies als meus privilegis, és clar, però pel camí, el dubte d'haver-me equivocat ha planat moltes vegades damunt el meu cap. I ja no només haver-me equivocat, sinó d'estar traint o menyspreant ca nostra, com si no ser allà volgués dir que no m'importa, que l'he abandonada, que no me'n cuid... En resum: que no l'estim.\nEls dies que pens això és perquè m'enyor i quan m'enyor començ a cercar referències per tot, mir vídeos, mir fotos, escolt cançons i és com si m'estigués impregnant de ca nostra. I acab ben xopa i pensant en la sort que tenc. D'haver nascut i crescut a una illa com Mallorca, d'haver anat a l'institut on vaig anar i haver conegut qui vaig conèixer i que l'institut em dugués a conèixer molta altra gent. Alguna d'aquesta gent està fent coses molt grans i una d'elles és motiu d'orgull, aquesta setmana: l'estrena de 'Mai neva a Ciutat' a IB3.\nMés enllà de l'emoció i orgull més viscerals i subjectius de veure com amics i amigues han aconseguit fer allò que sempre van voler fer (dedicar-se a interpretar, escriure o dirigir obres de teatre i ara, en aquest cas, una sèrie de televisió), crec que a les Illes estam d'enhorabona: a la fi la televisió pública aposta per un producte que interpel·la a molta més gent i amb el qual ens podem sentir identificades. Estam d'enhorabona perquè, a la fi també, es valora i es dona importància a la creació de gent jove que fa anys que recorre teatres, sales i companyies per fer del seu talent i la seva passió el seu sustent i, a més, una eina per incidir, remoure, transformar i/o capgirar unes realitats sovint molt postisses i allunyades del que passa als carrers i a les vides de les persones que caminen per aquests carrers.\nI, avui, només em queda dir: gràcies, 'Mai neva a Ciutat'. Gràcies per regalar-nos un xut de rialles i referències comunes, per recordar que moltes persones vam partir i d'altres van quedar, per mostrar cares noves, per anar més enllà de la possessió mallorquina i del tòpic caràcter beat amb què ens volen caricaturitzar. Perquè a Mallorca, a les Illes, som més del que volen fer veure que som i sèries com aquesta ho demostren.


La mortal fum de donora del 1948 va estimular la protecció del medi ambient, però hem oblidat la lliçó? | Història - Medi Ambient\nLa mortal fum de donora del 1948 va estimular la protecció del medi ambient, però hem oblidat la lliçó? | Història\nLa boira groga va arribar cinc dies abans de Halloween el 1948, envoltant la ciutat de Donora, a Pennsilvània, i el proper poble de Webster, amb una boira gairebé impenetrable. Ciutadans assistents al Donora Halloween parade escamotejava els carrers a les figures fantasmales que el fum feia quasi invisibles. Els Donora Dragons van jugar el seu habitual partit de futbol de divendres a la nit, però, amb la visió enfosquida per la boira, van córrer la pilota en lloc de llançar-la. I quan els residents aterrits van començar a trucar a metges i hospitals per informar de dificultats respiratòries, el doctor William Rongaus portava una llanterna i conduïa l’ambulància a peu pels carrers no navegables.\nEl dissabte 30 d’octubre, cap a les 2 del matí, es va produir la primera mort. Al cap de pocs dies, 19 persones més de Donora i Webster havien mort. Els tanatoris es van quedar sense arquetes; les floristes es van quedar sense flors. Centenars van inundar els hospitals, aspirant a buscar aire, mentre que es va aconsellar a centenars més amb afeccions respiratòries o cardíaques que evacuessin la ciutat. No va ser fins que va arribar la pluja al migdia del diumenge que la boira finalment es va dissipar. Si no fos perquè la boira s’elevés quan ho va fer, Rongaus va creure , La llista de víctimes hauria estat de 1.000 en lloc de 20.\nEl smog de Donora de 1948 va ser el pitjor desastre de contaminació atmosfèrica de la història dels Estats Units. Va iniciar de manera ràpida els camps de la salut pública i ambiental, va cridar l'atenció sobre la necessitat d'una regulació industrial i va iniciar una conversa nacional sobre els efectes de la contaminació. Però en fer-ho, va enfrontar la indústria a la salut dels humans i del seu entorn. Aquesta batalla ha continuat al llarg del segle XX i fins al XXI, amb interessos econòmics a curt termini que sovint superen les conseqüències a llarg termini. Donora va ensenyar als nord-americans una potent lliçó sobre l'imprevisible preu dels processos industrials. La pregunta ara és si la lliçó es va quedar aturada.\nAbans que Carnegie Steel es dirigís a Donora, la ciutat era una petita comunitat agrícola. Donora, situada al riu Monongahela, a uns 30 quilòmetres al sud de Pittsburgh, es troba situada en una estreta vall, amb parets de penya-segats que s'eleven a més de 400 peus a banda i banda. Mentrestant, Webster està situat a prop, a l'altra banda de la Monongahela. El 1902 , Carnegie Steel havia instal·lat una instal·lació a la regió immediata, amb més d’una dotzena de forns; el 1908, Donora tenia el volum de trànsit de mercaderies més gran de la regió; el 1915, Zinc Works va començar la producció; i el 1918 la American Steel & Wire Company va pagar la seva primera multa per danys causats per la contaminació de l'aire a la salut.\nA principis de la dècada de 1920, els propietaris de terres, els llogaters i els agricultors de Webster van demandar els danys atribuïts a l’efluent de la fosa: la pèrdua de conreus, fruiters, bestiar i terra vegetal i la destrucció de tanques i cases, escriu la historiadora Lynne Page Snyder . En ple apogeu de la Gran Depressió, desenes de famílies Webster es van unir en accions legals contra Zinc Works, reclamant que la contaminació de l'aire perjudiqués la seva salut. Però US Steel els va rebutjar amb llargs procediments legals i els plans d’actualització dels forns de Zinc Works per produir menys fum es van deixar de banda el setembre de 1948 com a viables econòmicament.\nEl molí de la ciutat de Donora, on una boira fumadora i letal va matar 19 persones.(Foto d'Alfred Eisenstaedt / Col·lecció d'imatges LIFE / Getty Images)\nTot i la preocupació dels residents pel fum que surt de les fàbriques a la vall, molts no es podien permetre el luxe d’estar massa preocupats: la gran majoria d’aquests 14.000 residents eren empleats pels mateixos molins. Així, quan es va produir l’incident mortal de la fumada, els caps i els empleats de les fàbriques es van esforçar per trobar un altre culpable de l’accident (tot i que Zinc Works va estar tancada durant una setmana com a concessió).\nEls primers investigadors van ser exhaurits de la ciutat per persones amb pistoles, diu Devra Davis , el fundador de Environmental Health Trust i autor de Quan el fum va córrer com l’aigua . La majoria de l'ajuntament treballava al molí i alguns d'ells tenien llocs de treball executius, com a supervisors. Qualsevol suggeriment que pogués tenir algun problema amb el propi molí, que els donava suport financer, era simplement una cosa que no tenia cap incentiu econòmic ni tan sols per entretenir.\nQualsevol que fos la seva filiació, tothom, des dels líders de la ciutat fins als propietaris de fàbriques, va acordar que necessitaven respostes i una manera d’evitar que es tornés a produir una catàstrofe d’aquest tipus. Les setmanes posteriors a la boira, el Donough’s Borough Council, els United Steelworkers, American Steel & Wire i fins i tot la Commonwealth de Pennsilvània van demanar al govern federal que iniciés una investigació liderada per la naixent Servei de Salut Pública dels Estats Units .\nDurant dècades, la contaminació va ser creada per indústries molt poderoses i les investigacions estatals van ser molt amigables amb la indústria, diu Leif Fredrickson , historiador de la Universitat de Virgínia i membre de la Dades ambientals i iniciativa de governança . Per tant, [la gent de Donora] estava amb tota la raó preocupada per això i volia que el govern federal s’impliqués. Però, al cap i a la fi, el Servei de Salut Pública estava força preocupat per la seva relació amb investigadors estatals, i això és abans que el govern federal tingui molt a dir sobre què passa en termes de control de la contaminació a les àrees estatals i locals.\nL’agència federal va enviar 25 investigadors a Donora i Webster, on van fer enquestes de salut dels residents, van inspeccionar els conreus i el bestiar, van mesurar diferents fonts de contaminació atmosfèrica i van controlar la velocitat del vent i les condicions meteorològiques. Van trobar que més de 5.000 dels 14.000 habitants de la zona havien experimentat símptomes que van des de moderats fins a greus i que la American Steel & Wire Plant i la Donora Zinc Works emetien una combinació de gasos verinosos, metalls pesants i partícules fines.\nSi mireu els raigs X dels seus pulmons, semblaven els supervivents de la guerra de gasos verinosos, diu Davis.\nUn informe preliminar es va publicar a l'octubre de 1949, amb resultats no concloents. En lloc de distingir els molins i l’efluent que produïen, els investigadors van assenyalar una combinació de factors: la contaminació dels molins, sí, però també una inversió de la temperatura que va atrapar la fumada a la vall durant dies (un esdeveniment meteorològic en què una capa d’aire fred queda atrapat en una bombolla per una capa d’aire càlid que hi ha a sobre), a més d’altres fonts de contaminació, com el trànsit de vaixells fluvials i l’ús d’escalfadors de carbó a les llars.\nAlguns locals van assenyalar el fet que altres ciutats havien viscut el mateix esdeveniment meteorològic, però sense l'alta víctima. Hi ha alguna cosa a Zinc Works que provoca aquestes morts, va escriure el resident Lois Bainbridge al governador de Pennsilvània, James Duff. No voldria que els homes perdessin la feina, però la vostra vida és més preciosa que la vostra feina.\nUna infermera local administra oxigen a un pacient a l'hospital d'emergències de Donora, la ciutat afectada pel smog mortal.(Bettmann / Col·laborador)\nAltres, furiosos amb el resultat de la investigació i la manca de responsabilitat de les fàbriques, van presentar demandes contra la American Steel & Wire Company. Com a resposta, American Steel & Wire va afirmar la seva explicació inicial: el smog era un acte de Déu, Snyder escriu .\nAl final, American Steel & Wire es va instal·lar sense acceptar la culpa de l’incident. Tot i que no es va fer cap investigació addicional sobre l'incident en els anys immediatament posteriors, un estudi de 1961 va trobar que la taxa de morts per càncer i malalties cardiovasculars a Donora del 1948 al 1957 va ser: significativament elevat . Davis creu que, en els mesos i anys posteriors a l’incident, hi va haver probablement milers de morts més que les atribuïdes oficialment a l’incident de la boira. Això és gràcies a la forma en què els nostres cossos responen a les partícules fines, que eren tan freqüents en el moment del smog assassí. Les minúscules partícules llisquen al torrent sanguini, provocant una viscositat augmentada. Aquesta sang enganxosa al seu torn augmenta les possibilitats d’un atac de cor o d’ictus.\nPerò, diu Davis, l'incident va tenir alguns resultats positius: també va provocar l'interès per un nou tipus d'investigació en salut pública. Abans de Donora no hi havia una apreciació general del fet que les exposicions cròniques durant llargs períodes de temps afectessin la salut. Aleshores, la salut pública consistia en investigar epidèmies, quan el còlera us podia matar o la poliomielitis us podia matar. Els veïns de Donora es van sentir orgullosos d’alertar la nació sobre els perills de la contaminació atmosfèrica, segons Davis (ella mateixa natural de Donora), i continuen commemorant l’incident al Donora Historical Society i Smog Museum .\nDesprés del mortal smog, el president Truman va convocar la primera conferència nacional sobre contaminació atmosfèrica el 1950. El Congrés no va aprovar la seva primera llei sobre aire pur fins al 1963, però el progrés va continuar constantment després, el president Nixon va crear l'Agència de Protecció del Medi ambient el 1970, el mateix any en què el Congrés va aprovar una llei sobre l’aire net més completa. Però el treball de protecció del medi ambient no s’acaba mai del tot, ja que les noves indústries i tecnologies substitueixen les anteriors.\nLa fàbrica de filferros de Donora (que més tard va passar a formar part de la American Steel & Wire Company) a la vora del riu Monongahela el 1910.(Biblioteca del Congrés)\nLa gent continua morint als Estats Units per la contaminació, i solen ser persones que no tenen accés a un millor habitatge i coses per l'estil, diu Elizabeth Jacobs , un professor de salut pública que va escriure sobre Donora al American Journal of Public Health . Però ara no és tan agut. És més aviat una exposició crònica a llarg termini.\nAquests missatges es van fer ressò dels metges que escrivien al New England Journal of Medicine , OMS va citar nous estudis que demostren el perill de les partícules fines , per molt petita que sigui la quantitat a l'atmosfera. Malgrat dades convincents, l’administració Trump s’està movent cap endavant en direcció contrària, escriuen els autors. L’augment de la contaminació atmosfèrica que resultaria d’afluixar les restriccions actuals tindria efectes devastadors sobre la salut pública.\nDes del 2017, quan es va publicar aquesta revisió, l’administració Trump ho ha fet aplicació relaxada sobre emissions de fàbrica, regulacions afluixades sobre quant poden emetre les plantes de carbó , i va suspendre el panell de revisió de la matèria de partícules de l’EPA , que ajuda a fixar el nivell de partícules considerades segures per respirar.\nPer a Fredrickson, tots aquests són signes nefastos. Assenyala que, tot i que la Llei d’aire net no s’ha desmantellat, tampoc no s’ha modificat per mantenir-se al dia amb les fonts de contaminació noves i més nombroses. En el moment que van passar coses com Donora, hi va haver un enfocament molt bipartidista de la contaminació i els problemes ambientals, diu Fredrickson. Es van establir normatives i les indústries van saber ràpidament que aquestes normatives s’aplicarien realment. Però aquestes aplicacions s’esvaeixen, potser no trigaran a adaptar-se a un nou statu quo de trencar les normes sense afrontar cap conseqüència. I això, va dir, pot conduir realment a algun tipus de desastre ambiental o de salut pública.\ncom aconseguir barrejar oli i aigua\nmemorial de la primera guerra mundial a Washington DC


El Pla Renove per a electrodomèstics de la Junta d'Extremadura s'engegarà al març | Consumer\nEl Pla Renove per a electrodomèstics de la Junta d’Extremadura s’engegarà al març\nLa iniciativa contempla una subvenció de 85 euros per als aparells que estalviïn energia\nLa Junta d’Extremadura engegarà al març un Pla Renove per a electrodomèstics que suposarà una subvenció directa de 85 euros per als nous frigorífics, congeladors, rentadores i rentavaixelles que estalviïn energia a canvi del lliurament dels antics. Una iniciativa que pretén afavorir la substitució dels aparells vells per uns altres d’alta eficiència energètica.\nEl termini perquè els comerços i les grans cadenes d’electrodomèstics sol·licitin l’adhesió a la campanya s’acaba d’obrir. La Junta valorarà la documentació de les empreses i decidirà el contingent d’ajudes per a cada establiment en funció del volum de vendes del passat exercici.\nEls usuaris podran accedir a l’ajuda sense cap tipus de tràmit, simplement acreditant que són extremenys o resideixen en la comunitat (mitjançant un certificat d’empadronament). La subvenció es rebrà en adquirir un o més electrodomèstics, sempre que siguin diferents.\nPer a això, la Junta destinarà una partida de1,3 milions d’euros aquest any per a una iniciativa que podria estendre’s al proper exercici. Amb aquest fons es podrà subvencionar la substitució de 15.294 electrodomèstics. El Pla Renove arriba a la regió després de l’èxit collit en altres comunitats en 2006.\nEls establiments que realitzin l’operació de descompte s’encarregaran de recollir l’electrodomèstic antic i portar-ho a un centre especialitzat en la gestió de residus. No obstant això, a Extremadura no existeixen instal·lacions d’aquest tipus pel que són tractats en plantes de Madrid o Sevilla.\nelectrodomèstics junta de extremadura-ca plan renove-ca


Anna Bach, coordinadora científica de la Fundació Dieta Mediterrània | Consumer\nAnna Bach, coordinadora científica de la Fundació Dieta Mediterrània\nLa dieta mediterrània prioritza certs aliments i destaca com seleccionar-los, cuinar-los i consumir-los\nPer María Manera 9 de desembre de 2011\nLa dieta mediterrània no és solament una dieta sustentada amb evidència en la prevenció de malalties cròniques. És també una filosofia de vida. Engloba, a més de la combinació d’aliments tradicionals, receptes i formes de cocció pròpies de cada zona, la cultura i estil de vida típics de la regió mediterrània. Així ho defineix Anna Bach, farmacèutica per la Universitat de Barcelona, Màster en Salut Pública nutricional per la Universitat de Glasgow (Regne Unit), Doctora en Salut Pública Nutricional per la Universitat de Barcelona i coordinadora científica de la Fundació Dieta Mediterrània des de 2004. Als seus dos últims llibres se’ls ha atorgat el premi Gourmand com el “millor llibre del món en cuina familiar”. En aquesta entrevista, explica les bondats de la dieta mediterrània.\nQuins són les característiques en la forma d’alimentar-se en el nostre entorn, comparat amb el dels països nòrdics?\nEl patró d’alimentació mediterrani es diferencia de forma genèrica del nòrdic per aspectes com: un protagonisme dels productes vegetals (fruites, verdures, cereals, fruita seca i llegums); el consum d’oli d’oliva com a principal font de greix dietètic; una ingesta freqüent però moderada de vi amb els menjars; el consum de peix fresc; la ingesta moderada de productes làctics (sobretot formatge i iogurt baix en greix), carns blanques i ous i un baix consum en freqüència i quantitat de carns vermelles i embotits. El dia a dia també engloba altres elements culturals i d’estil de vida, com el procés de selecció, processament i consum d’aliments; la priorització dels productes frescos, locals i estacionals; les activitats culinàries i la convivència en els menjars, que potencia el valor social i cultural del menjar més enllà de l’aspecte nutricional.\nCom definiria la dieta mediterrània?\nLa dieta mediterrània no solament té una acumulada evidència en la prevenció de malalties cròniques. Representa una filosofia de vida que engloba, a més de la combinació d’aliments tradicionals, receptes i formes de cocció pròpies de cada regió, la cultura i estil de vida típic de la regió mediterrània, on s’inclou l’activitat física regular, el descans en forma de migdiada, l’esmentada socialització durant els menjars i tota una manera de viure que forma part del patrimoni cultural dels països mediterranis.\nMalgrat l’evidència de la dieta mediterrània com a promotora de salut, gran part dels ciutadans de països mediterranis no segueix aquest patró. Quins són els motius?\n“Nombrosos factors socioculturals s’associen a l’allunyament del patró de la dieta mediterrània”\nUna gran part dels consumidors coneixen i volen seguir una alimentació i estil de vida més saludables i propers al patró de dieta mediterrània. Però una altra part de la població s’allunya d’ell a causa de nombrosos factors socioculturals: la reducció i modificació de la família; el trencament amb els hàbits alimentaris tradicionals i la major priorització dels menjars fora de casa (i dels aliments precuinats); l’increment del snacking i del consum d’aliments calóricamente densos rics en greixos i sucres; la menor dedicació a les activitats culinàries i la pèrdua de la transmissió de la cultura culinària; la incorporació d’aliments i costums “occidentalizadas” i la potent influència de la publicitat en la selecció dels aliments; la tendència a una reducció de la contribució del pressupost familiar a l’alimentació; i l’augment de la grandària de les racions d’alguns aliments.\nCom s’enfoca aquest problema des de la Fundació?\nLa Fundació Dieta Mediterrània és una entitat sense ànim de lucre de caràcter científic i cultural que fomenta l’estudi, la recerca i la difusió del patró de dieta mediterrània. Entre les seves activitats destaca el monitoratge de l’adherència a aquest tipus d’alimentació, la recopilació de l’evidència científica sobre el binomi dieta mediterrània i salut, així com la difusió d’aquests avanços als experts i a la població a través d’articles, cursos, etc. i, sobretot, a partir del Congrés Internacional sobre Dieta Mediterrània que celebra cada dos anys en el context del saló Alimentària de Barcelona.\nA qui es dirigeixen aquestes accions?\n“Apostem pel procés de recuperació i promoció de les nostres tradicions alimentàries”\nEl col·lectiu de nens i joves són una població diana per a les intervencions nutricionals, que realitzem amb el Ministeri de Sanitat, Política Social i Igualtat i diverses entitats a través de les Campanyes de Promoció de la Dieta Mediterrània a les escoles, així com mitjançant les activitats de revisió de menús escolars. Els reptes sanitaris en el camp de la nutrició, especialment per a la prevenció de l’obesitat i les seves conseqüències, justifica la nostra col·laboració en projectes de promoció de l’àmbit comunitari amb el Govern de la Generalitat de Catalunya, el Ministeri i la Unió Europea (AMED; Gustino; FOOD). Aquests programes estan encaminats a millorar l’oferta i demanda alimentària d’un grup nombrós de persones que mengen fora de la llar. També destaca la coordinació de la Fundació en el recent reconeixement per part de la UNESCO de la Dieta Mediterrània com a Patrimoni Cultural Immaterial de la Humanitat. Seguim amb aquest procés de recuperació i promoció de les nostres tradicions alimentàries amb l’èmfasi de la sostenibilitat i el compromís amb el medi ambient.\nUna de les estratègies és la divulgació de guies alimentàries i la recent presentació de la nova piràmide. A què es deu aquesta actualització?\nLa piràmide tradicional de la dieta mediterrània s’ha posat al dia per adaptar-se a l’estil de vida actual i als canvis als quals estan sotmeses les poblacions mediterrànies. Recull les recomanacions actualitzades en funció de l’estil de vida i la dieta i dels problemes socioculturals, ambientals i de salut que les poblacions mediterrànies actuals enfronten.\nQuines pautes segueix la nova piràmide?\nPer iniciativa de la Fundació Dieta Mediterrània, i en col·laboració amb nombroses entitats internacionals i un ampli grup d’experts pertanyents a disciplines diverses, s’ha consensuat un nou esquema que enriqueix la representació gràfica, amb nous elements qualitatius. La piràmide segueix la pauta de l’anterior: situa a la base els aliments que han de sustentar la dieta i relega als estrats superiors uns altres que s’han de consumir amb moderació. Però a més, s’afegeixen indicacions d’ordre cultural i social lligades a l’estil de vida mediterrani, des d’un concepte de la dieta en sentit ampli. No es tracta tan sol de donar prioritat a un determinat tipus d’aliments, sinó a la manera de seleccionar-los, cuinar-los i consumir-los. També reflecteix la composició i nombre de racions dels menjars principals.\nQuins són els objectius d’aquests canvis?\nAquesta piràmide es planteja des del consens internacional que no existia fins al moment i es basa en l’actualització de les últimes evidències científiques en el camp de la nutrició i la salut publicades en les últimes dècades. Contribueix així a l’harmonització dels instruments educatius que s’utilitzen en la promoció de la dieta mediterrània i respon a la necessitat d’un marc comú entre els països mediterranis, que s’ha d’adaptar en funció dels costums i hàbits de cada país. L’ús i la promoció d’aquesta piràmide es recomanen sense cap restricció i s’ha traduït i està disponible en castellà, català, gallec, basc, anglès, francès, àrab, italià, portuguès i grec.\nQuin és el procés que segueix un treball d’aquestes característiques?\nÉs un projecte de més de dos anys. La Fundació Dieta Mediterrània, juntament amb el Fòrum de les Cultures d’Aliments del Mediterrani, va iniciar el diàleg i el procés de recopilació de l’opinió de nombrosos científics internacionals per desenvolupar una posició de consens. El primer esquema de la nova piràmide neix dels diàlegs interns entre el Comitè Científic de la Fundació Dieta Mediterrània, presidit per Lluís Serra-Majem, i la labor d’un grup de treball d’una reunió celebrada en Parma sobre la “Dieta Mediterrània actual, un model d’alimentació sostenible”, en el marc de la III Conferència del CIISCAM. Les recomanacions de la piràmide es basen en un consens sobre les últimes evidències científiques en el camp de la nutrició i la salut, la sostenibilitat dels patrons alimentaris i el reconegut paper d’aquesta dieta en la prevenció de moltes malalties cròniques a partir de grans estudis epidemiològics.\nPer què les patates se situen en el mateix nivell de consum que la carn vermella i carns processades? Per què no s’agrupen amb el pa, la pasta o l’arròs?\nPel mètode de cocció d’elecció més generalitzat: la fritada. Això ens recorda que la freqüència de consum de les patates fregides i les xips seria un màxim d’unes tres racions a la setmana. En el text també es detalla que les patates s’haurien de consumir fresques.\nEn el grup dels làctics hi ha formatges i iogurts. Per què s’omet la llet?\nLa piràmide inclou tots els grups d’aliments, representats per un o dos del grup. Però, sens dubte, la llet està en el grup dels làctics, representats en la piràmide pel iogurt i el formatge perquè són els més consumits als països mediterranis.\nL’actual epidèmia d’obesitat es deu a patrons alimentaris erronis, però també al sedentarisme. Espanya té la població menys activa d’Europa, segons l’OMS.\nA Espanya, l’abandó del patró alimentari s’acompanya d’una disminució considerable dels nivells d’activitat física. D’alguna manera, s’ha incrementat l’ambient obesogénico, que afavoreix l’abundància i comoditat (un major ús del cotxe i exposició a pantalles, l’accessibilitat d’aliments rics en sucres, productes animals i greixos saturats) i que és, per tant, afavoridor de l’obesitat. Això no solament pot comportar a mitjà-llarg termini un increment de la prevalença d’obesitat i les seves malalties associades, sinó també altres malalties cròniques. La pràctica regular de l’activitat física moderada (un mínim de 30 minuts al llarg del dia) proporciona grans beneficis per a la salut, com regular la despesa energètica i ajudar a mantenir un pes corporal saludable. Caminar, pujar i baixar escales i realitzar tasques de la llar és una forma senzilla d’exercici físic. Sempre que sigui possible, es recomanen les activitats a l’aire lliure i en companyia, per al seu major atractiu i continuïtat.\nSeleccioni quatre consells claus perquè a partir d’avui mateix tinguem un estil de vida més mediterrani.\nBasar l’alimentació en aliments d’origen vegetal; prioritzar aliments frescos, locals i de temporada en la mesura del possible; socialitzar-nos entorn dels menjars i activitats culinàries, ja que potencia el valor social i cultural del menjar; i practicar activitat física cada dia.\nLa piràmide de la dieta mediterrània s’actualitza\nLluís Serra-Majem, president de la Fundació Dieta Mediterrània\nEl valor preventiu de la dieta mediterrània\nMiguel Ángel Martínez, catedràtic de Medicina Preventiva i Salut Pública i director de PREDIMED


Ferran Iniesta: «El pitjor que els podria passar a Ansar Dine o a Boko Haram és guanyar» - JQV\nPosted on 19 d'agost de 2016 17 de juny de 2018 AuthorJoaquimLeave a comment\nFerran Iniesta és un dels tres professors del curs Conflictes ideològics i ètnics als estats d’Àfrica negra. Avui tanca la seva participació a la Universitat Catalana d’estiu 2016 amb la lliçó Nigèria. L’ascens de Boko Haram – Estat Islàmic.\nL’islamisme radical ha soterrat els conflictes ètnics?\nNo. L’islamisme radical és la interpretació de tradicions espirituals des del punt de vista de bons i dolents. És una divisió simètrica a la que fa el món occidental modern: hi ha un bon sistema i una bona manera de pensar que és la nostra i tots els altres esteu en un error. Aquest islamisme és molt temptador per a sectors juvenils on l’islam hi és present. Per això penetra en molts sectors juvenils que en principi haurien anat cap a contestacions estrictament polítiques i ètniques. És més fàcil, més ràpid, més prestigiós i compten amb la possibilitat de suport armat i mediàtic. A Mali, el 2012, les contestacions les dirigien els moviments insurreccionals tuaregs; l’any 2013 ja eren els islamistes. Una part de la joventut tuareg ha passat a l’islamisme i probablement, tret d’alguns dirigents, no en tenen ni idea. La majoria de gent no vol renunciar a la particularitat tuareg en favor d’un califat mundial. Si això anés a més, la particularitat tuareg sortiria a la superfície ràpidament. El pitjor que els podria passar a Ansar Dine o a Boko Haram és guanyar. Se’ls desmuntaria el tinglado.\nAquests grups parlen de la reconquesta d’Al-Andalus. Hem d’estar preocupats?\nNo. Pel que fa a la publicitat internacional, això va a bon ritme i té molta audiència, sobretot al nord d’Àfrica però no crec que sigui una possibilitat real. El que és cert és que la dinàmica de l’islamisme és provocar una confrontació general globalitzada. I la resposta francesa no em sembla la més intel·ligent perquè segueix sent percebuda com a imperialista\nQuina seria aquesta resposta intel·ligent?\nEls especialistes en Àfrica i en l’Islam donarien respostes diverses. Jo crec que Europa hauria de ser molt acollidora amb tots els refugiats que arriben, hauria de tenir una política intel·ligent de la gent que incorpora per evitar la formació de guetos i hauria de ser implacable amb qualsevol amenaça, sigui islamista o d’un altre tipus.\n← Previous Previous post: Marta Capella: «La incidència del càncer cutani ha augmentat de manera exponencial»\nNext → Next post: Xavier Serra i Labrado: «Després d’haver llegit Crexells no puc admirar cap periodista posterior»


El futur de l’extremisme islàmic\nGeòleg i editor. Membre d’Ateus de Catalunya\nLes darreres accions terroristes als Estats Units posen de relleu que l’integrisme islàmic, alimentat per la pobresa i la humiliació dels països del "tercer món", és el principal repte que la comunitat internacional haurà d’afrontar durant els propers anys.\nTots hem assistit commocionats a l’atac terrorista dels radicals islàmics de Bin Laden als Estats Units. Fins aleshores el nucli de l’Imperi semblava inexpugnable, inabastable pel regne del terror, que solament podia picotejar aquí o allà alternativament, provocar petites ferides a la fera però sense arribar mai a fer-li mal de debò. Era un inconvenient suportable, un peatge a pagar per a poder ser els amos del món. Però de cop el molest picoteig s’ha transformat en un atac seriós, planificat, coordinat, terrorífic, que ha ferit greument la fera i ha fet trontollar l’ordre mundial.\nL’atac ha fet sentir pànic, terror, desolació, i no solament als ciutadans americans sinó a tots els qui per bé o per mal formem part de l’anomenat primer món; per la magnitud de la tragèdia, però també perquè ha posat de manifest la nostra feblesa i ens ha fet sospitar que si els Estats Units poden ser colpejats d’aquesta manera salvatge potser aleshores també a nosaltres ens pot arribar a passar qualsevol cosa.\nAquest fet ha portat tots els governs occidentals i alguns enemics tradicionals a sumar-se, més enllà d’una condemna unànime, en una coalició disposada a defensar l’ordre establert allà on s’amaguin els culpables de la iniquitat. És lògic que sigui així, doncs és una forma de protegir-se plegats d’un enemic lliscadís, líquid, difícil de localitzar i per tant difícil de castigar o d’eliminar, i mentre això no s’aconsegueixi tots estem potencialment en perill. És quelcom que cal fer, l’agressió no pot quedar impune, però també és una forma d’alinear-se amb els qui manen. En els moments difícils és quan la solidaritat es valora més profundament i quan es recorda qui són els qui estan amb nosaltres.\nFins aquí els fets i les reaccions de condemna absoluta i de solidaritat amb les víctimes de la tragèdia, a les que ens sumem incondicionalment, però un cop refets de la commoció i digerida la indignació inicial seria ingenu no anar a cercar les causes profundes de la catàstrofe, perquè aquest atac en el fons no és més que un pas endavant, més sofisticat estratègica i tecnològicament, més agosarat, més a prop de la bogeria absoluta que els que s’havien portat a terme fins ara, però en definitiva no massa diferent a altres vinculats a l’extremisme islàmic que vénen produint-se des de fa anys i que tenen les seves arrels en unes terres castigades per conflictes que s’eternitzen sense que les potències els prestin massa atenció, potser perquè tampoc, fins ara, semblava que els afectessin directament.\nNomés cal veure les primeres reaccions que els atemptats van despertar en alguns punts del món islàmic. Les imatges de ciutadans palestins celebrant els atemptats als carrers durant les primeres hores poden haver estat filmades o no, segons es diu, pels serveis d’intel·ligència israelites per mostrar al món amb qui han de tractar ells cada dia, però no canvien el fet que mostraven la reacció espontània d’un poble o al menys d’una part dels seus ciutadans, i els esforços posteriors dels seus líders per distanciar-se d’aquestes actituds difícilment aconseguiran esborrar aquelles imatges dels ulls dels ciutadans americans que van patir la tragèdia. Tampoc ajudaran gaire a la causa islàmica declaracions posteriors de personatges sinistres com ara Omar Bakri, portaveu a Londres del Front Internacional Islàmic, qui l’endemà dels fets declarava per telèfon al diari italià La Reppublica: "Solament el moviment islàmic que creu en la Yihad, en la Guerra Santa, pot haver portat a terme aquest atac sense precedents sobre la base de la fe en el martiri". "Pel món islàmic és un dia de festa, a les mesquites de tot el món, també a la de Londres, estem distribuint dolços en senyal d’alegria". Hi han moltes altres mostres igual de patètiques.\nSón exemples que la tragèdia no es va viure igual a tot arreu. Que mentre occident plorava els morts i s’esgarrifava davant la magnitud del desastre a determinats indrets hi havia gent que el sentia com una suposada victòria sobre les forces de l’opressió, com una revenja pels patiments que havien hagut de suportar davant de la indiferència occidental, com un alliberament de la seva absoluta desesperació. Aquesta demostració de ràbia i d’odi ens ha de fer reflexionar sobre la frustració acumulada per aquests pobles, que necessàriament ha de tenir un origen més enllà de l’apreciació subjectiva i malaltissa dels fets, però també sobre els paràmetres ètics i culturals que poden conduir una comunitat a engendrar suïcides assassins capaços de portar a terme aquestes accions.\nLa prepotència occidental, amb els Estats Units al capdavant, en tractar amb els països del tercer món, basada exclusivament en l’interès propi i recolzada en el seu poder tecnològic i militar, sense interessar-se en els efectes que la seva actuació té pels ciutadans d’aquests països, promou el sentiment d’exclusió de l’ordre mundial i alimenta la set d’odi i de revenja. Revertir aquesta situació comportarà molts sacrificis, però serà necessari fer-ho si es vol retornar la confiança i la seguretat als ciutadans dels països occidentals.\nNo és fàcil dir com es podrà aconseguir això. Per acabar amb l’odi caldrà la implicació i la generositat dels països rics per afavorir el desenvolupament dels més endarrerits, reduint la misèria i el patiment d’aquests i respectant la vida i els drets dels seus ciutadans, suprimint d’aquesta forma les causes objectives per a la propagació de l’odi criminal, però també serà necessari eradicar els prejudicis que frenen el desenvolupament i la llibertat, acabar amb la intransigència moral i religiosa que no ens traurà de les nostres misèries i que per tant no mereix tant de dolor ni patiment.\nAixò plantejarà nous reptes que s’hauran d’afrontar amb determinació. Un desenvolupament generalitzat de la humanitat comportaria un provable increment de la població, que potser s’haurà de restringir d’alguna manera, i generaria un ingent consum de recursos que ens pot acabar ofegant a tots si no es regula adequadament. Per aconseguir-ho serà imprescindible comptar amb dirigents lúcids i confiar en la capacitat de l’home per a construir un futur millor, al menys si volem sobreviure en aquest món a un termini mitjà o llarg.\nL’altre alternativa seria un món fonamentat en el patiment i la repressió, on occident, gràcies a la seva capacitat coercitiva, subjugués cada cop amb més contundència la resta de pobles i fos capaç de construir una fortalesa per garantir la seguretat dels seus ciutadans, el que ens duria a perdre una part important de la llibertat que tant ens ha costat aconseguir, i en definitiva a empobrir notablement la nostra forma de vida.\nPerò aquesta alternativa tampoc encaixaria gaire bé amb la mentalitat dels països occidentals, fonamentats en la idea de la llibertat individual i de la democràcia representativa de la voluntat general, que són les bases que han permès el desenvolupament i el progrés de les nostres societats fins els nivells actuals, malgrat els abusos i les injustícies provocades pels seus propis excessos, perquè també és aquesta mateixa essència la que és atacada pel fanatisme i la intransigència que es nega a respectar els principis de convivència més elementals.\nS’ha de saber treure força del dolor per superar la difícil prova a la què s’enfronta la civilització. El futur passarà inexorablement per una societat cada cop més multicultural, més global, i per assumir que cal reduir les desigualtats entre els diferents pobles de la terra. No és solament una qüestió egoista per poder mantenir el nostre nivell de vida privilegiat, és probablement una qüestió de supervivència. Solament així es podrà acabar amb la intransigència i evitar que fets tan deplorables com els que ens ha tocat viure es tornin a repetir.


Què esteu fent amb barcelona? - -5% en libros | FNAC\nQuè esteu fent amb barcelona?\n2 Ofertas especiales Què esteu fent amb barcelona?\nDetallesQuè esteu fent amb barcelona?\nOpinión Clientes Què esteu fent amb barcelona?


Nova temporada d'arts escèniques i visuals\nLa presentació s'ha fet al hall de l'Auditori Eduard Toldrà\nDes del febrer fins al juny, el Teatre Principal, l'Auditori Eduard Toldrà i el Centre d'Art Contemporani La Sala ofereixen una completa programació cultural a la ciutat\nL'Auditori Eduard Toldrà ha estat l'escenari de la presentació d'una nova temporada d'arts escèniques a Vilanova i la Geltrú, que inclou les activitats culturals des de passat Carnaval fins al mes de juny. A banda de la programació del Teatre Principal i el mateix Auditori, aquesta nova temporada inclou també les exposicions i activitats que es duran a terme al Centre d'Art Contemporani La Sala.\nLa regidora de Cultura, Teresa Llorens, ha explicat que "Cultura en escena és la nova marca, sota la qual els llenguatges artístics s'entrellacen, i ens porta una temporada estable amb personalitat, amb una programació de quilòmetre zero, perquè els agents culturals propers al territori s'impliquen, ja que la cultura no la fa només la institució, sinó totes aquestes persones que conformen el teixit cultural".\nLa presentació ha comptat amb diversos artistes locals que participaran d'una manera o altra en la temporada, com els responsables de la Camerata Eduard Toldrà, de l'escola d'activitats teatrals Tracart, de la Banda de Música Mestre Montserrat, del projecte Nanoteatre, de la companyia garraf-penedesenca La Rapa teatre, Francesca Calaf, o José Luis Bieito.\nLa temporada és farcida de propostes que ens faran descobrir la realitat escènica, musical i artística del país, i també algunes propostes nascudes més enllà de les nostres fronteres. La programació ofereix propostes adreçades a tots els públics, amb l'objectiu "i la voluntat de continuar consolidant aquests hàbits culturals, i continuar creixent en públic a tots els equipaments".\nPer això la temporada continua consolidant el suport a la creació i ofereix el marc idoni per fomentar la creativitat i la interacció artística, ja que Vilanova i la Geltrú té el privilegi de tenir la riquesa d'un sòlid i actiu col·lectiu de músics, actors i artistes, tant professionals, estudiants com amateurs, que en aquesta temporada conviuen amb propostes professionals de reconeguda solvència.\nA banda, el Principal, l'Auditori i La Sala ofereixen un ventall d'activitats complementàries que volen contribuir a enriquir la mirada sobre el fet artístic i escènic, com els espais Parlem de música i l'Escola de l'Espectador. Amb l'objectiu de facilitar l'accés de tota la ciutat a aquests espais culturals, s'ofereix també la programació escolar del PAE i l'Anem al Teatre, l'Apropa Cultura o l'organització d'activitats provinents del teixit associatiu, el món acadèmic i el cicle festiu.\nAixí, la temporada d'"Escena" s'inicia divendres 26 de febrer a La Sala, amb la inauguració de l'exposició "Immersos en les dades", comissariada per Olga Subirós i José Luis de Vicente.\nEl mateix divendres, al Teatre Principal, els espectadors podran gaudir d'un espectacle que barreja teatre, música i dansa: "Només són dones", amb Míriam Iscla, Maika Makovski i Charo López.\nL'Auditori enceta temporada diumenge 28 amb la Camerata Eduard Toldrà i Belén Cabanes, que oferiran l'espectacle "Colors ibèrics".\nLa venda d'abonaments per als espectacles del Teatre i l'Auditori, que permeten descomptes sobre el preu d'un únic espectacle, es posen a la venda dissabte 13 de febrer a les 11 h, per Internet i a les taquilles del Teatre Principal simultàniament per tal d'evitar cues i agilitzar la venda. Els horaris són dissabte d'11 a 14 h i de 17 a 20 h, i diumenge 14 d'11 a 14 h.\nPel que fa a les entrades, es posen a la venda dissabte 20 de febrer a les 11 h, també de manera simultània per Internet i a les taquilles del Teatre. Els horaris són dissabte d'11 a 14 h i de 17 a 20 h, i diumenge 21 d'11 a 14 h.\nTotes les activitats de La Sala són gratuïtes. Cal reserva prèvia per a les visites comentades i els seus tallers mitjançant l'email lasala@vilanova.cat o el telèfon 93 816 90 01 en horari d'obertura de La Sala.\nPodeu consultar tota la informació sobre la programació aquí, i també als webs www.auditoritoldra.cat, www.elprincipal.cat i www.lasalavng.cat


L’Artística | Botigues.cat\nHome / Feines fetes / L’Artística\nSector professional: Art\nBotiga online L’Artística\nBotiga virtual de material de belles arts, subhastes i galeria d’art\nUna completa botiga virtual amb tres grans apartats ben diferenciats.\nUna botiga online de material de belles arts, amb milers de productes com ara marcs per a quadres, portafotos, pintures, materials per a escultures, i tot un seguit de productes imprescindibles per als artistes.\nUna galeria d’art on tot un seguit d’artistes exposen les seves obres per a qui les vulgui veure i comprar.\nI el més innovador: tot un apartat de subhastes on les persones interessades en una obra d’art podran fer les seves propostes per guanyar-ne l’adquisició.\nQue vam fer\nEl fet d’haver de potenciar tres línies de negoci independents, va suposar un primer repte a l’hora de no barrejar públics diferents per a una única botiga virtual.\n1. Dividir la botiga online en varis blocs ben diferenciats\nUn primer bloc de material de belles arts amb milers de productes adreçats a artistes i a amants d’aquest món. Un menú de categories que dóna jerarquia als productes per a una senzilla localització, i que permet comparar fàcilment els productes en cada llistat de categoria.\n2. Un segon bloc de galeria d’art i subhastes\nEl segon bloc va adreçat a l’usuari final, que no ha de ser, forçosament, artista. Tan sols cal que li agradi el món de l’art i l’interessin les creacions que aquí s’exposen. Aquestes obres es poden seleccionar per artista, per franja de preu, o fins i tot per la mida de l’obra d’art.\nEn l’apartat de la galeria de subhastes, vam crear tot un seguit d’aplicacions per facilitar el registre d’usuaris perquè la subscripció i el seguiment dels productes pels quals s’està interessat no fos cansat.\n3. Sistema integrat de subhastes\nCalia resoldre la manera de poder fer el seguiment d’una subhasta sense que ningú sàpiga qui ho està fent, però alhora calia evitar la intrusió de personatges indesitjats i anònims en el procés.\nInventar-se un àlies i ja es pot pujar\nUn cop identificats al web amb les nostres dades reals, ja es poden fer les ofertes per guanyar la subhasta mitjançant un pseudònim. Ningú no sabrà que som nosaltres, i en tot moment tindrem seguiment del quadre pel qual hem fet una oferta mitjançant avisos per correu electrònic i una pàgina de seguiment de l’estat de la subhasta en directe.


Ubicació del Park Hotel San Jorge a la Costa Brava | Web Oficial\nHotel al bell mig de la Costa Brava\nEl Park Hotel San Jorge està ubicat a la Costa Brava catalana, en un entorn privilegiat a primera línia de mar entre Platja d’Aro i Sant Antoni de Calonge, amb unes vistes espectaculars a algunes de les platges més famoses de la zona.\nPlatja d'Aro - Calonge, Gerona - España\n17251 Calonge, Girona, Espanya 17251\nEl nostre hotel a la Costa Brava es troba a 1 hora i 20 minuts de l'aeroport de Barcelona - El Prat.\nAgafar l'AP-7 en direcció Girona/França. Prendre la sortida 9A-9B en direcció Sant Feliu. Incorporar-se a la carretera C-35, i després a la C-65 i la C-31 seguint sempre les indicacions de Sant Feliu/Platja d’Aro/Palamós. Agafar la sortida 316 direcció Platja d’Aro Nord. El parc aquàtic Aquadiver quedarà a mà dreta. Seguir recte fins la rotonda i agafar la segona sortida en direcció Calonge. Seguir per aquesta via a la següent rotonda (primera sortida) i continuar fins arribar al Park Hotel San Jorge que trobarà a la seva dreta.\nEl nostre hotel a la Costa Brava es troba a mitja hora de l'aeroport de Girona-Costa Brava. Agafar la C-65 i, després, la C-31 direcció Sant Feliu/Platja d’Aro/Palamós. Prendre la sortida 316 direcció Platja d’Aro Nord. El parc aquàtic Aquadiver quedarà a mà dreta. Seguir recte fins la rotonda i agafar la segona sortida en direcció Calonge. Seguir per aquesta via a la següent rotonda (primera sortida) i continuar fins arribar al Park Hotel San Jorge que trobarà a la seva dreta.\nEl Park Hotel San Jorge de la Costa Brava és molt a prop de França. A poc més de 4 hores en cotxe des de Marsella i a 3 hores des de Montpellier.\nAgafar l'autopista A75 fins a Besiers. Incorporar-se a l'autopista A9 en direcció Barcelona/Tolosa. En entrar a Espanya, agafar l'autopista AP-7 i prendre la sortida 7 direcció Girona Sud. Agafar la C-65 i, després, la C-31 direcció Sant Feliu/Platja d’Aro/Palamós. Prendre la sortida 316 direcció Platja d’Aro Nord. El parc aquàtic Aquadiver quedarà a mà dreta. Seguir recte fins la rotonda i agafar la segona sortida en direcció Calonge. Seguir per aquesta via a la següent rotonda (primera sortida) i continuar fins arribar al Park Hotel San Jorge que trobarà a la seva dreta.


Documental: Associar-se a l’ecosistema Terra | Agrupació Astronòmica d'Osona\nDocumental: Associar-se a l’ecosistema Terra\nEl dimarts dia 3 de març a les 8 del vespre es passarà el documental: Associar-se a l’ecosistema Terra. Documental d’uns 70’ que resumeix d’una forma molt didàctica les tres conferències fetes sota el títol general: Vida a la Terra. Presentació i comentaris a càrrec de Pep Garcia, Biòleg. Membre fundador d’ Oxygastra (Grup d’estudi dels Odonats de Catalunya) i del Grup de Naturalistes d’Osona, dins (ICHN).\nTingueu en compte que és una mica més llarg que la durada normal de les nostres conferències i procurarem començar ben puntuals.\nAquesta entrada s'ha publicat en notícies d'actualitat el 26/02/2020 per astroosona.net.\n← Conferència: La cartografia submarina: una revolució en marxa (David Amblàs) Vídeo: Associar-se a l’ecosistema Terra (Pep Garcia) →


Deu frases que haurien d'estar prohibides en l'educació dels nens - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nDeu frases que haurien d'estar prohibides en l'educació dels nens\nHi ha una sèrie de missatges innecessaris que poden danyar l'autoestima dels fills\nredacció 15.03.2017 | 21:28\nDona renyant nena Arxiu.\nL'educació dels fills és un aspecte amb enormes implicacions per a tothom. Els pares, els nens i la societat en general. Els fills que creixen amb la necessària autoestima i en un context d'amor i respecte seran, probablement, adults que sabran transigir i gestionar millor els problemes que es presentin en el futur. Hi ha una sèrie de frases que convé no pronunciar, de manera que no es faci malbé el creixement i l'aprenentatge dels menors.\nAquesta frase és un missatge que el nen / a pot interpretar com una invalidació dels seus sentiments. És a dir, encara que el pare o mare no la digui amb aquesta intenció, el menor entén que allò pel que vessa llàgrimes és un assumpte sense importància, quan precisament per a ell o ella és tot el contrari.\n'Així no arribaràs a cap lloc'\nAquest missatge pot reforçar en el nen la idea que no progressa, que el que fa no està donant els fruits que els pares voldrien. És una frase que danya l'autoestima del nen i engrandirà els seus dubtes, ja que en aquell moment ell no té una valoració de les conseqüències del futur, sinó que únicament se centra en el present.\n'Has d'aprendre de ...'\nQuan es dirigeix aquest missatge, els nens i nenes poden rebre la impressió que, sense voler, se'ls està comparant amb un altre o una altra (germà, cosí, amic, etc). Llançar aquesta frase sense fer un apunt de les qualitats positives del fill pot servir perquè la comparació es converteixi en un indesitjat punt d'inici de la autovaloració que aquest faci. L'acompanyament de l'infant no només ha de ser físic, sinó també psicològic.\n'Ets un mentider / a'\nLa mentida està en la naturalesa humana. Existeixen de diferents classes: greus, sense importància i també per omissió. Els nens també les diuen, però convertir un error puntual, com és la mentida, en la designació d'una tendència no és encertat. Cal fer-li veure que s'ha equivocat, però que no ha de fer de la mentida el seu comportament habitual.\n'Cada dia et comportes pitjor'\nPerdre la paciència amb els nens pot ocórrer amb freqüència, però dirigir aquesta frase pot, igual que altres de semblants, atacar la seva autoestima i submergir-los en la sensació que qualsevol cosa que emprengui estarà destinada al fracàs. S'ha de reconvenir als fills sobre els seus errors sense que aquests es converteixin en una llosa.\n'L'hi diré a la teva mare / pare'\nAquesta amenaça provoca que el fill / a acabi per assignar a un dels seus progenitors el paper de 'castigador', confonent d'aquesta manera les característiques i les funcions de tots dos. En lloc d'això, mare, pare i fill poden abordar el problema de manera conjunta, una visió perquè el nen / a s'extregui una solució unificada.\n'No facis preguntes tontes'\nUna de les bases de l'actuació d'un nen és la curiositat. Retreure les seves preguntes farà que valori menys la seva capacitat d'orientar-se quan li sorgeixin dubtes. La curiositat s'ha d'estimular, no tancar-se. Els nens no tenen el mateix bagatge que els adults.\n'Et prometo que ...'\nEn moltes ocasions els pares no poden complir les seves promeses. "Si et portes bé, farem ..." En cas de no dur a terme el compromís per raons inesperades que el nen pot no entendre, es portarà la sensació que la seva paraula no compta. A més, la norma de la recompensa pot induir a que el fill / a s'acostumi a aquest procediment, cosa que no recomanen experts i pedagogs.\n'Ara mateix, o ja veuràs'\nIgual que altres missatges d'arrel amenaçadora, aquesta frase contribueix a generar por a qui la rep. El nen ha de comprendre, en la mesura del possible, les raons dels errors en el seu comportament, de manera que aprengui a corregir-los.\n'Ets igual que la teva mare / pare'\nEs tracta d'una altra idea que reforça el sentiment de culpa del menor, i que a més suma a ella la sensació que el procedir d'un dels seus dos progenitors està equivocat. És un missatge injust i perjudicial per a tots dos.\nManresa i Igualada obriran els patis a la inclusió social per mitjà del bàsquet


El ConCa entrega els Premis Nacionals de Cultura 2018 - LLuïsos de gràcia\nEl ConCa entrega els Premis Nacionals de Cultura 2018\nHome»Actualitat»El ConCa entrega els Premis Nacionals de...\nLa Fundació Festa Major de Gràcia, el Centre de Titelles de Lleida i el Mag Hausson són tres dels premiats amb el Premi Nacional de Cultura. Des de fa 10 anys el Consell Nacional de Cultura de la Generalitat reconeix a persones, projectes i institucions per la seva trajectòria i talent. Enguany s’ha reconegut 4 entitats i sis creadors. En total s’han entregat 360 premis en els darrers 10 anys.\nLa Fundació Festa Major de Gràcia ha estat reconeguda per la seva capacitat de preservar una festa que, superant reptes i adversitats, ha complert dos-cents anys. Constitueix un veritable motor cultural de la Vila de Gràcia mitjançant l’impuls i el reforçament d’un vigorós teixit associatiu del qual Lluïsos de Gràcia en formem part.\nD’altra banda el Mag Hausson ha estat guardonat per la seva trajectòria excel·lent renovant el món de la màgia a Catalunya. Va participar al Festival Màgicus 2013 presentant la Gala i fent un taller per als més joves.\nEl Centre de Titelles de Lleida és un habitual de Lluïsos Teatre on ha realitzat nombrosos espectacles de titelles infantils. Se’ls hi reconeix amb el guardó la trajectòria de la companyia fundada el 1986 i la iniciativa de crear la Fira de Titelles que ja fa 29 anys que es du a terme a Lleida i que s’ha convertit en un referent i punt de trobada entre titellaires professionals, programadors, productors i públic.\nEls altres guardonats són la fundació Pau Casals; el magazín cultural digital ‘Catorze’, que dirigeix la periodista col·laboradora de l”Ara Llegim’ Eva Piquer; Fina Miralles; Josep Anton Codina, Jordi Pàmias; Valentí Puig; i Albert Vidal. El CoNCA ha destacat que s’ha buscat l’equilibri entre trajectòria i innovació, entre generacions i també una representació del territori.\nПредыдущийComença la setmana groga d’activitats pel Dejuni Col·lectiu\nСледующийEl 3 d’abril obrim preinscripcions a les seccions de Lluïsos\nEl joc del conte de Sant Jordi del comerç de Gràcia una mirada a la llegenda revisionada i col·laborativa\nJa hem obert les inscripcions pel Casal d’Estiu i el Campus Esportiu de Lluïsos!\nVols conèixer Konsulta’m Gràcia? Fem una xerrada informativa online oberta a tothom!


La vida sense Covid-19: els setze municipis que encara resisteixen lliures del virus - À Punt\nVora la meitat són a l'interior de les comarques del nord i no n'hi ha cap que supere els 500 habitants.\nEls carrers d'Herbés, pràcticament buits, aquests dilluns / À Punt NTC\n15 de març 2021 - 16:47 Actualitzat: 12 d'agost 2021 - 11:27\nMés d'un any i mig després d'esclatar la pandèmia i amb quatre onades al darrere —a Espanya se'n compten cinc— encara hi ha poblacions a la Comunitat Valenciana que resisteixen invictes al nou coronavirus sorgit a la ciutat xinesa de Wuhan. Són setze pobles els que han aconseguit mantindre el SARS-CoV-2 a ratlla enguany en tot el que ha passat de crisi sanitària i que no afecte el veïnat, només un 3% dels 542 que hi ha en el mapa.\nLa llista dels invictes ha variat poc des de febrer: Aranyel, Benifato, Benillup, Bolulla, Castell de Cabres, Confrides, el Castell de Guadalest, Famorca, Herbers, Palanques, la Pobla de Sant Miquel, Sacanyet, Sempere, Torralba, Vallés i Sorita.\nTots tenen un denominador comú: són xicotets municipis d'interior o del prelitoral del mapa valencià, que a penes superen els 400 habitants en el cas del més poblat, i es concentren en només nou comarques del territori. Quasi la meitat —set— estan en zones interiors de la província de Castelló, mentre que els nou restants es divideixen entre el Comtat, la Marina Baixa, la Vall d'Albaida i el Racó d'Ademús. La comarca de la Marina Baixa és la que més pobles lliures de Covid-19 aglutina de tot el territori valencià: són quatre.\nHerbers (Ports), amb 44 habitants empadronats, segons l'últim recompte de l'Institut Nacional d'Estadística, és un exemple paradigmàtic de la resistència contra el coronavirus. El municipi, un dels que tenen un risc més alt de despoblament, segons ha recordat en declaracions a À Punt l'alcalde, Daniel Pallarés, ha vist durant aquest any de pandèmia com els desèrtics carrers es buidaven encara més. "Les relacions socials han baixat i estem prou amples. No hi ha cues per a anar al metge o a les botigues, no ens trobem amb ningú mai", relata el regidor.\nLa baixa densitat poblacional d'aquestes localitats és un dels secrets que expliquen l'èxit a l'hora de tallar el camí al virus, però no l'únic. Més enllà de complir les mesures restrictives i l'escassa mobilitat entre el veïnat, la sort, en molts casos, també ha sigut determinant, com reconeix l'alcalde d'Herbers. En aquest municipi dels Ports, de fet, va detectar-se algun cas sospitós que, "afortunadament" van poder descartar.\nLa por al contagi ha sigut una altra de les constants en aquests municipis, com explica a À Punt l'alcalde de Famorca, Vicente Antonio Ruiz. En aquest xicotet municipi del Comtat (45 habitants empadronats), la majoria del veïnat té més de 70 anys. Una població envellida que mirava el virus amb molt de respecte i evitava eixir al carrer en la mesura dels possibles. "Inclús moltes persones es feien la PCR abans d'anar al poble a visitar la família per por de contagiar-los", assenyala el regidor.\nPerò més enllà de la sort i la port al virus, l'element clau per a mantindre infranquejables les poblacions ha sigut la responsabilitat ciutadana, i en això coincideixen tots els alcaldes amb qui ha contactat À Punt. El comportament del veïnat i el compliment de les restriccions ha sigut especialment determinant en el cas de Vallés (Costera) perquè, a diferència de la resta, és un municipi amb població jove i ubicat a mig camí entre Xàtiva i Canals, dos grans focus de coronavirus en la tercera onada. Mentre la incidència acumulada pujava de manera exponencial en les dues poblacions veïnes, Vallés (154 habitants) seguia sent una fortalesa. "Estem en una zona molt poblada i hi ha hagut mobilitat perquè molts veïns i veïnes treballen a Xàtiva, la Llosa o Llanera. Haver mantingut a ratlla el virus en aquesta situació té més mèrit encara", comenta, orgullós, l'alcalde, José Javier Sisternes. El secret de l'èxit, pensa el regidor, està en el fet que no resideix molta població adolescent a la localitat, i això ha facilitat el control de la pandèmia.\nEl fet d'haver mantingut una actitud proactiva i haver anat per davant del virus, assegura l'alcalde de Vallés, és una altra de les raons que expliquen l'èxit. Els ajuntaments han anat més lluny de les mesures sanitàries decretades per la Generalitat durant la pandèmia i han pres la iniciativa, en l'àmbit de les seues competències, per a tancar al públic les instal·lacions municipals en els pitjors moments de les tres onades i impulsar la desinfecció dels espais públics o el repartiment de mascaretes entre el veïnat. "L'objectiu era que la gent no isquera de casa", explica l'alcalde de Famorca.\nL'arribada de l'estiu converteix algun d'aquests municipis Covid-free en una destinació turística molt atractiva. Per això, el veïnat i els ajuntaments demanen responsabilitat a les persones visitants per tal de continuar mantenint el virus a ratlla.\nlocation la Marina Baixa location l’Alt Millars location els Ports location la Vall d’Albaida location el Comtat location la Costera location el Racó d’Ademús


Les aventures del Júnior al Gabon - El triangle\nLes aventures del Júnior al Gabon\nEls cosins andorrans Pierre i Josep Duró tenen contactes al més alt nivell en el país africà que controla la família Bongo des de fa 50 anys\nAquest dijous, dia 9, el magistrat de l’Audiència Nacional José de la Mata, que instrueix la macrocausa contra el clan Pujol, prendrà declaració als cosins andorrans Josep i Pierre Duró. Els vol interrogar sobre els negocis de Jordi Pujol Ferrusola al Gabon, un petit país africà situat al golf de Guinea.\nPierre Duró coneix molt bé el Gabon, on va anar a parar l’any 1972 com a empleat de la petroliera francesa Elf, i va acabar quedant-s’hi i establint estretes relacions amb el clan de la família Bongo, que governa amb mà de ferro aquest país des de fa 50 anys. Josep Duró, excònsol major (alcalde) d’Ordino i exconseller general (diputat) d’Andorra, també ha fet incursions en aquesta zona de l’Àfrica occidental, gràcies a les connexions del seu cosí.\nJordi Pujol Júnior va començar a visitar amb intensitat Andorra a partir de l’any 1990 i aquí hi va fixar la base de les seves operacions financeres, gràcies al secret bancari i a la condició de paradís fiscal del Coprincipat. Exjugador i gran afeccionat al rugbi, el Júnior va crear un cercle de negocis amb dos amants d’aquest esport que va trobar a les valls de la Valira: Francesc Robert i Toni Zorzano, promotor d’un museu d’icones russes a la parròquia d’Ordino.\nEn la seva trajectòria com a “dinamitzador de negocis“, hi ha un abans i un després en la vida de Jordi Pujol Júnior: els pactes del Majestic que, l’any 1996, van permetre la investidura de José María Aznar com a president del govern espanyol amb el suport parlamentari de CiU. En la part secreta d’aquests protocols hi havia un pacte de col·laboració entre el sector negocis de Convergència i el sector negocis del PP.\nÉs d’aquesta manera com Carles Vilarrubí entra en el consell d’administració de Telefónica, com el govern espanyol destina multimilionàries subvencions al Palau de la Música de Fèlix Millet… o com Jordi Pujol Júnior amplia el radi dels seus negocis internacionals amb càrrec als préstecs i subvencions a l’exportació que dona l’administració central. Per fer avançar aquests projectes a Madrid, el Júnior s’alia amb Ignacio López del Hierro –el marit de l’actual ministra de Defensa, Dolores de Cospedal– i el seu nebot, José Herrero de Egaña, i creen plegats el grup Ibadesa.\nEn un informe de la UDEF que ha estat lliurat recentment al jutge José de la Mata, s’afirma que dos destacats alts càrrecs del govern Aznar –José Manuel Fernández Norniella i Juan Costa, que van ocupar la secretaria d’Estat de Comerç– eren els contactes polítics que afavorien amb ajudes públiques les operacions del grup Ibadesa. Entre d’altres projectes, Ibadesa va cobrar importants subvencions per desenvolupar, juntament amb l’empresa pública Mercasa, la construcció dels mercats centrals de Santo Domingo (República Dominicana) i Luanda (Angola).\nÉs en aquest context d’entesa PP-CiU que, gràcies a les seves connexions a Ordino, Jordi Pujol Júnior aterra l’any 2001 a Libreville, la capital del Gabon, de la mà dels cosins Pierre i Josep Duró. El modus operandi és l’habitual d’aquest “dinamitzador de negocis” i del seu soci del despatx de Ganduxer 5, Jordi Puig, germà de l’exconseller Felip Puig: prometre comissions a tort i a dret per obtenir l’adjudicació de contractes públics.\nPrevLa central nuclear de Garoña pot tornar a operar\nL’alcaldessa de Sant Cugat arria l’estelada


Diferència entre revisions de la pàgina «Barri Illa Santacana» - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nDiferència entre revisions de la pàgina «Barri Illa Santacana»\nBarri Illa Santacana (modifica)\nRevisió del 11:07, 4 juny 2009\n44 bytes afegits , fa 10 anys\nAfegueixo categoria i milloro ortografia una mica\nRevisió del 21:00, 3 juny 2009 (modifica)\nCarlemany (discussió | contribucions)\nRevisió del 11:07, 4 juny 2009 (modifica) (desfés)\nAkhran (discussió | contribucions)\nm (Afegueixo categoria i milloro ortografia una mica)\nBarri de [[Martorell]]. Creat als anys 60 del segle passat. Barri de de gent treballadora, molt degradat, des de fa uns 15 anys. Disposa de instalacionsinstal·lacions esportives, on destaquen les piscines Francesc Santacana. Ha estat castigat vàries voltes per la crescuda, del sistema fluvial Anoia-Llobregat. En realitat el barri, no es tenia que haver construït mai al trovartrobar-se sobre terrenys de l'Horta de Martorell, i per lo tant inundables.\nEl Barri es trovatroba envoltat de zones de aparcament que donen servei a l'areaàrea de la Vila.\nEl Barri Illa Santacana, te una gran potencialitat estètica, si es creés el moltes vegades parlat Parc Fluvial de l'Anoia.\nInclou el Bloc de Vivendes Santacana, el que es trovatroba en pitjor estat de manteniment de tot el Barri, i potser de tot Martorell, amb patologies estructurals molt greus.\nDisposa de una Associació de Veïns, que ha tingut una tasca important en el camp de organització del lleure al Barri, però que no ha aconseguit, per ara, l'ajut de l'administració per crear la transformació profondaprofunda del Barri.\nAlguns habitants del Barri pensen que es tindria, federar, el Barri amb els altres Barris de l'antic Martorell, per ejempleexemple: Portal d'Anoia, Rosanes, Pont del Diable, etc inclús Barri C'an Carreres, a la fi de cercar sol.lucions conjuntes.\nDades de Poblaciópoblació del Barribarri:\n* Catalanoparlants en prefènciapreferència: 20 per cent.\n* Castellanoparlants en preferència: 60 per cent.\n* Altres idiomes, sobretot àrab i bereber: 20 per cent.\n* Cristians practicant: 5 per cent.\n* Cristians no practicants: 75 per cent.\n* Altres religions: 10 per cent.\nSensa* Sense religió: 10 per cent\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/wiki/Especial:MobileDiff/3798771»


Ajuntament de Badia del Vallès - Si tens entre 18 i 25 anys, inscriu-te en el curs de monitor/a de Lleure\nEl servei d'Educació de l'Ajuntament organitza un curs de monitor/a de Lleure, totalment subvencionat per la Diputació de Barcelona dins del programa de subvenció de Noves Oportunitats Educatives 4.10.\nPots consultar la convocatòria que regeix l'accés al curs en aquest document PDF:\nMida: 264.59 kB\nEl curs ofereix un total de 30 places, dividides en dos grups de 15 persones.\nCurs 1: Del 4 d'octubre al 24 de novembre de 2021, de dilluns a divendres, de 16 a 20 h, a l'Edifici el Molí, Av. Costa Blava s/n, Badia del Vallès.\nCurs 2: Del 29 de novembre de 2021 al 8 de febrer de 2022, de dilluns a divendres, de 16 a 20 h, a l'Edifici el Molí, Av. Costa Blava s/n, Badia del Vallès.\nInscripció, des d'avui i fins al 28 de setembre\nHas de fer la inscripció per participar en el procés d'assignació de places. El fet de fer la sol·licitud d'inscripció no garanteix la plaça. El període de presentació de sol·licituds d'inscripció serà des d'avui, 22 de setembre, al 28 de setembre fins a les 23.59 h. Tanmateix, si les places no queden omplertes, es podrà realitzar la inscripció fora del termini establert, fins a ser completades.\nLa sol·licitud d'inscripció s'haurà de presentar a la Seu Electrònica del web municipal, en les dates esmentades anteriorment. El tràmit destinat a la inscripció del curs de monitor/a de lleure serà "Inscripció al curs de monitor/a de Lleure", dins dels tràmits destacats. Pots accedir a la Seu Electrònica en aquest enllaç: https://badiadelvalles.sedelectronica.es/\nPer a més informació pots contactar el servei d'Educació als telèfons 670 75 65 59 - 620 17 49 82 o al 93 718 16 62.


Cel variable amb més núvols a la tarda • Ràdio Capital de l'Empordà\nAvui el cel es mantindrà variable i no veurem tant el sol com ahir. No descartem algun ruixat, que no serà noticia per ser molt puntual.\nL’embossament d’aire fred que està dominant la meteorologia de la setmana, avui, a la nostra comarca, portarà pocs canvis en forma de precipitació que quedarà més restringida a la geografia catalana més al sud nostre. De la nova situació, que suposarà una nou episodi de precipitacions intenses, i que el Servei Meteorològic ja n’ha emès l’avís, aquí en quedarem al marge. El cel començarà el dia amb núvols més prims i serà a la tarda que podran ser nuvolades més destacables i probables de ruixat.\nLes primeres hores de la tardor no portaran gaire canvis en el temps, que seguirem encara amb aire agregalat del nord-est i una mínima pujada de les temperatures que aniran dels 15 graus mínims als 25 màxims.\nPer demà divendres, seguirem variables i les temperatures tindran una lleugera remuntada que serà més evident de cara el cap de setmana.\nArticle anteriorSOS COSTA Brava: “Els ajuntaments no tenen cap sensibilitat per protegir el territori”\nArticle següentA l’est de l’Istme


Un canvi d'aires per a renovar casa teva aquesta estació.\nEscrit per: Laura Ayala\nSubmergeix-te en les essències més primaverals. Aromes fresques que ens recorden a la naturalesa: florals, vibrants o exòtiques.\nUna edició limitada de 4 espelmes i ambientadors en sticks que ompliran de frescor qualsevol espai.\nDisponibles en diverses mides i formats, perquè puguis triar la que més s'adapti a tu. Veure totes les fragàncies.\nUna fragància floral de gessamí, flor de taronger, magnòlia i lliri amb un toc de vainilla, taronja, poma i mel.\nEspelma aromàtica 65 gr, 180 gr i 600 gr. Ambientador en sticks 50 ml, 100 ml y 200 ml.\nUna combinació cítrica de mandarina i llimona amb un toc floral de gessamí, lliri de maig i flor de taronger.\nEspelma aromàtica 65 gr, 180 gr y 600 gr. Ambientador en sticks 50 ml, 100 ml y 200 ml.\nUna fragància floral de rosa, iris i gessamí amb subtils notes de pebre rosa i almesc.\nVela aromàtica 65 gr, 180 gr y 600 gr. Ambientador en sticks 50 ml, 100 ml y 200 ml\nUna fragància amb una agradable aroma de llimona, bergamota i gessamí barrejats amb tocs de sàndal i almesc.\nConeix la nostra essència\nVols gaudir de l'aroma i de l'essència Kave? Fes-te amb la nostra pròpia fragància que tant agrada en entrar a les nostres botigues per a estar igual de bé a casa. Perquè casa nostra és casa teva, ja ho saps.\nLa nostra essència i autenticitat també s'olora. Amb aquesta fragància coneixeràs el món Kave Home a través dels sentits. Així tindràs una mica de casa nostra a la teva.\n18 de març de 2022 a les 10:00\nKave Cares uneix forces amb Paisaje Limpio\nCasa teva, el millor lloc on estar\nAtreveix-te amb el Mediterranean Touch. Nova col·lecció exterior


Com tractar cremades solars - 8 remeis per cremades solars 2019 - Bellesa\nEls 8 millors consells i trucs per a la pell cremada pel sol\nNingú és perfecte. Tots sabem que hauríem de posar SPF al matí i tornar a aplicar-lo com un maníac tot el dia, però de vegades passa alguna cosa i acabes amb cremades solars. Si passegeu semblant que us ha cremat en lloc de que es faci un tocador no és prou dolent, també hi ha la picor, la pell i la irritació residuals.\nA més, el dolor: deixar de banda la vostra dermatòloga, la teva mare, el nadó Coppertone, per no parlar del dolor real de la pell arruinada. The Cut va parlar amb diversos dermatòlegs i amb un esteticista famós per esbrinar la millor manera de bescanviar-se després d’una mala cremada. Aquí hi ha els vuit consells que hem recollit.\n1. No escolliu ni exfolieu\nSi la pell ja està pelada, endevinem què, ja estàs exfoliada. Pot ser temptador triar-se a la pell com si fos un esmalt d'ungles tallat, però no ho faci. Els dermatòlegs coincideixen que aquesta és una mala idea. La seva pell ha de recórrer en la seva pròpia línia de temps, però no la podreu ajudar. I sobretot no recolliu les butllofes; hi són per un motiu. 'Formen una ajuda natural per a bandes que permet curar la pell de sota', explica el doctor Macrene-Alexiades.\nLa seva pell tampoc necessita amor dur en aquest moment per sèrum actiu. 'Estigueu allunyats dels productes actius i exfoliants per a la cura de la pell, mentre que li permeteu curar la vostra pell a la pell', diu l'estètica de la famosa Shani Darden. Saltar el P-50, no agafar el retinoide i, per amor a Pete, evitar qualsevol cosa que tingui la paraula 'àcida'.\n2. Seguiu a cobrir\nEl fet que tinguis cremades solars no significa que no puguis cremar més cremades. La teva pell s’ha vist compromesa, està feble i pot empitjorar. Feu servir protecció solar, però no suposeu que sigui suficient, afirma el doctor Paul Jarrod Frank. Manteniu-vos fora de la llum solar directa i porteu un barret.\n3. Prendre una aspirina\nSi la pell és tan dolenta com sembla, teniu el permís del metge per prendre alguna cosa per això. Preneu-vos l’elecció del vostre dolor, ja sigui aspirina, ibuprofè o Aleve. Paul Jarrod Frank i Macrene-Alexiades suggereixen que prendre-ho algunes vegades al dia en les primeres etapes de cremades solars pot disminuir el dolor, la vermellor i l'efecte cancerígen de la cremada.\n4. No dutxar-se amb aigua calenta\nLa pell no necessita més calor. Feu dutxes fredes o fredes.\n5. Porteu roba solta\nEviteu qualsevol cosa abrasiva o massa incòmoda. Cerqueu només cotó fluix. Bàsicament, si sembla que us portaria Justin Bieber, funcionarà.\n6. Utilitzeu l’àloe\nNo és un mite: l’àloe és molt bo per cremades solars (també és bo per a la pell en general). El doctor Macrene-Alexiades recomana la forma de gel, explicant que “refredarà la pell i té propietats calmants”. També ajuda amb la picor, la irritació de la pell i la inflamació. 'Obteniu un àloe pur de botigues d'alimentació sanitària i també l'utilitzo a les meves facials.' diu Darden. (Amazon també en té).\n7. O bé utilitzeu hidratant especial\nSi l’àloe no és suficient, proveu la crema de cortisona. A més, busqueu específicament hidratants amb extracte de tè verd i de llavors de cafè. El doctor Macrene-Alexiades explica que són excel·lents perquè tenen efectes antiinflamatoris i també “contraen vasos per reduir la vermellor i la pèrdua de líquids”.\n8. Tingueu més cura amb el cuir cabellut\nEl seu pèl pot ser particularment propens a cremades, per la qual cosa és important portar un barret. (En teoria, haureu d’aplicar protecció solar també, però a menys que tingueu el cap afaitat o estigueu calb, això és força difícil.) Si aconsegueu cremades solars del cuir cabellut, assequeu els cabells a l’aire, suggereix el doctor Macrene-Alexiades. No utilitzeu assecador de cabell,\nkats mara de kate\nA més, renteu-vos els cabells només amb xampús lleugers i no sulfatats (per què utilitzeu un xampú sulfat)? El més important, beu aquest llegendari vuit gots d'aigua al dia. El doctor Alexiades diu que els estudis han demostrat que es perd calor i líquids quan està cremat pel sol, per la qual cosa cal hidratar més.\nEls productes més calmants per cremades solars\nGel orgànic d’Aloe Vera\nAquesta loció similar a la gelea costa menys de 20 dòlars i té més de 4.000 ressenyes de cinc estrelles a Amazon, tot elogiant-la per la seva sensació refrescant. Podeu posar-lo a la nevera per sentir-lo encara millor.\n20 dòlars a Amazon Comprar 20 dòlars a Amazon Comprar crema hidrocortisona\nLa hidrocortisona ajuda a reduir la inflor, la picor i la vermellor. Podeu utilitzar-lo per picades d'insectes, cremades solars i irritacions.\n7 dòlars a CVS Comprar Coxrx Aloe Vera Crema Hidratant\nUna crema hidratant de bellesa K que conté àloe vera, no se sent enganxosa ni enganxosa a la pell. L'escriptor estratègic Rio Viera-Newton afirma que és una bona elecció per cremades solars. A més, ho podeu fer servir tot l’estiu.\n16 dòlars a Amazon Compreu 16 dòlars a Amazon Compra la meva màscara facial My Alien Diary Aloe Vera\nNo sembla una màscara de xapa d’àloe vera increïble?\n18 dòlars a Target Compreu Sun Bum Cool Down Hydrating After Sun Aloe Gel\nAquesta loció per a la cura del sol refredant conté àloe i vitamina E per tractar la pell de la pell. És un producte més recent, però encara té ressenyes de cinc estrelles a Amazon. Els aficionats denuncien que també funciona molt bé per a cremades menudes de la cuina.\n10 dòlars a Amazon. Compra 10 dòlars a Amazon. Compra bio-teràpia nocturna enriquida amb replenix\nAquesta és una opció més econòmica recomanada pel doctor Macrene Alexiades perquè conté polifenols de te verd actiu i “funciona bé per a una cremada”. La bona notícia és que també és un hidratant eficaç, per la qual cosa no heu de reservar-lo només per cremades solars. Conté àcid hialurònic, pèptids, cafeïna i Vitamina E.\n$ 87 a Dermstore Buy\nSee-Now-Buy-Now és només una tendència o el futur de la moda?\nL’estudi clàssic que va mostrar al món és més petit del que penses\nCom presumir sense molestar a tots els teus amics\nUna dona ha guanyat el 'Premi Nobel de Matemàtiques' per primera vegada\nConegueu un galerista que porta nou art a Bed-Stuy\nDona amb úter doble dóna dues vegades al part\n10 fantàstiques noies per conèixer ara\nGamers Target Woman a les xarxes socials a través dels nous videojocs\nAquests Gummies igualen 6 copes d’espinacs\nLa gent no deixarà de demanar a Sally Quinn l'hexagonal Donald Trump


Temor i tremolor - Kierkegaard, Søren - Marbot Ediciones\nIdioma > español Inici Novetats L'editorial Catàleg Autors Venda online\n«Quan jo hagi mort n'hi haurà prou amb el meu llibre Temor i tremolor per convertir-me en un escriptor immortal. El llegiran, el traduiran a d'altres llengües. El lector amb prou feines podrà suportar el seu pathos espantós.»\nSoren Kierkegaard, Diaris, X2 a 15\nTal com ell mateix augurava, aquesta és sens dubte l'obra més coneguda, llegida i citada del filòsof danès. Una pedra a la sabata del Sistema hegelià i una autèntica abraçada d'ós a l'església cristiana, es tracta sens dubte d'un text fonamental de la història del pensament contemporani, on es plantejen amb la força, la plasticitat i fins la dificultat que l'autor trobava tan necessàries alguns dels temes als que donarà voltes tota la filosofía i el pensament religiós posterior.\nLa present edició de Marbot és la primera traducció al català d'aquest text fonamental de Kierkegaard, a càrrec de Begonya Sáez Tajafuerce, reconeguda especialista en aquest autor a qui ja havia traduït a la nostra llengua anteriorment amb La repetició (Edicions 62, Barcelona, 1992), així com a la llengua castellana per Trotta.\nHi ha una entrada relacionada al blog.\nDisseny de la col·lecció:\nMarbot Ediciones SL. marbot@marbotediciones.com | Distribuïdor: UDL Libros llegir més...


ESTUDIS – Residències d'Estudiants del Complex Educatiu de Tarragona\nEn la seva majoria, els residents del Complex Educatiu són estudiants d'ensenyaments de secundària postobligatòria impartits als centres del mateix Complex. Tanmateix, també hi trobem estudiants universitaris o d'altres centres de la demarcació de Tarragona propers a les nostres instal·lacions.\nL'oferta formativa del Complex és:\nELS CENTRES DEL COMPLEX\nL’Institut Pere Martell és un centre públic de Formació Professional Específica de referència a les comarques de Tarragona. Aquest institut presenta una àmplia oferta formativa, concretament nou famílies professionals de caire industrial/tècnic i més d’una vintena de titulacions.\nL’Institut Cal·lípolis és un centre públic específic en Formació Professional amb una àmplia oferta formativa de quatre famílies professionals: sanitat, activitats físiques i esportives, imatge personal i ensenyaments esportius.\nCopyright © 2019 Residències d'Estudiants del Complex Educatiu de Tarragona. Potenciado por WordPress Tema: Spacious por ThemeGrill.