Ahir va tenir lloc la gala anual organitzada per l'Ajuntament, regidoria d'esports i IMAF als quals volem agrair de veritat aquesta tasca i aquest gran treball que dignifica, reconeix i fa públic l'esforç de tot l'esport que es practica a la nostra ciutat d'Inca . Amb la presència del batle d'Inca, Virgili Moreno, el regidor d'esports, Gori Ferrá i altres membres de l'equip de govern, i presentada per Salvador Soberats, responsable de l'IMAF es va desenvolupar el lliurament de guardons i reconeixements.\nPel que fa al nostre Club:\nCategoria esports col·lectius: Temporada 2016-2017\n1) Equip aficionats 3a Regional Constància : Ascens a 2a Regional. Recullen premi: Jugadors: Julián García, Adrián Bailón, Bartomeu Cabrer i Entrenador: Sebastià Oriol.\n2) Equip Juvenils 1a Regional Constància : Campió de lliga, Ascens a Regional Preferent i Premi a l'Esportivitat Ultima Hora 1r Classificat del seu grup. Recullen Premi: Jugadors: Alex Pons, Nacho Padrón,Joan Cueto i Entrenadors: Biel Coll i Tolo Pons.\n3) Equip Cadetes 2a Regional Joventut Constància: Campió de lliga i Ascens a 1a Regional. Recullen premi: Jugadors: Toni Ripoll i Miquel Àngel Mayol i Entrenador: Xisco Seguí\n4) Equip Infantils 1a Regional Joventut Constància: Premi a l'Esportivitat Ultima Hora 1r Classificat del seu grup. Recullen Premi: Jugadors: Arnau Basso i Llorenç Vallespir. Entrenadors en principi no hi podran esser.\n5) Equip Infantils 2a Regional Joventut Constància: Premi Especial a l'Esportivitat Ultima Hora, Equip més esportiu de tots els equips de futbol base de l'illa de Mallorca. Recullen premi: Jugadors: Marco Mengual, Manu Morales i Entrenador: Juanjo Machado.\nAndrés García Moreno:\nJugador Inquer que va començar al futbol base del Constància i després d'haver estat el millor jugador aleví de Mallorca va fitxar pel RCD Mallorca. Actualment es troba al CF València i a més també ha estat seleccionat amb la Selecció Espanyola sub-15. Un exemple per a tots els joves esportistes d'Inca. Recull premi el padrí d’Andrés García el senyor Víctor Moreno Guillén. Andrés i família són aquests dies a Huesca perquè Andrés juga a un torneig de Nadal allà amb el València.\nCategoria distinció honorífica:\nJardiner afincat a Inca que durant algunes temporades va dirigir el manteniment de la gespa al Nou Camp d'Inca. A partir d'aquí un important currículum l'acompanya havent passat per diferents clubs de primera divisió nacionals i internacionals. Actualment després d'una temporada i mitja en el RCD Mallorca i assessorant les tasques de manteniment al Nou Camp d'Inca es troba altra vegada a l'èlit a un club de la primera divisió xinesa. Benito ha passejat el nom del Constància i d'Inca per tot arreu i ha donat un exemple de superació i progressió a tothom. Recull premi la dona i el fill de Benito: Antònia Riera Catalá i Benito Mateo Riera. Benito fill ve aposta de Múrcia per acompañar a sa mare per recollir aquest premi. Benito pare és a Xina i no ha pogut venir perquè ara té molta feina al seu Club preparant camps de gespa de la ciutat esportiva.


Estudi de Mixnà – Nova Escola Catalana\nJust després de presentar els Deu Manaments al Sinaí, Moisès va tornar a pujar a la muntanya durant quaranta dies. Allà, va rebre les dues tauletes sobre les quals hi havia escrits els Manaments, junt amb «la Torah».\nLa Torah transmesa a Moisès consistia de dos components integrats: la Llei Escrita, que va quedar registrada en els cinc primers llibres de la Torah, i la Llei Oral, que s’havia de transmetre verbalment, de mestre a deixeble.\nRabí Yohanan va dir: El Sant, beneit sigui, va establir una aliança amb Israel sobre la base d’ensenyaments orals. Com està escrit: «Sobre la base d’aquestes paraules Jo he establert una aliança amb tu (Moisès) i amb Israel» (Xemot 34:27).\nLa base de la Llei Oral és la Mixnà, compilada per Yehudà haNasí al principi del tercer segle de l’Era Comuna. Els comentaris i diàlegs dels rabins sobre la Mixnà s’anomena Guemarà, o Talmud.\nEn preparació de la festa de Purim de l’any 5780, al Bet Midraix de la Nova Escola Catalana vam iniciar un grup d’estudi diari de Mixnà, començant pel tractat Meguilà. Un cop acabat el tractat, vam decidir seguir aquest estudi.\nEn un principi vam emular el programa Mixnà Yomit de la Conservative Yeshiva de Jerusalem, traduint al català les explicacions del Dr. Joshua Kulp. Tot i això, a poc a poc anem incorporant altres fonts tradicionals –com per exemple Pirké de Rabí Natán quan estudiem el tractat Avot– i altres treballs, per tal d’ampliar l’espectre i gaudir de la diversitat de la tradició interpretativa Jueva.\nEn aquesta secció es publiquen les mixnaiot que ja hem tractat al grup d’estudi. Si voleu unir-vos al grup, envieu-nos un missatge de correu electrònic o feu servir el formulari de contacte al peu de pàgina.


A l'institut El Foix estrenem pàgina i a partir d'ara aquesta pàgina romandrà inhabilitada.\nPer continuar connectat a la pàgina web del nostre centre, aneu al següent enllaç:\nPÀGINA WEB DE l'INSTITUT EL FOIX\nTALLER DE GRAFITS A L’INSTITUT EL FOIX\nDurant el mes d’octubre i per segon any consecutiu, 21 alumnes de plàstica de 4rt d’ESO de l’Institut Foix han participat en un projecte de sensibilització i “Educació pel Desenvolupament” impulsat conjuntament per l’Ajuntament de Santa Margarida i els Monjos, la Diputació de Barcelona i el mateix institut.\nL’activitat, conduïda per un dinamitzador expert grafiter, ha consistit a reflexionar a l’aula sobre conceptes de respecte, pau, educació en valors i diversitat, plasmant-los en el mur exterior de l’institut. A través de la imaginació, combinació de colors, volumetria i lletres, cada grup ha pogut transmetre les seves inquietuds, il·lusions i preocupacions respecte a aquesta temàtica, que ells com a joves, també viuen dia a dia.\nTant l’alumnat com el professorat i la regidora d’Ensenyament de l’Ajuntament valoren molt positivament aquesta iniciativa perquè amplia les accions previstes dins la ciutat educadora des d’un vessant més integrador i, permet analitzar amb els més joves del municipi la integració de persones de diversa condició, procedència i ideologia, amb la voluntat de comprendre millor les diferències, les distincions i els matisos dins un mateix territori\nAquesta activitat està inclosa en el programa “Coneguem-nos, valorem-nos!” finançat per la Diputació de Barcelona amb l’objectiu de potenciar el diàleg de la Taula Educativa, que també ha incorporat un projecte pilot sobre pressupostos participatiu de cooperació internacional amb un grup d’alumnes del Servei Comunitari.\nSortida de la Castanyada anul·lada\nEl pronòstic metereològic confirma pluges intenses durant la matinada i el matí de demà dimecres.\nPer tant, la sortida de la Castanyada queda anul·lada. Es faran les classes habituals dels dimecres.\nCros escolar Santa Margarida i els Monjos\nTot i els canvis en el circuit a causa de les pluges, un gran nombre d’ alumnes de l’Institut el Foix i alguns professors van participar en el cros escolar de 5 km celebrat el 20 d’octubre al municipi.\nTots els corredors del Foix van quedar molt satisfets dels resultats obtinguts. L’alumna de 4t d’ESO Dúnia Raya es va classificar la primera en la seva categoria cadet amb 30’47”. Eva Sarabia, de 1r de Batxillerat, es va posicionar també la primera en la seva categoria juvenil amb 30’26”.\nCal destacar el suport i la col·laboració dels alumnes i exalumnes, els quals van ajudar en l’organització de la cursa.\nConscienciació sobre els accidents de trànsit entre els joves\nL'alumnat de 4t i de batxillerat han valorat molt positivament l'activitat de conscienciació sobre els accidents de trànsit entre els joves "canvi de marxa". Podeu llegir la notícia en el següent enllaç:\nAvís d'avaria telefònica\nus informem que el telèfon del centre està avariat. Només rebem les trucades que es fan des d'un telèfon fix. Per tant, si necessiteu posar-vos en contacte amb nosaltres feu servir un fix.\nIntercanvi amb Anglaterra 2018\nEls alumnes de 3r ESO han gaudit d’ una experiència inoblidable a Anglaterra. Tota una setmana coneixent una cultura diferent i practicant molt d’ anglès!\nTaunton,Bath, Exeter i l’ estada a l’ institut... Just amazing!!\nesperem que hàgiu passat un molt bon estiu. Us recordem que les classes comencen en horari habitual els següents dies:\nESO: les classes s'inicien el 12 de setembre a les 8.15.\nBATXILLERAT: les classes s'inicien el 14 de setembre a les 8.15.\nActes de graduació 2018\nLes fotos d'actes de graduació 2018:\nActivitats recuperació estiu i calendari proves setembre\nA partir d'avui, en aquest enllaç hi trobareu les activitats de recuperació que heu de fer durant l’estiu i que haureu de presentar al professor de la matèria corresponent el dia de la prova extraordinària de setembre.\nÉs molt important que feu aquestes activitats amb cura perquè us ajudaran a practicar per a l’examen i seran tingudes en compte a l’hora d’avaluar-vos el setembre.


Casado demana il·legalitzar el PDeCAT, ERC i la CUP | Espanya | EL PAÍS Catalunya\nEl líder del PP vol que Sánchez se sotmeti a una moció de confiança\nMadrid 1 OCT 2018 - 16:56\tCEST\nPablo Casado, president del PP, aquest dilluns al Casino de Madrid. Luis Sevillano\nEl líder del PP, Pablo Casado, ha aprofitat aquest dilluns un esmorzar informatiu organitzat per l'Abc en l'aniversari de la celebració del referèndum il·legal de l'1-O, per demanar la il·legalització de les formacions polítiques que donen suport a l'independentisme, en referència al PDeCAT, ERC i la CUP.\n"Sol·licitem la modificació de la llei de partits perquè es pugui actuar ja contra aquells partits o organitzacions a Catalunya que estan encoratjant la violència o fins i tot cridant a la confrontació civil", ha dit reiterant una idea que ja va esbossar en la campanya de primàries per triar el successor de Mariano Rajoy.\n"Quan es va aprovar la llei de partits deien que cremaria Troia, però l'única cosa que va deixar de cremar van ser els caixers automàtics", ha afegit Casado, comparant la il·legalització dels qui no condemnaven la violència del terrorisme etarra amb "partits com ERC o la CUP, que no estan condemnant les agressions" a Catalunya i que tampoc mereixen, ha afegit, ni un sol euro de diners públics. "El president de la Generalitat, Quim Torra, ha creuat una altra línia vermella, dient que cal seguir pressionant, delinquint".\nCasado ha insistit que "és el moment" de tornar a aplicar l'article 155 i de portar-lo més enllà: la intervenció de TV3 i les competències en Educació i Interior. "Què més ha de passar a Catalunya perquè el Govern hi posi ordre?", ha preguntat, adreçant-se a Pedro Sánchez. "Si tingués dignitat sol·licitaria una moció de confiança.\nEl PP ha sol·licitat la compareixença del president del Govern espanyol per respondre per Catalunya o els enregistraments de Villarejo –a les quals es va referir com "la fossa sèptica de la corrupció a Espanya". "La nostra paciència s'ha esgotat. Ara que crec que Pedro Sánchez està de visita a Espanya" –va dir, burlant-se de la durada del seu viatge al Canadà i els Estats Units– és urgent que comparegui.


🥇🥇 Consultoria Responsabilitat Social - Normes ISO\n🥇🥇 Consultoria Responsabilitat Social\nServeis de consultoria Responsabilitat Social\nEls nostres serveis de consultoria de Responsabilitat Social son:\nCertificat de Responsabilitat Social segons les normes IQNet SR10, SA8000 o SGE 21. Integrem els requisits de Responsabilitat Social als Sistema de Gestió.\nAuditoria RSE sobre la gestió de la Responsabilitat Social Empresarial.\nAuditoria SMETA de comerç ètic. L’ajudem a complir els requisits de l’auditoria SMETA de 2 i 4 pilars.\nMemòria de sostenibilitat per elaborar la memòria de responsabilitat social empresarial, d’acord amb la norma GRI.\nOutsourcing estratègic. Externalitzi les tasques de Responsable del Sistema de Gestió de la Responsabilitat Social Empresarial.\nNormes de Responsabilitat Social\nIQNet SR10. Norma que recull les millors pràctiques i recomanacions vinculades amb la Gestió responsable, transparent, sostenible i amb visió internacional a favor del desenvolupament sostenible, i la seva contribució econòmica, social i ambiental.\nForética – SGE 21 de Responsabilitat Social\nAuditoria SMETA – SEDEX i ECOVADIS. Son les les qualificacions de sostenibilitat empresarial més fiables.\nGuía para la Memòria de RSC.\nQuè inclou la Responsabilitat Social?\nLa responsabilitat social és l’obligació que els membres d’una comunitat tenen per preservar les bones condicions de les parts interessades del seu entorn. Té en compte:\nGovern de l’organització. Destaquem que implica disposar d’una Política de responsabilitat social, codi de conducta, política anticorrupció, divulgació d’informació no financera i disposar d’un pla de responsabilitat social.\nPersones que integren l’organització. La Responsabilitat Social Empresarial implica la “Igualtat d’oportunitats i no discriminació”; “Gestió de la diversitat i inclusió”; “Conciliació de la vida personal, familiar i laboral” o “Clima laboral” entre altres.\nClients, donant informació responsable de productes i serveis així com publicitat i màrqueting responsable o potenciar el consum responsable.\nProveïdors i cadena de subministra. Impliquen les compres responsables i el foment de bones pràctiques, mesures de recolzament i millora.\nEntorn social i impacte a la comunitat. Mesura i avaluació de l’impacte social, inclosa la inversió a la comunitat.\nEntorn ambiental. Destaquem que cal tenir en compte la “Identificació d’activitats i impactes ambientals” i la “Estratègia enfront al canvi climàtic”.\nPropietaris o inversors. Un sistema de gestió de responsabilitat social implica el “Bon govern, propietat i gestió” així com la “Transparència de la informació”.\nCompetència. Cal tenir en compte la “Competència lleial” així com la “Cooperació i aliances”.\nAdministracions públiques. Cal assegurar el “Compliment de la legislació i normativa”; “Fiscalitat responsable” així com la “Col·laboració i aliances públic – privades”\nLa RSC es pot integrar en un sistema integrat de gestió amb la certificat ISO 9001, ISO 14001 i ISO 45001.


Responsable de Dones d'Unió de Pagesos\nActualitzada 06/03/2020 a les 17:09\nCom a dones, no volem ser una quota que cal complir en termes de paritat. No volem sentir que ens escullen per ser dona i no per ser bones en els àmbits de presa de decisions en la vida política, econòmica i pública. La nostra opinió i el nostre treball són imprescindibles, com ho som nosaltres com a col·lectiu si volem superar els reptes que se'ns presenten com a societat en els pròxims anys.\nLes últimes setmanes hem vist com el sector agrari europeu, estatal i autonòmic sortia al carrer per reclamar, com fa anys que fa Unió de Pagesos, millores en les condicions de treball i viabilitat de les nostres empreses. Les pageses també hi érem! La nostra lluita és clau perquè, entre d'altres aportacions, som les que garantim el relleu generacional, fixem les famílies al territori, impulsem projectes innovadors i apostem per la sostenibilitat. Un poble sense dones envelleix i desapareix. I què més cal garantir perquè els pobles no desapareguin? Doncs serveis i oportunitats.\nTambé som decisives, probablement, en el repte més important que afrontem ja no com a societat, sinó com a espècie. Em refereixo a l’emergència climàtica. La pagesia estem en el punt de mira. Informacions inexactes i sensacionalistes criminalitzen el nostre sector quan, en realitat, no som el problema, sinó part de la solució. I aquí, les dones hi tenim molt a dir fent pedagogia, promocionant els nostres productes de proximitat i educant els nostres fills en els valors que les nostres àvies inculcaven i practicaven com són l’amor a la terra, l’esforç en el treball, la responsabilitat en l’estalvi, i els valors de la família. Aquests valors són els que ens han fet el que som avui. A elles els hi devem continuar treballant, homes i dones, perquè cap altre 8 de març sigui només “un altre 8 de març”.


Historias Troyanas: Infidels\nLa segueixo aquesta sèrie i m'agrada, tot i que la primera temporada em va agradar molt més...\nNo sé si et passa a tu, però a mi, cada vegada que s'acaba el capítol i es veuen imatges del proper, em deixa com un pel trista, no sé què ho fa. Penso que és l'avanç de nous problemes...\nLa trobo una sèrie prou ben feta. I m'agrada aquest aspecte de les amigues-pinya, sort en tenen les unes de les altres!\na mi la serie m´està agradant molt,la trobe molt moderna,molt en contacte amb la societat actual,m´agrada el reflexe que fa de la dona d´avui tan complexe i tan variat.Ja m´agradaria a mi que la nostra televisió autonòmica tinguera series així,ja;)\nPel que respecta a les imatges del proper capítol,jo ni las veig,perque no vull saber res ;)prefereix la sorpresa.\nDe vegades he arrivat a dubtar de si és posible tindre un grup-pinya com el que ix a la serie,vull creure que sí,al meu cás,els meus amics están repartits,però m´agradaría molt tindre un grup com aquest.En tots el casos,l´amistat és fonamental,al menys per a mi.\nPer cert,Rita,amb quina de les dones te identifiques més?\npotser com sempre que totes tingam un poquet de cada una d´elles,no?\nUi, ara m'ho haig de rumiar això... :-)\nHi penso i en parlem!\nRita,......pren-te el temps que faÇa falta...\nTé bona pinta, quan la fan?\nla fan els diumenges per la nit,pareix que l´hora exacta varia,però hui per exemple la fan a les dotze.


La Diputació de Lleida, dins el projecte Ponent Actiu, impulsa un programa d’activitats adreçat a les escoles per donar a conèixer l’Aiguabarreig Segre-Cinca | Notícies | Espais naturals de ponent\nEn aquest programa es proposen un seguit d'activitats educatives dirigides a alumnes de tots els nivells de Primària que motivin i facilitin l'aproximació al territori.\nL'aiguabarreig Segre - Cinca és un espai eminentment fluvial i de gran interès. S'inicia al riu Cinca al seu pas per la Granja d'Escarp fins a la seva unió amb el Segre, i al Segre des de l'aiguabarreig fins al seu pas per Seròs. Guarda força similitud amb l'aiguabarreig dels rius Noguera Ribagorçana i Segre, amb la diferència que el Segre-Cinca té un caràcter molt més continental. És molt notable el contrast paisatgístic entre la verdor de les riberes i la tonalitat seca i eixuta dels voltants, que, sumat al bon estat ecològic del riu, el fa representatiu dels sistemes naturals aquàtics i riberencs de la depressió de l'Ebre. Presenta alhora una gran diversitat d'ocells, així com algunes espècies d'interès d'altres grups.\nLa proposta inclou dues parts:\nUna sessió a l'aula amb l'objectiu de donar a conèixer l'Aiguabarreig Segre-Cinca i la resta d'espais naturals que hi ha a l'àmbit Ponent, a través dels ocells que hi habiten i la seva interacció amb els elements de l'entorn.\nUna sortida de descoberta a l'espai natural de l'Aiguabarreig Segre-Cinca en la qual s'hi duran a terme dues activitats: un taller ornitològic i una exploració per l'espai natural de l'Aiguabarreig Segre-Cinca.\nPer aquest curs doncs, La Diputació de Lleida oferirà 10 sessions gratuïtes als centres escolars de la comarca del Segrià (amb una previsió d'impacte de 500 alumnes); vetllant l'objectiu principal de difondre i promoure els espais naturals als escolars de Primària amb la finalitat que aprenguin a valorar-los, a preservar-los i augmenti el sentiment de pertinença cap a aquests.\nAquesta actuació es troba cofinançada per fons FEDER, per la Diputació de Lleida i pels municipis de la demarcació, dins del projecte Ponent Actiu, que té per objectiu la posada en valor del seu patrimoni cultural i natural com a destí turístic.


El govern descarta rebaixar-se el sou per dedicar-lo a mesures contra la crisi - Diari de Rubí\nEl govern descarta rebaixar-se el sou per dedicar-lo a mesures contra la crisi\nEls quatre partits de l’oposició, Esquerra Republicana, Ciutadans, l’AUP i Veïns per Rubí han portat al Ple una proposta per rebaixar el sou dels regidors i els càrrecs de confiança i destinar l’estalvi a pal·liar els efectes de la crisi econòmica. Una proposta que també contemplava retallar el 50% del pressupost en representació institucional.\nEl govern, format pel PSC i En Comú Podem, ha votat en contra d’aquesta iniciativa, ja que considera que no és necessària la rebaixa per dotar els ajuts i plans que el consistori vol impulsar. «Això no és cap solució i és incoherent, cal valorar la cosa pública, no retallar-la», ha defensat el regidor socialista Moisés Rodríguez, que també ha instat als regidors a actuar si consideren que la retribució és desproporcionada: «Si algú creu que cobra massa que entri una instància a l’Ajuntament i ho digui», i posteriorment ha afegit que els regidors del PSC «viuen la política com una professió».\nDes de les files d’En Comú Podem han recordat que ells no estan d’acord amb les retribucions, però que forma part del pacte de govern i que ells ja tenen el seu propi codi ètic amb limitacions salarials.\nPel que fa a l’oposició, no ha perdut l’oportunitat d’atacar al govern per aquesta negativa a rebaixar-se el sou. Cañizar ha dit que la proposta de la moció era «assenyada i coherent» i que està clar que «els regidors cobren massa», mentre que Roberto Martín, de Cs, ha demanat al govern un «exercici d’empatia» i li ha retret que estiguin al càrrec per lucrar-se: «La política no és una professió, és política».\nEl PSC i Cs tomben una moció que demanava investigar la presumpta corrupció del rei Joan Carles I\nEsquerra Republicana i En Comú Podem han portat al Ple una moció que demanava obrir una comissió d’investigació per la presumpta corrupció del rei Joan Carles I, després que diversos mitjans estrangers publiquessin un suposat cas de blanqueig de diners del monarca a Suïssa: «Demanem que s’obri una investigació sobre els diners que el rei Joan Carles I té a Suïssa», ha explicat Sandra Casas, d’ERC. Betlem Cañizar, de l’AUP, ha qualificat la «institució de caduca» i «podrida», mentre que Andrés Medrano, d’En Comú Podem, ha defensat que tothom «ha de ser igual davant la llei», motiu pel qual «cal que s’investigui la corrupció» del rei emèrit.\nLa moció no ha estat aprovada perquè el PSC i Ciutadans hi han votat en contra. Veïns per Rubí s’ha abstingut.\nPel que fa al PSC, el regidor Moisés Rodríguez ha afirmat que «això ara no toca», mentre que el regidor de Ciutadans, Roberto Martín, ha recordat que van ser el PSOE, el PP i Vox els qui van votar al Congrés en contra d’aquesta comissió d’investigació, però ha tancat files «en la defensa de la corona i el rei».\nNo hi haurà plus salarial pels treballadors municipals exposats\nCiutadans ha presentat una moció que, entre altres qüestions, demanava gratificar amb un complement salarial els treballadors municipals que han estat més exposats durant la crisi de la covid-19. Segons el govern local, aquesta mesura seria il·legal i per tant no es pot aplicar.\nLa moció també demanava condemnar l’estigmatització que han patit alguns treballadors de serveis essencials per part del seu veïnat, i exigia a l’Ajuntament que garanteixi els equips de protecció i els protocols de seguretat, entre altres.\nEl text no ha estat aprovat perquè el PSC, En Comú Podem i l’AUP hi han votat en contra, mentre que Esquerra s’ha abstingut i Ciutadans i Veïns per Rubí han votat a favor.


Revisió de 21:33, 16 març 2006 (mostra codi font)\nXramon (Discussió | contribucions)\nRevisió de 21:52, 16 març 2006 (mostra codi font)\nLgarau (Discussió | contribucions)\n(→El temps d’ignició i la reentrada)\nLínia 91: Línia 91:\nEl primer fet es degut a que la nau, en aquells moments, és del tot similar a una bola de foc i el fortíssim fregament amb els gasos i el camp magnètic que crea no deixa ni entrar ni sortir cap tipus de comunicació.\nEl segon fet és degut a que a l’hora de entrada la nau no anava exactament amb l’angle estipulat (amb perill a rebotar), A les 11:53, totes les comunicacions amb la càpsula Apol·lo es van interrompre al iniciar-se la fricció amb les capes de l'atmosfera; l'excessiva calor i la ionització al voltant de la càpsula van aturar momentàniament qualsevol transmissió. Durant quatre minuts i mig, ningú va saber res sobre la sort dels astronautes. A més tarden més del previst en superar el temps en el qual travessen l’atmosfera, perquè un angle més agut del que tocava els fa tardar més temps en travessar tota l’atmosfera.
'''Alumnes 4t ESO Física i Química'''
\nEl segon fet és degut a que a l’hora de entrada la nau no anava exactament amb l’angle estipulat (amb perill a rebotar), A les 11:53, totes les comunicacions amb la càpsula Apol·lo es van interrompre al iniciar-se la fricció amb les capes de l'atmosfera; l'excessiva calor i la ionització al voltant de la càpsula van aturar momentàniament qualsevol transmissió. Durant quatre minuts i mig, ningú va saber res sobre la sort dels astronautes. A més tarden més del previst en superar el temps en el qual travessen l’atmosfera, perquè un angle més agut del que tocava els fa tardar més temps en travessar tota l’atmosfera.\nAl final, a 9000 metres d'altitud, els paracaigudes lleugers de la càpsula es van obrir, i quan es van arribar els 3000 metres d'altura, uns tranquilitzadors paracaigudes blancs i ataronjats tambe ho van fer, per amortiguar la caiguda.\nLa càpsula Odissea va amarar a només sis quilòmetres de distància del buc de salvament. Els astronautes de l'Apol•lo 13 havien sobreviscut a la major crisi espacial de tota la història. Només Fred Haise va experimentar problemes seriosos de salut.\nRevisió de 21:52, 16 març 2006\n2.1 El que estava planejat pel viatge\n2.2 Necessitat de fer una gran força al voler sortir de la Terra\n2.3 El trajecte cap a la Lluna\n2.4 Perquè l’avaria que pateixen és un problema?\n2.5 Les conseqüències del problema\n2.6 El diòxid de carboni\n2.7 El temps d’ignició i la reentrada\nAbans de l'Apol·lo 13, hi hagueren més coets que arribaren a allunitzar. El primer, en el qual hi havia tripulació, fou l'Apol·lo 11(comandat per Neil Amstrong i Buzz Aldrin), el 20 de juliol de 1969. Els tripulants de l'Apol·lo foren James Lowel, Jack Swigert i Fred Haise. La nau de l'Apol•lo 13 constava de tres parts: L'Odissea, l'Aquari i el Saturn V, o el que és el mateix, el mòdul de comandament, el de servei i el lunar. El mòdul de comandament era el centre de control de la nau i l’habitacle dels tres astronautes durant el viatge de la Terra a la lluna. Tenia forma cònica, de 3,7 m d’altura i 4 de diàmetre, i pesava més de 4,5 tones. Sota el mòdul de comandament es trobava el mòdul de servei, de 3,9 m de diàmetre i 6,7 m d’altura, contenint el sistema de propulsió per a la correcció de l’òrbita, retropropulsió per a frenar l’entrada a l’òrbita lunar i la propulsió per a retornar a la Terra.\nEntre el mòdul de servei i el Saturn V es trobava el mòdul lunar. Amidava 6,4 m d’altura i 3,4 m de diàmetre, i pesava més de 13 tones. Tenia dos motors, un de potència controlable per a frenar el descens i l'altre d’embranzida fixa per a desenganxar i trobar-se amb el mòdul de comandament.\nJa orientats cap a la Lluna, es van activar els perns explosius que subjectaven el mòdul de comandament Odissea amb la tercera etapa del Saturn V. Lliure, l'Odissea va girar 180 graus i va introduir el seu nas cònic en l'habitacle de la tercera etapa. Allí es van enganxar amb el mòdul lunar Aquari, i perfectament subjectes ambdós mòduls, es van separar de la tercera etapa del Saturn V per a realitzar el seu vol lunar de manera independent.\nSimulació de la ruta amb els problemes representats. Imatge treta de: http://www.dorlingkindersley-uk.co.uk\nEl mètode denominat "Trobada a l’Òrbita Lunar" va ser l’escollit. Aquest mètode hauria d’emprar només un vehicle llançador, anomenat Saturn V, per a enviar la nau Apol·lo amb tres homes a la Lluna. La nau seria llançada en una òrbita directa al satèl·lit; l’endemà passat els coets de la nau frenarien el vehicle i el col·locarien a l'òrbita lunar.\nUna vegada en òrbita, el mòdul lunar se separaria del mòdul de comandament i descendiria cap a la superfície duent dos astronautes. Després d’un aterratge suau, els dos exploradors farien observacions científiques i recollirien mostres del sòl. Després d’un dia d’operacions, els astronautes ascendirien altre cop per a trobar-se amb el mòdul de comandament en òrbita i acoblar-s’hi.\nLlavors els coets de la nau s’encendrien per a escapar de la Lluna i dirigir-se directament cap a la Terra, on farien una reentrada amb un angle d’uns 4 graus (només tenien un grau de marge d'error).\nLa massa de la totalitat de l’Apol·lo 13 superava les 45 tones, uns 441,000 Newtons, de manera que la força que s’havia de fer per enlairar aquest enorme aparell y allunyar-lo de la influència del camp gravitatori terrestre era doblement gran.\nDe fet, per accelerar la nau espacial a una acceleració d’un g (9.8 m/s²) s’ha de fer una força igual al doble del pes de la nau, i cada vegada que ascendeix més perd pes degut a que el carburant es consumeix, tot això sense tenir en compte la força del gran fregament que s’oposa a la nau degut al seu volum. Per això, per allunyar alguna nau de la notable influència terrestre es necessita una velocitat de llançament de 40,000 km/h.\nNOTA: L’acceleració suportada per un ésser humà no por superar els 6 g, tot tenint en compte que ha d’estar en posició horitzontal, amb el cap i el cor al mateix nivell. Una vegada superada aquesta resistència i assolida la velocitat desitjada, en rumb a l’òrbita lunar, s’apaguen els motors i s’aprofita la velocitat i el moviment per seguir, ja que no hi ha cap força resistent apreciable (el camp gravitacional terrestre ja no és significant) i s’entra a l’òrbita lunar, que l’estira cap a ella.\nPer arribar a la influència de l’òrbita lunar aprofitarien la velocitat assolida durant la partida per a viatjar sense gastar combustible, el qual ho anomenem moure’s per Inèrcia (Primer Principi de Newton, “Si sobre un cos la sumant de forces o força neta és 0, aquest cos no canvia el seu estat inicial”). Aquesta inèrcia és possible degut a la inexistència de matèria dins l’espai, per tant la impossibilitat de forces resistents.\nPer això la nau té, tot tenint en compte els eixos x, y i z, uns casquets per on deixen anar algun tipus de gas, per així poder fer de reactor i canviar el seu rumb, Acció i Reacció (Tercer Principi de Newton, “Quan un cos fa una força sobre un altre, el segon fa una força sobre el primer igual i de sentit contrari”). De totes maneres, es necessitaria molta energia per aturar la nau ja en moviment dins l’espai, i aquestes forces són simplement forces deflectores.\nPerquè l’avaria que pateixen és un problema?\nL’explosió que sofreix la nau al mòdul de servei (vegeu-lo a la part esquerra) i que a la vegada danya el subministrament principal de potencia té dos principals problemes:\nMòdul de servei danyat. Imatge de: www.angelfire.com\nSi el subministrament d’energia queda danyat, es perd energia inútilment i el mòdul principal es queda inservible.\nLes conseqüències de la pèrdua d’energia són la impossibilitat de poder arribar a la Lluna amb el mòdul lunar, les baixes temperatures dins la nau a l’espai, les dificultats per maniobrar bé, ...\nA la Lluna no hi poden arribar degut a la pèrdua d’energia, i sense energia la nau espacial és com un tros de ferro enmig de l’espai.\nDesprés de calcular els angles de desviament del rumb de la nau i estudiar la situació, s'ordena als astronautes que tanquin l'accés als tancs. El que provoca que ja no puguin anar a la Lluna, ja que no poden parar fins a l’aterratge. Mentre a terra buscaven una solució al problema de l'òrbita de retorn al planeta. Finalment, es decideix que la nau ha de mantenir el rumb preestablert, és a dir, fer una volta a la Lluna i tornar a la Terra en lloc de donar automàticament la volta ja que provocaria una despesa molt gran d'energia que no posseïen. Va ser activat el motor de descens del mòdul lunar, de tal forma que donessin la volta a la Lluna a una distància de 240 quilòmetres en lloc dels inicials 115. D'aquesta manera, lluny de passar a 550 quilòmetres del planeta, la tripulació podia aterrar en l'Oceà Índic. La solució va funcionar bé i el motor de descens de l'Aquari es va activar a la perfecció gràcies a la computadora d'abord. El dimarts 14 d'abril a les 18:15 hores de Houston, l'Apol·lo 13 va passar per darrere la Lluna, allà també estan un temps incomunicats. Els astronautes van observar la superfície de la Lluna, tal vegada amb nostàlgia de no poder tocar el seu sòl grisenc. Dues hores després activaven novament el coet per a una correcció de trajectòria, agafant com a referència la Terra.\nLes baixes temperatures es deuen a l’inexistència d’una atmosfera protectora i degut a això els canvis de temperatura entre les zones de sol i ombra són extrems.\nUna alarma va indicar que el diòxid de carboni en l'atmosfera de la cabina havia arribat al límit de tolerància. De no fer qualque cosa, els astronautes podien morir enverinats pel diòxid de carboni. Per solucionar això, els astronautes havien d'acoblar en el sistema ambiental un filtre d'hidròxid de liti. Les sals de liti tenen la característica d'absorbir el diòxid de carboni exhalat per dos astronautes en 53 hores, però amb un tercer ocupant, la durada disminuïa dramàticament a 36 hores. La tripulació va acudir a un dels dipòsits del mòdul de comandament, però va sorgir un nou problema: l'obertura dels dipòsits de l'Odissea era quadrada, mentre que els de l'Aquarius eren rodons. La tripulació hagué d'improvisar: van desmuntar tubs de plàstic dels vestits espacials i van fer un entroncament. A suggeriment dels tècnics de la NASA, ho reforçaren amb cinta adhesiva que anaven a emprar originalment per tancar les bosses amb mostres de material lunar. Amb això el problema del diòxid de carboni va quedar solucionat.\nEl temps d’ignició i la reentrada\nPer arribar abans a la Terra i caure allà on volen, al Pacífic, han de controlar per on entren i quan. Per això és realitza una ignició. Una ignició és encendre els motors per a corregir el rumb i arribar quan es vol. Però degut al problema de que no poden usar els computadors, viatgen sense navegador. Per tant, necesiten un punt fix a l'espai per usar-lo com a referència. Decideixen utilitzar la Terra, emmarcant-la a la finestra. A més les tres activacions dels coets per a corregir el rumb obligaven a consumir aigua per a refredar la tobera del coet, per la qual cosa l'existència d'aigua a bord havia disminuït considerablement fins a un terç. Per als astronautes, el ra'aigua d'un aducionar l'aigua era un problema seriós. Només podien consumir sis unces per dia, una sisena part del consum normal d'un adult. L'aigua era essencial perquè els seus ronyons rebutgessin per l'orina les toxines que l'organisme acumula normalment. La permanència d'aquestes nocives substàncies en el cos pot provocar infeccions i altes febres. Fred Haise, el pilot del Mòdul Lunar va començar a presentar símptomes de febre. No obstant això, no va afectar a la seva labor.\nEls problemes no acaben aquí. En l'entrada per a aconseguir la velocitat òptima necessiten un determinat pes (ja que en arribar la gravetat, els acceleraria massa o massa poc). Els càlculs estan fets tenint en compte els fragments de roca que la nau duu després d'aterrar a la Lluna, però com que ells no ho han fet han d'agafar objectes del mòdul lunar i transferir-los al mòdul de comandament, que és on estaran a l'entrada. El mòdul lunar el deixaran anar a l'espai.\nEn el moment d’entrada s’han de tenir en compte dos aspectes importants:\nAngle d'entrada a l'atmosfera. Imatge treta de: http://adaar-astronautica.8m.com/SATELITES.htm\nL’angle amb el que s’entra a l’atmosfera: Ens imaginem l’atmosfera com una cúpula protectora, no rígida, però si resistent. Per poder endinsar-se en ella es necessita una inclinació determinada, d’uns 4º, per a poder penetrar en ella, i no rebotar. Al no poder encendre els ordenadors, van haver de calcular aquest l’angle d’entrada a l’atmosfera terrestre utilitzant només els pocs recursos que els quedaven, fet que complicà molt la situació.\nPerò en canvi entrar amb una velocitat massa alta faria que el fregament amb l’atmosfera fos tan extremadament fort que les temperatures assolides tant a la superfície com a l’interior de la nau serien d’escàndol, de fet, amb una entrada normal la nau suporta unes temperatures d’uns 3000 graus Celsius.\nAra l'escut tèrmic de la càpsula estava orientat per a plantar cara a l'impacte dels àtoms de l'atmosfera. Hi havia la possibililitat que l'escut hagues resultat danyat per l'explosió del mòdul de servei, en aquest cas, l'escut es desintegraria abans de l'esperat i la càpsula Apol·lo amb tota la tripulació es calcinaría irremeiablement.\nEl segon fet és degut a que a l’hora de entrada la nau no anava exactament amb l’angle estipulat (amb perill a rebotar), A les 11:53, totes les comunicacions amb la càpsula Apol·lo es van interrompre al iniciar-se la fricció amb les capes de l'atmosfera; l'excessiva calor i la ionització al voltant de la càpsula van aturar momentàniament qualsevol transmissió. Durant quatre minuts i mig, ningú va saber res sobre la sort dels astronautes. A més tarden més del previst en superar el temps en el qual travessen l’atmosfera, perquè un angle més agut del que tocava els fa tardar més temps en travessar tota l’atmosfera. Al final, a 9000 metres d'altitud, els paracaigudes lleugers de la càpsula es van obrir, i quan es van arribar els 3000 metres d'altura, uns tranquilitzadors paracaigudes blancs i ataronjats tambe ho van fer, per amortiguar la caiguda. La càpsula Odissea va amarar a només sis quilòmetres de distància del buc de salvament. Els astronautes de l'Apol•lo 13 havien sobreviscut a la major crisi espacial de tota la història. Només Fred Haise va experimentar problemes seriosos de salut.\nObtingut de «http://wiki.matadejonc.cat/index.php?title=Apollo_13&oldid=6608»


El castell andalusí del Castellar d'Alcoi - Alcoi23\nPublicado por Carles Gisbert i Chaparro | 26 Nov 2017 | Magazine, Portada | 0 |\nSi Alcoi vol tindre una cronologia històrica quasi ininterrompuda en el temps haurà de mirar cap a ponent, on es trobarà el Castellar o l’antic Alcoi andalusí. Promontori “mariolí” de 886 metres d’altura sobre el nivell del mar, de fort desnivell, a més a més d’estar protegit pel sud i pel nord per dos grans talls que li proporcionen una protecció aprofitada per l’ésser humà durant més de dos mil anys. Però serà en el seu cim on trobarem situat en l’edat mitjana el seu castell, el qual com la resta de fortaleses que s’enlairen en cims envoltats d’espadats vertiginosos com: el castell d’Alcalà, el de Margarida, el Fortí de l’Almiserà, gaudeix d’unes vistes envejables i agradoses als sentits dels seus visitants.\nLa crònica històrica dels assentaments humans en aquest promontori es remunta a l’edat del bronze, seguida per l’estimada època ibera, continuada pel molt conegut temps de dominació romana, sense indicis arqueològics de població durant la dominació Bizantina fins l’arribada dels visigots, en el qual la inestabilitat a vora mar obligarà a les poblacions de la costa per buscar refugi i protecció cap a les terres de l’interior, retrobant-se amb un nou assentament humà; tanmateix durant un curt temps. Una altra vegada deshabitat arribarà així al segle VIII. Etapa on s’iniciarà en la península ibèrica un canvi amb uns cinquanta anys i escaig de guerres i inestabilitat, que acabaran amb l’arribada d’una nova religió, la qual a poc a poc es consolidarà dins la població autòctona i un nombre considerable de nous vinguts del nord d’Àfrica i fins i tot de Síria. Terres aquestes que seran integrades dins el Sharq Al-Andalus.\nLes estructures en la nostra vall s’establiran amb menuts assentaments rurals de tipus clànic, que lentament donarà lloc a les típiques alqueries. En les que es desenvoluparan espais agraris irrigats de baixa intensitat. Aquestes alqueries acabaran organitzant-se al voltant d’un castell fortificat emplaçat en un lloc elevat, i és en aquest punt on apareix la fortificació del Castellar. Tot i que no s’han trobat documents que esmenten el seu nom, tot fa pensar que seria el d’Alcoi en la seua versió andalusina. Sense rastres d’assentaments durant els primers dos segles i mig andalusins, s’habitarà cap mitjans del segle X fins a la fi del segle XI. No es reprendrà l’activitat humana fins a finals del segle XII o començament del XIII, en la que ocuparà un àrea més menuda, fet que fa pensar en una alqueria, la qual s’abandonarà a mitjans del segle XIII, dins la revolta andalusina encapçalada pel visir al-Azraq 1247-1258. Sent aquesta l’última vegada que els humans emplaçaran al seu llom els seus habitatges.\nAllò que trobaríem si encara quedaren restes seria una llenç de murada amb alguna talaia a la banda inferior, amb cases apegades a ella. Ja dins veuríem un seguit de restes d’habitatges no massa grans, suposadament terrassades en diferent nivells. Més amunt una altra muralla una mica més fortificada que tindria de tres a cinc torres, algunes sobreeixides de la murada, la qual encerclaria el cim, deixant un gran espai net per refugiar els ramats i resta d’animals, a més a més de un parell d’aljubs un d’ells trobat enguany i el tret més significatiu seria la residència del “qaid”. Representant del poder central de l’època. La funció d’aquesta fortificació hauria estat la de control militar, domini de les vies de comunicació, recaptació d’impostos i protecció de les alqueries que la voltaven.\nPodríem dir que el destí de la fortificació del Castellar va anar lligat al naixement de la nova colònia d’ocupació cristiana, a la que el rei Jaume I li va donar el nom d’Alcoi. La gran resistència dels andalusins organitzada pel visir al-Azraq de nom Abu Abd Allà ben Hudayl, en el transcurs de la seua primera revolta, entre finals de l’estiu del 1247 i el 1258. Que podem trobar en la novel·la de Just I. Sellés Al-Azraq el Blau. Segurament signà la trista fi d’aquesta fortalesa, ja que el Castellar va ser abandonat abans de que el rei Jaume I fundarà la nostra ciutat -17 de març de 1256-, uns dos anys abans d’acabar la revolta. Podríem dir que no assegurar que Alcoi es filla de la revolta d’al-Azraq i que sense ella segurament mai hauria estat creada.\nA manca de properes excavacions, l’abandó del Castellar pareix haver estat violent, amb una pressa per les armes, ja que durant uns treballs dels arqueològics s’hi van trobar restes humanes a l’interior de les cases adossades en la murada inferior, al costat de cendres i puntes de fletxa disperses per tota l’àrea excavada. Tanmateix tot indica que la fortalesa va ser tombada a consciencia. Deixant actualment a la vista poques empremtes. Mal de guerra que patirien altres castells encara hui desapareguts, dels quals fins i tot es desconeix el seu emplaçament: el castell de Pop, a la vall del Pop (Marina Alta), el castell de Xeroles, a la Vall de Seta (el Comtat), el Castell del Benicadell, situat a la serra del seu nom. El motiu d’aquesta destrucció seria senzill, el d’impedir que futures revoltes pogueren aprofitar aquests reductes fortificats de tant difícil accés per a les tropes.\nQui sap si el castell fou com diuen l’alberg major o residència d’ al-Bakor, aquell pastor negre que dominava la Mariola i el Benicadell i que sembla que va lluitar ferotgement al rei Jaume I. El qual finalment capturat va ser portat a la població d’Alzira on va ser executat. També podria tractar-se de la mítica vila de Forcosa, on les cròniques antigues diuen que es feien els més bells vestís de seda de tota la mediterrània i que situen dins les muntanyes de València. Però tot açò són especulacions que encara no ha sigut corroborades pels arqueòlegs i els historiadors. El que sí podem afirmar amb rotunditat és que aquells que pugen al seu cim, gaudiran d’un espectacle paisatgístic que li colpirà els sentits. El més recomanable és fer primerament una visita al museu arqueològic d’Alcoi i, tot seguit una pujada al cim del Castellar on el romer resta de guardià de la nostra història.\nEl Castellar d’Alcoi -Vistes al Salt\nAnteriorTorna el Mercat de Nadal d’Alcoi\nSiguienteAugmenten les ajudes socials a Alcoi\nCarles Gisbert i Chaparro\nCarles Gisbert i Chaparro. Nascut a Alcoi l'any 1974. Entusiasta de la història de les nostres comarques i caminant de les nostres muntanyes. "El pas del temps tan sols deixen menudes espurnes de nosaltres mateix que a poc a poc s'esvaeixen fins a l'oblit absolut"


18 hores al dia tancat a la cel·la durant un mes: el càstig a Sànchez per l'àudio del 21-D - Empordà\n18 hores al dia tancat a la cel·la durant un mes: el càstig a Sànchez per l'àudio del 21-D\nTambé serà canviat de mòdul i no es podrà comunicar amb la diputada que va gravar la conversa\nREDACCIÓ 24.04.2018 | 13:24\nJordi Sànchez durant un acte al Berguedà. Arxiu/Abel Gallardo\nJordi Sànchez ha fet públic avui el càstig que li ha imposat Institucions Penitenciàries com a represàlia per l'àudio que va gravar per a un míting de campanya de JxCat amb motiu de les eleccions del passat 21-D. Concretament, l'expresident de l'ANC haurà de passar 18 hores al dia tancat a la seva cel·la durant un mes i serà traslladat de mòdul a la presó de Soto del Real on es troba reclús des de fa més de mig any.\nA més, el diputat també tindrà prohibit comunicar-se per un període de sis mesos amb la seva companya de grup parlamentari Nuri Guillaume, que és qui va enregistrar la trucada.\nEl càstig per les meves paraules en la campanya del 21D, gravades per telèfon: (1) 6 mesos d'incomunicació amb @ISerNuri, (2) canvi de mòdul, (3) ara durant un mes 18 h diàries tancat a l'esquifida cel·la #llibertat pic.twitter.com/pRHl6qOWr6\n— Jordi Sànchez (@jordialapreso) 24 de abril de 2018\nJordi Masquef: «Vull aplicar el meu projecte a Figueres, sobretot amb un estil propi»


La disfressa de mestre - Pau Mora - Disfresses - Els blogs d'e-noticies\nAquesta ja la vaig descriure crec i no té cap gràcia; un guix a la mà. Potser sigui la disfressa més avorrida de totes les disfresses possibles si no és que volem imitar a algú en concret que nosaltres mateix i els nostres companys també alumnes també coneixem(la excepció que confirma la regla). És el deure d'un mestre no ser exageradament estrafolari ni tenir masses ànsies de protagonisme tot i que la majoria acaben desenvolupant una gran capacitat d'oratòria; deformació (en aquest cas formació) professional. Tampoc han de ser massa massa oberts perquè l'alumnat no els perdi el respecte i això impedeixi mantenir una certa disciplina. Això no vol dir ser avorrit però el curs que ve, l'escola comença el dia 7 de Septembre quan tradicionalment ha sigut el 15 i no crec que a cap mestre li hagi fet cap gràcia avançar una setmana les "vacances". Així que segurament, a part de la vestimenta avorrida, esperem que no portin també la cara avorrida.\nEls blogs d'e-noticies - Pau Mora - Disfresses - La disfressa de mestre


Nadal: “El govern del Botànic està treballant per substituir el model educatiu elitista de la LOMCE” – Compromís Corts Valencianes\nNadal: “El govern del Botànic està treballant per substituir el model educatiu elitista de la LOMCE”\nEl diputat del grup parlamentari Compromís, Josep Nadal, ha assenyalat que “demà estarem participant i donant suport a la manifestació per l’escola pública i contra la LOMCE. En Compromís estem totalment en contra d’aquesta llei que vol blindar un model educatiu elitista i que està deixant a molta gent fora del sistema. Ens manifestem també contra el 3+2 en les universitats, ja que suposa una autèntica tria per a les persones amb menys recursos econòmics”.\nNadal ha afegit també que “hem de dir ben fort que revertir les retallades de l’anterior govern en Educació i polítiques socials és possible. I ho estem demostrant des del nou govern valencià, sorgit de l’Acord del Botànic, que ja està treballant per substituir la doctrina elitista i ultraconservadora del PP per polítiques a favor de l’escola pública, la qualitat i la igualtat d’oportunitats”.\n“Així ho demostren els propers pressupostos de 2016 on, per exemple, hi ha previst que 10 barracons tinguen una infraestructura completa. Tot i la situació econòmica i l’injust finançament que pateix el poble valencià, el govern valencià ha prioritzat l’augment de les partides en Educació. Si el PP predicava l’austericidi ací, i ja li queda poc de continuar predicant-lo també a Madrid, és sobre tot per una qüestió ideològica”, ha conclòs Josep Nadal.\n←Isaura Navarro – “La publicitat institucional no ven somnis. Ha de ser vehicle d’informació”\nCompromís aposta per dotar de més competències a Mancomunitats i Consorcis→


Lloret de Mar celebra el Dia Mundial del Turisme amb un ampli ventall de propostes | Nova Ràdio Lloret\nLloret de Mar celebra el Dia Mundial del Turisme amb un ampli ventall de propostes\nEls actes més destacats arribaran a la nit: una cercavila nocturna titulada 'Lumen', amb Yera Teatro, i un concert de rumba catalana amb 3/4 de Rumba.\nAquest divendres, 27 de setembre, se celebra el Dia Mundial del Turisme i Lloret de Mar s’hi suma amb una sèrie de propostes, com jornades de portes obertes al patrimoni cultural o espectacles al carrer.\nLa gerent de Lloret Turisme, Elizabeth Keegan, explica que fa tres anys van decidir recuperar aquesta commemoració donat el pes que té el turisme al municipi, que és la cinquena destinació de sol i platja de l’Estat espanyol en places hoteleres.\nEl Castell de Sant Joan serà un dels elements visitables gratuïtament\nDurant tot el dia, aquest divendres estaran oberts gratuïtament el Museu del Mar, els Jardins de Santa Clotilde, el Turó Rodó, Can Saragossa i el Castell de Sant Joan. A més, al matí es faran visites guiades en castellà i, a la tarda, en català i francès. I qui ho vulgui podrà conèixer el passat indià de Lloret, amb la Ruta Indiana i la visita a Can Font.\nEls actes més destacats, però, arribaran a la nit: seran dos espectacles. El primer es titula Lumen i serà itinerant; a les nou de la nit començarà a dalt de tot del carrer Sant Pere i baixarà fins a la plaça de la Vila per encarar el passeig fins a la Roca d’en Maig, on es farà el segon espectacle, que serà un concert de rumba catalana.\nLa gerent de Lloret Turisme convida especialment tots els lloretencs a gaudir d’aquests dos espectacles. Pel que fa a Lumen, és una cercavila nocturna amb marionetes lluminoses gegants, d’uns quatre metres i mig d’alçada, que es mouran al ritme de la música. Anirà a càrrec de la companyia Yera Teatro, de Granada, i el director és Ramon Galera.\nEl segon espectacle serà un concert del grup 3/4 de Rumba, que oferirà un repertori basat en peces de rumba catalana. Començarà a dos quarts d’onze de la nit, a la Roca d’en Maig.\n3/4 de Rumba\nArticle anteriorLloret En Comú portarà al ple la idea de crear un esdeveniment d’art urbà a la vila\nArticle següentBDBH – 26 SETEMBRE 2019


Entrevistes Francesc Garriga Barata | Associació d'Escriptors en Llengua Catalana\n—El seu últim llibre arrenca amb la constatació que el més difícil és recuperar el temps i tot el que desapareix: "el que és lluny és tornar".\n—Recuperar el temps, justificar-lo i reveure'l és impossible. Hi ha un poema on escric que els records no sempre són exactes i que és perillós obrir-los: "com serps s'esmunyen àgils riu avall / a l'aiguamoll de la memòria". Una mica més endavant hi escric: "sempre en surts malferit, dels records". He arribat als 80 anys. A partir d'un moment determinat faig un tomb en la meva poesia. Deixo d'anar al darrere de l'estètica per esbravar-me amb mi mateix i treure fantasmes de dins. Hi ha una voluntat d'exorcitzar-me, d'alliberar-me. No pretenc canviar ningú: parlo des de mi.\n—Quan va arribar aquest canvi?\n—Amb Camins de serp (Edicions 62, 2009), que va passar una mica desapercebut i m'agrada molt. Després va venir Ragtime (Labreu, 2011), que a mi em sembla una mica més fluix: és el que ha tingut més èxit, en canvi. En tots dos llibres parlo dels records i de la infantesa.\n—A La nit dels peixos (Proa, 2005) es començava a intuir el canvi.\n—Vaig començar a sentir-me incòmode amb segons quina escriptura i em vaig anar endinsant en un nou terreny. Els vells ens tornem egoistes i ens agrada més parlar de nosaltres que no del que veiem. En cas que ens decidim a parlar del que veiem, sempre ho fem en relació amb nosaltres.\n—¿La relació amb el llenguatge és més fluida en aquests últims llibres?\n—El llenguatge ha d'estar al meu servei. Al revés no ha de passar mai. Les paraules hi són per dir el que vull. Fins i tot podria arribar a escriure amb faltes d'ortografia, si al poema li convingués... La gramàtica, l'ortografia i la sintaxi s'han fet a partir de l'estudi dels autors. Per tant, l'autor és el senyor del llenguatge. A l'hora d'escriure, treballo sobretot l'exactitud: la paraula s'ha de cenyir al que jo vull explicar.\n—Quan dóna per tancat un poemari?\n—Cada vegada que ha d'entrar a impremta. Jo no deixaria mai de fer esmenes. Aquí ja n'he trobat. A la pàgina 119, per exemple, començo: "de mi a mi, / quin llarg viatge!" A continuació, on posa "que inútil sense tu, / sense un nosaltres", hauria de canviar el primer vers i dir: "que inútil sense un tu". Els poemes de Tornar és lluny han estat escrits a raig, però corregits durant tres anys.\n—La sensació de sentir-se estafat hi és molt present, en tot el llibre: "el temps ha carregat / d'engany el sac dels dies".\n—Sempre es descobreixen tard, els enganys. L'únic que em queda és denunciar-los. Em remeto a una època que es fonamentava en l'engany. Quan va acabar la guerra va començar el nacionalcatolicisme: anys d'església, cerimònia i encens. Jo estudiava als Escolapis, i tot estava prohibit. Fins que no vaig fer els 24 anys no vaig baixar del núvol. Les mentides, la por, el pes de les temptacions... aquests anys de la meva vida van neguitejar una manera de ser. Ara és hora de passar comptes, sobretot amb mi mateix.\n—Va debutar l'any 1959, amb Entre el neguit i el silenci. Tres llibres després, amb Paraules cap al tard (1973) inicia un llarg parèntesi.\n—Vaig deixar de publicar poesia perquè estava fora del món literari. Eren anys en què em vaig dedicar a l'ensenyament, i la responsabilitat m'impedia compaginar una cosa i l'altra.\n—Va tornar el 1990, amb Els colors de la nit (Columna). Un any després va guanyar el premi López-Picó amb Setembre (Columna, 1992), i després d'aconseguir l'Englantina d'Or dels Jocs Florals amb La nit dels peixos, ara ha guanyat el Carles Riba.\n—En dues dècades he publicat a Columna, Proa, Edicions 62 i LaBreu, per acabar tornant a Proa. Això és un desgavell: s'ha perdut el concepte de l'editorial que és fidel a uns autors. En aquest temps els poetes i els escriptors de contes han passat a ser de segona fila. Els premis recompensen millor les novel·les perquè s'hi pot fer més negoci. Ara bé, ¿costa menys escriure aquest llibre que una novel·la? Jo crec que costa igual una cosa i l'altra. Deixo un tros de la meva ànima a cada llibre.\n—Per què no ha escrit mai prosa?\n—Perquè no tinc paciència. Ni per llegir-la ni per escriure-la. En això sóc molt mediterrani. He dit alguna vegada que els mediterranis no escriurem mai cap gran novel·la de l'abast de La muntanya màgica, de Thomas Mann, o dels novel·listes russos. És perquè ens falta el clima i l'ambient. Quan fa bo, tenim ganes d'anar a la vora del mar... Els mediterranis podem escriure contes i poemes. Per què és tan bona, Camí de sirga, de Jesús Moncada? Perquè cada capítol és una bona narració.\n—La poesia catalana ha canviat molt d'ençà que va començar a escriure.\n—Al principi, la poesia imitava la carrinclonada de La ben plantada, d'Eugeni d'Ors. Llavors va venir la poesia de la revolució, i més tard, la poesia de la multiplicitat —podia venir de tot arreu—. Ara hi ha més gent que mai que escriu. No es té por de dir el que es vol, una actitud que em recorda el Romanticisme.\n(Jordi Nopca: "Francesc Garriga: 'Deixo un tros de la meva ànima a cada llibre'", Ara Llegim, 23 de febrer del 2013, p. 44)


MIL DeMONIoS: 07/01/2013 - 08/01/2013\nPublicat per Lluís Bosch a 0:48 9 comentaris:\nAls setanta-cinc de la batalla de l'Ebre\nquan els cacics nacionalistes i transnacionals van vèncer els pàries sense pàtria. La guerra no s'ha acabat mai.\nPujant des de la ribera de l'Ebre i després d'una carretera seca i costeruda, de traçat eixut, el cotxe frena. L'home xaruc m'indica una balma amb l'índex. A la dreta, davall d'un desnivell, oculta entre els ametllers i la bardissa. Un camí de pols du fins la roca foradada. Aquí els ocells no canten, les llagostes emmudeixen i un únic núvol s'atura al bell mig del firmament. L'aire és més fred. Un esbarzer es belluga i trenca el silenci. Allà dins, alguna bèstia invisible gruny o ronca. Espera o m'espera.\nFa un temps vaig escriure sobre Patiente Darton, l'infermera anglesa que va venir al meu dissortat país per atendre els ferits i els morts de la guerra infinita. Era aquí, en aquest antic hospital improvisat dintre la roca. Vaig pensar que la seva història d'amor amb un milicià de disset anys era llegendària. El soldat va morir als seus braços i el relat va voler embellir una història trista --vaig pensar llavors.\nPerò fa pocs dies vaig rebre un correu anònim: En una discreta ceremònia, les cendres de la Patiente van ser escampades a la Cova pel seu fill Bob i la família, tal com creia que hauria estat el desig de la seva mare [...] Aquest desig intuït pel fill en una mare em du a pensar que la història d'amor deu ser certa, i que Patiente va voler retrobar el soldat moribund en aquest lloc, tornar en forma de cendres per poder burlar el temps, cendra que vola i que penetra la terra i respira, i respiro. Creia en la teoria dels móns paral·lels, el temps maleable i les super-cordes?\nM'assec sota la roca gris, renegrida per espelmes apilades que s'enfilen com una catedral gòtica contra el cel mineral. Una gota d'aigua em cau a l'espatlla, una altra em frega el pòmul, s'atura, rodola lenta per la galta, es penja de la barbeta i cau entre els meus peus. És així com m'adono que he vingut descalç. No ho puc comprendre. Els peus nus damunt aquesta terra groga i rogenca? On he perdut les sabates?\nLa bèstia que roncava dins de l'esbarzer ha canviat de lloc, i arrossegant-se com un cuc ràpid ha arribat davant meu. Ara estossega rere unes pedres blanques a pocs metres de mi, damunt les quals brilla una taca de salivera cerosa que rellisca suaument. El nuvolet que romania enmig del cel ha mudat el color i ara és marró brut, i es nua com una serp ferida de mort. L'olor del socarrim i la pólvora arriben entre crits calcaris.\nLa guerra no es va acabar mai, al meu país. Soldats de moltes llengües moren a les trinxeres, la bèstia repta veloç entre la pols. L'enemic -que sempre du la paraula llibertat estampada al seu front de hiena- assalta de nou, proveït de noves disfresses i de noves banderes. Fa veure que construeix cadenes de solidaritat, però sé de veres que només vol colgar-me la cadena al coll i fer-me esclau o moribund dintre la cova, altra vegada.\nUna boca pudent infestada de maldat em mossega el cor, ferides les costelles. Sento el cruixir dels ossos i els teixits, premo la mà que m'acarona el front encès per la febre i mormola:\n-Dear boy, poor boy.\nDesprés, més allunyada, sento una altra veu i la remor fosca de la bèstia que marxa, arrossegant-se sadollada vers els marges de les oliveres. No sé d'on ve aquesta veu nasal i afectada, no la reconec i no obstant em sona familiar. Potser ha doblegat el temps.\n-In the History of the World there has been only one war. The war of the rich against the poor... This war is not over.\nAra el núvol és gris de cendra i cau del cel com una pluja dolça sobre el meu cap, obro els ulls i la boca, sóc la terra que beu la pluja. Pluja de cendres.\nPublicat per Lluís Bosch a 22:24 14 comentaris:\nPublicat per Lluís Bosch a 17:00 5 comentaris:\nPublicat per Lluís Bosch a 16:12 3 comentaris:\nPublicat per Lluís Bosch a 17:37 20 comentaris:\nPublicat per Lluís Bosch a 3:00 7 comentaris:\nHe baixat a Barcelona per visitar la tomba de Francisco Canals al cementiri del Poble Nou. Hi he anat en tren. Tan sols duia la llibreta i la càmera, i només vull endur-me'n el reportatge de la passejada solitària pel cementiri. De fet, no sé perquè escric la crònica, perquè tot allò que he sentit és dins les imatges.\nMentre passava per Les Fonts he pensat que el meu acte ratllava la bogeria, o una mena d'inconsciència volàtil, pròpia d'un diletant del segle dinou. A Sant Cugat han segut davant meu un pare i un fill. Uns cinquanta i vint anys respectivament. Se'ls veia de casa bona, roba cara i neta, ben planxada. Olor de dutxa i perfum viril. No parlaven. E-pad i I-pad.\nEl pare ha provat d'encetar una conversa uns quants cops, però el fill responia amb monosíl·labs secs i descoratjadors mentre mirava per la finestra vers el no res. La història es podia comprendre de seguida: el pare i la mare es van separar, el pare ha vingut a buscar el fill per dur-lo a dinar a Barcelona, possiblement en un bon restaurant, el preu no importa. L'home gran s'emmirallava de tant en tant a la finestra per comprovar la conservació del pentinat, la posició correcta de les ulleres de sol i l'estat de la camisa blava i elegant.\nLlavors he tornat a pensar en el meu viatge per visitar la tomba d'un difunt que fa miracles. I he pensat que no sóc ni foll ni inconscient. Que gràcies als qui dormen amb els ulls oberts la vida és plena de llum i de misteri, i això ens salva.\nEl Santet concedeix favors al qui li ho demana. Jo només li vull agrair que existeixi.\nQuè seria de nosaltres sense tu, Francisco Canals?\nBlog amb informació de Francisco Canals, el Santet.\nBlog amb àmplia informació sobre el cementiri\nAdormit amb els ulls oberts és una imatge secreta i inquietant trobada en un poema de Juan-Eduardo Cirlot, que probablement va treure d'algun text medieval sobre màgia i nigromància.\nPublicat per Lluís Bosch a 1:06 12 comentaris:\nPublicat per Lluís Bosch a 0:49 7 comentaris:\nPublicat per Lluís Bosch a 7:44 3 comentaris:


Els actes lúdics començaran el dissabte al matí amb la trobada de modelistes aeronavals al llac, un taller de teràpies naturals, danses i el concert del quartet Contrapunt. Entre altres activitats, també hi haurà una gimcana en barques de rem i la jornada de portes obertes del trenet del parc, que dissabte serà gratuït.\nAl la tarda i al vespre el públic assistent podrà gaudir de teatre al carrer, ball i concert, entre els quals destaquen els de la cantant sabadellenca Mirna Vilasís, que presentarà el disc Espero meravelles, basat en poemes de Montserrat Abelló, i el concert de swing amb la banda Men in Swing. També es podrà assistir a un tam-tam solidari contra el canvi climàtic.\nEl diumenge al matí hi haurà nombroses activitats, entre les quals la festa de l’animal de companyia, un taller per conèixer els arbres de Sabadell, la festa solidària Atendis Gresca, activitats i espectacles infantils i el concert de les bandes de Sabadell Amigdala i Leiden. També es podrà veure l’actuació dels bastoners i dels Castellers de Sabadell.\nLes activitats continuaran el diumenge a la tarda amb diferents concerts situats en 3 escenaris diferents. Destaca l’actuació del cantant australià Steve Smyth. La festa la tancaran les Forques de Can Deu amb el ball del Dragó de Foc.\nLa Festa del Parc de Catalunya l’organitza l’Ajuntament de Sabadell, amb la col·laboració de diverses entitats ciutadanes.


L'ocupació hotelera a les Comarques Gironines arriba fins al 90% a l'agost - Empordà\nL'ocupació hotelera a les Comarques Gironines arriba fins al 90% a l'agost\nEl setembre es complirà la previsió sempre que el temps acompanyi\nEMPORDA.INFO 30.08.2016 | 12:03\nLa Federació d'Hostaleria de les Comarques de Girona, segons les dades obtingudes dels seus agremiats, destaca que les xifres d'ocupació hotelera del mes d'agost i de la previsió del mes de setembre, han estat i són les següents:\nDades d'ocupació hotelera del mes d'agost\nL'ocupació hotelera del litoral gironí i així de la Costa Brava (litoral de l'Alt Empordà, Costa Brava Centre i Costa Brava Sud) durant el mes d'agost ha estat del 90% de mitjana, tot i que alguns dies i caps de setmana alguns establiments han penjat el cartell de complet.\nL'ocupació a la ciutat de Girona i a les seves rodalies ha estat del 80%. Pel que fa a les zones d'interior de les comarques de La Selva i de la Garrotxa l'ocupació ha estat del 60% i del 80%, respectivament.\nA les zones de muntanya l'ocupació ha arribat al 60% al Ripollès i al 70% a la Cerdanya.\nDades de previsions d'ocupació del mes de setembre\nPel que fa a la previsió d'ocupació del mes de setembre, al litoral gironí és del 60% a la comarca de l'Alt Empordà i a la Costa Brava Centre i, del 65% a la Costa Brava Sud.\nRespecte a les zones d'interior, es preveu que l'ocupació sigui del 40% a la comarca de La Selva i de la Garrotxa. I a les zones de muntanya del 30% al Ripollès i del 40% a la Cerdanya.\nPerfil del turista i mitjana d'estades del mes de setembre\nEl perfil del turista arribat durant el mes de setembre, majoritàriament seran parelles i famílies de nacionalitat catalana i de la resta de l'Estat Espanyol, seguit de franceses.\nLa mitjana d'estades per persona i nit durant el mes de setembre serà de 3 dies, tot i que a la ciutat de Girona serà d'un dia perquè majoritàriament arribaran turistes passants.\nLes previsions del mes de setembre són similars a l'any passat i generalment es mantindran sempre i quan faci bon temps.


L’assalt borbònic a Barcelona\nTarragona. Dilluns, 11 de setembre de 2017\nTal dia com avui de l'any 1714, fa 303 anys, es produïa l'assalt final dels exèrcits francocastellans sobre la ciutat de Barcelona. Després de 382 dies de setge criminal, amb llançament continu de bombes sobre la ciutat, les tropes francocastellanes del primer Borbó hispànic aconseguien penetrar a l'interior del clos murallat de Barcelona. Durant aquella tràgica jornada es combatria plaça a plaça, carrer a carrer i casa a casa, amb alternança de resultats favorables i adversos tant per al bàndol atacant com per a les milícies defensores. El front de guerra quedaria estabilitzat a l'interior de la ciutat passat el migdia, després d'hores d'intensos combats.\nL'atac borbònic es va concentrar sobre la cortina de muralla de llevant, que llavors encerclava la ciutat pels actuals passeigs de Picasso i de Companys. La línia de baluards Llevant-Portal Nou-Santa Clara, que protegien el Portal de Sant Daniel i el Portal Nou, va ser l'escenari del primer assalt borbònic. Era la matinada del dia 11 i la infanteria francesa, les tropes d'elit de l'exèrcit atacant, es van llançar sobre l'esvoranc de la muralla de Molins, entre Santa Clara i Llevant, però els defensors van aconseguir rebutjar-los. Passades unes hores, van repetir l'atac al baluard de Sant Pere, situat sobre l'actual carrer de Trafalgar, que acabaria cedint a l'escomesa.\nBombardeig de Barcelona / Font: Viquipèdia\nL'entrada de l'enemic a l'interior de la ciutat desembocaria en els capítols més sagnants dels combats, que es viurien, especialment, als baluards de Sant Pere i de Jonqueres, situat sobre el carrer del mateix nom, al convent de Sant Agustí, ubicat a l'actual carrer del Comerç, i als carrers del centre de la ciutat, com el passeig del Born i els carrers del voltant del Palau Reial. La investigació historiogràfica estima que en el decurs del setge i en la tràgica jornada de l'assalt final, moririen més de 10.000 persones (3.000 defensors i 7.000 atacants) i que més d'un terç de les cases de la ciutat quedarien greument malmeses o destruïdes pels efectes de les bombes.\nImatge principal: L'assalt borbònic a Barcelona / Font: Viquipèdia\nHistòria 1713: quan Catalunya tenia exèrcit Marc Pons\n10 de setembre de 1713 Batalla de Santa Madrona. Els catalans derroten els francocastellans Marc Pons\nHistòria Casanova i Carrasclet: cara i creu de la resistència catalana Marc Pons


LA NOSTRA HISTORIA: DONES:DOLORS\nDurant molts mesos he mantingut que aquest és un blog de dones per dones, en canvi ara he decidit escriure sobre alguns HOMES; bàsicament perquè la seva actitud afecta i molt a DONES. Com amb l’anterior titular, els escrits de l’autora son percepcions i veritats que potser no son totalment vertaderes, però l’autora les escriu perquè és la imatge que li arriba d’aquestes persones.\nEstà avorrida de la seva vida.\nLi agrada rondinar i criticar-ho tot; li agrada manar.\nNo sap parlar a to normal, tot el que ella ha previst, si no es fa, està malament!\nEn tot moment, fa notar que la seva experiència és la millor.\nÉs cuidadora d’un dels pisos assistits pels qual treballo, i no li pots rebati res de les coses que diu, encara que siguin les burrades més grans que hagis sentit.\nA mi personalment em sembla una persona totalment histèrica, que jo no li agrado, o que li molesta que me’n surti.\nCada dia, quan arriba al matí, busca alguna cosa que no li agradi.\nAra ja sé el que haig de fer, quan arribi o marxo a un altre pis o bé no li contesto les burrades; les companyes en preguntar-los-hi, que és el que li passa, em diuen que és així amb tothom i que no li faci cas.\nA deixat de banda la humanitat de les persones, potser perquè està cremada, però diu ben orgullosament que s’ha institunialitzat; quina llàstima!\nDe vegades em pregunto, com deu ser la seva vida?, és feliç, les coses, ella que ho vol manegar tot, tothom fa el que ella tenia previst!, te fills?\nNo haig de preocupar-me, per un quant d’hora que la veig, no cal fer-me mala sang.\nPublicat per topten a 10:58\nQUI SOC, SEGONS JO\nEl primer que penso és que soc una persona com moltes altres.\nQue la meva vida està plegada d’errors i d’equivocacions, però que tot i que no m’ho pensava en el seu moment, ara veig que n’he après molt... la vida m’ha donat força cops, però que tots i cada un d’ells m’ha fet aprendre coses per no tornar a fer.\nAra que ja tinc 50 anys, m’adono que hi ha moltes persones que m’estimen, i que jo m’estimo molt, i això a part d’agradar-me també m’aturulla (com diu l’Alejandro, el meu estimat i recent marit); per què en realitat no sé que e fet per ser una persona estimada...\nEl que és veritat és sempre he estat tal com soc, mai he fingit el que no era, he assumit les meves mancances i les he fet evidents, potser de vegades massa... la meva mare no ho suporta, diu que no s’ha de dir mai que no és tenen diners o coses per l’estil..., però jo soc així, i no crec que ho pugui canviar.\nUna de les coses que m’agrada és que a la meva edat, enlloc de adonar-me que em faig gran, que si que m’adono, és que he anat adquirint una mena de cultureta i de saber fer, que evidentment no deu ser el millor, però a mi m’agrada. M’agrada bastant com soc, i com penso, tot i que de segur que no dec agradar a tothom... però ja he après a que això no em molesti.\nAvui, per exemple, això del facebook, m’ha escrit un company que vam treballar l’any 92; i m’ha fet moltissima ilu.\nConservo amigues i amics des de la infància, hi ha força persones que això no els passa, ho veig, però jo tinc molta sort.\nDe vegades penso que no m’ocupo prou de tots.\nEls disgustos més grossos de la meva vida normalment me’ls han portat les amigues, millor dit, les que jo creia que eren amigues... desprès m’he adonat que no ho durien ser tant... però es clar, això quan ha passat m’ha deixat totalment aplanada... dies i dies futuda...\nTambé he tingut disgustos amb parelles, però ara amb la distància, veig que en realitat els que m’han fet més mal han sigut les amistats...\nAcostumo a no pensar malament de ningú d’entrada, però ai!, si només d’entrada a la persona en qüestió li veig alguna cosa!, el que em fa més ràbia és que en general quan això succeeix no m’equivoco...\nLa veritat es que no sé ser amiga a mitges, ho soc o no ho soc...\nTinc un fill, molt guapo, que ha de dir la mare!, però no només físicament, sinó que es un bon paio, també te molts amics, i te una parella des de fa molt de temps, que s’estimen com el primer dia, jo dic que tinc la parelleta; fent al·lusió a les parelles que volen tenir el nen i la nena...\nSoc curiosa, soc manetes, m’agrada tot el que puc fer amb les mans, m’agrada molt llegir, tinc les mires força obertes, crec que soc tolerant.\nNo suporto la ignorància, no la dels estudis, que jo tampoc en tinc, sinó la gent que parla de coses assentant càtedra i només ha sentit campanes... diuen els savis que la ignorància és el pitjor dels mals... hi estic totalment d’acord.\nNo suporto la falsedat, a més les persones que ho son és com si les olorés... em fan feredat. Em sento culpable de no aportar coses necessàries quan toca, per exemple ara els diners, quasi no en guanyo, i això em molesta, no per a mi que m’adapto el que faci falta, sinó per la persona que haig de carregar-li la responsabilitat.\nDe vegades soc mandrosa, però de vegades no en soc gents... quan ho soc, em quedo a casa sense veure a ningú, hi resulta que hi estic bé... però també em sento força culpable de no fer res...\nSoc senzilla però al mateix temps presumida, considero que tinc bon gust, potser és una pedanteria, m’agrada canviar-me de roba ben diferent cada dia, i posar-hi complements que si diguin, a casa m’agrada l’harmonia amb els colors i crear un ambient càlid i acollidor.\nM’agrada organitzar sopars o dinars amb la família i els amics, els disfruto, hi m’agrada ocupar-me d’ els detalls...\nM’estimo a la meva família i em fa molta alegria quan fem trobades...\nLa veritat és que de segur que em deixo moltes coses, que no tot és tant bonic, soc conscient dels meus defectes, i en tinc i molts, soc molt xerraire, de vegades hi ha persones que és molesten per què els trec el protagonis-me, i us asseguro que ho faig sense intenció, hauria d’aprendre a callar de tant en tant. Soc impulsiva, de vegades dic les coses massa sincerament i això molesta i m’ha portat problemes... m’enfado poc, normalment el que em passa és que em disgusto, però si m’enfado em passo tres pobles... i la cago!\nSoc despistada, creia que no ho era, però ho soc, el que no e acabat d’esbrinar és si realment ho soc o esborro les coses que em fan mandra.\nNo m’agrada criticar, però menys m’agrada que em critiquin, és allò de: de la meva mare, per exemple, en parlo jo, ningú més ho ha de fer...\nDe vegades per no disgustar, per no fer mal, o ves a saber per què, no dic el que penso, i moltissimes vegades això em va en contra.\nTinc opinions de persones que de vegades comento, per exemple a la meva parella, i ell em diu que son coses meves que n’estic totalment equivocada...\nNo soc cap joia, només soc una persona normal, amb sentiments, moltes vegades trobats, de vegades també tinc sentit contradictori amb mi mateixa.\nI no soc gents rancuniosa, de vegades m’he enfadat i al cap d0’una hora no em recordo per què; no sé fer allò de deixar de parlar a algú, sempre trenco el meu propi pacte...\nJa ho veieu, amics i amigues que potser per casualitat un dia llegiu això soc una persona ben normaleta.\nDONES: LA MARE\nHOMES: XAVIER II\nDONES: TESTOS I OLLES\nTothom pot publicar un article en aquest blog, l’heu d’enviar a: toptenme@gmail.com\nSerà publicat amb un màxim de 24h. En el correu electrònic hi heu de fer constar el vostre nom complet i un telèfon de contacte i el pseudònim en que voleu publicar-lo per aquest sistema.\nEls administradors és reserven el dret d’esborrar comentaris que no siguin respectuosos, grollers, obscens, etc. També es reserva el dret de publicar un article en cas de que no és consideri correcta.\nLes dades de les persones que publiquin no seran mai exposades, i és traurà el article o comentari sempre que sigui solicitat.


Campament en retirada a Girona - Diari de Girona\nCampament en retirada a Girona\nEls joves acampats a la plaça Catalunya, durant un mes, retiren les tendes i els tendals comunitaris\nel campament al centre de la ciutat ha reforçat el missatge de protesta del moviment dels indignats.Un grup de joves s´ajuden per retirar un element del material usat com a logística.\nLa primera acampada d'indignats a Girona ja és història. Al voltant d'un quart de dotze del migdia, els promotors van iniciar ahir el procés per deixar «tal com el vam trobar» aquest espai públic. La previsió és que, avui, estigui sense restes. Les assemblees i comissions continuaran bisetmanalment debatent en aquest punt. Els indignats estan satisfets, diuen que el moviment no mor amb l'aixecament, i esperaven més participació ciutadana i intergeneracional.\nJOAQUIM BOHIGAS El simbolisme, en la vida quotidiana, mai és buit de contingut. Ahir es complia, exactament, un mes que els indignats van decidir, per assemblea, instal.lar un campament de tendes de campanya i altres tendals amb funció comunitària (reunions, àpats...) arran d'una protesta a la plaça del Vi i emmirallant-se a les homònimes de Barcelona i Madrid. La clausura de l'acampada coincidia amb l'inici de manifestacions arreu d'Europa.\nEl començament del desmantallament és interpretable com a explicació del que ha passat en els darrers trenta dies en aquest punt. Molta implicació d'uns (la majoria), actituds més passives d'altres (una minoria) i la indiferència de la resta de la ciutadania, que havia assumit els indignats com un element més del paisatge urbà. Hi ha dues idees coincidents entre els consultats: experiència positiva i el moviment dels indignats no mor amb la retirada de les tendes i tendals.\nL'inici del procediment de retorn a la normalitat va durar tota la jornada (l'espai va anar quedant lliure progressivament) i es va realitzar, fins a mitja tarda. El mateix moviment preveia que el desmantellament total del campament tardaria gairebé uns dos dies. Com que les tendes eren fàcilment desmuntades (eren plegables), es va prioritzar el reciclatge i el destí de la resta d'objectes era la deixalleria. També era el moment que els col·laboradors recuperessin el material deixat. N'hi ha de logística que el moviment d'indignats a Girona continuaran necessitant, com carpes, pissarres i micròfons, i instaven a prorrogar el préstec. Un dels cartells demanava furgonetes per als trasllats i espais per guardar, provisionalment, el material fins trobar-li lloc definitiu.\nUna acampada que, tal com recordava un indignat amb preferència per l'anonimat, ha buscat, proactivament, la convivència demanant als veïns que expressessin aquelles conductes que els indignats com a col·lectiu podien haver adoptat, i que podien impedir ?fluïdesa en la relació mútua. Resultat, cap queixa. Pere Malaret és un cas d'indignat que, periòdicament, ha participat a les activitats. Sincerant-se, i emparant-se en l'opinió, qualificava l'acampada de "molt morta" tenint en compte que "hi ha molta gent que hauria d'estar indignada pels polítics i banquers". El jove és del parer que els gironins han vist les acampades com a una acció lletja perquè estava situada ens uns jardins. Una idea transmesa per, sobretot, gent gran, reblava. En resum, els gironins han conviscut amb l'acampada des de darrere la barrera, però no n'eren contraris. Malaret creu que s'haurien d'haver programat més activitats. "Però és difícil si la gent no es mou", afirmava per cloure. Al seu costat, Clara Caminas pensava semblant. En el seu cas, ha trobat a faltar ("hauria estat bo") generacions majors de 30 anys, que haurien aportat més diversitat i evitat la fàcil associació dels indignats només com a moviment juvenil. Expressava que el moviment ha fet el que havia pogut i que, naturalment, té aspectes a millorar.\nPresent a totes les reivindicacions socials a la ciutat, Cèlio Pérez feia una valoració "molt positiva" del mes d'acampada per la celebració d'assrmblees i xerrades. "El moviment tindrà una continuïtat amb la convocatòria de xerrades i accions a concretar", deia. Per Pérez, hi hauria alguns aspectes organitzatius a modificar i, sobretot, caldria "més unitat". Ho atribueix a les diferències entre les moltes persones que s'han anat indignant.


SEDUM PALMERI – ARBRES I PALMÀCIES DEL MEDITERRANI\nNom comú: crespinell, sedum de Palmer\nFamília: crassulàcies (Crasulaceae)\nEtimologia: Sedum prové del llatí i vol dir “assegut”, que recorda com aquest gènere s’adhereix a les roques. Palmeri, dedicat a Ernest J. Palmer (1875-1962), gran explorador i botànic.\nDescripció: atractiva planta crassa de ràpid creixement, entapissant, que no arriba a més de 20 centímetres d’altura. Les fulles són carnoses (on acumulen l’aigua), disposades en rosetes d’uns 5 centímetres de diàmetre, de color verd marí. Floreix a finals de l’hivern (de febrer a març), amb flors atractives i abundants, de 5 pètals de color groc ataronjat, en inflorescències laterals.\nHàbitat: Viu bé al sol o a l’ombra, té les fulles d’un color més rosat a ple sol i d’un verd marí a l’ombra. Resistent a les gelades (zona USA 7-10b). Alguns diuen que aguanten -7 °C i d’altres -18 °C. Vol un terreny porós i de drenatge ràpid, poden viure a jardins rocosos, calcaris, penya-segats i a la vora superior de murs de contenció i vorades. Només regarem quan cauen les fulles inferiors. Podem retallar-la a la primavera perquè creixi més compacta.\nReproducció: molt fàcil, per esqueixos a la primavera.\nUtilitats: Planta atractiva i perfecta per a jardins sostenibles. Cobreix grans o petites superfícies sense cap manteniment, fins i tot sense reg. També és una bona planta per a testos i jardineres que no donin feina.\ncrespinellsedum de PalmerSedum palmeri\nEntrada prèvia IRIS GERMANICA\nEntrada següent CLIVIA MINATA


Sant Jaume de Frontanyà - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\ncarles cortina i riu 10.06.2019 | 23:14\nSant Jaume de Frontanyà Regió7\nEpònim, o terme que prové d'un nom propi, en aquest cas referit a Sant Jaume, amb un sintagma preposicional especificatiu, derivat de l'antropònim llatí Frontinius. És a dir, la denominació d'un municipi i, a la vegada, del monestir agustinià que li donà nom, sota el patronatge de sant Jaume, l'anomenat el Major, fill de Zebedeu i Maria Salomé i germà de l'apòstol sant Joan, a qui Jesús va cridar per deixar les xarxes i seguir-lo, designant-lo, segons (Mc 1,19-20) i (Mt 4,21-22), com a boanergues, o fill del tro.\nD'aquell cenobi de l'Orde de Sant Agustí, només en queda l'església actual de la segona meitat del segle XI, dedicada a sant Jaume, sant Pere i sant Joan, els tres testimonis de la Transfiguració de Jesús; encara que als nostres dies ha arribat únicament amb el nom del primer dels dedicataris; una devoció que, per altra banda, era més antiga, ja que la trobem en el primer temple, consagrat el 20 de juny de 905 pel bisbe Nantigis d'Urgell, al capdamunt d'un turó proper, i amb assistència dels comtes Guifré II de Barcelona i Miró II de la Cerdanya i de Besalú, fills de Guifré el Pelós.\nL'esperit agustinià Anima una et cor unum in Deum (un sol cor i una sola ànima en Déu) impregnà en gran manera aquest espai muntanyenc, simbiosi de treball i oració, en el temps i el tarannà de les persones. De fet, una comunitat amb cinc canonges i un prior fou el moment àlgid d'aquesta canònica amb jurisdicció sobre esglésies properes. I els agustinians hi romangueren fins al 1592, quan el papa Climent VIII va extingir tots els monestirs agustinians a Catalunya. Tanmateix el títol de prior es mantingué fins al segle XIX, però fou ostentat per un canonge solsoní, ja que Sant Jaume de Frontanyà s'incorporà al Bisbat de Solsona, en el moment de la seva creació el 1593.\nL'església és l'únic testimoni de la canònica agustiniana que ha arribat als nostres dies. Es tracta d'un edifici, de base en creu llatina, amb la nau principal –reforçada per un arc toral– i el transsepte, de la mateixa alçària, coberts amb volta de canó, i s'aixeca una cúpula en el punt d'intersecció, en forma d'octògon, el nombre de puntes de l'estrella de Salomó i de l'estel que anuncià el naixement de Jesús, un algoritme que representa la transició entre la terra i el cel, i, a la vegada, també està associat a la Resurrecció. Un octògon que modifica en dodecàgon i que, en el seu tambor exterior, s'omple de finestres cegues.\nAquesta església és el paradigma de l'equilibri i de l'harmonia entre les línies, l'espai i el volum, un autèntic model de les proporcions que s'aixeca estilitzadament i airosament; no és només un temple sinó que es tracta d'un arquetip fantàstic, amb tots els ingredients per representar l'elegància arquitectònica del romànic en la seva puresa més sòbria i distingida, amb l'aspresa de la pedra sense polir però que els segles han sabut amorosir i formar un conjunt que creix sobre si mateix i s'eleva en el cimbori. Tres absis a la capçalera de llevant, el central dels quals amb cinc nínxols de gran verticalitat, des de la base a l'inici del quart d'esfera; i, en el del mig, una finestra de mig punt i doble esqueixada. La façana, a ponent, consta d'una doble arcada de mig punt en degradació sobre la porta i sense llinda, amb dos frisos d'arcuacions ressaltades amb lesenes, l'un superior que segueix la inclinació de la teulada i un altre d'inferior, per sobre del nivell de la portal però a banda i banda. Aquesta façana està coronada per un campanar d'espadanya del segle XVI i un finestral circular, com d'ull de bou, obert al mig, com equidistant del terra i del teulat.\nUn temple que és com una icona de l'Església militant que fa camí conreant el camp, aprofitant les boscúries i pasturant els ramats en aquesta contrada oberta als visitants. I que, al mateix temps, s'enlaira com un munt arrodonit i capritxós sobre el cim de la muntanya, com en un recordatori de quan el titular d'aquesta església, amb sant Pere i sant Joan, varen acompanyar Jesús, que es manifestà en tota la glòria de la divinitat, amb el rostre resplendent i els vestits blancs i immaculats com un doll de llum, mentre se li apareixien Moisès i Elies, i hi conversava.\nDescobrir Santa Maria de Lillet, esdevé una experiència amb una certa dosi de misticisme que –esglaiats per tanta bellesa i amb la serenor a l'ànima i la pau al cor– també ens fa dir, com Pere a Jesús (Mc 9,5): «Mestre, dona bo d'estar-nos aquí».


El primer cinquè premi de la Loteria de Nadal cau a Sort\nEl número ha estat premiat amb 60.000 euros per sèrie\n22/12/2017 09:46 | Actualitzat a 10/07/2018 16:48\nImatge d'arxiu del Sorteig Extraordinari de Loteria de Nadal. | CatalunyaDiari.cat\nEl primer cinquè premi ha arribat. Fa uns instants, els nens de Sant Ildefons han cantat un dels premis petits, el primer d'aquests. El número premiat és el 58808, pel que ha guanyat 60.000 euros per sèrie, 6.000 euros per dècim. A Catalunya, ha caigut a l'administració de loteries situada a l'avinguda de la Generalitat 13, al municipi de Sort, al Pallars Sobirà, i a una administració de la zona Franca de Barcelona.\nTambé ha caigut a l'administració de la plaça de la Font de Sant Andreu de la Barca, a Mataró, a una administració del carrer de Navas de Tolosa de Barcelona, a una altra del carrer de la Mare de Déu del Port de Barcelona, a Castelldefels, a Tortosa, i a Salou. En general ha estat un premi molt repartit arreu de l'Estat.\nLa resta de llocs on ha caigut aquest cinquè premi han estat Santa Cruz de Tenerife, a Càceres, a Madrid, a Saragossa, a València, a Castelló, a Albacete, a Granada, a Badajoz, a Las Palmas de Gran Canaria, a Sevilla, a Biscaia, a Alacant, a les Illes Balears, a Cadis, a la Corunya, Guipúscoa, Lugo, Màlaga, Múrcia i Pontevedra.\nEls premis repartits avui divendres, 22 de desembre, al Sorteig Extraordinari de la Loteria de Nadal, ja es poden consultar en aquesta llista on apareixen tots els números agraciats.\nReclamar el premi d'una participació\nEl premi corresponent a les participacions de números agraciats al Sorteig Extraordinari de la Loteria de Nadal han de reclamar-se a l'entitat emissora de la citada participació, segons l'experta en loteria María Victoria Gutiérrez Duarte, professora del Departament d'Administració i Direcció d'Empreses de la Universitat Europea.\nL'experta apunta que si el dècim es comparteix, és recomanable identificar a tots els participants a l'hora de cobrar premis iguals o superiors a 2.500 euros. «És important que prenem alguna precaució per tal d'evitar espantar-nos i és molt recomanable tenir un document que demostri la participació que tenim en el mateix», explica.\nConsells per realitzar bé una participació\nGutiérrez Duarte indica que és recomanable tenir una fotocòpia del dècim per les dues cares i, en aquest mateix document, especificar la data del sorteig, el número amb què es juga, la sèrie i la fracció del dècim i el DNI i la firma de tots els participants en el dècim, així com l'import del mateix que juga cada un.\n«En cas que els individus que comparteixin el dècim no tinguin probabilitat d'entregar-se aquest document físicament, se'l podran enviar per correu electrònic o Whatsapp, incloent-hi totes les dades mencionades anteriorment», afegeix.\nOn cobrar el premi\nD'altra banda, aclareix que si l'import del premi és menor a 2.500 euros, es pot cobrar als punts de venda de la xarxa comercial de Loteries i Apostes de l'Estat; i si es tractés d'un premi més gran o igual a 2.500 euros, a les entitats financeres associades.\nEn el cas que el dècim premiat sigui compartit i l'import sigui superior o igual a 2.500 euros, Duarte indica que s'ha de cobrar a alguna de les entitats financeres i afegeix que, en el moment de cobrament, «és recomanable que el depositari del mateix identifiqui a l'entitat financera a cadascun dels participants en el mateix, així com el seu percentatge de participació».\nConsells per cobrar el premi\n«D'aquesta manera, la sucursal abonarà la quantitat del premi, després de descomptar el 20% de l'impost (Gravamen Especial), al compte del dipositari i, posteriorment, aquesta persona haurà de distribuir la part del premi que correspongui a cadascun dels participants del dècim agraciat», afirma. A més, afegeix que «és recomanable que el premi s'ingressi a les mateixes comptes dels participants del dècim».\nSegons detalla l'experta, en el moment de cobrar el premi cada participant rep la seva part a través d'una transferència bancària. «Aquesta fórmula de cobrament és més recomanable, ja que el traspàs de diners entre els participants premiats podria ser considerat per Hisenda com una donació, fet que suposaria que els receptors dels imports haguessin de pagar l'Impost sobre Successions i Donacions», apunta l'experta.\nLoteria de Nadal Festes de Nadal


L'incendi de Portbou, fruit d'una burilla - Diari de Girona\nL'incendi de Portbou, fruit d'una burilla\nControlat l'incendi de Portbou\n22·07·12 | 21:45\nL'incendi de Portbou ha entrat en fase de control aquest diumenge al vespre, segons ha confirmat a l'ACN el delegat territorial d'Interior a Girona, Albert Ballesta, el qual ha explicat que la gent que ha abandonat els cotxes ja els estan recuperant. L'incendi ha cremat unes 50 hectàrees de vegetació forestal, segons els Agents Rurals. Un incendi, el de Portbou, que ha provocat la mort de dues persones i diversos ferits que s'han llançat per un penya-segat fugint del foc. L'alcalde de la població, Josep Lluís Sales, ha lamentat els fets a l'ACN i ha assenyalat que un grup d'entre 70 i 80 persones han passat per la muntanya i presenten ferides i rascades, mentre que un altre grup més reduït s'ha vist atrapat i ha saltat per un penya-segat. Un home de 60 anys i una noia de 15, pare i filla segons l'alcalde, han mort.\n"Estem molt malament no pel foc, perquè ja està pràcticament controlat, sinó per tot el que s'ha esdevingut per culpa del foc". Així s'ha expressat a l'ACN l'alcalde de Portbou després d'haver vist aquest diumenge com dues persones morien i d'altres resultaven ferides fugint del foc que s'ha declarat en aquesta població de l'Alt Empordà.\nEl foc que s'ha originat al Pertús ha obligat a tallar el trànsit a la Jonquera i a desviar-lo per Portbou. Aquest fet ha provocat "un tap molt important" a la carretera, segons l'alcalde, que sembla que ha originat l'incendi -"no sabem si ha estat algú amb una burilla", ha apuntat Sales.\nL'alcalde considera que el foc s'hagués apagat amb un quart d'hora, però el fet que els cotxes de Bombers de les rodalies estiguessin a l'incendi de la Jonquera ha retardat les tasques d'extinció de l'incendi. "Quan han arribat els Bombers ja havien passat 50 minuts i amb la tramuntanda i l'assecada que hi ha s'ha encès com la pólvora", ha declarat Sales.\nA partir d'aquí tot un seguit de cotxes s'han trobat al mig del foc i la gent ha sortit dels seus vehicles per fugir a través de la muntanya, narra l'alcalde, que ha explicat que els veïns del poble els esperaven a la platja per portar-los al poble i auxiliar-los. Durant la baixada per la muntanya, però, un grup d'entre 70 i 80 persones, han patit rascades, talls i ferides més profundes.\nMaularadament, un altre grup més reduït en comptes de baixar pel camí de la muntanya han baixat per un altre on s'han trobat amb un penya-segat. "S'han espantat, tenien el foc a darrere i com que tenien el marc molt a prop s'han tirat pensant-se que arribarien al mar, però no han arribat", relatava Sales. Han mort dues persones: pare i filla, de 60 i 15 anys respectivament. La mare ha resultat ferida amb una contusió a l'esquena i ha estat evacuada a l'Hospital de Figueres.


Adam tomàs aconsegueix la gran victòria | Diari de Tarragona\nAdam tomàs aconsegueix la gran victòria\nCrònica. Amb un total de setze regidors, el grup de Tomàs continuarà amb el seu estil de fer política: humil, participatiu i social\n28/05/2019 13:45 | Actualizado a 28/05/2019 13:45\nFotografia del diumenge d'eleccions, amb número la número setze, Iris Castell, i Adam Tomàs\nAdam Tomàs va batre tots els rècords. És evident, però, que Amposta té una certa estima a les majories absolutes, i és que el municipi no coneix altra forma de govern que la majoria absoluta des de les eleccions de l’any 1991.\nUn fenomen curiós que pot ocasionar realment autèntics disgustos. Perquè en democràcia la majoria mai és la forma de govern més democràtica. Però aquest risc «a la no democràcia» de ben segur que no passarà a la ciutat d’Amposta. Adam Tomàs, el protagonista del dia i probablement de la setmana, té un estil de política tan democràtic que ni les majories més històriques poden silenciar-lo. Adam Tomàs és l’alcalde del poble: atent, humil, treballador i modest.\nEt poden agradar més o menys les seves iniciatives, més o menys el seu estil de fer política, més o menys el seu partit (ERC), etc. sPerò estaràs d’acord en el fet que Tomàs posa tot el seu esforç, ganes i paciència amb la millora del poble i benestar de la seva ciutadania. I és aquesta força, aquest sentiment de millora continua, el que marca la diferència entre un bon alcalde i un alcalde. Perquè d’alcaldes n’hi ha molts i de bons només uns quants.\nEls republicans han capitalitzat l’alcaldia després de 28 anys de majories convergents. Precisament, els hereus d’aquesta formació, Junts per Amposta, amb Manel Masià com a cap de llista, s’han enfonsat perdent sis dels set regidors que havien obtingut el 2015. No només això: la formació nacionalista, amb només 753 vots, deixa de ser la principal força de l’oposició, sent la quarta i última força.\nEn aquest cas, Som Amposta, de l’exPxC German Ciscar, s’ha convertit en la segona força més votada, sumant també un segon regidor. El PSC manté el tercer lloc després d’haver perdut 250 vots.\nEl regidor de Poblenou\nUn altre fet destacat d’aquestes eleccions és que el govern ampostí s’està plantejant que el representant de Poblenou sigui un dels regidors del consistori. D’aquesta manera, l’Ajuntament d’Amposta tindria una regidoria anomenada «Regidoria de Poblenou». Com ha explicat Tomàs, això ajudaria «a la cohesió entre municipis» i una millor direcció conjunta. Poblenou està situat al cor del Delta, que té el títol d’Entitat Municipal Descentralitzada i amb la qual cosa encara manté una certa autonomia.