A dos quarts de set, Berga ja es prepara per a la cassolada convocada per a les vuit del vespre. La ciutat vol recordar la injustícia d’aquesta mort i demanar que no es repeteixi res semblant. Els lemes de la manifestació són tres: ‘De les víctimes en fan culpables’, ‘exigim justícia’ i ‘Aturem la manipulació informativa’. Avui, encara hi ha una cinquantena de persones davant la comissaria on es pren declaració dels detinguts i tothom té un nom en ment: el d’en Josep Maria Isanta. El jove de vint-i-dos anys que va morir apunyalat la nit de divendres a dissabte era conegut per molta gent de Berga, molts diuen que perquè era sociable i sempre tenia un somriure a punt.\nVa néixer a la mateixa ciutat de Berga el 9 de desembre del 1982 i hi va cursar els estudis. En acabar la secundària però, en Josep maria va decidir que no volia continuar estudiant i es va posar a ajudar el seu pare, que fa de ferrer i treballa amb soldadures. Encara que va treballar des de molt jove i en moltes feines diferents, els seus amics destaquen l’afició d’en Josep Maria als esports. De ben petit ja jugava a futbol amb la Penya Blaugrana de Berga i més tard va ser un dels fundadors dels Joves Atlètics de Berga, amb qui va participar en diverses competicions d’atletisme. També va jugar amb l’equip Bàsquet Berga. Últimament es dedicava sobretot a l’escalada i l’excursionisme, encara que també era aficionat al trial. Els qui el coneixien més diuen que sempre tenia moltes ganes de provar-ho tot i fins i tot va intentar fer un grup de música, tocava la guitarra.\nDesprés de treballar amb el seu pare, en Josep Maria també va fer de carter a Eivissa i fins i tot havia treballat netejant autobusos a Irlanda. També va fer de cambrer i darrerament treballava com a muntador de màquines tèxtils a Berga mateix. Tot i que només tenia vint-i-dos anys, ja feia temps que no vivia amb els seus pares i compartia un pis amb un amic. Segons els seus companys de colla, en Josep Maria no formava part de cap col·lectiu o grup polític però era un patumaire convençut. Formava part de la comparsa dels Nans Nous des de feia vuit anys i participava de la festa des de ben petit.\n© 2019 Els fets de Berga


Manteniment carretons elevadors\nSERVEI TÈCNIC - Tot un equip humà al seu servei\nConfii la seva maquinària en mans experimentades:\nEl Grup Denis ofereix un servei integral de manteniment i reparació de tot tipus de maquinària industrial dedicada a la intralogística (carretons elevadors, transpaletes, ponts grua, polispasts i motors d’emergència).\nReparacions: manteniment correctiu d’avaries.\nContracte de manteniment preventiu: aquest contracte cobreix la totalitat de les revisions preventives que periòdicament s’han de fer a les seves màquines, seguint el pla de revisions del fabricant per a cada model.\nContracte full service: aquest contracte inclou, a més del manteniment preventiu, totes les reparacions causades per avaries que puguin tenir les seves màquines.\nRevisions de Prevenció de Riscos Laborals (PAL). Es tracta de fer una revisió a fons a la màquina per tal que comprovar que compleix tots el requisits que la llei exigeix en matèria de Prevenció de Riscos Laborals (RD1215; RD:1644 …) Aquesta revisió és especialment indicada per a màquines antigues que no hagin tingut un manteniment adequat.\nContacti amb nosaltres sense cap compromís. El nostre equip de tècnis qualificats us assessoraran en el vostre projecte a mida. Cada problema té una solució.\n• Manteniments Preventius i Correctius\n• Contractes Full-Service\n• Revisions PAL (Prevenció d’accidents Laborals)\n• Instal·lació de SSA (Sistema de Seguretat Activa) VIDEO\n• Proximitat i resposta immediata\n• Telèfon d’Urgències


Primera infància (0-2 anys) - Página logosalut\nFonaments dels aprenentatgesPsicologia evolutiva a la infànciaPrimera infància (0-2 anys)\nPrimera infància (0-2 anys) Després del naixement, el creixement físic és bastant ràpid durant els dos o tres primers anys de vida, i va desacelerant segons avança l'edat.\nPercepció En referència a la discriminació perceptiva dels bebès, sembla que es pot afirmar que els nens de 5−6 mesos han aconseguit valors similars als adults en relació a la seva discriminació\nperceptiva. Així doncs, des del moment del naixement, són capaços de percebre algunes qualitats mentre que altres s'aniran desenvolupant en els propers mesos. Això es vàlid per la\npercepció visual (color, percepció de l'entorn, d'objectes i aconteixements...) i també per altres modalitats: audició, olfacte, gust, sensibilitat cutània, sensibilitat al dolor.... Aquestes\nmodalitats semblen estar interrelacionades entre si, el que fa suposar que la percepció del bebè és bastant similar a la de l'adult, encara que no hi ha dubte de que en etapes posteriors s'anirà\nEn el moment de néixer tot el sistema pot ser-hi però, per a que s'estableixi i s'estructuri necessita estimular-se (ex: visió, tacte, etc.). En pocs mesos, com ja hem\ndit, aconsegueix un bon nivell d'adult. A partir d'aquest moment, l'experiència ens enriqueix (ex: passarem varis mesos per a que la visió passi de borrosa a nítida, tot i que si s'estimula\npot seguir un objecte en moviment).\nVISTA: als 3-4 mesos tanca els ulls en actitud defensiva, distingeix colors, tot i que la zona cerebral que s'encarrega de la visió\nencara ha de madurar. El cristal·lí és capaç d'adaptar-se al visionat en distància.\nOÏDA: sent i discrimina. Prefereix la veu humana. Als 3 mesos diferencien el to. Als 3 mesos també relaciona el so amb la distància.\nTACTE: es desenvolupa als 3-4 mesos. El nen explora amb la boca. GUST: el gust ja s'exercita al ventre matern.\nOLFACTE: al nèixer hi ha una predilecció per l'olor de la mare.\nTot ocorre amb interacció amb l'adult, aquest juga un paper fonamental.El que més fascina a un bebè és el rostre humà i convergeixen tots els sentits (tacte, vista, oïda,\nolfacte i gust).\nDesenvolupament sensoriomotor El desenvolupament més notable en aquesta etapa serà a nivell psicomotor. Aquest nivell de desenvolupament s'utilitzarà com a mecanisme avaluador del estat psíquic de molts\nEl primer en estudiar-ho va ser Piaget. Aquest va observar que la intel·ligència sensoriomotora es desenvolupa en interacció amb el medi. En aquesta etapa parlem d'una intel·ligència pràctica, basada en la percepció de la realitat i l'acció que fa el nen sobre ella. No és pròpia de l'ésser humà exclusivament. La\nintel·ligència pràctica és anterior al llenguatge interpretat.\n• Estadi 1: L'exercici dels reflexos (0−1 mes):\nEl nounat té un ampli repertori de reflexos que li són innats, automàtics, de diversos tipus i diferents funcions. Alguns d'aquests reflexes són: el reflexa de Moro o el de\nBabinski, que es perdran progressivament; altres són reflexes de succió i de prensió, que constitueixen part de la seva adaptació al medi.\n• Estadi 2: Les primeres adaptacions adquirides (1−4 mesos):\nApareixen les primeres adquisicions, els primers hàbits, malgrat encara no tenen caràcter d'intencionalitat. Això és possible gràcies a que amb la repetició dels reflexos,\naquests es tornen adaptatius. Algunes d'aquestes conductes són: xuclar−se els dits polzes de manera sistemàtica, coordinació del reflexa de succió amb el moviment de la mà, coordinació ull−mà...\nEn aquest estadi és quan el bebè comença a ser capaç d'exercir cert control sobre el seu cap. En aquests dos primers estadis (1 i 2) diem que el nen es basa en el seu propi cos (esquemes primaris: succió, etc. repetició d'accions degut al descobriment i\nel plaer que li provoquen). • Estadi 3: Procediments dedicats a perllongar espectacles interessants (4−8 mesos):\nInicialment el bebè no té la percepció real del medi i per tant ha d'anar madurant i anar trobant els seus propis límits i els del medi (tot això ho fa mitjançant els sentits).\nEl nen passa de moviments sense coordinació i involuntaris cap a uns moviments voluntaris i coordinats. Aquest control progressiu obeeix a dos lleis:\na. Llei cefalo-caudal: Els músculs que inicialment es van controlant són els del cap i coll.\nb. Llei pròximo-distal: El control primer seran les parts més pròximes a l'eix corporal (hombro, colze, canell, etc. respectivament).\nLes conductes es centraran en allò que el nen li resulta interessant, dirigides cap a unes conseqüències ambientals i no centrada en l'activitat del propi cos com esdevenia en estadis\nanteriors. Aquests esquemes van enfortint els anteriors i es van consolidant les conductes d'exploració del medi. Hem passat d'esquemes primaris a esquemes secundaris\n(és conscient del que provoquen les seves accions; ex: patalejar, plorar, etc.). Imita les conductes de l'adult si es troben dins del seu repertori.\nAquestes conductes exploratòries es veuen afavorides per la capacitat del bebè de romandre en posició sentada sense ajut (6−7 mesos) i per la realització de moviments de braços i peus abans de\ncaminar (8 mesos).\nTotes aquestes fites no són independents, es van encadenant (sistema d'acció dinàmica), en la que cada habilitat es troba implicada amb d'altres. Una acció motriu és multimodal i\ndepèn tant de la genètica com del medi.\n• Estadi 4: La coordinació i la seva aplicació a situacions noves (8−12 mesos):\nEl nens seran capaços de repetir esquemes anteriors i d'aplicar−los a noves situacions per aconseguir una fita (equemes secundaris millorats i coordinats), pel\nque la seva conducta ja adquireix caràcter d'intencionalitat, malgrat encara no es capaç de tenir una representació de la situació en aquesta etapa.\nL'observació de l'objecte ja ha millorat. Si se li amaga un objecte repetides vegades ell sap que hi és, però la mobilitat encara no es té en compte, per tant, si li traslladem\nde lloc continuarà anant a on es trobava anteriorment. A aquesta incongruència, és el que anomenem error de subestadi 4.\n• Estadi 5: El descobriment de nous mitjans a traves d'experimentació activa (12−18 mesos):\nAquesta etapa es constitueixen nous esquemes mitjançant l'experimentació activa (mobilitat dels esquemes i reaccions circulars terciàries (ex: tirar un bolígraf\na diferents distàncies i veure variacions)). El nen coneix el mitja a traves de l'experimentació, del joc, de l'exploració dels objectes, provocant situacions noves en front d'aquest i el mitjà\nque l'envolta. A banda, si ens referim al seu sistema locomotor, el nen ja és capaç d'estar en peu i caminar sol (12−14 mesos), el que li permet ampliar el seu camp\n• Estadi 6: Invenció de nous mitjans a traves de combinacions mentals (18−24 mesos):\nEn aquesta etapa, són capaços d'aconseguir una nova conducta mitjançant combinacions mentals anteriors a la pròpia acció; mitjançant experimentació interna, s'adelanten a la\nsituació i la resolen. Al final d'aquest estadi, són capaços de construir una representació mental de la situació. Aquesta representació és el que Piaget va anomenar imatges simbòliques\n(esquemes mentals o simbòlics). Els primers símbols són l'anomenada imitació diferida (jugar a professors, imitar alguna cosa que no veu, etc.)\nBona part del desenvolupament en aquest camp, respon a dos progressos els quals es donen en dos fronts: a. Independència: capacitat per controlar per separat cada segment motor (ex: moure una mà o una altre); entorn als 7-8 anys s'ha assolit del tot.\nb. Coordinació motriu: Patrons motors en principi independents que s'uneixen i arriben a funcionar de forma més complexa. Un cop automatitzats (als 6 anys aproximadament), el nen\nno necessita fixar-se amb un sol patró. Assoliment de l' esquema corporal En quan a l'actitud corporal hauríem d'ocupar-nos de l'anomenada "psicomotricitat invisible" (control del to muscular, l'equilibri, control respiratori, estructura espai temps).\nAquest control tònic és involuntari i té a veure amb l' activitat intramuscular espontània i el seu control neurològic.\nPer una altre part, existeix un control voluntari. Així els nens a través de la seva experiència, van regulant el control del to muscular. Com que aquests afecten a grans grups\nmusculars del cos, són determinants per al control postural. A través de complexes estructures neurològiques el to muscular es relaciona amb l'atenció. El bebè inicialment té una atenció captiva (tot l'atreu) i posteriorment una\natenció selectiva (capaç de controlar la seva atenció). El to muscular té una relació amb el món de les emocions i personalitat (a certes postures un estat d'ànim concret).\nEn quan al control de l'equilibri, es veu facilitat el primer any pel creixement del cervellet (sota control de mecanismes neurològics, per això no implica tenir un control\nEl control respiratori, és important per que s'associa també al món de les emocions i la personalitat.\nEn quan a l'estructura espai-temps, està relacionada amb la consciència de les coordenades.\nLa dominància lateral (dretà o esquerrà; la major part de les persones som destres, tot i que en aquesta etapa encara no es troba assolida), es troba ubicada contralateralment\ndins els hemisferis cerebrals, la mà dreta depèn de l'hemisferi esquerra i la ma esquerra de l'hemisferi dret.\nLa finalitat última de tots aquests factors descrits, és la d'arribar ha assolir consciència del seu propi esquema corporal.\nAutoconcepte La consciència de si mateix no és algo que hi sigui inicialment. Necessita una progessió a partir de l'experiència. Durant el procés juguen un paper vital els adults\nNo té una consciència pròpia fins que es vagi diferenciant (de tots nosaltres al tu i finalment al jo).\nTots els que l'acompanyen (progenitors, avis, etc.) no tenen cura d'ell d'igual manera (canvis de panyal, banyar-lo, etc.). Aquest és un dels motius que dona peu a començar a diferenciar, això és\nel que anomenem fenòmen de l'afectància (el bebè és capaç de donar respostes al seu entorn). Tot el conjunt d'experiències vist conjuntament a un model intern de relacions interpersonals (pares), el bebè interioritza models de relació. La forma de ser tractat és la\nmatriu que li servirà de referència. Això donarà com a conseqüència cap allà als 18 mesos, els fonaments de les bases de l'autoconcepte, el jo existencial\n(jo diferent als altres). L'utilització de pronoms (jo, tu, etc.), a partir de l'aparició del llenguatge, facilitarà aquesta formació.\nWallon diu que als 2 anys s'inicia la crisi de l'oposicionisme (dir no a tot), diferenciació del món i control dels pares i gent que l'envolta. Aquesta crisi sorgirà novament\nMemòria Segons sembla els bebès tenen molta dificultat per a emmagatzemar en la seva memòria. Si es donen condicions d'estímuls concretes, aquestes els ajuden a recordar. Aquest\nemmagatzematge és fràgil, però al anar evolucionant (als 6 mesos en endavant), són capaços de millorar-lo. A partir de la meitat del segon any el nen és capaç de memoritzar amb major\nrendiment. Els adults i el context de desenvolupament és important. Als 3 anys però, continua essent fràgil. En el cervell hi ha zones inespecífiques i diverses zones\nconcretes i no concretes. La memòria no es troba localitzada. Podríem parlar de:\nMemòria implícita: entrarien en aquesta els aconteixements, experiències, objectes que es poden reconèixer\nperò no recordar. No hi ha desig de recordar.\nMemòria explícita: és aquella que evoca voluntàriament i en el precís moment.\nLa interacció amb el medi afavoreix les capacitats d'aprenentatge i pensament, i això es fa d'una forma activa. Aquest desenvolupament cognitiu és facilitat per pares, educadors,\nDesenvolupament socioafectiu Tant bon punt neixen, els nens van desenvolupant els processos de socialització, utilitzant per això de l'entorn que els envolta. Els encarregats d'aquest procés són els agents\nsocials (persones, institucions, ...). La socialització suposa l'adquisició de valors, normes, costums, rols i coneixements, que serviran per a possibilitar el desenvolupament de la persona en el\nseu entorn familiar i social.\nEn aquesta etapa infantil, els agents socials que major influència exerceixen són les persones pròximes al nen, es a dir, els pares, germans, avis, cuidadors, etc. En etapes\nposteriors, encara sense perdre la seva influència, deixen pas a les institucions, sobretot centres educatius, i cada cop més als mitjans de comunicació.\nMalgrat la importància de l'establiment dels vincles afectius, sobre tot durant els primers mesos i anys de vida, al principi adopten una postura de confiança, i marxen amb qualsevol, però això\ntant sols durarà els primers 4−5 mesos de vida, per anar donant lloc a la cautela, el recel i la por cap a les persones estranyes durant el segon semestre de vida. És al finalitzar el primer any\nde vida quan el nen es reconeix a sí mateix.\n• Processos mentals de socialització: Adquisició de coneixements− valors, normes, costums, aprenentatge\nNormes: el nen es socialitza mitjançant unes normes que s'estableixen dins de l'àmbit familiar i en la societat. Durant els primers anys de vida, les normes imposades pels seus\npares, els permeten anar discernint del que és correcte i del que no, i poc a poc les aniran interioritzant en el seu esquema mental, de coneixement. Els valors, les costums, solen venir\ndeterminades familiar i socialment, i el nen poc a poc els anirà fent seus.\nEls valors: són les creences que cada persona té i en base a les que pren certes decisions i que ens permeten donar sentit i significat a la nostra vida. En els primers moments\nde la vida d'una persona, aquesta adopta els rols de la seva família i de l'entorn, per anar després, identificant els propis valors, que poden variar o no.\nLes costums: són conductes que es repeteixen amb certa freqüència, establertes cultural i socialment, pel que cada país, cada cultura, solen tenir uns costums propis que les\ndiferències de les altres. En aquesta primera etapa, els nens solen conèixer les principals costums de la seva cultura i, de la societat, que marcaran la forma de moure's i relacionar−se amb el\n• Processos afectius de socialització: establiment de l'aferrament i formació de vincles afectius amb pare/mare, germans, amics...\nLa socialització està mediatitzada per les relacions interpersonals. Els éssers humans som éssers socials, el nostre desenvolupament esta vinculat a la relació amb les persones\nque ens envolten, i poden ser relacions de parentela, amistoses, escolars, laborals, d'oci, temps lliure...Generalment aquestes relacions estan regides per algun tipus de vincle afectiu,\ncomençant per l'aferrament, que es produeix a partir dels 6 mesos de vida (regula tots els altres vincles).\nEls primers estímuls no sabem si són voluntaris (emocions indiferenciades). Amb la maduració es va millorant tot aquest corrent emocional (enriquiment).\nAl arribar a l'any ja pot identificar emocions.\nUna de les més característiques és, com hem dit, l'aferrament (vincle nen-mare). Aquest vincle s'afavoreix per les conductes que té el nen, però també per les de la mare. Existeixen 4 tipus de sistemes relacionals:\n1. Sistema exploratori: present des de el naixement.\n2. Sistema afiliatiu: també present des de el naixement. Aquests dos primers fan referència a la pròpia supervivència.\n3. Vincle d'aferrament: a partir dels 6 mesos d'edat. Regula tots els altres (relacions d'afiliació, exploració i por estranys).\n4. Por o cautela davant estranys: a partir dels 9 mesos.\nAquests dos fan referència a incrementar la seguretat a nivell emocional. L'aferrament és el vincle més important durant la primera infància (0-7 anys)\nAferrament: implica sentiments, conductes i expectatives. Aquest llaç afectiu es forma primerament amb la persona que es sol fer càrrec del nen, generalment la seva mare, pare o\ncriador, encara que és possible que existeixin varies figures d'aferrament. A mesura que anem creixent, la figura de l' aferrament va canviant, en etapes posteriors, poden tenir una major\nrellevància, un amic per exemple.\nGràcies a les relacions d'aferrament, les persones som capaces d'adquirir certa seguretat emocional que ens permet explorar el món, obrir−nos confiadament als demès, creure en les nostres\npossibilitats i superar possibles decepcions que ens trobarem al llarg de la vida. Tot dependrà del tipus d' aferrament que s'estableixi en els primers moments, doncs existeixen varis\ntipus (segons Margaret Ainsworth):\n- Aferrament segur (60-70% dels casos): existeix una exploració activa en presència de la mare (en període de separació s'incrementa doncs l'ansietat, la qual disminueix al\nretrobar-se novament amb la mare). Aquest tipus de mare es caracteritza per tenir una bona interacció amb l'infant. La figura materna és capaç de regular emocionalment al nen (interpretació dels\nsenyals del nen). El model el qual el nen va aconseguint conjuntament amb la mare és una relació positiva i activa i ell al mateix temps també pot interaccionar igual amb els altres.\n- Aferrament ansiós o insegur (10-15% dels casos): nul·la exploració per part del nen. En presència de la mare el nen no es mou. En cas de produir-se separació el nen desenvolupa\nansietat violenta. L'ambivalència ve donada d' una banda per una conducta de proximitat però per una altre hi ha enfadament. El nen es mostra intranquil i insegur. - Aferrament fred o distant (20% dels casos): nul·la ansietat davant l'absència de la mare. Quan torna no hi ha clara voluntat per la figura d'aferrament (passa literalment de la\nmare, evitació del contacte ocular i/o allunyament). Normalment degut a mares irresponsables, rebuig i impaciència. Aquest tipus de persones són poc tolerants amb les demandes del nen i arriben\ninclús a impedir o bloquejar aquest tipus de manifestacions. El nen es troba amb una figura de la qual no pot esperar res. No dona senyals del contacte de la mare per evitar ser rebutjat.\n- Aferrament ansiós-desorganitzat (no pertany a Ainsworth): són nens que s'acosten a la conducta d'aferrament sense mirar a la cara. Poden manifestar un apropament i seguidament\ns'allunyen. És habitual en nens maltractats, abusos, etc. El nen se sent vinculat a la conducta d'aferrament però a la vegada la tem.\nSegons alguns autors, els nens amb un model d'aferrament segur, són nens fàcils. En canvi els que tenen un model ambivalent solen ser nens difícils i els que tenen un model evitatiu costa formar\nuna relació (aquesta és lenta i costosa).\nSegons quin sigui el que ha predominat en la nostra infància, així seran les nostres relacions interpersonals en la vida adulta, la qual cosa marca la importància d'aquests primers\nmoments de la relació del nen amb les persones que els rodegen i cuiden i amb les que estableixen vincles afectius.\n• Processos conductuals de socialització: Conformació social de la conducta. Aprenentatge\nd'aquelles conductes desitjables socialment, rols socials.\nEl procés de socialització es veu reflexat a través de les conductes, és la nostra carta de presentació al món. Al llarg de la vida, anem aprenent quines conductes són adequades\ni quines no i en quins moments. Les conductes són la forma que tenim de relacionar−nos amb els demés, ja sigui en l'entorn familiar, escolar, laboral, oci...\nAprenem que hi ha determinats rols socials, és a dir, papers que tenim que interpretar en la societat i que estan preestablerts culturalment; malgrat puguin modificar−se. Aquests\nrols poden ser més o menys rígids, encara que el ideal és que siguin flexibles i que cada persona pugui interioritzar els seus propis en funció de les seves creences, de la seva actitud, de la\nseva cultura. Són importants sobretot en les primeres etapes de socialització, doncs marquen les pautes a seguir segons les situacions. Aquests rols, solen estar relacionats amb els rols\nde gènere, és a dir, amb les conductes que es suposen són pròpies de dones i les que són pròpies d'homes en la interrelació social, familiar o de parella. Moltes vegades trobem rols\nsocials o de gènere massa rígids i que dónen lloc a conductes discriminatòries, cosa que podem comprovar en les conductes sexistes, aquelles que pressuposen la superioritat del sexe masculí\nsobre el femení.


Alfons Cervera recorda la nit en què els Beatles van arribar a Barcelona\nEl periodista i escriptor parla de la música durant el franquisme, de la repressió i, sobretot, de la memòria\nAlfons Cervera signa un exemplar de la seua última novel·la\nÉs una novel·la que tracta la música. No de música. O sí. La noche que Los Beatles llegaron a Barcelona, segons el seu autor, Alfons Cervera, explica històries de la música, de la qual sonava amb la banda de Liverpool i la de la bèstia en els calabossos de la ciutat comtal.\nL'autor valencià, natural de Gestalgar, ha presentat la seua última novel·la aquest dijous. Quasi sembla una broma dir "l'última", perquè ve, almenys, una més en camí. La llibreria Primado ha acollit la trobada amb els lectors del periodista valencià, que dibuixa en aquest llibre una xicoteta -quasi diminuta- part de la repressió que ha patit aquest país de mans del franquisme.\nEl relat parla d'uns joves que van visitar Barcelona per a gaudir d'un concert en 1965 i van tenir la mala sort -al lector li sonarà, segur- de caure en mans d'uns agents de la Policia franquista que es van divertir amb ells mitjançant una de les pràctiques més terribles que pot escometre l'ésser humà respecte a un altre: la tortura.\nPerò Cervera també explica la història del dirigent de la llei, un personatge inspirat en Antonio Creix, rostre del feixisme policial que va ser venut pels seus en una traïció a l'estil d'Al Capone. L'autor ha confessat que es tracta d'aquest personatge però no ha volgut posar-li nom; "dóna la sensació de que així recau tota la responsabilitat de les tortures en una sola persona", reflexionava amb els seus lectors.\nPeriodista i escriptor, deixa clar a qui aguaite els seus llibres, que reivindiquen la memòria, que la ficció arreplega realitats i les fa versemblants, però segueix sent ficció. No per açò menys real. "Construir una novel·la és tirar mà de la realitat del carrer " diu l'autor. Una realitat del passat -que sempre té ombra en el present- sobre la qual cerca que es reflexione, per a poder entendre com som i què ens ha portat fins a ací.


Cap de setmana d'estiu: sol i més de 30 graus al migdia\nLa setmana que ve podria arribar la primera calorada forta\nAvui, demà i diumenge seran dies de sol, només amb algunes tempestes de tarda al nord dissabte. Les temperatures faran una clara pujada entre avui i demà\nMIQUEL BERNIS Barcelona 15/06/2012 08:35\nLa nit encara ha estat molt fresca, i avui les temperatures mínimes s'han situat a molts indrets entre els 15 i els 17 graus, al Pirineu i en zones enclotades com Osona s'ha baixat fins i tot dels 10 graus encara de matinada. Avui la calor augmentarà i al migdia les temperatures seran ben bé un parell de graus més altes. En general ja tornarà l'ambient d'estiu amb màximes molt a prop dels 30 graus. Aquest divendres serà un dia de sol, només amb alguns núvols trencats a l'Ebre que aniran a menys durant el matí, i amb nuvolades de tarda al Pirineu que no deixaran xàfecs.\nEl cap de setmana els termòmetres continuaran escalant, i ja hi haurà força temperatures de més de 30 graus a primera hora de la tarda. En general el sol predominarà sense problemes, tant dissabte com diumenge, però demà a la tarda hi haurà tempestes en punts de muntanya, sobretot en àmbits com la Vall d'Aran, la Ribagorça i el Pallars. Poca història més tindrà el cap de setmana.\nLa setmana que ve podríem començar a tastar la calor de màxima categoria. Els mapes del temps apunten que, tot i que dilluns i dimarts els termòmetres reculin sensiblement, entre dimecres i dijous una invasió d'aire molt càlid podria situar les temperatures molt a prop dels 40 graus a l'interior i per sobre dels 30 gairebé arreu. L'estiu, que començarà oficialment la nit de dimecres a dijous, podria arribar amb força.


Què és l’esquizofrènia i quins són els seus símptomes? | Informació útil per a tothom\nAquesta malaltia té un gran impacte en la vida de les persones, així com en la vida dels seus éssers estimats. Fins i tot hi ha riscos socials quan els pacients perden la capacitat de controlar les seves accions. En aquest article es presentarà què és l’esquizofrènia i tot el que cal saber sobre els diferents tipus d’esquizofrènia.\nÉs un trastorn mental que sol aparèixer cap als 20 anys. Aquesta és una característica important perquè la gent sol confondre-la amb altres patologies. No obstant això, els experts no creuen que les persones pateixin aquesta malaltia si apareixen símptomes durant la infància o després de 45 anys. Aquesta malaltia afecta les emocions, el comportament i la capacitat de pensar. Els símptomes varien, però gairebé sempre la malaltia s’acompanya d’al·lucinacions, tant auditives com visuals.\nUna persona amb esquizofrènia percep coses com veus o cares que ningú no sent ni veu. Aquest símptoma tendeix a canviar la forma de pensar. Com a resultat, la gent pot parlar d’un monòleg que sembla que no té cap sentit. Un altre símptoma comú és la mala coordinació del moviment. Per exemple, una persona pot agitar la mà excessivament o assumir una postura estranya durant un temps.\nDominant símptomes de l’esquizofrènia paranoica solen haver-hi deliris i al·lucinacions auditives. Segons un estudi publicat al Electronic Medical Journal, aquest és el tipus més freqüent de malaltia.\nHi ha una espècie caracteritzada per un canvi significatiu en les emocions de les persones. És difícil que es comportin adequadament. Per exemple, la malaltia pot provocar rialles quan algú els dóna males notícies.\nL’anomenada esquizofrènia residual és un trastorn mental en què determinats símptomes no dominen. Es tracta principalment d’una barreja d’altres tipus. Al seu torn, l’esquizofrènia residual manté alguns símptomes malgrat el tractament.\nCal tenir en compte que cada tipus d’aquest trastorn és molt greu i suposa una amenaça per a la vida de la persona malalta, així com per al seu entorn. Per tant, hauríeu de cercar immediatament ajuda professional si algú del vostre entorn es veu afectat per aquest problema.\nL’esquizofrènia similar a la neurosi: símptomes i diferència de la neurosi\nConsultes de 68 a la base de dades generada en segons 0,752.


Dimecres, 24 Mai 2017 13:00\n[IES Digital] "Al voltant del 8 de març ... ESPORT FEMENÍ? ON?"\nDivendres, 17 Març 2017 20:00\n“Existeix un decret reial que permet que les federacions, la de futbol en concret, no professionalitzen les dones en igualtat de condicions que els homes”, denuncia una investigadora. “Addueixen que, econòmicament, no és rentable que una dona jugue com a professional”. Quina desvergonya és aquesta? Per què una persona de sexe femení ha de ser inferior que una de sexe masculí?\n[IES Digital] Al voltant del 8 de març... Dones a l'esport\nDimecres, 15 Març 2017 20:00\nAlguns aspectes relacionats amb la dona i l'esport són el tema del vídeo, com ara la diferència entre el futbol masculí i el femení, així com altres esports com ara el bàsquet o l'atletisme en les seues diferents modalitats.\nEl club 'Vila de Biar' participa en el Trofeu provincial d'hivern de patinatge artístic lliure individual i dansa\nDilluns, 20 Febrer 2017 15:00\nEl passat diumenge 5 de febrer, 6 de les patinadores del Club 'Vila de Biar' van participar en el TROFEU PROVINCIAL D'HIVERN DE PATINATGE ARTÍSTIC LLIURE INDIVIDUAL I DANSA de la temporada 2017.\n2ª prova de la Lliga Autonòmica d'Orientació 2017 i 2ª de la Lliga del Sud-est\nDivendres, 10 Febrer 2017 13:38\nEl pròxim diumenge 5 de març es disputarà la 2ª prova de la Lliga Autonòmica d'Orientació 2017 i la 2ª de la Lliga del Sud-est en La Quitranera, Onil/Biar, així com la I prova dels Jocs Escolars. Un esdeveniment que compta amb la col·laboració de l'Ajuntament de Biar i l'organització del CE Colivenc de la veïna localitat d'Onil.\n2n Torneig de Pàdel a benefici d’APADIS\nDissabte, 18 Febrer 2017 13:00\nEl Club de Pàdel Biar organitza el 2n Torneig de Pàdel enguany a benefici d’APADIS. La competició tindrà lloc al llarg dels dies 3, 4 i 5 de març, però les inscripcions es tanquen el dia 27 de febrer. Els interessats poden inscriure’s a les categories de 3a i 4a masculina i 4a i 5a femenina i per a tots ells hi haurà un pack de benvinguda.\nQuatre patinadores del Club Vila de Biar reconegudes per la seua participació en el Campionat d'Espanya a Alginet pel Trofeu Federació\nDimarts, 20 Desembre 2016 10:20\nEl passat dissabte 3 de desembre es va celebrar a Alginet (València) el TROFEU FEDERACIÓ en el qual participen els patinadors millor classificats en els corresponents campionats autonòmics de la Comunitat Valenciana.\nDivendres, 16 Desembre 2016 10:00


El Museu Marítim inaugura els actes de commemoració del 25è aniversari de la producció "Havanera 1820"\nEl canal 33 estrenarà la versió remasteritzada de la minisèrie de quatre episodis, al desembre, després que es projecti al Zoom d'Igualada.\nDivendres i dissabte, 28 i 29 de setembre, a les 20.00, el vestíbul del Museu Marítim de Barcelona acollirà el primer acte de celebració del 25è aniversari del projecte "Havanera 1820", un melodrama d'aventures amb un rerefons històric situat a l'any 1820, entre Catalunya i Cuba. Els actes d'aquesta commemoració inclouen la projecció d'una minisèrie de quatre episodis.\n27/09/2018 - 16.27\nEntre juny i octubre del 1992, a Catalunya, Cuba i Portugal es va rodar "Havanera 1820", una coproducció de TV3 i Imtaco, SA que es va estrenar el 21 de maig del 1993. Dirigida per Antoni Verdaguer amb guió de Jaume Cabré, Jaume Fuster, Vicenç Villatoro i el mateix Verdaguer, aquest projecte en principi es va plantejar com dues pel·lícules de dues hores, "La conspiració" i "L'alliberament", i una minisèrie per a televisió de quatre episodis d'una hora. Finalment es va reduir a una pel·lícula de dues hores i mitja i la sèrie, que TV3 va emetre a principis de l'any 1990.\nAra, per commemorar el 25è aniversari de l'estrena d'"Havanera 1820", s'ha fet una edició remasteritzada de la minisèrie per a televisió, que el Canal 33 emetrà al desembre. A banda l'Associació Cultural 21 de Novembre (amb el suport de Terrassa City of Film de la Unesco i la col·laboració de l'Acadèmia del Cinema Català), la Fundació AISGE, la Diputació de Barcelona i el Museu Marítim han organitzat un seguit d'actes de commemoració del 25è aniversari. El primer tindrà lloc demà i demà passat al Museu Marítim de Barcelona i constarà de la projecció de dos episodis cada dia, un "making of", parlaments de benvinguda i una trobada informal amb actors i equip tècnic.\nEl 1820 una jove catalana s'embarca cap a Cuba per trobar-se amb el seu marit, un ric hisendat amb qui s'ha casat per poders. Durant el viatge descobreix el tràfic d'esclaus, i que el seu marit n'és el principal beneficiari. Un cop a Cuba, el seu marit la humilia i continua la relació que té amb una esclava, i ella es veu obligada a abandonar la passivitat. Mentrestant, a Barcelona, la família conspira per controlar el negoci dels esclaus.\n"Havanera 1820" compta amb un nombrós repartiment encapçalat per Aitana Sánchez-Gijón, Abel Folk, Fernando Guillén Cuervo, Jordi Dauder, Assumpta Serna, Patrick Bauchau, Xabier Elorriaga, Patxi Bisquert, Fernando Guillén, Àngels Moll, Teresa Cunillé, Luciano Federico, Joan Dalmau i Josep Maria Domènec. També hi intervenen els actors cubans Ikay Romay, Arístides Bringues, Elvira Cervera, Max Álvarez, Aramis Delgado, Luis Marrero i Nelson Rodríguez, entre d'altres.\nÉs una coproducció de TV3 i Imtaco, SA amb la participació de l'ICAIC (Cuba) i la col·laboració del Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya i la Comissió Amèrica-Catalunya 92.


“Non da Jon” – Notes i apunts\nPublicat el 16 Març 2010 16 Març 2010 per amadeu\nLes parets del País Basc demanaven “Non da Jon?”, on és en Jon?, però ningú sabia on era. Per això mateix, perquè ningú ho sabia, se sabia què li havia passat a en Jon Anza, però imagín que la família devia conservar la darrera esperança, la que mai es perd.\nNi val la pena, quasi, recordar les obvietats: la tortura més que generalitzada a les comissaries espanyoles; això, quan no es tracta de l’assassinat d’estat sistemàtic, i la negativa sempre del govern espanyol, sigui quin sigui, a garantir els drets dels detenguts. La incomunicació que s’aplica amb la llei antiterrotista, com diu Amnistia Internacional, vulnera els tractats internacionals de drets humans. Què li és, però, al regne d’Espanya, que té com a diada nacional la celebració d’un genocidi, com a fiesta nacional l’acarnissament contra un animal, més de la meitat dels anys del segle XX sota dictadures militars, i una democràcia parida per feixistes, els drets humans?\nTanmateix, ningú sabrà mai amb certesa absoluta què li passà a en Jon Anza; només sabrem que els 11 darrers dies de la seva vida són un misteri que ni les autoritats franceses poden explicar. “Fallada multiorgànica”, diu la primera autòpsia: paraules massa complicades per una història massa senzilla, massa coneguda, massa repetida. Quin oi fa tota aquesta història.\nContra la dissidència, contra tot allò que estorba, tot val, si convé: tancar diaris, prohibir partits, torturar, matar de vegades. Tampoc seria el primer pic.\nPosted in Defensem la terra, Per anar pel mónEtiquetat democràcia, llibertat\nOne thought on ““Non da Jon””\n24 Març 2010 a les 10:23 am\nI com sempre passa en aquests casos, la notícia només surt a la llum en uns pocs mitjans. De la mort del gendarme francès se’n feren ressò tots els canals de televisió, diaris, ràdios, … Ara, de la mort en estranyes circumstàncies d’un presumpte etarra no se n’ha dit quasi res.\nAl govern de Madrid ja els va bé, aquesta desinformació intencionada contribueix a què la societat vegi el conflicte basc com a unidireccional, quan no és així. Perquè el cas d’en Jon no és aïllat. Hi ha hagut uns quants presos que han mort a les presons de l’estat (suposadament suïcidis o morts naturals) i fora d’Euskadi aquesta realitat és ocultada. I això per no xerrar dels centenars de casos documentats de tortura que s’han registrat (http://www.stoptortura.com/).\nEstic en contra del terrorisme, del d’ETA i del de l’Estat.


Òpera de Sarrià i Òpera de Cambra de Barcelona presenten la setena temporada amb tres títols humorístics i innovadors - Revista Musical Catalana\nÒpera de Sarrià i Òpera de Cambra de Barcelona presenten la setena temporada amb tres títols humorístics i innovadors\nLa serva padrona, L’occasione fa il ladro i The four-note opera són les obres de la nova programació, que recupera les produccions que van quedar interrompudes l’any passat per la pandèmia.\nAquest cap de setmana tindran lloc les tres funcions del primer d’aquests títols al Teatre de Sarrià. Els cantants Serena Sáenz i Carles Pachón, amb direcció d’escena de Xevi Dorca i musical d’Assunto Nese, seran els protagonistes d’aquesta òpera còmica de Giovanni Battista Pergolesi sobre llibret de Gennaro Antonio Federico en la qual també participaran l’Orquestra Barcelona Concertante i l’Escola de Belles Arts de la Universitat de Barcelona, entre d’altres.\nLa temporada continuarà el mes de març amb la sorprenent i innovadora The four-note opera de Tom Johnson, en traducció castellana i adaptació de Paco Mir. La soprano Sara Bañeras, la contralt Mariana Carrilho, el tenor Carles Ortiz, el baríton Pau Armengol i el baix Alejandro Baliñas assumiran aquesta comèdia lírica eminentment minimalista, amb només quatre notes, sota la direcció musical i amb acompanyament al piano de Leyre Sáenz de Urturi.\nFinalment, la farsa rossiniana L’occasione fa il ladro, ossia Il cambio della valigia, amb llibret de Luigi Prividali, tancarà la temporada el mes de maig vinent. S’oferirà en versió orquestral, amb els solistes Natalia Pérez i Jan Antem, entre d’altres, l’Orquestra Concertante dirigida per Assunto Nese i direcció escènica d’Anna Ponces. En aquest cas, col·laborarà en l’escenografia l’Escola Universitària de Disseny i Enginyeria Elisava.\nL’equip d’Amics de l’Òpera de Sarrià i l’Òpera de Cambra de Barcelona, encapçalat musicalment per Nese i amb direcció artística de Raúl Giménez, també ha seleccionat per al seu projecte d’acadèmia d’òpera d’enguany les sopranos Serena Sáenz, Sara Bañeras i Natalia Pérez, la mezzo Lucía Iglesias i la contralt Mariana Carrilho. En les veus masculines, compten amb els tenors Carlos Ortiz, Alberto Ballesta i Elías Ongay, els barítons Carles Pachón i Pau Armengol, i els baixos Alejandro Baliñas i Jan Antem.\nLa temporada dels Amics de l’Òpera de Sarrià – Òpera de Cambra de Barcelona seguirà\nescrupolosament les normes d’higiene i seguretat establertes per les autoritats. Així, l’espai estarà constantment desinfectat, hi caldrà l’ús de mascareta de forma obligatòria i hi haurà una butaca de separació entre assistents, a més de no oferir-s’hi programes de mà en paper sinó que es podran baixar del web https://www.amicsoperasarria.com/.\nMercè C. ha dit:\n3 febrer, 2021 a les 15:29\nFelicitats a la tasca de suport i difusió popular de l’òpera del Teatre de Sarrià!! No us ho perdeu.


Les PAU 2020 tindràn lloc entre el 22 de juny i el 10 de juliol\nCom ja es va acordar fa uns dies des del Departament d’Educació de la Generalitat de Catalunya, les Proves d’Accés a la Universitat (PAU) es mantindran, tot i la situació d’Estat d’Alarma actual.\nFins ahir, les dates exactes encara no estaven clares. Però ahir el Consell Interuniversitari de Catalunya va dir que la propera setmana es donarà a conèixer la data exacta dels exàmens, que tindran lloc entre el 22 de juny i el 10 de juliol (en la seva primera convocatòria), i el 10 de setembre (la segona). No obstant, tot dependrà de l'evolució de la pandèmia.\nEn un principi s'havia dit que no hi hauria cap modificació en el temari.Finalment, però, s’ha decidit que els exàmens tindran un model que s'ajustarà a l'"excepcionalitat" que suposa aquesta situació pels 217.000 alumnes que s’hi presenten.


Tesla aposta ara pels carregadors urbans\nLa companyia d’Elon Musk també obrirà supercarregadors als grans nuclis urbans\nFins ara Tesla apostava per crear una densa xarxa de supercarregadors i carregadors ràpids al llarg i ample de la xarxa viària, oferint als clients de la marca la possibilitat d’afrontar llargs desplaçaments pels Estats Units o Europa sense haver de patir per l’abastiment elèctric dels seus vehicles.\nPerò ara la companyia californiana ha obert la seva estratègia a l’obertura de nous punts de recàrrega ràpida i supercarregadors a les grans ciutats americanes i europees, per poder abastir als seus clients que són, essencialment, residents a les grans metròpolis occidentals. De fet les ciutats de Boston i Chicago seran les primeres en rebre aquests punts de recàrrega ràpida urbana, però el pla preveu abastir les principals capitals nord-americanes i europees a mitjà plaç.\nEl pla de Tesla preveu que els nous punts de recàrrega ràpida urbans es situï a punts estratègics com ara grans centres comercials o centres neuràlgics de les grans ciutats. Això sí, els punts de recàrrega urbans hauran de ser de dimensions més reduïdes que els supercarregadors que ja coneixem amb una entrega de potència de 72 kWh -encara força lluny dels supercarregadors de 350 kWh- amb temps de recàrrega que oscil·laran entre els 45 i els 60 minuts, en funció del model i la potència de cada vehicle.


Una vida de teatre (12). Contribució al 150 aniversari del poeta del poble | Andreuenc\nLletres andreuenquesJoan Pallarès 27/12/2020\nDels anys 1895 al 1900, formà part de la colla de ‘L’avenç’, revista cultural catalanista precursora de les normes ortogràfiques d’en Pompeu Fabra, que per aquells anys Alexandre Cortada, Raimon Casellas i, sobretot, el seu amic personal Jaume Brossa, van convertir en portaveu del moviment modernista.\nAmb algunes de les poesies que publicà a L’Avenç i d’altres aparegudes a Catalonia, allà pel 1898, va fer el seu primer, i únic, llibre de poesies: Ofrenes. Mai en vida no tornaria a publicar un llibre de poemes, si bé la seva obra poètica és prou gran, el recull de la seva extensa i dispersa obra en vers aparegué, després de la seva mort, al volum III de les “Obres completes” i alguna esparsa en d’altres volums, que anirien apareixent posteriorment.\nPerò l’arribada d’Ignasi Iglesias al moviment modernista i el seu teatre renovat i innovador no sorgí com un bolet, no esclatà així com per una revelació, sinó que fou obra de un llarg procés i la càrrega d’un bagatge paït durant anys.\nJa hem parlat del conflicte generacional amb el seu pare que volia que seguís la carrera d’enginyer o com era difícil d’encaixar en un ambient de poble obrer com Sant Andreu la figura del jove Iglesias: la seva imatge i indumentària, que era la de qualsevol jove tocat pel modernisme de fi de segle hi contrastava causant cert efecte dins la oligarquia caciquil, la qual ben poc tolerava que a les seves comèdies els obrers fossin els bons.\nPer altra banda, els mateixos obrers, dels quals Iglesias se sentia company, mirarien amb cert recel un tipus estrafolàriament vestit, de llargs cabells, barba negre i posat trist, que feia la vida dels desvagats i cràpules, amb horaris nocturns, tarannà bohemi i allunyat de la feixuga càrrega diària al taller o la fàbrica.\nAmb en Pere Corominas, l’andreuenc Jaume Brossa i Alexandre Cortada i alguns d’altres, abans de desembarcar a l’Avenç, havien format un grup cultural anomenat Foc Nou, que es reunia als vespres al darrer banc de la Gran Via de les Corts Catalanes, abans d’arribar a la plaça de Tetouan. Era un grup de joves de la mateixa edat, inquiets i enamorats de la cultura, les arts, el teatre i la literatura, que cercaven noves formes d’expressió.\nTot, però, es va veure trasbalsat quan la bomba contra la processó de Corpus de 1896, que va donar lloc a l’anomenat Procés de Montjuïc. El més de juny i durant la processó de Corpus al carrer Canvis Nous va esclatar una bomba al seu pas llançada des d’un pis, causant sis morts i quaranta ferits\nEl fet va ser aprofitat pel govern espanyol per llençar una ofensiva i escapçar el moviment obrer, sobretot es anarquistes, que a Barcelona tenien una gran potència i presència Ignasi Iglesias i els seus companys de Foc Nou en sortirien tocats.\nCapítols anteriors: (Capítol 1), (Capítol 2), (Capítol 3), (Capítol 4), (Capítol 5), (Capítol 6), (Capítol 7), (Capítol 8)\n(Capítol 9)(Capítol 10) (Capítol 11)\nEtiquetes: El poeta del pobleIgnasi Iglésiasl'Avenç\nBaró de Viver recupera el seu camp de futbol


Ferran Palau i Roger Mas actuaran a la Seu - Seu de Manresa\nInici » Ferran Palau i Roger Mas actuaran a la Seu\nFerran Palau i Roger Mas actuaran a la Seu\nin Art, Concert, Manresa\nFerran Palau i Roger Mas actuaran a la Seu https://seudemanresa.cat/wp-content/uploads/2020/06/sons_imatge.jpg 349 512 Seu de Manresa Seu de Manresa //seudemanresa.cat/wp-content/uploads/2019/05/logo-seu-blanc.png 16 juny, 2020 16 juny, 2020\nDesprés de mesos d’aturada cultural degut a la Covid-19, tornen els concerts a la basílica de la mà del cicle de música amb ànima Sons del Camí. Dimecres 23 de juliol el músic Ferran Palau actuarà a les 21.00h a l’altar major de la Seu i dijous 24 de juliol ho farà Roger Mas.\nLa setena edició del festival ha programat un cartell reduït per la situació sanitària actual, però amb artistes molt rellevants del panorama musical. A banda dels concerts a la Seu, Sons del Camí també proposa dos concerts al claustre del Museu Comarcal: Itzipa, el 21 de juliol, i MediterrÀniam, que clourà el cicle musical el dia 24 de juliol.\nL’equipament s’adaptarà a la normativa de seguretat sanitària per garantir el benestar de tots els assistents als concerts i dels treballadors del festival. Les entrades es poden comprar presencialment a l’Oficina de Turisme de Manresa o per internet a:\nSons del Camí destinarà una part dels beneficis econòmics del festival a l’Associació Siriana Integració i Concòrdia.\nReobertura de la basílica a les visites turístiques


XAREL·10: 085.- Un assassinat bíblic\nEl gènesis no el conec gaire però em sembla que entre Caín i Lamec hi ha més d'una generació.\nNo sé qui va matra a Caín peró suposo que la rsposta que busqués es dir que Caín va matar a Abel no a l'inreves.\nSuposo que tens raó en que la resposta que es buscava era le que tu dius.\nPer altra banda, segons el Gènesis Caín va viure més de 800 anys, per tan, encara que hi hagi moltes generacions entre Caín i Lamec el podria haver mort tranquilament.\nTens raó, però un company de feina estudia teologia i amb la bíblia a la mà ho hem mirat i no queda gens clar. Parla de que Lamec va matar a un home i un noi i diu que Caín va ser marcat i qui el matés seria vengat set vegades, i que ell Lamec ho seria 77 vegades, però en cap moment hem trobat que digués res de com va morir Caín. Seuposa que el seu assesí fou el temps.\nAquest enigma és d'aquells que tenen un enunciat molt curt i de fàcil resolució quan els llegeixes amb atenció però que la primera resposta que et ve al cap és sempre l'equivocada. (Mireu l'enigma nº 31)\nReconegueu que el primer que heu pensat és ABEL, és després quan ens adonem que l'assassinat va anar al revès.\nPer això, m'ha encantat (de veritat) que una cosa tan "tonta" hagi derivat en una discussió sobre teologia i confesso que m'heu fet buscar qui dels dos teniu més raó, per això dono com resposta correcta la d'ISMAEL quan diu que no se sap qui va matar Caín perquè a la Bíblia no consta ni quan ni de què va morir.


Adquisicions 2020-21 | Xcèntric\nAparagus (Suzan Pitt, 1979)\nL’Arxiu Xcèntric està viu i no para de créixer. En aquesta playlist, hi trobaràs una obra per a cada filmografia incorporada recentment a aquesta gran família. Autèntiques joies audiovisuals trobades als marges que amplien les nostres fronteres i contribueixen a la descanonització del nostre arxiu.\nAsparagus, Suzan Pitt, 1979, EUA, 18’.\nSuzan Pitt va ser una animadora autodidacta nord-americana, que va realitzar experimentacions d’animació predigital que als anys setanta van construir un univers tan seductor com pertorbador. L’aclamada Asparagus només és una mostra de les cinc peces que hem incorporat al nostre arxiu, una sessió delirant de psicoanàlisi femení on la psicodèlia hippie confabula amb l’estètica art-déco per recrear un imaginari sexual i escatològic protagonitzat per espàrrecs.\nMés informació sobre l’univers oníric d’Asparagus aquí.\nPeyote Queen, Storm de Hirsch, 1965, EUA, 9’.\nPoeta beat i pionera del cinema underground nord-americà, Storm de Hirsch trasllada els seus interessos per la mística oriental i els estats alterats de consciència a l’escena novaiorquesa dels anys seixanta. Entre els quinze curtmetratges que s’uneixen a l’Xcèntric, Peyote Queen (segon film de la trilogia The Colour of Ritual) apareix com una pel·lícula-talismà que combina diferents recursos del «cinema sense càmera» per explorar el color i el ritme d’una percepció expandida.\nMés informació sobre la poesia xamànica de De Hirsch aquí.\nGive us a smile, Leeds Animation Workshop, 1983, Regne Unit, 13’.\nLeeds Animation Workshop és un col·lectiu feminista anglès que fa més de quaranta anys que realitza animacions pedagògiques sobre sexisme, racisme o la importància dels recursos públics. Give us a smile és una de les seves peces més representatives, una denúncia des de l’humor i l’activisme propositiu de l’assetjament diari que pateix la dona, prestant una atenció especial al descrèdit sistemàtic de les víctimes de violació en els processos judicials.\nA Flor, Els germans Wagner, 1992, Brasil, 10’35”.\nIngrid, Elizabeth, Rosane i Helmuth Jr. Wagner van créixer en un ambient artístic estimulant fomentat pels seus progenitors. Després de l’adquisició de la seva primera càmera súper-8, es van convertir en grans exponents de l’animació experimental en cel·luloide del Brasil entre el 1977 i el 1992. La varietat de les seves temàtiques conflueix en una crítica mordaç de les expressions culturals brasileres i del seu passat colonial (Foi pena Q…1978, Respeitável público, 1987), i també en una preocupació per la comunió entre vida urbana i món natural (Metamorfose, 1977) que veurem reflectida en el viatge intrèpid de A Flor.\nMés informació sobre els germans de l’animació brasilera aquí.\nLa mirada errante (I), Jorge Honik, 1969, Argentina, 21’45”.\nReferent fundacional del cinema experimental argentí, Jorge Honik va il·lustrar amb la seva càmera súper-8 els viatges que va fer durant els anys seixanta i setanta per Europa, Àfrica, Àsia i Amèrica. La mirada errante és una mostra d’aquests diaris fílmics on juntament amb altres obres recopilades per l’Xcèntric (India-Nepal, Passacaglia y fuga, o Nubes), podem presenciar la seva particular manera de treballar el paisatge sobre fotogrames únics –com a vertiginosos stop-motions–, que alterna amb un temps estàtic que trenca la continuïtat òptica de l’espai.\nVadi-Samvadi, Claudio Caldini, 1981, Argentina, 4’.\nClaudio Caldini agafa el llegat de Jorge Honik i Narcisa Hirsch per endinsar-se en una mirada plàstica de la realitat, prioritzant la no intervenció en la percepció i registre de la imatge. El curtmetratge Vadi-Samvadi és un exemple del seu interès per l’Índia, així com de l’aplicació de l’espiritualitat no occidental en un cinema artesanal i intuïtiu, que persegueix les formes de la meditació en la construcció del relat audiovisual.\nMés informació sobre el cinema de Caldini aquí.\nValdediós, Elena Duque, 2018, Espanya, 3’11”.\nLa hispanoveneçolana Elena Duque combina la programació i la docència amb la creació de peces audiovisuals que animen imatges analògiques mitjançant el collage i la intervenció pictòrica. A Valdediós, l’estudi d’un lloc –un monestir, un mur, un cavall, un camí– és subjacent a la manipulació accelerada de les seves imatges que, afectades per la pintura, obren una porta cap a un altre univers.\nElena Duque presenta les pel·lícules que té a l’Axiu Xcèntric aquí.\nImpresiones en la alta atmósfera, José Antonio Sistiaga, 1988, Espanya, (fragment 2’).\nJosé Antonio Sistiaga és un dels principals exponents de la denominada «animació sense càmera» en el context basc i nacional espanyol. La seva pràctica de manipulació directa del cel·luloide es caracteritza per la construcció de films íntegrament pintats a mà. Impresiones en la alta atmósfera és un poema visual en 70 mm on la visió imaginària d’un cosmos en mutació constant convergeix amb retalls de l’avantguarda iconoclasta d’Oteiza.\nUn Sourire, Aurora Gasull, Espanya, 7’20”.\nAnimadora i violoncel·lista, la catalana Aurora Gasull Altisent parteix del so harmònic com a tema des d’on pensar la imatge abstracta. En Un Sourire l’autora se submergeix en el llenguatge sinestèsic del compositor i ornitòleg Olivier Messiaen, per acompanyar amb masses de colors radiants i composicions geomètriques el discurs íntim de la melodia.\nVisión intertropical, Adriana Vila Guevara, 2018, Espanya, 5'.\nAdriana Vila és una creadora, docent i antropòloga veneçolana establerta a Barcelona, cofundadora del laboratori cinematogràfic independent Crater-lab. A Visión intertropical aborda un dels seus principals interessos: la materialitat del cinema explorada a través de formats analògics fotoquímics. A partir de la peça Viewing Machine de l'artista Olafur Eliasson, compon una realitat geomètrica en una defensa de la multiplicitat de mirades davant del que és hegemònic i de la perspectiva única.


Sobre nosaltres – KILOtela\nKILOtela és la marca comercial registrada, propietat de l’empresa tèxtil Miró Torres S.L., fundada l’any 1969 a Igualada, població de referència de la indústria tèxtil durant dècades.\nEls nostres inicis van ser la recuperació tèxtil a partir de la classificació i venda de residus tèxtils, que després del seu processat, s’utilitzen a la indústria de l’automòbil, paperera i a la neteja industrial.\nEl coneixement del mercat ens va permetre reenfocar la nostra activitat: reaprofitar i allargar la vida útil dels teixits de la indústria de la moda.\nSóm una empresa familiar de tercera generació que ens dediquem a la venda de tot tipus de teixits −moda i decoració−, i de roba de la llar, al major i detall. Estem especialitzats a la venda per quilos.\nDisposem d’una gran varietat de teixits de: moda, Carnaval, Patchwork i manualitats, infantils i de decoració, així com també, proveïm de roba confeccionada per a la llar.\nDesprés de la democratització de la peça de vestir per les grans corporacions, KILOtela pretén disposar tot tipus de teixits a l’abast de tothom.\nEstem especialitzats en el mercat dels estocs, partides, desclassificats, mostraris i dels outlet y excedents de fabricants, confeccionistes i marques. Es tracta de teixits residus pre-consumidor de la indústria de la moda que acabarien a l’abocador. Fins i tot anem més enllà i sanejem les tares/defectes d’estampació dels teixits de fabricants que no arribarien al consumidor final.\nBona part dels nostres productes els adquirim a pes i, per tant, els venem a pes. Aquesta és la raó de la nostra marca KILOtela.\n“in vino veritas” és un proverbi llatí, el significat del qual podria traduir-se com «en el vi hi ha la veritat». A KILOtela afirmem:\nEls productes que oferim, de gran qualitat de construcció i disseny, són importats directament des dels fabricants. Per això, el preu que oferim no té competència. Et beneficies tu i la nostra malmesa Terra.\nEl moment en què vivim, la roba de vestir low cost s’imposa i dicta la fast fashion. A KILOtela posem a la teva disposició els deadstocks i apostem per la slow fashion, el handmade, el fes-ho-tu-mateix i la customització de les peces de vestir.\nA KILOtela, a més de donar nova oportunitat a retalls descartats de fabricants i confeccionistes, també apostem pels teixits reciclats, tant de polièster com de teixits naturals (cotó, lli), que tanquen el cicle de la economia circular.\nL’objectiu és assolir la màxima eficiència dels recursos i l’extensió de la vida útil del producte a la indústria de la moda.


Olivier Clément | Col·lecció RENT\nDídac P. Lagarriga, responsable de la secció setmanal “Consciència d’ara”, diari Ara.\nEtiquetes: Ara, Dídac P. Lagarriga, Olivier Clément\nRescensió a Qüestions de Vida Cristiana del llibre ‘Fer del món eucaristia”\nEL NÚMERO 248 DE LA REVISTA MONTSERRATINA REPRODUEIX UNA RESSENYA D’EMILIA BEA SOBRE EL LLIBRE D’OLIVIER CLÉMENT\nOlivier Clément (1921-2009) és, sens dubte, el pensador contemporani que més ha contribuït a donar a conéixer l’Ortodòxia en els països d’Occident. Amb un llenguatge poètic i simbòlic, amarat d’un profund sentit ecumènic, el teòleg francés ajuda l’Església a «respirar a través dels seus dos pulmons: Orient i Occident», en expressió afortunada de Sant Joan Pau II. Nascut a un petit poble occità, al si d’una família agnòstica, Olivier Clément coneix el cristianisme a través de dos grans teòlegs laics ortodoxos provinents de l’emigració russa –Vladímir Losski i Paul Evdokimov– i de les lectures de les obres de Nikolai Berdiàiev i Dostoievski. A l’edat de trenta anys es converteix i es bateja en l’Església Ortodoxa Russa. Professionalment es dedica a la docència tant en instituts de secundària, on imparteix l’assignatura d’Història, com en l’Institut de Teologia Ortodoxa Saint-Serge de París. És autor d’una trentena de llibres i de multitud d’articles de caràcter teològic, espiritual i històric.\nFer del món eucaristia recull cinc treballs publicats en el monogràfic que li va dedicar l’any 2009, amb motiu del seu traspàs, la revista francesa de l’Ortodòxia Contacts, de la qual en fou director. Alguns d’aquests treballs eren textos inèdits, mai publicats. Els articles van precedits d’un estudi introductori del professor de l’Institut Saint-Serge, Michel Stavrou. Sota el títol «Notes autobiogràfiques» es recullen reflexions inèdites de caràcter personal de l’autor en les quals narra diferents episodis autobiogràfics com ara la seua amistat amb el Papa Joan Pau II i amb el Patriarca Atenàgores. El treball «La força immensa de la Nativitat» ens acosta a la profunditat i bellesa de la litúrgia bizantina del temps de Nadal, la qual «insisteix en l’antinòmia que està en el cor de la Revelació: el Déu il·limitat es limita, la Paraula del Pare es fa infant petit, mut, gitat en una menjadora, entre animals». La narració «Una nit de Nadal» és un dels escassos textos de creació literària del teòleg francés, possiblement de caràcter autobiogràfic. «La salvació hui i el problema de l’esperança», recull una conferència de Clément impartida l’any 1973 en el centre ecumènic d’Hainaut (Bèlgica). Per últim, l’obra finalitza amb l’article que dóna títol al llibre. En paraules de l’autor, «fer del món eucaristia és necessitar, sense relativisme ni sincretisme, de tots els paisatges exteriors i interiors, de totes les cultures, de tot el que envolta l’home, sense altre criteri que la seua unió en Crist, verdader Déu i verdader home. Fer del món eucaristia és també, abans de res, quotidianament, saber descobrir la llum de Déu en el rostre dels altres. Car el cristianisme és la religió dels rostres.»\nEl llibre va precedit d’un pròleg del professor de la Universitat de València i prevere, August Monzon, en el qual descriu la influència espiritual d’Olivier Clément entre determinats cercles de cristians de València sensibles a l’ecumenisme i al diàleg fe-cultura. Fruit d’aquesta influència és la publicació en editorials valencianes d’alguns dels escassos textos de l’autor que tenim a l’abast en la nostra llengua: el llibre Tres pregàries. El Parenostre. La pregària a l’Esperit Sant. La pregària penitencial de sant Efrem (Saó, 1996) i l’obra que ara comentem. En paraules de Monzon, «Olivier Clément segueix testimoniant la força transformadora de la Resurrecció, ara des d’una comunió dels sants més lluminosa i activa».\nEtiquetes: Emilia Bea, Olivier Clément, Qüestions de vida cristiana\nPròxima presentació a Barcelona del llibre d’Olivier Clément ‘Fer del món eucaristia’\nDIMECRES, 21 DE MAIG (19.45 h), A L’ESGLÉSIA ORTODOXA DE BARCELONA\nEtiquetes: Olivier Clément


Albert Castellanos: Innovació de crisi\nUn dels tòpics més suats de l'economia de butxaca - de la càtedra de Karlsruhe que diria un bon amic, però no per això menys certs - ens diu que en temps de crisi cal innovar més que mai. És evident que una cosa és el que caldria fer i l'altra el que moltes empreses acaben fent.\nFa cosa d'un mes que en el marc de la presentació de l'estudi de l'OCDE sobre el sistema d'innovació català, Joaquim Oliveira, cap de la divisió de polítiques de desenvolupament regional d'aquest organisme internacional, ens deia que la innovació en temps de crisi era més atractiva ja que oferia taxes de retorn més altes. L'actual caiguda de la demanada feia que la inversió en innovació fos més barata i, en conseqüència, més rendible.\nLes dades del 2009 de l'Innobarometer, primeres dades sobre el comportament innovador empresarial a la UE en any de plena crisi econòmica, no sembla que donin gaire crèdit a aquest major atractiu - o no és la raó que té més pes a l'hora de determinar el comportament de les empreses -. Tal i com mostra la gràfica elaborada pel Servei d'Estudis de la Caixa a l'Informe mensual d'aquest mes, en la majoria d'estats europeus són majoria les empreses que han reduït la seva despesa en innovació (barres blaves) respecte les que l'han augmentat (barres grogues).\nSi ens fixem en aquells estats que presenten un millor balanç - com Suècia, Finlàndia, Suïssa o Dinamarca - podem inferir fàcilment que són els mateixos que compten amb un millor punt de partida. Fins a quin punt, doncs, la innovació té efectes acumulatius en base a un millor coneixement de l'expectativa de retorn de la inversió ? Probablement ens indiqui que el canvi de paradigma de creixement demanda un impuls encara més decidit per part dels estats que no han fet els deures i que han fonamentat el creixement dels últims anys en economia especulativa.\nPublicat per Albert Castellanos a 10:57


Ajuntament de Benicarló: Focus Pyme aposta per l'activació econòmica del Baix Maestrat amb les III Jornades Actiben\nFocus Pyme aposta per l'activació econòmica del Baix Maestrat amb les III Jornades Actiben\nEl Magatzem de la Mar de Benicarló acull avui dijous 12 i demà divendres 13 de maig l'esdeveniment Focus PIME 'Activació econòmica en clau comarcal' dins del qual s'emmarquen les III Jornades Actiben, orientades a impulsar la dinamització comercial d'empreses, persones autònomes i emprenedores de les comarques del nord de la província de Castelló.\nLa trobada d'avui és la primera dels tres esdeveniments territorials de Focus PIME que tindran lloc a la província de Castelló durant aquest any. A la inauguració hi han participat l'alcaldessa de Benicarló, Xaro Miralles; la directora general de l'Institut Valencià de Competitivitat Empresarial (IVACE), Júlia Company; el diputat de Promoció Econòmica de la Diputació, Pau Ferrando; el responsable del Departament d'Internacionalització de la Cambra de Comerç, Joaquín Andrés; i el director de CEEI Castelló, Justo Vellón.\nAquesta trobada està organitzada pel Centre Europeu d'Empreses innovadores (CEEI) de Castelló i l'Ajuntament de Benicarló amb el cofinançament de l'IVACE i pretén convertir el Magatzem de la Mar de Benicarló en punt de trobada d'aquelles empreses i altres agents econòmics orientats al creixement mitjançant la innovació col·laborativa.\nEls objectius d'aquests dos dies de jornades passen per donar suport a la participació dels agents econòmics i socials de les comarques per cercar noves inversions, contactar amb possibles socis estratègics i donar difusió a les iniciatives de l'ecosistema emprenedor de les comarques del nord de Castelló.\nL'alcaldessa de Benicarló, Xaro Miralles, ha subratllat la necessitat de «donar tot el suport, des de les institucions, i facilitar al màxim la implantació d'iniciatives econòmiques i socials encaminades a la creació d'ocupació». Miralles també ha destacat la importància d'«adaptar la formació a les necessitats de les empreses per aconseguir una major ocupabilitat i més competitivitat».\nPer a la directora general de l'Ivace, Júlia Company, «esdeveniments com aquest són necessaris per a enfortir les empreses, fomentar la innovació, millorar la competitivitat de les empreses i afavorir la cooperació entre elles».\nEn aquest sentit, Company ha reiterat el suport de l'IVACE i la Conselleria d'Economia a l'emprenedoria innovadora «com a motor de canvi del model productiu».\nPer la seua banda, Justo Vellón ha destacat la recuperació de la presencialitat plena com un dels valors d'aquestes jornades i ha subratllat que s'han dissenyat «pensant en la màxima utilitat per als assistents» a partir de l'anàlisi de les necessitats concretes del territori, alhora que ha agraït la implicació de l'Ajuntament de Benicarló i Accionate.\nEl diputat de Promoció Econòmica, Pau Ferrando, ha qualificat la província de Castelló com una «terra d'emprenedors» i ha remarcat que «en aquesta situació que vivim que no sabem fins a quin punt ens afectarà [en referència al conflicte bèl·lic a Ucraïna] , són imprescindibles jornades com aquestes per fomentar la comunicació i enfortir llaços entre empreses».\nFinalment, el responsable d'internacionalització de la Cambra de Comerç, Joaquín Andrés, ha remarcat la importància de «remar junts» i ha apel·lat a la necessitat d'«unificar esforços i recursos perquè la zona tinga un millor posicionament de marca», en referència a la zona nord de Castelló.\nEl programa inclou un interessant ventall de conferències i taules rodones, la primera de les quals ha anat a càrrec avui dijous de Xavier Molina, director de la Càtedra de Transformació del Model Econòmic de la Universitat Jaume I, que ha parlat sobre 'Factors imprescindibles per a una clusterització territorial d'èxit'. Amb anterioritat, Francisco Javier Mínguez, cap de l'Àrea d'Empreses i Associacions d'IVACE, ha dissertat sobre el finançament de pimes i projectes d'empresa per part de l'Institut.\nPer la seua banda, el cap de Programes i Serveis Europeus d'IVACE, Rafael Escamilla, ha aprofundit en els serveis a les pimes. El moment actual de l'associacionisme és protagonista d'una altra de les taules rodones d'avui.\nAquesta tarde, el programa començarà amb una presentació de projectes emprenedors i empreses de la comarca, seguida de diverses ponències sobre les ajudes a l'emprenedoria en Economia Social i des de la Universitat. Tot seguit, una taula redona se centrarà en els suports de l'emprenedor i en la col·laboració de les institucions en aquest objectiu.\nDemà divendres, després d'un Open Meeting amb agents de l'ecosistema emprenedor del nord de la província es presentaran experiències reals d'organitzacions de networking, i també es desenvoluparan activitats en paral·lel de suport a emprenedors, a càrrec de Secot, ADL Benicarló, AESAL-CV, Cambra de Comerç Castelló, CEEI Castelló, Diputació, Fevecta, Reinventhadas, UJI (Càtedra Increa) o Vinaròs-Vinalab.\nUna altra activitat grupal sobre localització de clients per part d'Accionate, Suport i Treball donarà pas a una taula redona sobre networking, abans de la clausura de la trobada.


Camp Base: Què és i què no és un disseny educatiu gamificat? | Fundacio Bofill\nActes > Camp Base: Què és i què no és un disseny educatiu gamificat?\nAquest seminari forma part del projecte Educació Demà i té com a objectiu explorar una de les tendències de canvi en educació identificades pel projecte: la gamificació.\n- Gamification and creativity development made simple!- Educació Visual i Plàstica, Creativitat i Anglès al Cicle Superior de Primària i Secundària, de la mà de Christian Negre Walczak, docent a primària i secundària (21st century teacher).\n-Joc de Trons: d'esclaus a reis - Gamificant el temari de 2n d'ESO, per part de Natxo Maté Puig, professor de Ciències Socials a Secundària.\n-Conspiració intergalàctica - Un exemple de gamificació a educació superior, de Pere Cornellà Canals, mestre, pedagog i professor a la menció en TIC al grau en Mestre de la UdG.\nEls assistents podran participar activament en el debat a través d’una dinàmica de gamificació ràpida per tal d’establir els reptes d’aquesta tendència. Per últim es presentaran diversos jocs que podran ser exemples inspiradors sobre gamificació educativa a les aules.\nEl seminari obert es podrà seguir en directe per streaming a través del web de la Fundació Jaume Bofill, i també via Twitter @FundacioBofill amb el hashtag #Edudema.


Premi Àlex Lliteras al 'Barçagate'\nPremi Lliteras al 'Barçagate'\nEls periodistes Sique Rodríguez, Adrià Soldevila i Sergi Escudero guanyen la primera edició del guardó de periodisme esportiu\nJusto Ruiz, els guanyadors del premi (Adrià Soldevila, Sergi Escudero i Sique Rodríguez) i Roger Lliteras.\nActualitzada 05/11/2021 a les 11:03\nEls periodistes Sique Rodríguez, Adrià Soldevila i Sergi Escudero, que van destapar a SER Catalunya, el cas conegut com a Barçagate són els guanyadors de la primera edició del Premi Àlex Lliteras de periodisme esportiu, tal com es va conèixer ahir en una cerimònia de premiació al Centre de Congressos d’Andorra la Vella. En un acte emotiu conduït pel periodista Gabriel Fernàndez es va repassar la trajectòria de Lliteras, i també es va debatre sobre l’estat de la professió i el futur del periodisme amb l’aparició de noves plataformes, abans que el fill d’Àlex Lliteras, Roger, va fer entrega del guardó a Rodríguez, Soldevila i Escudero.\nEls tres periodistes van descobrir les actuacions presumptament irregulars de l’anterior junta directiva de l’FC Barcelona presidida per Josep Maria Bartomeu, que havia contractat l’empresa I3 Ventures per crear estats d’opinió a les xarxes socials favorables als dirigents i difamar futbolistes blaugrana i persones contràries a la junta directiva. SER Catalunya va demostrar que els comptes a les xarxes socials on s’havia difamat noms com Gerard Piqué, Leo Messi, Xavi Hernàndez, Carles Puyol, Pep Guardiola, Víctor Font o Jaume Roures, pertanyien a I3 Ventures, tot i que des del primer moment el club blaugrana va negar ser conscient d’aquestes difamacions. Els periodistes també van demostrar que els màxims responsables del club van fraccionar els pagaments en diverses factures per tal d’evitar els mecanismes de control intern.\nLa informació explicada per Rodríguez, Soldevila i Escudero va comportar la dimissió de sis dels 19 directius de l’FC Barcelona i la presentació d’una moció de censura contra Josep Maria Bartomeu, que va acabar finalment amb la dimissió de l’expresident abans que es votés. El cas es troba actualment judicialitzat i alguns dels responsables, entre els quals el mateix Bartomeu, van ser detinguts i van haver de passar una nit a comissaria, acusats d’administració deslleial i de corrupció en els negocis.\nEl guardó, dotat amb 5.000 euros, va ser creat el juny passat per part del Govern, el BC MoraBanc Andorra, el Diari d’Andorra i Ràdio i Televisió d’Andorra, per reconèixer l’excel·lència en l’àmbit del periodisme esportiu i recordar la figura de Lliteras.\nAbans de l’entrega del premi va celebrar-se el col·loqui Influents o Influencers? amb les periodistes Olga Viza i Carme Barceló, i amb la presència també telemàtica de Gerard Romero i Siro López. Durant la conversa va parlar-se del present i futur del periodisme i es va debatre com pot afectar l’aparició de noves plataformes com Twitch.\nGUANYADORS DEL PREMI DE PERIODISME ESPORTIU ÀLEX LLITERAS\nSIQUE RODRÍGUEZ, ADRIÀ SOLDEVILA I SERGI ESCUDERO\n“La gent vol masturbació i no informació”\nSique Rodríguez, Adrià Soldevila i Sergi Escudero van destapar l’escàndol del Barçagate i són els primers guanyadors del Premi Àlex Lliteras de periodisme esportiu.\nCom arrenca tot?\nA. S.: Des del 2018 investigàvem perquè havíem vist coses estranyes a les xarxes socials i vam sospitar.\nA. S.: El Barça va cometre un error perquè va fer públic un informe d’una empresa, I3 Ventures, on es deia que les xarxes anaven contra el Barça. Vam veure que l’empresa estava vinculada amb difamacions a les xarxes a Sud-amèrica. El club ho negava tot i el 2020 ens arriba la documentació.\nJa a la SER?\nS. E.: No, a un mitjà digital, i quasi investigàvem el tema com a hobby perquè mai vam plantejar on ho publicaríem.\nI apareix Sique Rodríguez.\nS. E.: Els indicis creixen, i vèiem que hi havia una base sòlida. Després entrem a la SER per fer un podcast i encara no li havíem dit res, però obtenim la informació i la compartim amb ell.\nQuè els diu el Barça?\nS. R.: Vam parlar amb els implicats, sabien que teníem els documents i que ho publicaríem, i vam demanar la seva versió.\nVan tenir pressions?\nS. R.: De no poder dormir, no, però ens deien que al Barça li faria mal o que no era tan important. Va ser més senzill del que podria semblar perquè teníem els documents.\nVan tenir dubtes de com gestionar una informació així?\nS. E.: Teníem clar que no podíem dir res que no tinguéssim totalment certificat, i havíem de mesurar molt bé les paraules.\nS. R.: Quan tens una informació delicada has d’aplicar el criteri de prudència, i en cas de dubte fer un pas enrere. Vam explicar la informació i a partir d’aquí es va fer gran la bola.\nQuan s’adonen de la dimensió que pren el cas?\nA. S.: N’hi ha diferents, la periodística, la de difusió mundial que arriba perquè implica Messi o Piqué, o la moció de censura, o la detenció de Bartomeu i el procés engegat.\nS. R.: Sabíem que era una bomba informativa, però crec que va agafar força perquè el Barça va fer un comunicat negant-ho i ens va deixar en safata presentar les proves.\nQueda molt per sortir encara?\nS. R.: Crec que sí, però algunes coses no les sabrem mai. Ens vam quedar amb la sensació que alguna cosa hi ha.\nNo és el primer premi que guanyen.\nS. R.: El més important per mi és el reconeixement de la professió perquè només els periodistes saben què és picar pedra, però nosaltres al·lucinem i fins i tot de vegades comentem que potser no és per a tant.\nÉs també un premi a una manera de fer periodisme esportiu?\nS. E.: Sí, sembla que és el germà lleig i és poc seriós, i que es reconegui una investigació així hauria de ser un honor per a tota la professió.\nS. R.: I demostra que des del periodisme esportiu es poden treure coses que transcendeixin.\nPer què hi ha tan poca investigació al periodisme esportiu?\nS. R.: Com va dir Ramón Besa, molta gent volt masturbació i no informació. Seguir l’actualitat d’un equip, plorar derrotes i celebrar victòries, i el periodisme esportiu no ha de ser només això. A més, per treure notícies fa falta temps, això són diners, i és en el que no tenen ganes d’invertir moltes empreses.\nQuants cops els ha demanat el Barça la font d’informació?\nA. S.: Creien que havíem intervingut mails o érem hackers.\nS. E.: Crec que encara busquen.\n#4 Premis foranis\nManel va dir..Potser és que han d'anar a fora perquè el periodisme que es fa a Andorra no pot rebre cap premi de res.\nDoncs millor no establír "premis"\nPremis per foranis va dir..Caja, em pensava que era pels periodistes i l'esport del pais. Que ens importa el Barçagate que, per altra banda no ha parat de ser des del seu inici,???? Llàstima que porti el nom del nostre estimat Alex, aquest premi!\nPotser és que han d'anar a fora perquè el periodisme que es fa a Andorra no pot rebre cap premi de res.\n#2 Premis per foranis\nCaja, em pensava que era pels periodistes i l'esport del pais. Que ens importa el Barçagate que, per altra banda no ha parat de ser des del seu inici,???? Llàstima que porti el nom del nostre estimat Alex, aquest premi!\nUn altre premi amb ínfules de grandesa. Als de fora, per variar. El nostre estimadíssim Alex no s'ho mereix. Sou més de poble...,... de fet no sabeu ser de poble.


POLÍTICA - 18/09/2019 08:56 / Redacció\nVÍDEO: Obliguen una nena a cantar-li el 'Cumpleaños Feliz' a Letizia i acaba plorant\nTots sabem que la Reina Letizia té un caràcter complicat. Es porta a matar amb els seus sogres i les seves cunyades i la seva relació amb el Borbó no passa per un bon moment. Entre molts escàndols destaca el de la Catedral de Palma de Mallorca, durant el diumenge de Rams, en què ella i la seva filla gran va humuliar la seva sogra i àvia.\nDes d'aquest diari us vam EXPLICAR AQUI les raons per les quals no duu l'anell de compromís. Uns menyspreus a la família i a l'opinió pública que s'han augmentat quan ha fet plorar una nena petita a qui l'han obligat a cantar-li el "Cumpleaños Feliz". Ha estat a Torrejoncillo, a Cáceres. Es pot veure en el vídeo que acompanya aquesta notícia i que ha estat editat i publicat pel diari El Nacional.\nLes llàgrimes de la nena demostraven que la seva interpretació del Cumpleaños Feliz no era espontània i ho estava fent obligada. De seguida, Letizia s'hi va acostar i en un acte de compassió li va acaronar la cara.\nParaules clau: NENA CUMPLEAÑOS FELIZ LETIZIA PLORANT


setembre 2017 | Institut a la Sagrera\nAmb el nou curs seguim cap a l’institut\n#instialasagrera comença el curs carregat d’energia i amb tanta embranzida que anirem #patinantcapalinsti. També es mantindran les trobades de #teiximinstitut. De ben segur que ambdues propostes ajudaran a tenir un nou institut públic a La Sagrera.\nL’arribada del curs escolar ens recorda que hem de continuar demanant un nou institut públic a la Sagrera, som les famílies les que hem de demanar un nou institut, públic i de qualitat a les adminstracions. Fem sentir la nostra veu!\nAquest estiu, algunes famílies han fet arribar el nostre crit #instialasagrera arreu, s’han desplaçat a diferents indrets i s’han fotografiat amb la samarreta o la xapa de l’institut. Així doncs, amb l’etiqueta de #feminstitut hem pogut fer castells de sorra o refrescar-nos amb un salt d’aigua.\nContinuaran les enganxillades de #teiximinstitut, on diferents persones es troben per teixir materials per promocionar l’institut de La Sagrera: bolsos, moneders, roses…\nDes de l’abril un grup de famílies es troben per patinar plegades i demanar un nou institut públic per a La Sagrera. Amb #patinantcapalinsti es pretén donar a conèixer la nostra campanya, que té el suport de l’Associació de veïns de La Sagrera i de la Coordinadora d’AMPES de Sant Andreu. Ben aviat el col·lectiu de patinadors farà una nova trobada. Recordeu que si us hi voleu afegir només cal que porteu la vostra samarreta de #feminstitut.\nTot plegat, són accions per fer sentir el nostre crit: Volem un nou institut públic a La Sagrera!\nAmb el nou curs seguim cap a l’institutIrene2017-09-17T23:19:58+00:00\n© Copyright 2016 - | Institut a la Sagrera diseny ecomunica


La línia 52 - Geofumadas\nLa línia 52\nmaig, 2011 Oci / inspiració\nEren les 4 de la matina, després d'una perllongada conversa que semblava no tenir final. veintipico anys després, -si lazima nyeupe au-, les casualitats i la màgia per molts satanitzada de les xarxes socials havien fet realitat un miracle gairebé sortit de la enciclopèdia Tlön.\nLa xerrada va iniciar com qualsevol conversa adulta a això de les 10 de la nit:\n-Que gust trobar-te, tant de temps després ... bla, bla, bla\n- ... Sí, no l'he vist. A aquest sí, crec que viu als Estats Units ...\n- ... saps qui va morir, aquell que li deien pet ressentit ... jajaja, bla, bla, bla.\n-Sí. No, Gay? ... No et crec !, que desaprofitament ...\n23 línies van ser suficients per entendre que hem estat desconnectats, que som conseqüència de les circumstàncies. Després la xerrada va canviar d'estrofa encara que no de cor:\n-I que fas?\n-Jo també vaig estudiar Batxillerat, després em vaig anar per ... bla, bla, bla.\n47 línies buides, com la conversa que tindríem amb un ex company de feina o una trobada casual a l'avió per intercanviar milles per saliva.\nPerò la línia 52 va canviar totalment el codi:\n-Que temps aquells ...\nEl recorregut va iniciar en aquest sector del nostre disc dur, que la desfragmentació no pot tocar, vermell i amb una letrecilla B. Després es va barrejar entre record i conversa com a mapa mental en fils lleugerament connectats, a partir del seu primer somriure en aquell saló d'Activitats Pràctiques, quan el enformador es va anar en el meu dit índex; i mentre el més grandulón es desmaiava amb la sang sobre el carret de fusta, ella es va treure la bincha negra que feia servir com a diadema i en un moment va tallar la fugida de sang i va cobrir el meu dit.\nAquella mirada hauria quedat en la meva memòria per sempre, bonica, de galtes blanques i el seu somriure temorosa, amb un salvatge floc de cabells cobrint-li la cara a falta de la bincha i el seu ull mirant-me gairebé amb la cella esquerra. No podia recordar-la amb una altra roba que no fos la seva camisa blanca i faldilla de paletones blaus, però no ocupava recordar alguna cosa més perquè l'amor en aquests temps era als ulls -en aquests primers dies, és clar-.\nAquest dia va ser màgic, mentre la Senyo Selva em mirava el dit a infermeria meu record estava en aquella mirada, i la forma com feia el seu bec en dir:\n-Premeu aquí, més fort.\nAquella nit, després de fer tasques en saló d'estudis em vaig ficar al llit a la tarima i va ser impossible llevar-me la cara del meu record. Tancava els ulls i la veia al cel fals del sostre, els obria i s'esvaïa en un to boreal pixeleado; vaig sentir bonic pensar-hi, i vaig tenir un somni estrany en què la veia somriure de costat a la llunyania, en un capvespre que de RGB #DDA0DD a l'horitzó es decantava a les galtes i es dissimulava en densos núvols tirant com a siena torrat.\nL'endemà tot semblava tornar a la rutina. La classe d'Estudis Socials amb la seva enutjosa pregunta de la primera hora, mortals nervis per ser el pròxim, que s'esgotessin les preguntes fàcils, estrès per un presumit estudiós que semblava sabérselas totes i unes tremendes ganes d'orinar que provocava la sarcàstica rialla de la professora Élida. després va passar Bocho amb la classe de Matemàtiques, i llavors em va arribar un paperet de tres cadires davant, doblat sense gaire gràcia:\n-Bon dia el meu pacient, com està el ditet.\nVaig aixecar la mirada, i ella em fotografio amb la cua de l'ull al moment que em va fer un lleu somriure sense Azimut de 32 ° 27 'i 42.77".\nLlavors vaig ser conscient del que era estar enamorat. Vaig respirar entretallat, no aire sinó una barreja de ganivets que van travessar la meva faringe, esbocinant el nus de la meva tràquea i pasconearon meus pulmons en espectacular fuetada. Era fatal però al mateix temps suculent, sentia que la seva mirada estava en la meva sang, i sense més volta li vaig contestar el paperet.\n-Està millor, grasias a algú.\nNo em va contestar, no em va tornar a veure en tot el matí. Vaig tenir por que no li hagués arribat, em vaig sentir una terrible idiota, al grau que vaig oblidar totalment el que havia contestat.\nPerò l'amor en aquests dies toca la porta una sola vegada; després com el Governador de Los Angeles, torna amb tot i camió a derrocar-la. Just això va succeir en la jornada de la tarda, quan ella molt seriosa em va demanar prestat el quadern d'anglès, i m'ho va tornar amb una carteta doblegada artísticament, pasteleada per sobre amb ratlladura de llapis de color, amb dues lletres inicials barrejades que definitivament deien que era per a mi. La vaig guardar a la butxaca i vaig suportar desesperat les tres hores que em van semblar una eternitat, amb cops al cor, picor a les costelles i una barreja d'erecció amb grans ganes d'orinar. Aquell va ser l'inici d'un anar i venir de cartitas en què gastava una hora a escriure l'ànima, mitjana en tornar-la a fer amb Larousse en mà i un dia sencer per esperar una resposta cada vegada més comprometedora.\nÉs curiós, eren les 3 de la matinada, i la nostra xerrada era una barreja d'estar adormit recordant un passat fantàstic amb estar despert conversant amenament. Fins a aquest moment, mai parlem de les nostres vides actuals.\nPerò això només semblava ser una seqüència del costat innocent del cor. Vam riure concloure que mai li vaig demanar que fos la meva xicota, i tampoc deixem de ser-ho. No hi va haver seguici, no hi va haver esperes, proves de sinceritat, no hi va haver consultes al coixí, dejunis, tractes, acords ni tampoc un pal de tornada. Mai vam saber el moment que les nostres cartitas van ser prenent una banda metafòric al voltant de temes quotidians però que sabíem sense haver-ho acordat tancaven significats comprometedors; un llenguatge en clau únic, que va néixer amb el ditet i va acabar amb la espumilla fonent en la meva boca ...\nUna espècie d'evasió a l'impossible ens va impedir preguntar coses que no volíem sentir. No ens demanem el número de telèfon mòbil, només el correu, semblava ser suficient i, llavors, a aquella hora de la matinada en què tot just sonen gats a la teulada i xiulets de vigilants passats de moda, vam acordar veure'ns l'endemà en un Expresso Americà de San Pedro Sula.\nVa ser llavors, que em vaig adonar que hores eren, i en la mateixa sensació de feia chorromil anys em vaig banyar dues vegades, em vaig rentar les dents 1, una altra i una altra, vaig fer gàrgares amb el esbandida iodat i em vaig gastar gairebé quaranta minuts amb la gelatina davant del mirall per disminuir els cabells blancs de la vida. Nervis, incomoditat, desesperació, tal com en aquells dies; vaig tenir la intenció de enviar-li un missatge més però em vaig penedir davant la por de descompondre la cosa o la sensació que fos interceptat per algú més ... algú més ... una altra persona ...\nEm vaig dormir un parell d'hores, en un somni entretallat. Era una estranya sensació de voler sortir corrent i la calma que produïa la mirada d'aquella noia a la pista, amb la punta de la seva llengua fregant suaument el llavi superior. Amb els seus ulls mig oberts, bonics, però anats en l'afany per concentrar totes les papil·les gustatives per discernir la espumilla en umami, O el que quedés d'aquest en un recent petó robat enllà darrere de la casa d'on vivia Laura i Baudilio. I després em despertava i inevitablement recordava els seus ulls tancats, les seves celles frunzides de passió quan ens van donar l'ordre de finalitzar aquest tercer petó, les seves mans pressionant la meva esquena per no deixar-se anar i la pessigolles que produïa la seva mossegada suau en el meu llavi superior ...\nI allí estava jo, assegut a la taula del Expresso, amb la meva segona tassa de Moka quan va caure el missatget que esperava.\n-Estic al parqueo, on ets?\nVaig treure el cap per la finestra i un únic acte Turquesa estava estacionant en reversa.\nmissatge anterior«Anterior Geofumadas | Visitants: | 100 ciutats de 10 països\nsegüent post Problema amb 403 Forbidden errorsegüent »


L’Arnau acull un curs de simulació d’emergències obstètriques | InfoICS\n← Vall d’Hebron realitza 4.200 cirurgies oncològiques des de 1995\nSurten a licitació pública les obres d’ampliació del servei d’Urgències de l’Hospital Dr. Josep Trueta →\nEl curs, dirigit pel doctor Josep Maria Sistac, es realitza al Centre de Simulació de la Facultat de Medicina de la Universitat de Lleida i hi assistiran professionals de diferents hospitals de l’Estat. El curs té lloc en sales que reprodueixen quiròfans i sales de part reals i s’hi utilitzen simuladors d’alta fidelitat i actors per desenvolupar cinc situacions crítiques que permeten la intervenció activa dels participants en el rol de responsables mèdics de les pacients.\nEls casos clínics plantejats són els següents: via aèria difícil en l’embarassada, reanimació cardiopulmonar en la pacient embarassada, hemorràgia obstètrica massiva, preeclàmpsia i eclàmpsia i embolisme de líquid amniòtic.\nEls principals objectius del curs són, principalment, que els professionals d’anestesiologia sàpiguen reconèixer i tractar les principals emergències obstètriques que es puguin plantejar en la seva tasca en una àrea obstètrica.\nLes actuacions es gravaran mitjançant un circuit tancat de televisió i serviran, posteriorment, per a la reunió on es faran les explicacions i anàlisi teòrica i pràctica de les situacions que s’han simulat.\nEl curs tindrà lloc a la Facultat de Medicina de la Universitat de Lleida el proper 7 de maig de 2016 de 10 a 17 hores.\nAquesta entrada s'ha publicat en Notícia i etiquetada amb eclàmpsia, embolisme de líquid amniòtic, Facultat de Medicina de la Universitat de Lleida, hemorràgia obstètrica massiva, Hospital Arnau de Vilanova, preeclàmpsia, reanimació cardiopulmonar en la pacient embarassada, Servei d’Anestesiologia i Reanimació de l’Arnau, simulació d’emergències obstètriques. Afegiu a les adreces d'interès l'enllaç permanent.


Reus per l’autodeterminació\n26 d'octubre de 2007 Independentisme\nDemà hi ha convocat a Reus un fòrum obert al voltant de la següent qüestió: “I després de la sentència del Tribunal Constitucional, què…?”.\nAquest debat és una iniciativa d’un grup de patriotes reusencs, (Jordi Escoda, Anton Baiges, Xavier Bagés, Àlex Borràs, Jordi Huguet), que han organitzat la trobada amb la voluntat d’introduir el tema de l’autodeterminació en l’agenda política. Atès que tenen voluntat de continuïtat s’han constituït com a col·lectiu sota la denominació: reusxautodeterminacio@mesvilaweb.cat. Han convidat com a ponents a Lluís Suñé de l’Entesa de Progrés Municipal, Víctor Terradellas de la Plataforma per la Sobirania, Gerard Nogués de la CUP, Uriel Beltran de l’Esquerra Independentista, Alfons López Tena del Cercle d’Estudis Sobiranistes i a mi mateix en nom del Fòrum Català pel Dret a l’Autodeterminació. Demà ens trobarem a les onze del matí a la societat “El Círcol” per mirar de donar resposta a l’interrogant que dona nom al col·loqui.\n4 Respostes a "Reus per l’autodeterminació"\n26 d'octubre de 2007 a les 13:16\nNo hi participa la Plataforma pel dret de decidir i sobirania i progrés?\n26 d'octubre de 2007 a les 13:49\nMiraré de passar-hi.\n26 d'octubre de 2007 a les 19:41\nEspero que un dels temes que tracteu, a banda de l’essencial que són les línies estratègiques que es plantegen davant la declaració d’inconstitucionalitat dels pocs articles que comporten un autèntic avenç en matèria d’autogovern, finançament i reconeixement de drets de caràcter nacional, crec que serà bo que comenteu el paperàs del poder executiu (socialistes i peperos) en convertir el TC en un circ de tres pistes, on el paper dels magistrats s’ha vist reduït a sicaris d’uns i altres.\nA l’absis, Jaume, fa uns mesos ja vas intentar parlar d’aquest tema en un dels famosos sopars del Joan Carles, i la majoria dels patriotes que esmentaves més amunt ja van aconseguir que fos un sopar més on sempre es parla del mateix. espero que els sis ponents centreu el debat, i no hi hagi excessius contraconferenciats amb excessives ganes de pujar a la tarima dels ponents.


UN ANY DESPRÉS, EL REBUIG AL TIL CONTINUA DE FORMA ACLAPARADORA EN ELS CENTRES. 90% voten en contra ~ Assemblea de Docents de les Illes Balears\nAquests són dies de pressions, que aguanten molts docents i equips directius, per part de certs inspectors que estan disposats a exercir d'autèntics comissaris polítics al servei de la irracionalitat. Persones com Antonio González, Juan Jiménez, Gabriel Timoner, Maria Josep Grau i algun altre intensifiquen aquests dies la coacció cercant que la por actuï com a sedant davant el pronunciament dels claustres contra el TIL. Ens volen negar el dret a la votació secreta, volen llistats dels docents que votin NO al TIL, ens amenacen amb claustres diaris o fins i tot en allargar el procés durant tot el mes de juliol. És cert que alguns directors, cercant defugir el conflicte, han optat per oferir una sortida per la porta del darrera als seus claustres i, a través de mitges veritats i manca d'informació, han aprovat els projectes per via d'urgència. Però aquests dies s'està produint una autèntica rebel·lió contra el TIL. Una rebel·lió tenyida de dignitat i orgull per diversos motius: el primer, per haver estat capaços d'afiançar la lluita i revestir el rebuig inicial d'arguments per l'experiència viscuda. El segon per haver pogut articular una resposta col·lectiva que deixa ben clar que lluny de ser cosa d'un grupuscle radicalitzat, aquesta lluita és la de la major part dels docents i de la societat que ens dóna suport.\nEn la mateixa línia, volem remarcar la confluència dels arguments legals que s'han exposat des de l'Assemblea de Docents amb els que han aportat les associacions d'inspectors i de directors, tant de primària com de secundària. Aquesta coincidència torna a deixar sola a la Conselleria en la seva batalla contra la racionalitat.\nPer acabar, veient que en alguns centres ja s'ha iniciat el procés per organitzar segones votacions davant la negativa del claustre a aprovar el PTIL, volem recordar: que la convocatòria de claustres extraordinaris s'ha de fer amb 48 hores d'antelació; que amb la convocatòria s'ha de presentar una ordre del dia dels assumptes a tractar; que s'ha de comunicar a tots els seus membres i que ha de quedar constància de l'avís; que ha de ser en dia laborable i a una hora que possibiliti l'assistència de tots els membres; que si no es compleixen els requisits formals legalment establerts la reunió es nul·la, així com els acords que s'hagin pogut prendre; i que tota incidència s'ha de demanar que consti en l'acta del claustre. Si en algun dels vostres centres s'han comés irregularitats, no dubteu en posar-vos en contacte amb la nostra comissió jurídica per iniciar l'acció que correspongui. comissiojuridicaad@gmail.com\nLa lluita dels i les docents està essent un exemple de compromís col·lectiu. Cal doncs reafirmar-se i no cedir davant les pressions. Si ens criden, hem de repetir les vegades que faci falta el nostre vot contra els PTIL perquè no es sustenten pedagògicament ni metodològicament.Centres que a data d'11 de juny han dit NO al TIL:\n22 CEIP també han rebutjat el PTIL: Bartomeu Ordines (Consell), Aina Moll (Palma), Gabriel Comas i Ribes (Esporles), Can Misses (Eivissa), Pare Bartomeu Pou (Algaida), Guillem Ballester (Muro), Robines (Binissalem), Marian Aguiló (Palma), Simó Ballester (Manacor), Venda d'Arabí (Eivissa), Binissalem, Rafal Vell (Palma), Sant Bartomeu (Alaró), Son Anglada (Palma), CEIP Rafal Nou, Puig de Sóller, Rotes Velles (Santa Ponça), Es Puig de Lloseta, Nova Cabana (Marratxí), Jaume Fornaris Taltavull (Son Servera), Montaura (Mancor de la Vall) i CEIP Son Basca (sa Pobla).


Restaurant - Parc Infantil - Mascotes - Rocòdrom Ripollès | Carrer Esglèsia 1. 17536 Fornells de la Muntanya Situació en el mapa\nTipus: Lloguer íntegre Persones: 5 Habitacions: 2 Llits: 4 Banys: 2\nA la vessant sud dels Pirineus, en plena Vall de Ribes, trobem Cal Mestre i Cal Coix, a Tosses, dues cases rurals tradicionals a 1300 m d’altitud, amb capacitat per a cinc persones cadascuna.\nLes cases, situades a la part superior del poble, gaudeixen d’unes magnífiques vistes en un entorn de gran bellesa i tranquil·litat. Cada casa disposa de dues habitacions, una zona d'estar-menjador confortable amb llar de foc i televisor, cuina americana totalment equipada i un bany privat. A més, disposen d’internet Wi-Fi gratuït.\nCal Mestre i Cal Coix accepten mascotes.