Les negociacions per reeditar el govern progressista al País Valencià arrencaran aquest dimarts\nPaís Valencià 13/05/2019\nLa conformació de la mesa de les Corts serà el primer pacte que hauran de tancar els tres partits\nXimo Puig i Mónica Oltra durant la manifestació del Dia Internacional del Treballador el passat 1 de maig JUAN CARLOS CÁRDENAS / EFE\nValènciaEls líders del PSPV, Ximo Puig; Compromís, Mónica Oltra, i Unides Podem-Esquerra Unida, Rubén Martínez Dalmau, es reuniran demà dimarts a les 11 h a les Corts Valencianes en la que serà la primera trobada formal a tres bandes per començar a negociar el nou Consell del Botànic.\nL'encontre es produirà dues setmanes després de les eleccions autonòmiques, dos dies abans de la constitució del Parlament valencià i després que dimecres passat el president Puig i la vicepresidenta Oltra, tots dos en funcions, mantinguessin una primera trobada. L'endemà es va reproduir la reunió entre Puig i Martínez Dalmau.\nDurant els últims dies dirigents de les dues formacions han restat importància als temps de la negociació, per la coincidència amb la campanya de les municipals i europees, i han assenyalat que no hi ha "urgència" per tancar un acord.\nAcord del Montgó?\nDesprés de reunir-se amb Oltra i Martínez Dalmau per separat, la setmana passada Puig va explicar que va veure en Oltra i Dalmau voluntat que el nou Botànic tingui "la màxima solidesa possible" i sigui un govern "estable, potent i per a tots els valencians, lluny de tenir una posició sectària, fanàtica o partidista".\nPer la seva banda, Dalmau va qualificar la trobada com a "enormement positiva" i va reclamar un nou executiu "fort, unit, lleial i amb capacitat de transformació en totes les àrees". A més, va proposar que la signatura de l'acord s'efectués a Alacant. El líder de Podem va suggerir batejar la reedició del pacte progressista com l'Acord del Montgó, en referència a la muntanya que corona que les localitats de Dénia i Xàbia (Marina Alta).\nFinalment, Mónica Oltra va admetre divendres que tot i que l'estructura del Botànic ha sigut "un encert, al marge de debilitats i fortaleses en la seva globalitat", això no vol dir que hagi de ser la mateixa en la seva reedició.\nNegociació de la mesa de les Corts\nUna de les claus de la trobada de demà entre Puig, Oltra i Martínez Dalmau, i un primer test de l'estat de la relació entre les tres forces, serà la negociació de la constitució de la mesa de les Corts.\nQuan falten tres dies per a la seva designació, els portaveus del PSPV i Compromís a les Corts, Manolo Mata i Fran Ferri, han insistit aquest dilluns que la intenció que les forces del Botànic és mantenir la majoria –tres– dels cinc llocs, i que els altres dos representants els ocupen el Partit Popular i Ciutadans.\nLa diferència entre les forces progressistes és en la designació dels representants, ja que mentre Compromís i Unides Podem-Esquerra Unida reclamen vincular la negociació de la mesa a la del pacte de govern, i designar uns membres transitoris fins que després del 26 de maig es tanqui el pacte global, el PSPV rebutja la possibilitat que la mesa sigui provisional i reclama que els representants que s'escullin dijous no siguin modificats després. Els socialistes insisteixen que el màxim representant de la cambra ha de ser de Compromís, i així reproduir l'acord del 2015, quan, a canvi de la presidència del Consell per al PSPV, els valencianistes van comptar amb la presidència del Parlament. Un equilibri de forces que, tot i que els resultats electorals semblen evidenciar que es reproduirà, des de Compromís no han volgut tancar, ja que mantenen l'esperança que un bon resultats a les municipals enforteixi la seva posició negociadora.\ngovern valencià Acord Botànic


Quan caigui, si cau, recordeu com era la vida a Kobanê - En directe, des de la frontera amb el Kurdistan sirià\nQuan caigui, si cau, recordeu com era la vida a Kobanê\nNo hem parat de moure’ns aquests tres dies de casa en casa, de Mersin a Istanbul, visitant la familia que s’ha escapat de Kobanê, per tenir cura de les seves necessitats. Les meves tietes ploren cada nit. I durant el dia, no veig cap flama a la seva mirada apagada. Els meus oncles i cosins fan broma de tant en tant, com és característic entre els kurds en temps de desgràcia (aquell humor negre que s’atribueix als kurds des de l’antiguitat).\nPerò me n’adono de pressa: a mesura que passen els dies i l’Estat Islàmic és més a prop de l’ofensiva final contra Kobanê, l’ànim de la familia i dels kurds en general minven cada vegada més perquè, a poc a poc, van prenent consciència d’una realitat que fins ara havien decidit negar al seu cap; que la població on han nascut i crescut serà totalment ocupada i saquejada per uns bàrbars nihilistes fortament armats que vénen de fora. És força difícil d’assimilar. I més quan m’expliquen que Kobanê ha progressat molt els dos últims anys.\nLa província va fer fora els pocs oficials del govern dictatorial d’en Baixar al-Assad que encara quedaven. Els comerços van començar a funcionar, es van obrir joieries, fins i tot va obrir un gimnàs molt gran i amb tota mena d’equipament, que es va convertir en tot un èxit. De fet, un dels meus cosins, l’Azad (23), m’ensenya selfies amb els seus progressos al gimnàs i m’explica com hi anaven tant nois com noies a la mateixa sala (un fet absolutament excepcional a la resta de Síria), i fins i tot hi anaven algunes dones grans amb sobrepès per fer una mica de bici estàtica.\nTot aquest progrés s’ha dut a terme trobant-se la província totalment aïllada a causa del setge a què la sotmetia l’Estat Islàmic per l’est, el sud i l’oest (pel nord, com ja sabeu, hi ha la frontera turca). Ja fa més d’un any que l’Estat Islàmic va ocupar tota la regió vora el riu Eufrates (Firat, en kurd) i va tallar així el subministre d’aigua a tot el nucli urbà. Tanmateix, també va deixar tot Kobanê sense electricitat. Però com va poder Kobanê créixer i prosperar sense aigua ni electricitat? M’expliquen els meus cosins que, al principi, la població va comprar generadors per a cada casa, i passats uns quants mesos el govern del PYD va aconseguir uns generadors d’energia elèctrica gegants que subministraven uns quants carrers alhora. Tot aquest entramat per poder fer vida normal els comportava una despesa enorme en gasoil i un soroll ensordidor. Quant a l’aigua, la van aconseguir foradant el terra i construint centenars de pous al llarg de la ciutat, i instal.lant-hi bombes. Recordem que el sòl de Kobanê és especialment ric en aigua. No obstant això, s’obria un risc de malalties per als més petits atès que l’aigua dels pous no és tractada.\nLes meves cosines també m’expliquen històries horribles d’aquest últim any de setge a Kobanê: com la d’en Mohammad, un noi com jo, d’uns 29 anys (vegeu la foto) que era amic de la família (molt amic del meu cosí Ferhad). En Mohammad era professor d’anglès de primària a Kobanê i al maig, quan van acabar les classes, va decidir anar-se’n a Turquia a treballar-hi durant els mesos d’estiu, amb intenció de tornar a Kobanê al setembre. Però per sortit de Kobanê, el seu autocar va ésser detingut pels milicians de l’Estat Islàmic en un control de carretera. Els van fer baixar a tots per inspeccionar-los i un dels islamistes va agafar una noia del braç de manera violenta perquè no portava ben posat el mocador (ensenyava el serrell). En Mohammad va agafar el milicià de la mà i li va reprovar l’actitud, moment en què el milicià va esclatar en còlera i li va clavar unes quantes ganivetades a l’estómac mentre li cridava: ‘Ara veureu què passa a aquells qui decideixen desafiar-nos.’ Va lligar pel coll en Mohammad a la part del darrere de l’autobús i van començar a donar tombs per la carretera. Posteriorment, li van tallar el cap i el van empalar en un costat de la carretera i van deixar el seu cos decapitat (i gairebé sense roba, perquè s’havia estripat quan el van arrossegar) durant tres dies perquè el veiés tothom i prohibint que ningú no el cobrís amb un llençol sota amenaça de mort. A la nit, el meu cosí Ferhad, tot just quan es va ficar al llit, va rebre un Whatsapp amb el cap decapitat del seu amic Mohammad i va quedar destrossat, tot i que no en va reconèixer la identitat fins que li van dir. Aquest fet va sumir Kobanê en el més profund dol, es va omplir la ciutat de fotos gegants d’en Mohammad, que era estimat per tothom, i la gent va prendre consciència del que tenien a escassos quilòmetres de distància. La viva imatge del diable a la cantonada. Cal dir, també, que la mare d’en Mohammad encara avui nega la mort del seu fill, i no descansarà fins que no el pugui veure.\n3 d'octubre de 2014 a les 12:30 pm\nLlegeixo els teus apuntaments i cròniques. Quin dolor més gran ! La crueltat i la violència dels islamistes fa mal al cor i a l’ànima. Gràcies per compartir.\n3 d'octubre de 2014 a les 2:28 pm\nGràcies per compartir amb nosaltres la vostra experiència. Esperem que tinguis raó quan dius que “tot allò dolent s’acaba esvaint, i tot allò bo roman”.\n7 d'octubre de 2014 a les 9:33 am\nCommoció, és el que millor descriu l’efecte que em produeix la teva narració.\nPerò també orgull i emoció, com a ésser humà, per el poble de Kobanê.\nRoger Pons ha dit:\n8 d'octubre de 2014 a les 11:01 am\nQuina ràbia veure com el món occidental us deixa de banda. Nosaltres que ens omplim la boca de democràcia i llibertat però som incapaços de fer res per defensar-la.


Els usos industrials de l'oli tèrmic - Pirobloc\nPirobloc Enginyeria tèrmica Els usos industrials de l’oli tèrmic\nEls usos industrials de l’oli tèrmic\nEl sistema d’escalfament tèrmic suposa una revolució tecnològica respecte a altres sistemes convencionals. Els usos industrials de l’oli tèrmic aporten una multitud d’avantatges, permetent sistemes avançats de control de la calor, un rendiment i estalvi molt més gran, que pot adaptar-se a les necessitats específiques i concretes de cada activitat industrial. Els sistemes que utilitzen la tecnologia del fluid tèrmic són capaços de funcionar amb temperatures molt elevades, sense que això requereixi que necessitin altes pressions de treball per mantenir aquestes temperatures. Això vol dir que l’oli tèrmic té molts avantatges i beneficis, pel que fa a l’eficàcia i la seguretat respecte a altres sistemes d’escalfament de processos.\nL’oli tèrmic evita els riscos de formació d’incrustacions i corrosió, respecte a altres sistemes tèrmics, proporcionant diferents opcions d’operacions automàtiques que poden ajudar a aconseguir l’eficiència òptima del sistema de calefacció, amb un cost mínim i uns elevats nivells de seguretat per a la seva empresa.\nEl sistema industrial d’oli tèrmic funciona mitjançant una càmera de combustió a través d’un serpentí. El serpentí pren l’energia de la combustió, mitjançant el sistema d’oli bombat a baixes pressions que per ell circula. El fluid tèrmic permet escalfar els serpentins i transmetre, d’aquesta manera, la calor de forma indirecta a un consumidor, mitjançant un circuit hidràulic. A diferència d’una caldera de vapor, el procés d’escalfament per oli tèrmic no afecta les carcasses de l’escalfador, a la bobina helicoïdal ni a la canonada, el que implica que el procés és molt més segur i que permet un manteniment més ràpid i eficaç.\nEl sistema d’escalfament mitjançant oli tèrmic sigui mineral, sintètic o medicinal, permet el seu ús en les necessitats concretes de cada indústria o empresa, ja sigui del sector del sector petroquímic, alimentació, automoció, fusta, … o de qualsevol altre tipus.\nPerquè el procediment sigui el més segur possible, s’avaluen en tots els casos:\nEl sistema integral de seguretat del sistema per assegurar el correcte funcionament\nLa verificació dels límits de seguretat durant cada operació\nCremador ben regulat per programar les emissions més baixes possibles\nOptimització del bucle de control per a un òptim control de la temperatura\nAssignació dels operadors i personal de manteniment rigorosament format\nEl resultat és un sistema d’escalfament eficaç, avançat i econòmic que pot ser aplicat a totes aquelles indústries i sectors que necessitin un sistema d’escalfament eficaç i indirecte que repercuteixi en una major productivitat, un mínim cost, un sistema de seguretat més elevat i una major qualitat del producte final, conseqüència del sistema uniforme de calefacció aplicat en cada producte.


L’amor impossible: “La trilogia paraíso” de Ulrich Seidl - FÒRUM.ad\nL’amor impossible: “La trilogia paraíso” de Ulrich Seidl\nEl 11/09/13 11:30\nEl director austríac Ulrich Seidl ha aconseguit estrenar a Catalunya un ambiciós projecte titulat Paraíso desglossat en tres pel·lícules. Ara tenim l’oportunitat de veure correlativament les tres parts d’aquesta trilogia – Paraíso: amor; Paraíso: fe; Paraíso: esperanza – exhibides simultàniament en cinemes i que conformen una crítica mirada calidoscòpica d’algunes misèries humanes del nostre temps.\nUlrich Seidl prové del documentalisme i ara s’ha passat d’un temps ençà al cinema de ficció, encara que sense perdre el seu enfocament d’observador i escrutador de la realitat que ens envolta. Amb un títol tan eloqüent i rotund com Paradís s’hi amaga la seva antítesi, el seu revers. I és que que Seidl practica un cinema cruel i aspre sobre l’estupidesa humana i esbossa un cinema de l’alienació, del sectarisme, de la tonteria a través del retrat de tres dones i les seves vacances. La visió tan contundent del director austríac – èmul, deixeble o soci d’un altre realitzador com Michael Haneke – provoca que la incomoditat d’aquesta trilogia esdevingui quasi una ofensa.\nPerò la seva mirada radical, molesta, políticament incorrecte, contribueix a destrossar una Europa ufanosa per mostrar les nostres vergonyes. I és que la seva mirada s’endinsa com un implacable bisturí per burxar com una insensible radiografia en la complexitat de les relacions humanes i en el fons de l’ésser humà al voltant de comportaments com la submissió, l’insult, l’agressivitat, el càstig o l’autoengany. Una operació arriscada de combinació difícil, quasi impossible, de tendresa i vilesa, de bellesa i de lletjor, de vida i d’infern. Amb el seu humor sarcàstic i sagnant du a terme una mena de comèdia negríssima, una tragicomèdia sobre el ridícul i el patetisme dels humans.\nTot i la visió immesirecorde i despietada de Seidl, el director també és capaç d’encomanar alhora una certa calidesa, comprensió o, almenys, compassió, per aquestes pobres i desvalgudes criatures a la recerca de l’amor i la felicitat. Tot això ho fa amb un estil propi fet d’enquadraments justos, implacables, precisos, pràcticament sense moviments de càmera i amb escassa música. Demostra un gust per la composició que privilegia la nuesa de l’escenari per encabir-hi aquells elements imprescindibles carregats de sentit o altament simbòlics que l’apropen al terreny de la pintura o la fotografia amb el resultat d’una fascinant successió de quadres o pintures.\nEn la primera part de la trilogia Paraíso: amor es mostra com una mestressa de casa austríaca se’n va a fer turisme sexual a Kenia a la recerca de l’amor per acabar descobrint que l’estimació és un producte comercial en què els africans es troben un sobresou venent felicitat a les europees de mitjana edat invertint la dinàmica colonial entre explotador blanc europeu i explotat africà i negre.\nLa segona entrega de la trilogia Paraíso: fe es centra en la dedicació obsessiva d’una infermera austríaca per convertir al cristianisme amb una imatge de la Verge la població marginal. Aquesta predicadora professa una religiositat malaltissa a la recerca de l’amor enmig d’un matrimoni presidit per la violència en què l’home és un egipci musulmà en cadira de rodes.\nI la tercera entrega de la trilogia Paraíso: esperanza es centra en el món adolescent d’una nena de 13 anys que va a uns campaments per noies amb problemes de sobrepès. Enmig de classes de gimnàstica i dietes equilibrades la protagonista descobrirà i s’entregarà al primer amor en una pel·lícula que gira al voltant del culte a les aparences, l’atracció del sexe, l’ideal de bellesa, l’amistat entre noies o els trastorns de les filles de matrimonis divorciats.\nNotícia Anterior: Marín assegura que Vivand ha potenciat la restauració i ha augmentat l’afluència de vianants a la part alta (Vídeo)\nSegüent Notícia: La Mostra gastronòmica es planteja fer dos concursos l’any vinent com a incentiu per als restauradors


Talarn suspèn les llicències d'instal·lació i producció d'energies renovables | Ajuntament de Talarn\nInici » Noticies » Talarn suspèn les llicències d'instal·lació i producció d'energies renovables\nPer altra banda, el Ple va aprovar el pressupost municipal per a l’exercici 2021 que ascendeix a 826.366 €, el que significa un augment del 44% respecte l’any anterior. En aquest nou pressupost es continua complint l’objectiu d’estabilitat i l’objectiu de deute, amb un endeutament del 0%.\nPel que fa a la partida inversions, destaca les obres d’urbanització del carrer de la Serra, amb la consolidació del talús i la renovació del subministrament d’aigua potable. Una altra de les accions que l’Ajuntament posa en valor és el condicionament del marge dret del tram de carretera que uneix el nucli de Talarn amb l’AGBS, per tal de fer un pas per a vianants que enllaci amb el camí de Sant Sebastià.\nCom a novetat, enguany l’Ajuntament ha previst una partida de 16.000 € per a la rehabilitació de façanes i teulades dels immobles particulars del nucli de Talarn amb l’objectiu d’evitar la degradació, especialment, del casc antic.


viurealspirineus 22:06 30/09/20\nEls ajuntaments faran un inventari dels habitatges buits i estudiaran mesures perquè surtin al mercat\nper urgell alt la lloguer habitatges\nConsell Alcaldes de l'Alt Urgell celebrat aquest dimecres/CCAU\nLa reunió del Consell d’Alcaldes de l’Alt Urgell, celebrat aquest dimecres a la Seu d’Urgell, ha dedicat una part important del seu temps a debatre les mesures que des dels ajuntaments es poden aplicar per solucionar l’escassetat d’habitatges de lloguer a la comarca. En els darrers mesos, aquest problema ha aflorat d’una manera més evident en constatar que persones i famílies disposades a traslladar-se a viure a l’Alt Urgell s’han trobat amb enormes dificultats per trobar pisos o cases per llogar. Es dona la paradoxa que d’habitatges buits sí que n’hi ha, però que molts pocs estan en el mercat de lloguer, ja sigui perquè són inhabitables pel seu mal estat de conservació o simplement perquè els propietaris no els volen llogar.\nEls alcaldes i alcaldesses han aprovat la proposta que ha posat sobre la taula la presidenta del Consell Comarcal i alcaldessa de Ribera d’Urgellet, Josefina Lladós, en el sentit que cada ajuntament elabori un inventari d’habitatges buits del municipi. “Abans d’emprendre qualsevol acció hem de tenir una radiografia, el més detallada possible, de l’estat de la situació”, ha exposat Lladós. Un dels ajuntaments que ja ha fet aquesta feina és el de Peramola. La seva alcaldessa, Gemma Orrit, ha explicat que han recomptat una vintena d’habitatges vuits però que, un cop han parlat amb els propietaris, només quatre d’ells s’han mostrar oberts a posar-los a lloguer. El cas de Josa i Tuixent és molt similar, tal com ha explicat la seva alcaldessa, Marta Poch.\nLa manca d’habitatge de lloguer als pobles de l’Alt Urgell preocupa també els alcaldes i les alcaldesses davant la perspectiva de poder-se acollir al projecte Viure a Rural, que té com a finalitat el repoblament del món rural a Catalunya, el qual ha estat exposat per la gerent del Consorci GAL Alt Urgell-Cerdanya, Mireia Font. “Si no podem oferir habitatge, difícilment podrem entrar en el programa”, s’ha constatat a la reunió. Per la seva part, el director de l’Institut per al Desenvolupament i la promoció de l’Alt Pirineu i Aran (IDAPA), Pere Porta, s’ha sumat a aquesta preocupació, comuna a la major part del territori, i ha avançat que des del Departament de Territori i Sostenibilitat s’ha començat a treballar per trobar-hi vies de solució.


Escenes d’un matrimoni - Teatre Barcelona\nLa posada en escena d’un text com Escenes d’un matrimoni mai és una tasca senzilla. Bergman és un creador aspre, intel·lectual, d’una profunditat densa i un pessimisme gens complaent al que no resulta fàcil trobar-li el to, sense ofegar l’espectador d’angoixa en el intent. La directora Marta Gil ha optat, en aquest cas, per alleugerir la història com pinzellades de simpatia que, certament, aconsegueixen que la proposta sigui més digerible. El problema, però, és que aquests tocs d’humor, en alguns moments, banalitzen el seu contingut que, per sobre de tot, parla d’una relació de parella tòxica, dependent i insana, amb alcoholisme i maltractaments inclosos. Per tant, és ingenu voler donar-li una mirada romàntica o bondadosa a aquests infeliços protagonistes a més de, finalment, contraproduent. Per sort, els dos intèrprets (Jordi Figueras i Anna Sabaté) fan un treball esplèndid, entregats emocionalment a la causa i dotant d’una enteresa dramàtica als seus personatges que sosté l’interès i el sentit de la trama. Quan la direcció de l’espectacle connecta amb les parts més fosques de la narració, és quan aconsegueix els moments més impactants, emotius i efectius. També cal destacar la versemblança amb la qual es desenvolupen les converses i la naturalitat de certs moments que ajuden a donar credibilitat a un magnífic muntatge que podria haver estat rodó si no hagués estat pel seu forçat sentimentalisme.\nLes relacions que duren es fan des de la llibertat individual\nIngmar Bergman va escriure aquesta obra autobiogràfica, arran de la intensa història d'amor que va viure amb la seva actriu fetitxe, Liv Ullman, una relació que es va convertir en una complexa relació. Després de rodar la pel·lícula Persona (1966) se'n van anar a viure plegats a l'illa de Farö (Suècia), van tenir una filla i, al cap de pocs anys, es van separar. Però la seva relació va continuar.\nAquesta versió d'ESCENES D'UN MATRIMONI, ha estat traduïda per Carolina Moreno, i dirigida per Marta Gil, i ens ofereix una nova mirada sobre la complicada relació dels dos protagonistes, Johann i Marianne (Ingmar Bergman i Liv Ullman), interpretades per Jordi Figueras i Anna Sabaté.\nEn sis escenes, serem testimonis de l'evolució d'aquesta relació amorosa al llarg de vint anys i observarem com la seguretat intel·lectual dels primers anys de relació, s'esvaeix de mica en mica i apareixen la por i la incertesa.\nSis trobades que en diversos mesos o anys, se separen en el temps: la unió perfecta, primers petits conflictes, la separació a causa d'una altra dona, un primer retrobament, el divorci i, finalment, anys més tard, una nit en comú en una cabana enmig del no-res.\nUna peça sobre les relacions amoroses al llarg dels anys, que persisteixen més enllà de les circumstàncies. Una obra que encara ara segueix qüestionant la necessitat d'il·lusió i seguretat. Que retrata de forma íntima i despullada la nostra condició davant les incerteses de la vida. La por a la llibertat?\nUna versió que incorpora alguns tocs de comèdia amb una posada en escena equilibrada, que reforça el desacord de dues maneres d'entendre la relació i remarca el procés d'alliberament personal de la Marianne, i "l'empetitiment" emocional del Johann que va perdent seguretat en les seves pròpies decisions.\nPotser Bergman vol que arribem a concloure que les relacions que duren es fan des de la llibertat individual i que és segurament la convivència la que acaba matant l'amor.\nUnes convincents interpretacions d'Anna Sabaté i Jordi Figueras, que han anat guanyant força a mesura que avançava l'obra. Una escenografia senzilla però molt reeixida que permet canviar l'espai bellugant els dos mòduls en cada una de les escenes i que fan de taula, llit, banc, sofà ...\nEl canvi de vestuari que realitzen en escena li dóna el dinamisme necessari per trencar una mica la densitat de l'acció dramàtica.


La Policia de Begur deté la persona que trencava les barreres del camí vell de Tamariu\nDesprés de dies de seguiment, els agents han trobat in fraganti l’autor material dels fets mentre trencava una de les tanques.\nLa matinada de dimarts la Policia Local de Begur ha detingut la persona que feia malbé les barreres del camí vell de Tamariu. Concretament, a les 6.50 hores, els agents, que es trobaven realitzant un servei de vigilància preventiu a la zona, han trobat in fraganti l’autor material quan començava a serrar\nuna de les barreres del camí.\nUns brètols trenquen vidres de cotxes la nit de Halloween a Castell d'Aro\nL'Espai dels Rellotges de la Cambra de Sant Feliu rep una cinquantena de peces mésLa col·lecció de l'Espai dels Rellotges de la Cambra de Sant Feliu de Guíxols s'ha incrementat en una cinquantena d'aparells des que va arrencar la mostra, fa p\nDetenen un grup de joves per robar a la sortida d'una discoteca de Platja d'AroLa Policia Local de Castell-Platja d'Aro i els Mossos d'Esquadra han detingut 5 persones per diversos assalts i robatoris al voltant d'una discoteca de Platja d\nMenys grip i menys virulentaEl virus de la grip es troba ara en el pic més alt de la fase d'epidèmia però aquest any la virulència és menor. Des de principis d'any l'Hospital de Palamós ha\nPalafrugell abordarà el 'botellón' i descontrol de matinada més enllà de la via policialUn cotxe fent virolles a la rotonda de Calella és el vídeo més viral però n'hi ha d'altres que no han trascendit. L'oci nocturn a Palafrugell ha estat tacat pe\nSimulacre d'incendi en una embarcació esportiva al port de Sant Feliu


Articles d’escriptura, bolígrafs i plomes estilogràfiques – Servei Secretaria\nQui no ha sentit mai la temptació d’escriure els seus pensaments en un full? O simplement anotar a l’agenda les coses que hem de fer demà, o el simple acte d’escriure en un bloc de notes “Cal que demà compri…”.\nI tot plegat, segur que hem fet servir un bolígraf tradicional; o potser a l’escola fèiem servir un Roller perquè ens agradava més la seva fina escriptura. O una elegant estilogràfica de marca que ens feia sentir especials quan signàvem la nostra primera hipoteca…\nVeniu a Servei Secretaria, allà hi trobareu una àmplia selecció de marques de prestigi tant nacionals com europees, tant per al dia a dia com per a les vostres ocasions especials.


Parlem de la nostra experiència en horts urbans al Green Walls Co-mida Event\nL’Eloi Torns, tècnic del servei de Rehabilitació Comunitària de Sants de Fundació Joia, ha participat en el Green Walls Co-mida Event per explicar l’experiència de Fudació Joia en la gestió d’horts comunitaris.\nDurant la xerrada, Torns ha exposat l’experiència dels serveis de Fundació Joia amb la gestió d’horts comunitaris en el Projecte Horts al Terrat (guanyador del premi EPSA 2019), i la importància de la implicació del col·lectiu de salut mental en aquests per aconseguir un teixit social i la implicació en la millora de la qualitat de vida a les ciutats i de les persones que hi viuen.\nL’esdeveniment ha començat amb una visita del primer prototip realitzat de sistema vertical intel·ligent per cultivar plantes comestibles i produir energia, que està funcionant des del mes de març en l’horta comunitària del Passatge Trullàs al Poblenou.\nDesprés s’han fet tres taules temàtiques: Participació i co-gestió, Producció hortícola i ecosistemes urbans, i Desenvolupament tècnic de parets de cultiu. L’esdeveniment ha acabat amb una sessió de networking amb tots els participants convidats.


Camins de l'Esperit: Es troba el Grial a València?\nEs troba el Grial a València?\nAquesta és la pregunta que durant els darrers tres dies han intentat respondre diversos investigadors en el «Primer Congrés Internacional sobre el Sant Calze», que es clausura hui al Centre Cultural de la Beneficència de València. L'encontre va ser inaugurat divendres pel president de la Generalitat i l'arquebisbe de València, el qual ha donat tot el suport de l'Església a la trobada. De fet, l'Arquebisbat de València, el Capítol de la Catedral i la Universitat Catòlica Sant Vicent Màrtir estan entre els organitzadors del Congrés, a banda del Centre Espanyol de Sindonologia. Tot i això, els aspectes més religiosos de l'encontre han quedat prou aparcats a la premsa, ja que allò que s'ha ressaltat més els darrers dies són les ponències de caràcter científic sobre història, arqueologia i art, encara que, en realitat, no s'ha aportat massa novetats respecte al que ja se sabia de l'anomenat Sant Calze de València. Diu la tradició que es tracta de la copa que hauria emprat Jesús de Natzaret durant l'Última Cena en el moment que va consagrar l'Eucaristia, segons el ritual cristià. Tot i això, no es tracta d'una relíquia qualsevol, sense cap suport històric com les que hi ha repartides per tot Europa.\nLa copa està plenament documentada a partir de 1399, moment en què els frares del monestir aragonés de Sant Joan de la Penya van lliurar la relíquia al rei Martí l'Humà, que el va portar al palau reial de Saragossa. El seu successor, Alfons el Magnànim, el va deixar en 1416 a la Catedral de València en penyora, junt amb altres relíquies, com a garantia dels préstecs fets per la ciutat de València al rei per a finançar la conquesta de Nàpols, però el rei ja mai va regressar, i el calze va quedar per a sempre a València fins als nostres dies. Abans d'aquesta data no hi ha cap document que certifique la seua possible autenticitat, però hi ha tot un seguit d'indicis que, en principi, al parer d'alguns experts, no ho contradiuen. Segons la tradició, la copa que va emprar Jesús hauria anat de Jerusalem a Roma de la mà del que després seria Sant Pere, i allà es va quedar en mans dels papes successors fins al 258. Aquest any l'emperador Dioclecià va ordenar l'embargament de tots els bens de l'Església, i el Papa hauria ordenat amagar-lo al que després seria Sant Llorenç, que abans de morir el va enviar amb un amic a casa dels seus pares, a Osca. L'any 533, sempre segons la tradició, hauria estat en la catedral d'Osca, construïda expressament per allotjar-lo, i arran de la invasió musulmana de la península hauria passa per diverses ermites i esglésies romàniques dels Pirineus, fins que va acabar al monestir de Sant Joan de la Penya, en un lloc ben amagat.\nPrecisament una de les ponències més destacades del congrés ha estat la de Michael Hesemann, un antropòleg alemany expert en relíquies, el qual afirma que tota la literatura medieval sobre el Grial està basada en la copa que es guardava en Sant Joan de la Penya. A més, afirma que l'obra original del «Parzival» hauria estat encarregada pel rei d'Aragó Alfons el Bataller, de forma propagandística. A més, Hesemann va sorprendre els assistents traient un recipient de fang datat en el segle I, procedent d'una excavació de Jerusalem, per a ensenyar la seua morfologia, la qual coincideix amb la del calze de València. D'altra banda, Vicent Zuriaga va presentar un estudi dels frescs romànics pirenaics, majoritàriament del segle XII, en els quals es mostra la Mare de Déu sostenint el grial, tot i que segons va explicar el professor d'art, les representacions medievals són esquemàtiques i no realistes. Tot açò demostraria, segons aquests dos experts, que allò que la tradició europea identificava com el grial estava a la zona dels Pirineus a l'edat mitjana, i com que la copa de València sí estava allà a finals del segle XIV, tot estaria relacionat. De tota manera cal recordar que altres tradicions identifiquen el grial com una cosa espiritual, de recerca de si mateix, i no com un objecte físic relacionat amb Crist.\nPel que fa a l'arqueologia, la principal aportació del congrés ha estat una petició per a analitzar el calze de València amb tècniques actuals, com ara per exemple amb un accelerador de partícules. L'únic estudi fet, fins ara, de manera científica, és el que va realitzar en 1960 el catedràtic d'arqueologia de la Universitat de Saragossa, Antonio Beltran. Aquest estudi va deixar clar que el Sant Calze està format, en realitat, per tres peces, un peu d'or, d'orfebreria medieval, la base de pedra, que és en realitat un plat àrab invertit, i la copa en sí, que està realitzada en àgata. Beltran va datar per comparació la part més antiga entre els segles IV i I aC, i hauria estat manufacturada per un taller de Síria o Palestina. El seu successor en la càtedra, i ponent del congrés, Manuel Martín-Bueno, va explicar divendres que nous estudis amb tècniques actuals permetrien afinar més la forquilla cronològica, així com establir amb seguretat el taller en el qual va ser esculpit el recipient, ja que les bases de dades existents en l'actualitat ho farien possible. Quant al material emprat, l'àgata, els experts assistents han insistit en que encaixa perfectament amb la llei jueva que no permet emprar materials porosos en Pasqua per evita la contaminació, per la qual cosa els recipients de taula només poden ser de pedra o plata.\nD'altra banda, el fet que es tracta d'una pedra luxosa estaria en consonància amb el fet que el suposat Sant Sopar, si es va celebrar, s'hauria realitzat en casa d'una família rica de Jerusalem, contradient així la típica acusació que es tracta d'una pesa massa costosa per al nivell econòmic que se li suposa a Jesús de Natzaret. Les conclusions finals del congrés seran analitzades hui al matí abans de la clausura, tot i que ja s'han avançat algunes. Així, el que aquesta reunió organitzada per l'Església ha volgut deixar clar és que ara per ara no hi ha cap prova que garantisca l'autenticitat del Sant Calze de València, però que al contrari que la gran majoria de relíquies existents que s'atribueixen ser el grial, les quals no tenen cap prova ni indici que les avalen, en aquest cas existeixen tota una serie d'indicis que no només no contradiuen l'autenticitat, sinó que hi incideixen. Naturalment hem de tindre en compte que es tracta d'una reunió a la qual s'ha convidat només experts que avalen la seua possible autenticitat, però tot i això, de moment els indicis indiquen que la Comunitat Valenciana acull des de fa segles una de les relíquies més famoses i importants de la Cristiandat. De fet, el títol del Congrés, «València, la ciutat del Sant Grial», no deixa lloc a dubtes sobre la intenció dels organitzadors.\nPublicat per Salvador Jàfer Sanxis a les 13:15 Etiquetes de comentaris: grial, Sant Calze, València


El president de la Junta d’Andalusia, Juanma Moreno, ahir en la seva visita a Barcelona QUIQUE GARCÍA / EFE\nBarcelonaEl sentiment de pertinença varia en funció de cada persona. Segons l’últim baròmetre del CEO hi ha qui se sent només català (un 28%) o tant espanyol com català (33%), o només espanyol (5%). En l’últim baròmetre del CIS només el 14% dels ciutadans de l’Estat se sentien només espanyols i el 6% només de la comunitat autònoma en què residien. També hi ha qui no se sent representat per cap comunitat o qui se sent representat per moltes a la vegada. Ahir, per celebrar el Dia d’Andalusia, el president de la Junta, Juanma Moreno, va decidir apel·lar només als “andalusos residents a Catalunya”, als quals va prometre que “no permetrà que es trepitgin les tradicions i es menyspreïn els seus drets”. Fins i tot va advertir que està disposat a recórrer a la via judicial si és necessari.\nJuanma Moreno andalusos


Carta als membres de la comissió parlamentària de l'Estatut del Periodista Professional | Sindicat de Periodistes de Catalunya\nEls professionals de la informació hem esperat molts anys perquè arribés al Parlament un projecte legal que fixés els nostres deures i ens atorgués els drets i les garanties d'independència professional de què ja gaudeixen els nostres col·legues de la resta d'Europa.\nEn aquests moments vostès tenen l'oportunitat de debatre i aprovar un Estatut del periodista professional que ens permeti actuar com a garants del dret de la ciutadania a rebre informació veraç, plural i completa, tal com estableix la Constitució espanyola.\nL'estatut el text definitiu del qual és a les seves mans aprovar, similar als que existeixen en l'entorn europeu, regula qüestions tan importants per a la professió i la societat com l'accés a les fonts, el secret professional, la clàusula de consciència, la creació de comitès de redacció i la constitució d'un Consell Estatal de la Informació, responsable del compliment de l'Estatut. Tot això sense vulnerar els drets de les empreses ni la llibertat de premsa; ben al contrari, aquesta Llei haurà d'induir a l'elaboració d'una informació de qualitat i a un major respecte per un dret fonamental de la ciutadania, que és la legítima propietària del dret a la informació.\nNo obstant això, l'estatut que estan tractant en aquests moments i que estem segurs que convertiran en llei, no és suficient per si mateix per assegurar aquests drets; és imprescindible que estigui acompanyat en el termini més breu d'una llei dels drets laborals dels periodistes que acabi amb l'estat d'insostenible precarietat que impedeix a bona part dels professionals de la informació exercir la seva labor amb dignitat. No és aliè a ses senyories que més del 30% dels periodistes de l'Estat espanyol no tenen contracte de treball o perceben sous per sota dels nivells elementals de supervivència.\nTambé confiem en la capacitat de ses senyories per millorar el projecte elaborat per tota la professió des del Fòrum d'Organitzacions de Periodistes rebutjant aquelles propostes que puguin buidar-lo de contingut. Esperem que aviat tinguem una bona llei per millorar la salut de la informació i la qualitat de la nostra democràcia.\n* Aquest és el text de la carta que des de comitès d'empresa i seccions sindicals dels mitjans de comunicació d'arreu de l'Estat s'estan enviant als membres de la comissió parlamentària que tramita l'Estatut del Periodista Professional instant-los a què abordin aquesta qüestió amb la màxima urgència possible


El Vendrell tindrà una Fira de Santa Teresa 2020 molt diferent. | BP Diari\nLa Covid-19 porta el Vendrell a organitzar una Fira de Santa Teresa molt diferent\nEl municipi celebrarà entre el 9 i el 18 d'octubre un FiraShop, un FiraTapa i un FiraTast\nper Marc Guitart 29/09/2020 13:39h\nEl Vendrell tindrà Fira de Santa Teresa aquest mes d'octubre del 2020, tot i que serà molt diferent de l'habitual. La pandèmia del coronavirus que afecta tot el món des de principis d'any ha obligat a plantejar un certamen totalment canviat, que bascularà sobre tres eixos, el FiraShop, el FiraTapa i el FiraTast. Un format especial que es farà entre els dies 9 i 18 d'octubre i que vol convertir la ciutat en «un aparador comercial».\n«Tot i la situació actual, la intenció ha estat sempre mantenir el màxim de les activitats, perquè en depèn tant l'economia local com el teixit social i emocional del Vendrell», ha afirmat l'alcalde del municipi, Kenneth Martínez. Per això, la Fira 2020 suposarà «un retorn als orígens, apostant per dinamitzar directament el comerç local i les botigues repartides pel municipi», ha afegit la regidora de Comerç, Luz Ramírez.\nExperiències als comerços i tapes als bars\nAixí, enguany no hi haurà estands en cap punt del centre del Vendrell, però els comerços oferiran descomptes i experiències diverses als comerciants, a canvi de ser promocionats a través dels canals corporatius del consistori. Pel que fa als restaurants i bars, aquests impulsaran una ruta de tapes acompanyades per beguda, i que tindran un preu de 3,50 euros. En total hi prenen part 34 comerços i 17 establiments de restauració.\nLa tercera pota serà el FiraTast, un espai virtual gestionat per l'associació Terra i Taula on s'oferiran 'show cookings' utilitzant els productes de proximitat. Pels més petits es mantindrà un espai d'atraccions a la plaça de la Sardana, però de dimensions més reduïdes de l'habitual. També hi haurà el mercat de brocanters i des del consistori s'ha avançat que es donaran a conèixer en els pròxims dies diverses actuacions culturals.\nEl Vendrell entregarà mascaretes transparents al professorat dels centres escolars\nFaran una nova excavació a la zona on hi va haver els primers pobladors de Cunit\nMari Luz Ramírez Ajuntament del Vendrell Kenneth Martínez CIT del Vendrell El Vendrell comerç Fira de Santa Teresa del Vendrell


Que el meu cos sigui el primer que veus, no vol dir que el puguis tocar | SETEMBRE\n«De forma individual i col·lectiva, decidim quan els menors han de ser obedients i sobre què els permetem dir 'no'»\n«Si ensenyo a respectar el propi cos des de l'estima, podré fer el mateix amb el dels altres?»\nAlba Rosique | 23/05/2019 a les 17:45h\nArxivat a: El Diacrític, autonomia, apoderament, menors, abús sexual, cos, psicologia, infància, abús, prevenció\nNo era una paraulota a casa meva\nsi deies no t’esperava el fuet\nvan esborrar-la del nostre vocabulari\nens la van treure de sobre a garrotades\nfins que vam convertir-nos en nens educats\nque feien que sí a tot obedients\nquan se’m va posar al damunt\nel meu cos volia rebutjar-lo\nperò no podia dir no ni que m’hi anés la vida\nquan vaig intentar cridar\nse’m va escapar només silenci\nsentia la paraula no pincat-me amb el puny\nal sostre de la boca\npregant-me que la deixés sortir\nperò no havia penjat el cartell de sortida\nno havia muntat l’escala d’emergència\nno hi havia trapa per on pogués escapar-se la paraula no\nvull preguntar a tots els\npares i tutors una cosa\nde què va servir-me llavors l’obediència\nquan tenia a dins mans\nque no eren meves\n-com puc verbalitzar el consentiment ara que soc adulta si no me'n van ensenyar mai de petita\nAmb aquest poema així de colpidor, Rupi Kaur ens fa pensar sobre la línia fina que hi ha entre ser obedient i aprendre a dir «no». I jo em pregunto: què vol dir per a nosaltres ser obedient? Possiblement, molts estaríem d'acord que parla sobre aquella actitud que busca que l'altre faci o deixi de fer el que un vol de manera indiscutible. Però quines idees tenim construïdes en relació al fet que els més petits no ens discuteixin allò que diem? Què passa quan ens porten la contrària? I quan comencen a marcar-nos límits en relació al seu cos? Com a adults, en quin moment decidim que això no s’ha d'expressar i han d'obeir-nos tant sí com no? En quin moment subestimem que hi ha un motiu darrere la seva petició, encara que ens agradi més o menys?\nAl llarg dels anys d'experiència com a psicòloga i terapeuta familiar, he comprès el paper fonamental que, com a pares -entenent ‘pares’ com a mare-pare, mare-mare, pare-pare o mares i pares solters-, tenim sobre els més petits. Molt probablement, la cultura, la societat, la situació econòmica i la nostra història familiar farà que, davant de les necessitats del menor, prenguem unes decisions o unes altres. De forma individual i col·lectiva decidim quan els menors han de ser obedients i sobre què els permetem dir «no».\nDeixeu-me compartir amb vosaltres, però, que tot el que experimenta un nadó quan neix és a través del cos. És el seu mitjà de comunicació i la seva principal font receptora d'estímuls. Durant els primers anys de vida, la memòria és sensorial, és a dir, que és a través del cos que memoritza allò que experimenta. Quan comencen a aparèixer el raonament i la parla, intervé la memòria més cognitiva, aquella que com a adults reconeixem amb facilitat. Això, però, no significa que fer-nos grans impliqui que el cos deixi de tenir memòria. Per tant, ens agradi o no, el que diem i el que fem repercuteix en els seus petits cossos.\nArran d’aquest coneixement i de la influència que tenim com a cuidadors principals dels més petits, em vaig plantejar les preguntes següents: com els ensenyem, nosaltres que som els adults i els responsables de la seva seguretat, que el seu cos és casa seva? Com eduquem perquè sigui així? Què ens han ensenyat a nosaltres sobre com respectar el nostre cos i el dels altres, sigui com sigui? Com eduquem per cultivar el respecte al cos? Si ensenyo a respectar el propi cos des de l'estima, podré fer el mateix amb el dels altres?\nÉs per això que vull compartir amb vosaltres unes quantes idees que potser ens poden ajudar perquè grans i petits ens comuniquem sense haver de vulnerar el cos:\nNo obligar a fer petons. Com a adults ens plantegem si ho podem triar? Si no en volem fer, els hauríem de fer? Un menor ha de fer petons per educació?\nRespectar que rebutgin les nostres mostres d'afecte. És possible que ens surti fer-los petons i/o abraçades, però si no els ve de gust que els en fem, els n’hem de fer igualment?\nNetejar-se els genitals un/a mateix/a. Promoure l'autonomia i el respecte cap als genitals potser també comença per ensenyar-los a netejar-se'ls ells/es mateixos/es.\nDemanar permís quan es tracta dels seus genitals. A vegades hi senten molèsties i ens demanen ajuda: si ens donen permís, els els podem mirar. Però i si no ens en donen? Els podem ensenyar com fer-ho a través dels nostres.\nSi algú toca els nostres genitals sense permís. Si li hem ensenyat al menor que no es toca sense permís, potser li serà més fàcil comunicar que algú ha traspassat la línia.\nSi els neix la curiositat sobre els nostres genitals i ens donem permís a nosaltres mateixos/es, potser també els podem explicar com són i parlar sobre el respecte i la intimitat que es mereixen.\nPotser a nosaltres com a adults ens ha costat rebre respecte cap al nostre cos, però això no vol dir que els més petits no se’l mereixin.\n'El libro rosado del amor', de Cristina Romero i Francis Marín\n'El meu cos és meu', de Dagmar Geisler


Roca Pastissers "Desde 1959 endolcint la teva vida": 12/01/2009 - 01/01/2010\nLes nostres galetes a TV3\nEl cap de setmana passat es va celebrar la fira ...\nTurrons de Nadal artesans\nLes galetes "QK's" de Nadal\nEl dia 18 de desembre les nostres galetes varen sortir al programa de TV3 "Divendres" ja que va estar tota la setmana a Molins de Rei mostrant diverses coses representatives del nostre poble i nosaltres varem voler agrair la seva presencia preparant-los unes galetes personalitzades.\nvideo presentacio de les nostres galetes al programa divendres!!\nPublicat per Roca pastissers a 20:38:00\nEtiquetes de comentaris: galetes artistiques\nEl cap de setmana passat es va celebrar la fira de Nadal per a engegar amb la campanya nadalenca.\nVarem sortir al carrer major varies botigues del poble per fer una mica d'ambient i encara que aquest any amb la crisi, moltes botigues no han pogut ser presents, ha estat força animat.\nespero que os hagin agradat les fotos que he penjat com a mostra de la nostra paradeta.\nos esperem en el nostre establiment.\nPublicat per Roca pastissers a 21:38:00\nAqui teniu una petita mostra de la nostra varietat de turrons artesans, unes bones festes de Nadal son aquelles en les que acabem els nostres àpats amb uns bons turrons,neules i polvorons.\nPasa't per la pastisseria Roca i gaudeix d'un Nadal com cal!\nPublicat per Roca pastissers a 16:50:00\nEtiquetes de comentaris: nadal, productes\nEdito aquesta entrada per comentar que ja podeu encarregar les vostres neules de Nadal.\nja fa uns dies que estem realitzant l'estoc per aquestes festes i ens agradaria saber quant més aviat millor la gent que en necessitará ja que ens les prenen de les mans!!!\npenseu que som una de les poquissimes pastisseries que encara realitza les seves pròpies neules una a una!\nno cal dir que no tenen ni punt de comparació amb les neules industrials... el que les tasta ja no en pot tornar a menjar cap altre jejeje ho dic per experiència pròpia...\ndoncs bé, tant sols vull recordar-vos que si voleu neules artesanes només cal que com sempre passeu pel nostre establiment situat al c/Major, 5 de Molins de Rei , truqueu al 93 668 14 95 o be contacteu amb nosaltres a través del nostre correu electrònic rocapastissers@gmail.com .\nI per acabar només vull desitjar-vos unes Bones Festes a tots i totes ( es la primera vegada que ho dic i em sona una mica malament, però ja les tenim aqui.) !!!!\nPublicat per Roca pastissers a 20:08:00\nHe posat algunes de les galetes que hem creat per aquest nadal,\nencara que en breu aniran sortint nous dissenys.\nDecora el teu arbre de nadal amb galetes decorades o posa'n una a cada plat per els teus dinars familiars tots quedarán sorpresos!\nTambé pots fer la teva galeta personalitzada, tant en sucre com amb una foto de nadal! quedarás d'allò més bé.\nPublicat per Roca pastissers a 23:17:00\nEtiquetes de comentaris: galetes artistiques, nadal, productes\nAqui penjo l'ultim treball que hem realitzat per a l'aniversari del meu marit i tres companyes de feina.\nEs tracta de 35 QK's amb foto, un sacher de 2 kg amb foto i unes pastes de tè.\nLa veritat es que van quedar ben sorpresos ja que la qualitat d'imatge es molt bona.\nRecorda que pots realitzar les teves comandes adreçant-te al C/Major, 5 de Molins de Rei, trucant al tel.93 668 14 95 o enviant un correu electronic a rocapastissers@gmail.com t'atendrem amb molt de gust.\nPublicat per Roca pastissers a 22:14:00\nEtiquetes de comentaris: encarrecs, foto pastís, galetes artistiques, productes\nPublicat per Roca pastissers a 19:48:00


Tot i la intensa fred i la tramuntana els rosincs donen 200 quilos menjar a canvi d’un llibre ·\nTot i la intensa fred i la tramuntana els rosincs donen 200 quilos menjar a canvi d’un llibre\nPart dels voluntaris/es de la Xarxa de Convivència de Roses que van fer possible "Aliments per un llibre\nLa iniciativa “Aliments per llibres” de la Xarxa de Convivència va ser tot un èxit tot i l’adversa meteorologia\nPart dels voluntaris/es de la Xarxa de Convivència de Roses que van fer possible “Aliments per un llibre”\nFeia molta fred. A sobre bufava el vent. La sensació tèrmica, per tant, era de molta més fred. Llavors, s’havia de tenir molta voluntat per anar a la Plaça Catalunya de Roses i muntar la paradeta de llibres per donar un a cada persona, a canvi d’una mica de menjar. Però, voluntat i ganes no és el que els hi falta als membres de la Xarxa de Convivència, com tampoc als rosincs i rosinques que es van apropar fins la plaça per aportar el seu gra de sorra, “tot el que sigui per ajudar a les persones és positiu, i el fet de donar una aliments per la gent necessitada sempre ha sigut positiu”, va afirmar el rosinc Joan Bataller.\n“Tot i la fred i la tramuntana els rosinc i rosinques han sortit de casa per apropar-se fins aquí, la plaça Catalunya, per donar al voltant de 200 quilos d’aliments, per la qual cosa els donem les gràcies”, va afirmar el president de la Xarxa de Convivència, Mohamed El Amrani. Un agraïment que El Amrani va voler fer extensiu a tots els voluntaris i voluntàries que han fet possible aquesta iniciativa, així com als músics Pablo Guirao i Terry Patrick Ryan, per venir i ambientar amb la seva música, tot i la molta fred que fa, aquesta iniciativa”.\nSegons el president de la Xarxa de Convivència, els aliments que, sobretot, es buscaven recollir eren “aliments de Nadal, així, per exemple, hem recollit més de mig centenar de tabletes de torró que es destinaran a aquelles famílies que ho necessitin per passar un Nadal de la millor manera possible”.\n“Aliments per llibres” tindrà continuïtat\n“Aliments per llibres” que va ser possible gràcies a la col·laboració de l’Ajuntament de Roses i la llibreria social, va ser tot un èxit, tant que la Xarxa de Convivència de Roses “després de fer una valoració en quan al lloc a realitzar-la, els horaris i les activitats a desenvolupar al seu entorn, tornarem a repetir en un futur, ja que a més de fomentar la cultura ajudem a persones que ho necessiten”, va destacar Mohamed.\nCal destacar que els aliments recollits ahir es donaran al Centre de Distribució d’Aliments, entitat que s’encarregarà de repartir el menjar entre els més desvalguts.\nTags: Aliments per un llibre, Plaça Catalunya, Roses, Xarxa de Convivència\nPrevious Inscripcions obertes per participar i gaudir del Casal de Nadal de Roses\nNext 150 kg de brossa treuen del fons del mar dels espigons de la Riera Ginjolers en tan sols una hora


Picabaralla entre l'Ajuntament d'Igualada i Salut per la xifra de morts - Regió7\nPicabaralla entre l'Ajuntament d'Igualada i Salut per la xifra de morts\nEl govern municipal diu que divendres es van registrar onze difunts a la conca, mentre que en el balanç del departament no hi havia cap víctima\nCastells a la roda de premsa d'ahir al migdia | AJ IGUALADA\nDivendres van morir 11 persones a les Conca d'Òdena per Covid-19. Una dada que va provocar una picabaralla entre l'Ajuntament d'Igualada i el departament de Salut. La xifra va ser facilitada, ahir al migdia, per l'Ajuntament d'Igualada i contradeia el balanç que va difondre divendres el departament de Salut, que en el seu recompte no constava per defunció en els municipis confinats de l'Anoia.\nL'alcalde d'Igualada, Marc Castells, va donat la xifra, tot i que normalment no les comenta i deixa aquest tipus de balanç als responsables de la Generalitat. Però ahir sí que va difondre el nombre de morts perquè va considerar que «amb aquesta inexactitud» del departament de Salut s'enviava «un missatge equivocat» a la ciutadania i, per tant, «la situació continua sent molt greu», segons va explicar ahir al migdia en la compareixença diària des de l'Ajuntament. De les onze defuncions de divendres, quatre es van produir a l'hospital d'Igualada i la resta a domicilis o a dispositius sociosanitaris.\nTot i que la difusió d'aquesta data i les valoracions del mateix alcalde són un toc d'alerta al departament de Salut, Castells va afirmar que no en vol fer una «una crítica», i tot assegurant que ja havia parlat amb la consellera de Salut, Alba Vergés, sobre la qüestió.\nL'alcalde d'Igualada va urgir, en la compareixença d'ahir, que es facin tests ràpids de covid-19 a la població de la Conca d'Òdena per aturar la pandèmia. «L'única manera que els experts recomanen és a través de tests ràpids», va insistir. Així mateix, va recordar que Igualada i els municipis del voltant pateixen «un confinament dins del confinament», per la qual cosa es troben en una situació agreujada.\nLa consellera de Salut, Alba Vergés, va replicar les explicacions de Castells sobre el nombre de morts divendres per coronavirus. Des del departament de Salut, va justificar Vergés, només donen «dades contrastades i dels registres oficials». «Jo puc dir les que estan en els nostres registres, no en puc dir altres malgrat les sàpiga per xarxes socials coom Twitter o Whatsapp», va afirmar després que l'alcalde d'Igualada hagués desmentit les dades del departament.\nArran de la polèmica, la consellera de Salut va dir ahir que la funerària Anoia els havia notificat en els darrers dos dies 147 morts per Covid-19 des de l'inici del brot, segons dades d'ahir al migdia ii quan encara estava pendent de comptabilitzar les víctimes de dissabte.\nA més, també va apuntar que els falta catalogar 21 casos més que encara no saben si són covid-19 o no. Vergés va justificar la diferència en les xifres perquè els registres oficials han de tenir «el seu temps» i que aquells basats només en registres de salut pública no els serveixen «del tot» per informar sobre l'epidèmia.


La CUP-Crida per Girona posa a debat el projecte del nou Modern\nLa formació organitza una taula rodona sobre el futur equipament per aquest dijous 20 d'abril\nLa CUP-Crida per Girona ha demanat al govern municipal que enceti el debat sobre els usos i el model de gestió del nou Modern. Segons la formació, no té sentit debatre els aspectes arquitectònics del nou projecte, com s’està fent, sense prèviament haver fet un debat sobre les necessitats de la ciutat en matèria d’equipaments culturals i haver definit quines funcions haurà de complir el futur Modern. Els cupaires també han demanat major transparència en el procés d’elaboració i execució del projecte.\nAmb l’objectiu d’iniciar aquest debat, la CUP-Crida per Girona ha organitzat per demà dijous, 20 d’abril, una taula rodona titulada “El Modern: projecte i model de gestió”, que tindrà lloc a les 19h al centre cultural La Mercè. L’acte comptarà amb les intervencions de Carles Ribas, regidor de cultura de l’Ajuntament de Girona; Judit Font, especialitzada en gestió comunitària de projectes socioculturals; i Jordi Oliveras, animador cultural, coordinador d'Indigestió i de la revista Nativa.


Bona nit i tapa't: El que la senyera amaga\nA primer cop d'ull, la samarreta que el Barça lluirà la propera temporada és força reeixida. Lluny dels dissenys més extravagants de temporades passades, tornen les franges regulars i de gruix estàndard, potser encara una mica massa primes pel meu gust, però és d'aquelles a les que ens acostumem ràpid. Però això no és el que crida l'atenció, sinó la segona samarreta que porta els colors de la senyera, pagant així un deute històric, l'equip mai no havia portat els colors de la terra, en un moment molt apropiat per fer-ho.\nPerò aquest fet tan aparent potser n'està amagant un altre. Tothom parla de la senyera, de la identificació del Barça amb Catalunya, però els arbres no ens deixen veure el bosc. Si ens fixem bé en la samarreta podrem veure que al pit porta imprès el logo de Qatar Airways, i per tant, és la primera samarreta de la història del club que inclou publicitat d'una marca comercial.\nPersonalment, m'agradava que la samarreta del Barça estigués neta de publicitat, era un orgull no vendre aquest espai, però tenint en compte que el futbol és un negoci i que els diners són necessaris, entenc que s'ha de tacar la samarreta, és un mitjà de subsistència. El que no m'agrada tant és que sembla que l'han anat introduint dissimuladament perquè ningú no es queixés. Primer amb UNICEF, que sí, que molt bona iniciativa, però visualment ja ens acostumàvem a veure una inscripció al pit dels jugadors. Després, Qatar Foundation, una altra fundació benèfica, encara que de dubtosa reputació. I finalment la marca comercial, sense esperar més per cobrar una bona picossada, i curiosament fent-ho coincidir amb una samarreta prou maca i que es vendrà molt. El millor disseny amb la pitjor notícia, necessària, però dolenta al cap i a la fi. Potser no és la millor manera de fer les coses de cara als aficionats, més valdria anar amb la veritat per davant.\nPel que fa al patrocinador, res a dir. Posen els diners, i a callar. De vegades és força fastigós que el futbol sigui tan clarament un negoci.\nEscrit per en XeXu a les 20:37\nCarquinyol 22 de maig de 2013 a les 21:19\nJo del futbol no opino gaire, ara bé, pel que representa el Barça ara mateix a mi no m'agrada gens això de Qatar.\nEn tot cas, espero que dintre de no gaire tinguem seleccions catalanes oficials.\nAnònim 22 de maig de 2013 a les 21:36\nAra que ho dius, tinc una bona idea! Per què no posem publicitat a la senyera? I tot el que paguin directe cap a hospitals i escoles catalanes. Genial!\nAssumpta 22 de maig de 2013 a les 22:23\nHahahaha què bo!! Doncs va!... Senyera sponsoritzada i a recollir calerons per a despesa social a Catalunya!! ;-))\njoan gasull 22 de maig de 2013 a les 21:51\nA mi tampoc m'ha agradat el fet de embrutar la samarreta, però es clar que amb el que cobren d'algun lloc han de venir les misses. En tot cas si Qatar em vol fer portar una samarreta publicitada els espero amb candeletes per negociar. Si em donen un milió no me la trec ni per dormir.\nFrancesc Puigcarbó 22 de maig de 2013 a les 22:12\nno s'embruta la samarreta i de passada s'omple la butxaca. al cap i a la fi els de Qatar són molt bona gent i molt democràtics i curosos amb els drets dels ciutadans i ciutadanes, o aixó diu lo Sandro.\nLoreto Giralt Turón 22 de maig de 2013 a les 22:15\nAi no sé, per mi el futbol està sobrevalorat. S'ha convertit en molt més que un joc. Tan de bo el que hi invertim pugués anar per altres causes.\nYáiza 22 de maig de 2013 a les 22:25\nEl fet que el futbol sigui un negoci (i una afició que arriba a límits que no puc entendre) és el que m'ha fet renegar durant anys d'aquest esport, i és el motiu pel qual me n'havia mantingut totalment al marge fins fa poc. Des de fa una bona temporada vaig seguint les principals competicions i estic mínimament assabentada del que és mou, així que també m'he fixat en aquesta publiciat a la samarreta a les notícies del matí (i com tu dius, és de l'únic que no es parla quan parlen de les noves samarretes). Res, lleig, però què hi farem. No és pas decisió nostra, ni farem res per evitar-ho. O sí?\nYáiza 22 de maig de 2013 a les 22:31\nAi, me n'oblidava. Que em segueixo alegrant de llegir-te, eh!! xDD\n(és que vinc de llegir les respostes)\nmaria 22 de maig de 2013 a les 23:58\nEn poques paraules...bons colors, males imatges.\nJa era hora ho de la senyera!\nMaurici 23 de maig de 2013 a les 8:31\nEstic amb tu: el pitjor de tot no és haver de dur publicitat (que ja fot). El pitjor són les formes i que ens tractin de rucs!\nMcAbeu 23 de maig de 2013 a les 8:56\nVivim en un món on els calers manen. És trist?, sí, però jo crec que també una mica inevitable tal com estan les coses.\nA mi m'agrada la samarreta de la senyera i és cert que m'agradaria més sense publicitat però, com diem els catalans: "es lo que hay".\nJordi Dorca 23 de maig de 2013 a les 9:17\nFutbol no és futbol.\nGlo.Bos.blog 23 de maig de 2013 a les 17:19\nJo de futbol no hi entenc ni gota. Ni entenc aquest fanatisme en nom d'un esport, que no és res més que un negoci. Em recorda "Panem et circenses" ara versió "Pa i futbol". Però és el que hi ha. I d'algun lloc han de sortir tants de diners. Qui paga mana, i molt.\nsa lluna 23 de maig de 2013 a les 19:06\nJo de futbol peix!! però si que no puc entendre que cobrant el que cobren aquests senyors, ja es podrien pagar les samarretes ells, i del que treguessin de la seva venda, donar-ho a la gent que ni tans sols pot veure un partit per la tele.\nJpmerch 23 de maig de 2013 a les 20:03\nHaurien d'haver-ho posat en català:\nAssumpta 23 de maig de 2013 a les 20:46\nJo estava molt orgullosa de la nostra samarreta sense publicitat... Després "posats a posar alguna cosa... doncs UNICEF feia maco hehe"... ara bé, això de Qatar ufff no m'agrada gens ni mica.\nEn quant a la senyera com a segona equipació, doncs m'agrada, és clar, m'agrada ;-))\nNeoPoeta 24 de maig de 2013 a les 1:25\nSergi 24 de maig de 2013 a les 9:33\nEn el seu moment es va plantejar que aquests milions servien per tenir un equip competitiu. I aquesta és una reflexió que pren una dimensió gens menyspreable: de vegades caldrà triar entre l'ètica i la competitivitat. Vols copes o vols valors?\nTiro una més enllà. Us imagineu que Qatar patrocinés la independència de Catalunya? Poca broma, que al món real les coses funcionen així. Així com EEUU té aliats èticament reprobables com Arabia Saudí, nosaltres podríem començar a sobreviure als durs inicis d'una hipotètica independència gràcies a unes bones relacions amb països podrits de pasta com Qatar.\nÀnimaAlada 24 de maig de 2013 a les 10:09\nDe fet, massa coses en aquesta vida són un negoci.\nGemma Sara 24 de maig de 2013 a les 17:23\nBen vista aquesta progressió publicitària, o sigui que ens l'han colat, com un bon equip de futbol que són...\nLlegint els comentaris se m'acut que es podrien patrocinar escoles i hospitals (alguns teatres i molts festivals ja ho estan). Per exemple, l'escola de la Sara es podria dir Mestre Kit Kat Gibert, i l'hospital on vam ingressar al meu pare amb el peu trencat, Hospital Bayer de Mataró, un món ple de possibilitats!\nXeXu 24 de maig de 2013 a les 18:50\nEls culers devem ser molt romàntics, perquè em sembla que a cap de nosaltres ens fa excessiva gràcia que la samarreta de l’equip llueixi publicitat, però em sembla que entenem, com a bons catalans que som, que potser és un peatge necessari per tenir un equip competitiu. Ara, a ningú no ens agrada que ens donin gat per llebre, això està claríssim, ni que ens prenguin per ximples. Gràcies a tots pels comentaris!\nCarquinyol, no és que em faci especial gràcia d’on venen els diners, però sembla ser que és allà on són ara, així ho demostren els patrocinadors dels principals equips europeus. Ui, això de les seleccions catalanes la veritat és que a mi m’importa més aviat poc, però és un altre tema, força personal perquè pocs pensen com jo, però no crec massa en les identitats patriòtiques mitjançant l’esport.\nPons, no descartis aquesta idea, ni cap altra. Amb els problemes econòmics que hi ha al final haurem de trobar finançament en els llocs més insospitats...\nSr. Gasull, just ho comentava amb un company, Qatar Airways paga per la publicitat que li farà el Barça lluint el seu logotip al pit, però no pagarà res als milers d’aficionats que es compraran la samarreta i faran d’anuncis ambulants. És important que la gent vesteixi els colors de l’equip, fa afició, però això de ser anuncis amb potes ja no és tan divertit. Sigui com vulgui, és necessari aquest patrocini perquè el club sigui competitiu. Només em queixo de les formes.\nFrancesc, aquesta directiva diu moltes coses, però són més importants les que calla. Però no oblidem que el tema aquest de patrocinar la samarreta va començar amb la directiva anterior, són els que primer van posar alguna inscripció al pit, penso que amb la idea d’acabar precisament aquí, per més que ara ho critiquin. No crec que els països que patrocinen el Madrid o el Manchester City siguin millors que Qatar...\nLoreto, és cert que està sobrevalorat, per mi és només una distracció, m’agrada mirar-me’l. Però com que sé que hi intervenen molts més factors que no només l’esport, em veig amb cor d’opinar sobre el tema, ja que vaig seguint els esdeveniments a la premsa. No deixa de ser un negoci molt lucratiu i, com tota empresa, el Barça busca enriquir-se tan com pugui, tant si guanya títols com si no.\nYáiza, així la sensació de cortina de fum no és només meva, veig que és quelcom que més d’un ha notat. Trobo normal que es parli de la samarreta de la senyera, però s’hauria de dir tot, perquè no és un detall sense importància, és el primer cop que el Barça porta un patrocini lucratiu, i crec que això no és poc ni s’ha d’amagar. No crec que puguem fer res, especialment els que no som socis. Crec que en les assemblees que fan es va votar favorablement a portat publicitat, per això no entenc que es faci d’aquesta manera tan dissimulada. A ningú no agrada perquè la samarreta neta és ben maca, però s’ha d’entendre la decisió, per tant no hi ha motiu per amagar-ho. Potser aquesta junta ja té prou detractors com per guanyar-se’n més.\nParlant de negoci, a mi no m’agrada considerar l’equip com una empresa, i que tot giri tan al voltant dels diners, reconec que és un punt en contra d’aquest esport. Però també reconec que gaudeixo seguint els fitxatges que fan els equips, que és on es mou la pasta. Què hi farem.\nEi, te l’estàs jugant, eh! Espero que almenys hi hagi un punt de sinceritat en això que t’alegres de llegir-me!\nMaria, molt ben expressat! Bons colors, males imatges. Aquesta me l’apunto! La segona samarreta m’agrada, naturalment, està molt bé que la portin.\nMaurici, suposo que tindran els seus motius, però me’ls imagino fent aquesta estratègia i algú preguntant ‘tu creus que se n’adonaran??’. Lamentable, oi?\nXeXu 24 de maig de 2013 a les 18:51\nMcAbeu, crec que hem d’assumir que no portar publicitat perjudica els interessos del club, el fa estar en desavantatge amb altres grans equips, i si vols competir al màxim nivell, com per tantes altres coses, calen diners. Un cop ens convencen d’això, que podem arribar a entendre, el problema és que no ho facin de cara i muntin tota una estratègia per desviar l’atenció, o almenys això és el que sembla. Potser això farà que no guardem tan bon record d’aquesta segona samarreta tan maca que portaran aquest any.\nJordi Dorca, futbol no és només futbol, hi juguen ja un munt de factors més que desvirtuen l’espectacle. És una llàstima, però no hi podem fer massa els simples aficionats.\nGlòria, la comparació no és gens banal, comparar el futbol amb un circ romà és molt encertat. Hi ha molta eufòria i mou molta gent. Això en part és bo i en part no. Ens distreu d’altres coses, i un cop més, això té coses bones i dolentes. Però si t’hi pares a pensar que és un negoci absolutament lucratiu, tal i com estan les coses és per posar-se les mans al cap que tants diners es gastin en coses tan absurdes.\nSa lluna, és el que comentava més amunt, no vivim una situació fàcil i en el món del futbol els diners corren que és esfereïdor. D’alguna manera, nosaltres ho permetem. Si ningú no fes cas del futbol no seria un negoci tan lucratiu. Això es pot veure clarament en els altres esports, que ni molt menys mouen tants diners.\nJpmerch, potser així no se’ns faria tan estrany.\nAssumpta, com tu, suposo que molta gent ha passat pel mateix procés. De fet, la majoria, encara que entenguem que portar publicitat a la samarreta comporta uns beneficis difícils de rebutjar. A mi també m’agrada la segona samarreta, però encara m’agradaria més si pensés que no l’han fet per camuflar altres coses...\nNeo, justament és d’això del que parlo, ens fan fixar en altres coses si no en d’altres especialment importants.\nSergi, per això no estic en contra de la publicitat a la samarreta. No em fa gràcia, però és un peatge que has de pagar si vols ser almenys tan competitiu com els altres. I amb els problemes de liquiditat que té el club, o això ens diuen, crec que no hi ha altre remei. Valors i diners no són dos conceptes que s’avinguin massa.\nPel que fa a la teva visió, mai se sap què pot passar, al final, si necessites diners, els acabes buscant sota les pedres. L’únic problema que hi veig és que no crec que aquests països regalin res realment, poden avançar-te uns diners, però les compensacions que demanarien després quines serien? De veritat estem preparats per assumir un deute d’aquest tipus? Perquè quan dic deute ara no em refereixo a un deute econòmic, al final importen només els diners, però potser ens demanarien un altre tipus de favors, no em vull imaginar quins.\nÀnimaAlada, és més complicat trobar coses que no ho siguin!\nGemma Sara, com pots pensar, aquesta evolució no només l’he vista jo, és producte del que he anat sentint per aquí i per allà, i jo també penso que ens l’han colat, així dissimuladament. En realitat no és mala idea això del patrocini, però et puc dir que a la facultat se’ls va acudir posar uns panells publicitaris, d’aquests que van passant seqüencialment tres o quatre anuncis, i recordo que molta gent hi estava en contra, que a veure quina era aquella manera de fer diners, i no sé quantes coses més. Tenint en compte el dèficit que tenen les universitats del nostre país, potser no hauríem de ser tan primmirats.\nConsol A. Rusiñol 25 de maig de 2013 a les 7:56\nJustifiquem massa coses i s'utiltzen uns arguments per un cantó i els contraris per un altre. Els valors es mostren amb els fets. Un club com el Barça hauria de ser més digne i no oblidem que en el fons el paguem entre tots de forma indifecte.\nrits 25 de maig de 2013 a les 15:26\nNo he llegit els comentaris, xò tinc sentiments contraposats amb tot això.\nNo m'agrada la publicitat a la samarreta i trobo que la campanya ja amb UNICEF anava encaminada a que ens acostuméssim a la publicitat.\nEns hem d'anar adaptant i als catalans els canvis, les costums i el creure'ns taaaan bons ens agrada molt. Però el fubtol no és un joc només, ens agradi o no. Mira tot el sarau que s'ha muntat amb el Colon blaugrana....\nVeus, a mi el que em molesta no és que hi hagi publicitat, perquè ja m'hi he acostumat, xò si de Qatar, una monarquia dictatorial on els rics estan moooolt bé xò no tothom té les mateixes llibertats.\nLluna 25 de maig de 2013 a les 15:39\nCom diuen en castella, "nos la han metido doblá".\nNo segueixo massa el futbol, no veig cap partit sencer, i no crec que el barça representi a tots els catalans independentistes pq al món hi ha de tot. I em senbla molt malament que tal com es van omplir la boca amb lo d' Unicef ara hagin callat com uns p.t.s (amb perdó de les senyores que es guanyen la vida honradament)\nFerran 26 de maig de 2013 a les 18:56\nMamma mia, què poc em deu interessar el tema "samarretes de futbol" que la vaig veure en algun article per internet... i ni m'havia fixat que hi havia publicitat :-O\nXeXu 27 de maig de 2013 a les 16:54\nConsol, realment no pots enorgullir-te de tenir uns valors si no els dus a la pràctica, però bé, generalment quan hi ha tants diners en joc, sigui en el terreny que sigui, els valors queden una mica en segon pla.\nrits, és possible que ja haguéssim parlat d'aquest tema abans. A mi tampoc no m'entusiasma la publicitat a la samarreta, tot i que entenc que és necessari per mantenir la competitivitat. I també penso que això de posar UNICEF a la samarreta, que en principi és una bona iniciativa, buscava un efecte que era que els ulls se'ns acostumessin a veure alguna cosa allà escrita. Què hi farem, ja has vist l'evolució que s'ha donat des d'aquell moment.\nEl futbol ha esdevingut alguna cosa més que un esport, almenys el d'alt nivell. La rivalitat, però sobretot la competència, que no és el mateix, fan molt de mal a les relacions entre clubs, i generalment responen a temes econòmics. Això es barreja amb el tema de Qatar, que la veritat és que no sé què pensar. És estrany que ara els diners vinguin d'allà, ja sabem com és la situació en aquells països i no deixa de cridar l'atenció que una empresa d'allà pugui finançar un club com el Barça mentre bona part del país està a la misèria. Tot això fa les diferències del món encara més grans.\nLluna, fa la impressió que certes informacions no acaben sortint a la llum, o les diuen amb la boca molt, molt petita. Potser prenen decisions impopulars i saben que això pot danyar la seva imatge, però crec que el que més la danya és precisament el secretisme i el pensar que ens prenen per ximples. Però d'això haurien de parlar els socis, jo només sóc un pobre aficionat.\nFerran, justament aquest és l'efecte que es buscava, penso. Et vas fixar en els colors, i probablement vas aprovar el disseny perquè porta els colors del nostre país. Però hi havia altres coses en què fixar-se, i sembla que ha passat força per alt.\nJa sabem que estem venuts a les marques comercials i tot es justifica per a recaptar la pela. No en tinc cap dubte que el Camp Nou, o en el seu defecte, el nou que es construeixi (si és que es construeix) ja portarà el nom d'alguna marca comercial, a l'estil Estadi Vodafone Joan Gamper.\nPosats a portar publicitat, doncs almenys podríem portar coses que no tinguessin aquest tuf de secretisme, autoritarisme i dictadura. Es veu però, que són els que donen més calers... després diem que som més que un club.\nPer tot això em reitero en el meu lema dels darrers anys: Sandrusco dimissió.\nI per cert, no nego que fa goig que el Barça llueixi la senyera a la samarreta d'una p... vegada. Però que això no ens faci oblidar que el club que fa més de 100 anys que ja la llu, i no com a segona equipació, si no com a primera i clar distintiu, és la Unió Esportiva Sant Andreu! Visca el Sant Andreu!!!!


Les parelles Aguilà-Ten i Martínez-García guanyan la prova del Vichy Catalan Vòlei Tour – Campionat de Catalunya 2016\nLa tercera prova del Vichy Catalan Vòlei Tour – Campionat de Catalunya 2016 es va celebrar aquest dissabte i diumeng a la platja de Ribes Roges de Vilanova i la Geltrú.\nEl Circuit Català va comptar amb nous vencedors respecte a les dues primeres proves de circuit celebrades a Barcelona i Lloret de Mar. Gerard Aguilà i Sergi Ten, en categoria masculina, i Carla Martínez i Marta García, en la femenina, van ser les parelles guanyadores d’aquesta tercera aturada de Campionat de Catalunya.\nEn categoria femenina, les bicampiones de Catalunya en 2010 i 2011, Marta García i Carla Martínez van derrotar en la final a Elena Biosca i Raquel Brun, mentre que el tercer esglaó del podi el van ocupar Rebeca Fernández i Virgínia Carmona, després de vèncer en la final de consolació a Mar Saló i Laura Brun, completant així un podi inèdit del que es porta disputat fins ara al Vichy Catalan Vòlei Tour en aquest 2016.\nLa tercera prova del Vichy Catalan Vòlei Tour va finalitzar amb una espectacular cloenda, la que van protagonitzar en la final masculina els campions a les dues primeres proves de circuit, Agustín Correa i Lluis Badosa, i els també experimentats Sergi Ten i Gerard Aguilà, partit final que es va resoldre al tie-break i que va tenir dosis de gran joc i espectacle.\nEl podi masculí d’aquesta tercera prova el van completar els tarragonins Dídac Jiménez i Christian Vives, assolint el seu primer podi de la temporada al circuit català.\nVilanova i la Geltrú va acomiadar el Vichy Catalan Vòlei Tour amb la cerimònia d’entrega de premis, que va comptar amb l’assistència de la presidenta de la Federació Catalana de Voleibol, Maribel Zamora, el Secretari General de l’Esport, Gerard Figueras, i la regidora d’esports de l’Ajuntament de Vilanova i la Geltrú, Blanca Albà.\nEl Vichy Catalan Vòlei Tour no s’atura. El proper dissabte 25 i diumenge 26 de juny es disputarà a Calella (Maresme) la quarta prova del Circuit Català 2016.


És notícia 1r, 3r, 5è i 6è, setmana 5 de desembre. – Col·legi Sagrat Cor-Diputació\nÉs notícia 1r, 3r, 5è i 6è, setmana 5 de desembre.\nEscrit el 6 desembre, 2016 . Publicat en Educació Primària.\n1r de Primària treballem per racons\nEls nens i nenes de 1r fem RACONS!!! Ens ajuntem per grups, de manera rotatòria I treballem jugant amb les lletres, paraules, imatges, fem dòminos, bingos, memory, mímica, completem paraules… I així ens entrenem en llegir I escriure!!\n[youtube id=”aZ-ynt5LUzQ” width=”600″ height=”350″ autoplay=”no” api_params=”” class=””]\nA 3r els pares són els mestres!\nEl passat 25 de novembre ens va acompanyar la Carolina Tomás, mare d’un dels alumnes de tercer de primària. Va venir amb moltes ganes de treballar i d’explicar-nos tot el que fa. És mestra!\nGràcies a ella vam organitzar un taller de plàstica dedicat a elaborar la postal de Nadal.\nPrimer vam haver de buscar les lletres “BON NADAL” a les revistes que havíem portat. A continuació vam fer l’arbre de nadal amb papiroflèxia i vam decorar la postal amb pintura. Vam acabar-la estampant l’estrella d’Orient i enganxant unes tires de cartolina al voltant de tota la postal.\nEns ho vam passar molt bé treballant! A més, li hem de donar les gràcies a la Carolina ja que ens va portar un detallat per a cadascun de nosaltres!\nAlumnes de Tercer de Primària.\n[youtube id=”rIgc2Y3fHTU” width=”600″ height=”350″ autoplay=”no” api_params=”” class=””]\nI a 6è també ha vingut la mare de la Lorena, Pilar\nCom estem treballant les fonts d’energia, la Pilar, que treballa per a FECSA-ENDESA, ens a proporcionat una informació molt valuosa no solament de com es produeix l’electricitat, sinó també del seu trasllat fins al consumidor. Després ha entrat en detall del seu treball, el que ha acabat amb una roda de preguntes.\n[youtube id=”ilV5aHSlcOU” width=”600″ height=”350″ autoplay=”no” api_params=”” class=””]\nTreball amb mapes a 5è\nDesprés de conèixer quins són els elements del mapa, com el llegim observant la seva llegenda, per a què serveix l’escala, com ens orientem i com localitzem un punt sobre la Terra amb les coordenades geogràfiques, ara ens hem dedicat a practicar amb els mapes d’oceans i continents.\n[youtube id=”zJc0–6Sb8E” width=”600″ height=”350″ autoplay=”no” api_params=”” class=””]


Les dones som i serem a primera línia – Revista Catalunya\n10 Maig, 2021 10 Maig, 2021 Equip Comunicació CGT Catalunya 8M, Dones Llibertàries, Feminisme, Les nostres veus, Rosalia Molina\nRosalia Molina. Dones Llibertàries de CGT\nSom essencials, però som precàries. Per les dones de CGT cada dia és 8M. Per entendre i analitzar com ha estat aquest 8M enmig una pandèmia, cal partir de la situació que aquesta crisi sanitària ens està portant.\nAprofitant la pandèmia l’Estat ha creat unes mesures més repressives per a nosaltres. Mentre ens empresonen dins de les nostres cases, condemnant-nos a la sobrecàrrega que suposa assumir totes les cures i paralitzen les nostres vides, ens obliguen a mantenir actiu el sistema capitalista mitjançant el teletreball. Vulneren els nostres drets conquistats imposant Ertes, flexibilització total d’horaris… donant així, continuïtat a l’aspiració eterna de la patronal que a poc a poc va aconseguint el seu propòsit: treballadores disponibles en un breu espai de temps, sense drets i sense protestes.\nAnomenar i visibilitzar les desigualtats que sofrim és imprescindible per a prendre consciència cap aquesta transformació per un món lliure i igual.\nUna vegada més, les dones ens hem autoorganitzat per a cobrir totes aquestes mancances que la classe política no ha volgut reparar. Nosaltres mateixes hem creat xarxes de suport per ajudar a les persones vulnerables, a les dones que han estat tancades amb el seu maltractador i a tot aquest gran sector feminitzat que forma part de l’economia submergida, i són oblidades pels mitjans de comunicació i els estats.\nLa represa gradual de l’activitat en els serveis no essencials, l’estafa del permís retribuït recuperable, el teletreball reconegut com a mesura de conciliació i no com a mesura preventiva per a evitar l’exposició al contagi de la Covid-19, l’omissió de permisos retribuïts per a conciliar, les escasses mesures de protecció en els centres de treball i la pèrdua d’ocupació que ha derivat en molts casos en la pèrdua de l’habitatge, han colpejat amb major intensitat en els sectors feminitzats i en conseqüència sobre les dones i les famílies monoparentals femenines, sotmetent-nos a l’augment de totes les bretxes que sofrim pel fet de ser dona i classe treballadora. Si la doble càrrega ja era pesada abans de la pandèmia, ara s’està fent insuportable i insostenible.\nPerquè l’actual pandèmia, a més de la crisi sanitària, està agreujant la crisi política, social, laboral i de drets civils. Ha intensificat una situació crítica i estructural de desigualtats i precarietats, expressades en el conjunt de les nostres vides i que afecta de manera desigual diferents col·lectius com les dones migrants i racialitzades, les dones joves i grans, les persones diverses de gènere dissidents, les dones amb diversitats funcionals i sensorials i les treballadores sexuals.\nLa pandèmia ha donat més visibilitat a la precarització de les dones, especialment les migrades, i ha donat lloc també a situacions de violència de gènere i una “falsa conciliació familiar i laboral sota el paraigua del teletreball”.\nPer tot això, aquest any, malgrat la situació de pandèmia que estem vivint, que no ens va permetre visibilitzar-nos juntes i multitudinàries, vam decidir no renunciar a prendre els carrers, al nostre dret democràtic de manifestar-nos, d’ocupar els carrers perquè històricament se’ns havia llevat aquest dret a les dones, i sense por, les dones de tot Catalunya, com ho han fet les feministes d’arreu del món, hem ocupat espais, carrers i places a tots els territoris amb les nostres denúncies i reivindicacions per construir una societat digna fora del sistema capitalista, heteropatriarcal i colonial, i en contra la decisió de prohibir les manifestacions pel 8-M a Madrid, vam tenir clar que no van poder amb nosaltres. I com els últims anys pel 8 de març, ens hem pogut comptar per milions. I tot i les restriccions i les mesures, vam cridar ben fort a tots els carrers i places: Aquí estem. Som un moviment imparable.\nLa nova situació d’emergència sanitària ens va fer pensar i repensar, noves iniciatives, fent-nos encara molt més creatives. D’aquesta manera es van plantejar fer les accions de manera descentralitzada replicades a totes les poblacions, barris i territoris, proposant concentracions estàtiques, fent soroll als balcons per protestar contra les condicions de les treballadores essencials, i una proposta més pel dia anterior, el dia 7, que es van fer passejades feministes per reivindicar el dret de passejar tranquil·les, per poder viure sense pors ni violències en espais solitaris, i reivindicar espais de salut. Aquestes passejades van ser molt nombroses i van tenir molt èxit a tot arreu, tant a les ciutats recuperant els parcs i espais, com a poblacions compartint i gaudint dels espais naturals de l’entorn.\n“precisament davant aquesta crisi de la Covid-19 es va tornar absolutament necessària una convocatòria de Vaga general feminista el 8M”\nI precisament davant aquesta crisi de la Covid-19 es va tornar absolutament necessària una convocatòria de Vaga general feminista el 8M, ja que en aquests moments sembla impensable arribar a un 8 de març sense la convocatòria d’una vaga general feminista. Una convocatòria de vaga feminista, que des dels últims anys tota la societat té clar que ha suposat un desenvolupament polític del moviment feminista.\nPer això La CGT, juntament amb la IAC, vam fer una crida a la vaga general feminista el 8 de març, amb el suport de Sindillar i el Sindicat de Periodistes.\nUn dels motius per fer-la va ser la reivindicació dels drets laborals de les dones, moltes de les quals es troben en una situació de més vulnerabilitat com les transsexuals o les racialitzades immigrants.\n“No volem ser invisibles. Som essencials, però som precàries. Per això vam decidir anar a la vaga. També per les que no en poden fer”. Vam cridar a la Vaga Feminista, de cures, de feina assalariada i de consum. I amb el lema Juntes, diverses i rebels som imparables! Sempre feministes!\nCom a dones de CGT, i coordinades amb la secretaria de Gènere de Catalunya, es va treballar i participar en la comissió laboral Vaga 8M, així el dia 8M, conjuntament amb les companyes de la comissió laboral, es van organitzar piquets reivindicatius i informatius amb caire de denúncia a les empreses que acomiaden a les dones. Amb els# Imparables. I Juntes som més fortes. Lliures i combatives. Rabiosament actives, radicalment feministes. Per les dones de CGT cada dia és 8M. Lluitem juntes contra l’explotació i la discriminació laboral de les dones del món!\nEl recorregut que vam fer durant aquests piquets, sempre assenyalant les empreses o entitats que discriminen o exploten a les dones va ser:\nSOC. A l’oficina de Treball. Contra l’explotació i la precarietat. Mútua Universal. La gestió nefasta de les mútues durant la pandèmia de la Covid-19. Les mútues han estat al costat del capítol i no de les dones treballadores. Institut Català de Salut: Per les reivindicacions de les treballadores de la sanitat, cap a la vaga del 10M. El Corte Inglés: prou acomiadaments, Aturem els acomiadaments ,volen acomiadar 3000 dones durant la pandèmia. Ajuntament de Barcelona: Ajuntament externalitza! I a les dones precaritza! No a l’assetjament sexual a les dones a Parcs i Jardins. Foment del Treball. Mort a la patronal. Derogació de les reformes laborals. CCOO: Per denunciar a Comissions i UGT sindicats del poder, que venen obreres.\nAl mateix temps es van intentar feminitzar les ciutats canviar noms de carrers, amb noms de dones, proposant noms de dones significatives i oblidades o silenciades. Participant després en les concentracions que es van fer a cada ciutat i població.\nPer nosaltres, dones de CGT, cada dia és 8M. Som anarcofeministes, volem un món nou, però no aquesta nova normalitat. Per un món en el qual la igualtat no sigui una utopia, sinó aquesta realitat que les dones lliures lluitem per construir.


El jardí dels estels\nCirc modern amb tocs poètics. Creat pels italians Alessandro Serena i Marcello Chiarenza, s'estrena a Barcelona â€˜El jardí dels estels'. Per obrir boca, pujarà a l'escenari Criatures. Inspirat en el â€˜Càntic de les Criatures' de Sant Francesc d'Asís, utilitza els recursos del teatre acrobàtic africà. Després l'espectacle es traslladarà als jardins del Teatre Grec. Les emocions es succeiran de la mà del trapecista Fura, l'acròbata Dimitry Bulkin, la sirena Charlotte Höfer, el duet d'equilibristes Golden Power i una vintena d'alumnes de l'Escola de Circ Rogelio.


Vi Isabel Negra: totes les anyades a Uvinum\nVi Isabel Negra\nFitxa tècnica · Isabel Negra\nQuina és l'opinió sobre altres anyades o volums de/d' Isabel Negra?\n“Nota de tast i maridatge Productor: Raventós i Blanc Comentaris: Isabel Negra és el resultat del nostre aprenentatge vinificant set anys a Chateau d'Aiguille, finca propietat de Raventós i Blanc a Bordeus des de 1989 a 1999. Criança: Criança de 12 mesos en bóta de roure francès. Assemblatge i criança en ampolla durant 12 mesos. Temperatura de servei:”\n“En boca es mostra subtil i madur amb una bona entrada, recorregut sedós de textura suau, marcat per una molt bona acidesa, que li dóna frescor i una sensació tànnica delicada. Llarg i persistent deixa agradables sensacions especiades i afruitades després del seu pas.”\nIsabel Negra 2008\n“El vaig beure sol. El primer que em va parlar d'ell va ser el meu germà. A la vista té un color picota molt intens. El negre té olors fumats. Postgust tirant a salí al final.”


Pensión Zeus Bilbao Espanya - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nTelleria, 10, Barakaldo, Bilbao, Espanya, 48901 - Veure al mapa\nNotable 7,6 (483 comentaris)\nBarri Barakaldo Ibaiondo Abando Portugalete Basurto-Zorroza Beqona Abando Deusto Abando Basurto\nLa Pensión Zeus es troba a 50 m de les estacions de metro de Barakaldo Gurutzeta/Cruces i a 750 metres del recinte firal BEC. Ofereix habitacions senzilles i modernes amb internet Wi-Fi gratuïta, TV de pantalla plana i bany privat. L'alberg disposa d'una terrassa amb una taula i cadires on podreu relaxar-vos. El personal de recepció us proporcionarà informació sobre coses per fer i llocs per visitar al País Basc. El Zeus es troba davant de l'hospital de Cruces de Barakaldo i el centre comercial Megapark és a 5 minuts amb cotxe. Hi ha moltes parades d'autobús a prop. A 10 minuts amb metro de la Pensión Zeus es troba el centre de Bilbao, on trobareu el conegut Museu Guggenheim, així com una gran varietat de bars i restaurants. L'aeroport de Bilbao és a només 12 minuts amb cotxe.\nEl registre d'entrada el 25 de desembre i l'1 de gener és de 18:00 a 00:00. Cal que informeu el Pensión Zeus de la vostra hora d’arribada amb antelació. Podeu fer servir l'apartat de Peticions especials en fer la reserva o posar-vos en contacte amb l'allotjament directament mitjançant les dades de contacte que apareixen a la confirmació.\nTots els tipus de viatgers (366) Parelles (161) Viatgers en solitari (89) Famílies amb infants petits (31) Famílies amb infants grans (16) Grups (69)


La novetat més destacada és que el consell funcionarà amb la participació de la gent\nEl Consell per la República ja ha començat a caminar. Ha estat en un acte en què el president Carles Puigdemont ha tornat a parlar al Palau de la Generalitat. La novetat més destacada del consell és que funcionarà amb la participació de la gent. Tothom qui ho vulgui podrà adherir-se a un registre que serà l’eina amb què es podran ‘prendre decisions col·lectivament i compartir informació’, diu la web.\nAl Consell per la República es pot apuntar qualsevol persona que accepti els principis explicitats en el document d’adhesió (que apareix en el pas número 2 d’apuntar-se). Per tant al registre es poden inscriure:\n-Tots els ciutadans dels Països Catalans, amb independència de la ciutadania prèvia que tinguin (andorrana, espanyola, francesa o qualsevol altra) i amb independència de la situació legal que tinguin al país.\n-Tots els catalans a l’estranger, amb independència de la ciutadania que tinguin i el seu lloc de residència.\n-Totes les persones de qualsevol part del món que tinguin interès en Catalunya i que acceptin els principis explicitats en el document d’adhesió, obrint així una via semblant a la de l’e-ciutadania estoniana.\nEl Consell per la República farà servir aquest cens per a tots els seus processos electorals (eleccions a l’Assemblea de Representants) i refrendaris. I en cada cas les persones amb dret a vot tindran relació amb la temàtica d’aquest vot. Per exemple en temes locals només votaran els residents en cada localitat, mentre que en l’Assemblea de Representants votaran tots els inscrits.\n6. Ompliu les dades personals. Heu d’omplir les dades que us identifiquen. En el cas de ser menors d’edat, heu de posar en el primer camp el correu del tutor legal o d’un dels progenitors. La resta de gent només ha d’omplir les altres dades. ‘Número ID’ fa referència al document d’identitat i ‘estat emissor’, a quin estat pertany aquell document (andorrà, espanyol, francès o un altre). Això significa que si teniu un DNI, per exemple, brasiler heu de posar aquest DNI i en el desplegable ‘estat emisor’ triar Brasil. En el cas que no feu el registre amb el document d’identitat sinó amb el passaport us demanaran dades addicionals.\nVÍDEO del discurs íntegre de Puigdemont a Palau: ‘El Consell per la República servirà per a arribar allà on les institucions no puguin arribar’


Com gestionar les cookies del navegador? – Flassaders\nCookies. Què són i com gestionar-les\nLes cookies són arxius minúsculs informàtics que són enviats pels llocs web, es guarden al nostre navegador i obtenen les nostres dades. Aquests petits “programes-espies” aconsegueixen la informació de com ens comportem a Internet, amb l’objectiu d’enviar-nos publicitat personalitzada d’acord amb les nostres preferències i interessos. Per aquest motiu, si per exemple cerquem “Càmara fotogràfica” a Internet, la publicitat que ens suggereixen posteriorment segurament tindrà a veure amb els productes que abans hem consultat, ja sigui en diferents pàgines o fins-i-tot a les xarxes socials. Aquesta tècnica actualment és un dels recursos claus del marketing online.\nQuina informació recopilen?\nLa finalitat de les cookies no és atemptar contra la nostra privacitat. La seva funció principal és explicar a les empreses la manera en què naveguem per Internet. Entre altres coses, poden recopilar la següent informació:\n· Direccions i contrasenyes de correu electrònic\n· Nombres de telèfon i direcció\n· Direcció IP\n· Sistema operatiu del nostre dispositiu\n· Navegador que estem utilitzant\n· Pàgines que hem visitat amb anterioritat\nAquesta informació es pot emmagatzemar a diferents llocs, que poden anar des del nostre propi dispositiu fins a bases de dades d’empreses alienes al nostre coneixement. Podem diferenciar les cookies de la següent manera:\nPròpies: Són les que es generen al web que estem visitant, per exemple per guardar usuari i contrasenya.\nDe tercers: Pertanyen a pàgines externes que normalment són anunciants, amb el posterior objectiu d’oferir- publicitat personalitzada.\nCookies de sessió o temporals:\nDe duració limitada, només existeixen mentre tenim la pàgina oberta, quan es tanca desapareixen.\nTècniques i personalització: S’utilitzen de manera interna per millorar el funcionament de la web, controlar el tràfic, identificar l’inici de sessió i utilitzar elements de seguretat.\nPermanents o persistents: Es guarden al nostre navegador i per desfer-nos d’elles les hem de esborrar manualment.\nNavegar per Internet sense deixar rastre.\nLa opció més còmoda és utilitzar les finestres d’incògnit o navegació privada. Aquesta opció també és la més recomanable per navegar en un ordinador públic o no personal.\nLes finestres d’incògnit serveixen per navegar per Internet però sense guardar cap tipus d’informació sobre les pàgines visitades.\n· Eliminar cookies I esborrar la memòria després de tancar\n· No guarden les pàgines visitades a l’historial\n· No guarden contrasenyes ni permet l’auto completat dels formularis.\nL’altra alternativa és esborrar les cookies del nostre navegador. Cada navegador és diferent així que us deixem les guies dels més utilitzats per esborrar les cookies.\nTot i que poden semblar un problema, les cookies serveixen per millorar l’experiència a Internet. A causa de la seva recopilació tenim un ràpid accés al nostre perfil i ens podem estalviar molt de temps emplenant formularis o contrasenyes, per exemple. Com que la informació dels llocs on naveguem es guarden al nostre navegador, les pàgines web que visitem es carreguen d’una manera més ràpida i ens permeten navegar més fàcil. Per contra, si s’elimina aquesta informació, és possible que alguns llocs funcionin més lentament ja que les imatges hauran de tornar a carregar-se.\nMalgrat aquestes avantatges, també hem de ser conscients que hi ha un abús d’obtenció de dades personals per part de les empreses.\nL’obtenció massiva d’aquestes dades poden ser utilitzades per empreses o hackers per fer-ne un mal ús.\nAixí que hem de tenir cura i eliminar la memòria cau (caché), a més de netejar el navegador periòdicament. Haurem de tornar a escriure l’usuari i contrasenya de moltes pàgines, però la nostra privacitat estarà fora de perill.\nNoves condicions de Whatsapp Com passar fotos del mòbil a l’ordinador


Borís Godunov, després del 1570, es casà amb la filla d'un favorit del tsar Ivan el Terrible, obtenint a partir d'aleshores diversos cargues a la cort fins que es convertí en boiar el 1580. A partir d'aquell moment la seva carrera l'aniria apropant al tsar, fins al moment en què ell feu casar el seu fill gran, Teodor, amb la germana de Borís, Irene.\nEl fill de Borís, Fiódor, assumeix el tron rus i regna sota la tutela de la seva mare durant dos mesos, tractant vanament de reunir aliats entre els boiars, qui el forcen a abdicar el 10 de juny atès que l'existència de Demetri com a hereter legítim fa insostenibles les pretensions de la família Godunov. El fals Demetri feu la seva entrada triomfal a Moscou el 20 de juny, visità la tomba del tsar Ivan el Terrible i després es mostrà davant la seva vídua, que afirmà reconèixer-lo com a fill seu. Fiódor i la seva mare són executats poc després.\n↑ Como és citat a 'Car Samozwaniec jako mit i motyw literacki na przykładzie Dymitra I Samozwańca' de Tomasz Nakoneczni\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Període_Tumultuós&oldid=29150329»\nDarrera modificació: 7 gen 2022 a les 14:15\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 7 gen 2022 a les 14:15.


Lucia Boronat presenta la seva novel·la ‘Donde respiran las piedras’ | Notícies / Noticias Tarragona diari digital Tarragona21\nLucia Boronat presenta la seva novel·la ‘Donde respiran las piedras’\nLucia Boronat va presentar el seu llibre ‘Donde respiran las piedra’. Foto: Cedida\nL’escriptora valenciana afincada a Tarragona, Lucia Boronat, va presentar el passat dijous la seva novel·la ‘Donde respiran las piedras’. En un acte literi-musical al Teatre Magatzem el passat dijous, on van assistir més d’un centenar de persones. A l’acte van intervenir al piano i al baix Andreu Dexeu, el violinista cubà Evelio Tieles i la pròpia autora actuar com a vocalista. «He escrit la novel·la en un telèfon mòbil, mentre continuava amb la vida quotidiana» explica Boronat.\nL’escriptor, Juan Ballester, va destacar la força de la protagonista de la novel·la, Iratxe, una reportera que es trasllada a la vall d’Aran buscant l’argument d’una bona història amb la que escapar de la seva, i que acaba convertint-se en un malson interior.\n28/07/2017 Vila-seca posa en marxa un innovador espai per a concerts amb cubs que s’il·luminen