Crònica del Festival de Sitges 2011 | Reflexions d'un arqueòleg glamurós\n« Les estratègies davant el Feixisme\nAdeu Josep Ramoneda »\nArxivat a Cine, teatre i TV | Etiquetat Attack the Block, cine, Extraterrestre, Festival Cinema Sitges, Festival Internacional de Cinema Fantàstic i de Terror, Nacho Vigalondo, Red State, sitges, Target, terror, The Yellow Sea, Troll hunter, Womb |\nJo m’he quedat pendent de veure “Attack the bloc”. Tothom diu que està molt i molt bé. Estaràs content amb el palmarès,no? Segons les teves notes, vieg que és just el premi per a “Red State”. Jo també vaig gaudir moltíssim. Tot i així no està al capdamunt del meu TOP10 tot i que està bastant amunt.\nDiguem masoca, però ara tinc curiositat per veure “Target”.\nper Crític de cine Octubre 17, 2011 at 7:08 pm\nVeure Target és pur masoquisme cinèfil! No és que sigui dolenta o rara, és que és extremadament avorrida, llarga i sense el menor interés!\nVa intercalant escenes d’un reality show de cuina, reunions d’un ministeri d’energia i orgies amb disminuits psíquics sense cap raó, allargant fins al deliri les escenes amb un ritme soporífer!\nper Arqueòleg Glamurós Octubre 18, 2011 at 11:58 am\nÉs un gènere que em posa cardíaca, però alhora m’atrau moltíssim. Crec que m’arriscaré a seguir algun dels teus consells. Per cert, quan fas una crítica positiva ets bo… però quan la fas dolenta encara ets millor! (és que m’has fet riure amb això de la mamarratxada russa) 😀\nper Montse Octubre 17, 2011 at 7:08 pm\nFer de dolenta se’m dona MOLT bé, sens dubte!\nper Arqueòleg Glamurós Octubre 18, 2011 at 11:59 am\nJa ho tenim!, aquest any no m’he passat per Sitges i calia trobar la pertinent orientació. Sort que et tenim sacrifican-te per nosaltres a Sitges…\nper 127mustek Octubre 17, 2011 at 10:14 pm\nuna crònica poc personal, posats a triar em quedo amb les de pretenciosidad\nper Pons Octubre 18, 2011 at 8:12 am\nSis hores en una butaca es una experiencia que no vull viure. Com a molt, noranta minuts més el temps afegit..\nper Andreu Octubre 18, 2011 at 10:40 am\nBé, deixaven 10 min entre sessió i sessió per estirar les cames! I de fet no ens vam quedar fins al final; hi havia un film gore a mitjanit de que vam decidir prescindir.\nper Arqueòleg Glamurós Octubre 18, 2011 at 12:00 pm\nArqueòleg! et vaig reconeixer! et vaig veure davant l’auditori esperant a que obrissin per entrar a veure El Paramo! mira que he vist poques fotos teves…pero vaig pensar que series allà =) jo properament també posaré la crítica de les pel·lis que vam veure, a veure si coincidim! 😛\nper Lu Octubre 18, 2011 at 12:17 pm\nWoo! Doncs ja podies haver-me dit quelcom!! Hauria al·lucinat una estona llarga!! ajaja\nper Arqueòleg Glamurós Octubre 18, 2011 at 12:59 pm\nSe’m feia estrany que encara no haguessis penjat la teva crònica del Festival de Sitges, però no, no te n’havies oblidat. Simplement, l’havies de compaginar amb la mani de dissabte.\nPer cert, que prop de l’estació de Renfe del Passeig de Gràcia vaig veure una noia disfressada de zombi i no la sabia relacionar amb la protesta (per què no duia la màscara de “Vendetta”, com els altres?). Ara entenc què h i feia.\nPel que fa a “Mientras duermes”, no han trigat gaire a estrenar-la als circuits comercials. Els que es van perdre el passi del festival ara la podran veure.\nper Jeipi Octubre 18, 2011 at 4:02 pm\nPel que he llegit a la premsa, en altres blocs i ara en aquesta bona i extensa crònica que ens has deixat, sembla que ha estat un bon festival el d’aquest any.\nLlegint el que deies de cada pel•lícula, em quedo amb la idea de que sembla que hi ha hagut bons i originals guions.\nper Tomàs Octubre 18, 2011 at 5:49 pm\nMe qued amb Attack the bloc. Red State, encara que li posis un nou, el fet que la qualifiquis de terrorífica, no sé. Me tira enrere…\nper caterina Octubre 19, 2011 at 6:53 pm\nJo tinc ganes de veure la de Kim Ki Duk. ‘Mientras duermes’ em va agradar força. Salut, Arqueòleg.\nper jordicine Octubre 21, 2011 at 10:25 am\n[…] tampoc es poden fer gaires dispendis, tot i que no he faltat a la meva cita obligatòria al Festival de Sitges m’he perdut títols com “Melancolia” o “La Guerra de los Botones” […]\nper TOP: Millors films de 2011 « Reflexions d’un arqueòleg glamurós Desembre 22, 2011 at 2:08 pm


Guia de viatge de Ladakh | Més Enllà, bloc de viatges\nAquesta es la guia de dos viatges a Ladakh realitzats el 2008 i el 2010.\nEl primer viatge, viatge comença a Manali, on la carretera ens portarà fins Leh en un trajecte de dos dies, creuant paisatges inhòspits i meravellosos d’alta muntanya: els Himàlaies. Al Ladakh hi gaudim intensament durant 25 dies, llavors volem a Jammu per visitar Dharamsala i McLeod Ganj, la residència oficial del Dalai Lama, on ens hi estem 12 dies més.\nEn el segon viatge arribem a Leh en avió, des de Delhi. Sortim igual que el viatge anterior volant a Jammu per passar uns dies a Mcleod Ganj, per continuar ruta a Nepal.\nDates: del 16 de setembre al 27 d’octubre de 2008 i del 26 de setembre al 13 d’octubre de 2010.\nLa moneda oficial és la rúpia índia (INR).\nS’haurà de canviar a rúpies per a realitzar totes les transaccions: allotjament, transport, manutenció i petites compres. A Leh hi ha 2 caixers, diversos bancs i oficines de canvi.\nÉs necessari un visat d’entrada a la Índia que s’aconsegueix a través de l’agència Arke BLS, que es qui actualment ho tramita en nom de l’ambaixada.\nEl Ladakh es troba a una alçada mínima de 3.000 msnm i Leh, la capital, a 3.500 m. Els problemes de mal d’alçada comencen a 3.000, de manera que de ben segur alguna cosa notareu: mareig, cansament, vòmit, mal de cap… És molt important que us informeu bé sobre el mal d’alçada en el Centre de Sanitat més proper. El millor remei és descendir i guardar repòs, beure molts líquids i no menjar aliments pesats com carns i grasses.\nAvió: Les companyies aèries Indian Airlines, Kingfisher i Jet Airways volen a Leh diàriament durant la primavera i l’estiu des de Delhi i Jammu. Els preus depenen molt de l’època de l’any i de la demanda, tot i que els preus oscilen entre 4.000-8.000 INR (63 a 126 €). Poden haver cancel·lacions a l’hivern a causa de la neu.\nAutobus: És la forma més econòmica de viatjar entre els pobles de Ladakh, encara que no la millor, doncs no hi ha gaire freqüència i sempre van plens. (Veure horari).\nTaxi: És la millor opció per visitar diversos monestirs en un dia (més de 3 és excessiu). Les tarifes venen marcades pel govern (tots els taxistes disposen d’un llibret groc on hi figuren els preus pels diferents recorreguts) de manera que tots ens evitem regatejar i s’assegura un preu just per totes les parts.\nAl tot el Ladakh hi ha allotjaments de tot tipus, si bé en els pobles petits l’oferta és més reduïda, hi trobareu hotels i guesthouses de diferents categories.\nA Leh, l’oferta és tan extensa com cases particulars hi ha. Diferents preus, diversos barris on allotjar-se i diferents categories, aixó sí, tots els viatgers que ens hem anat trobant parlen molt i molt bé del tracte rebut pels seus anfitrions.\nA 50km de Manali hi ha l’aeroport de Kullu, on el vols domèstics de baix cost operen a diari des de Delhi.\nLa gran població de Manali es troba a l’Himachal Pradesh, envoltat de muntanyes i vegetació, però s’ha convertit en un lloc molt turístic, tan pels occidentals com pels turistes indis que hi venen a passar les vacances familiars o la lluna de mel. Nosaltres vam fer servir Manali com a punt de partida de la ruta que ens havia de portar al Ladakh, seguint una de les carreteres més espectaculars que mai haguem vist.\n- en autobusos del govern, que operen del 15 de juny al 15 de setembre. El trajecte dura 2 dies, amb parada a Keylong o Sarchu, el preu són unes 1.100 INR, l’allotjament és a part (200 INR en tendes compartides, 1.000 INR en tendes individuals).\n- en minibusos a compartir que fleten les agències de viatge. La durada oscil•la entre 1 i 2 dies de trajecte.\n- en taxi a compartir tipus 4WD. El preu del vehicle sencer oscil•la entre les 11.000 i les 14.000 INR, depenent de l’època de l’any. Si el vehicle va ple, el preu per seient són uns 1.200 INR i la durada és 1 o 2 dies de trajecte.\nNosaltres vam elegir el vehicle 4WD ja que la temporada s’estava acabant i el taxista havia d’anar a Leh igualment, de forma que ens va fer un bon preu. A més, creiem que és la millor opció, perquè la carretera no està en molt bon estat i sempre pots parar a fer fotografies. Val la pena que feu el viatge en 2 dies mínim, si podeu en 3 millor, perquè l’aclimatació a l’alçada és difícil. Vam passar la nit a Sarchu, una esplanada a 3.800 metres d’alçada on l’allotjament és només en tendes de campanya, algunes són força acollidores (1.000 INR la doble, amb bany).\nLeh ofereix una amplíssima gama d’allotjaments, de totes qualitats i preus. Des d’habitacions amb bany compartit per 200 INR fins a habitacions de 1.000INR.\nAconsellem la BARATH GUESTHOUSE, una guesthouse familiar de només 12 habitacions, amb habitacions noves, bany interior, possibilitat d’esmorzar i dinar, jardí, hort… (l’esmorzar és a base de llet recent munyida, mantega de casa…ummm!) La família és encantadora, acollidora i molt amable. Es troba a meitat de Ford Road, cèntric. barathguesthouse@yahoo.com.\nVOLTANTS DE LEH (cap a l’est)\nHemis es troba a 45 km al sud de Leh i caldrà visitar-lo en moto o bé en taxi. L’excursió d’un dia de visita que inclou Stok, Matho i Hemis val 1.500INR.\nÉs el monestir més famós i més visitat. El seu emplaçament és també fantàstic, el seu pati és molt bonic, hi ha una enorme figura de Padmasanbhava i un museu molt interessant amb frescos d’influència caixmir (100INR) i el thangka més antic de Ladakh.\nRecomanació: visitar en el mateix dia Thiksey i Shey: agafar el bus a Thiksey, fer la visita i tornar pel camí que voreja el riu fins Shey (1-1,5h). És molt agradable. Per tornar, només cal posar-se a la carretera i parar un cotxe, un taxi o el mateix autobús.\nThiksey es troba a 17 km de Leh i s’hi pot accedir fàcilment en mini-bus. Surten cada 30 minuts de l’estació d’autobusos, només cal preguntar. Molt interessant combinar-ho amb la caminada al poble de Shey (veure punt anterior).\nVOLTANTS DE LEH (cap a l’oest)\nVa ser fundat en la segona meitat del segle XI. Pertany a la secta del Barret Groc, fundada per Tsongkhapa, i en l’actualitat, serveix com la residència d’uns 120 monjos budistes. Es famós per la estatua de Buda de 25m que custòdia el monasteri. Rizong\nRizong es troba enclavant enmig una muntanya de pedra, gairebe innaccessible quan la neu s’apodera del Ladakh, quan l’aigua s’emporta els ponts, quan la terra es desploma i s’endu al seu pas tot el que troba. Aquest any hem pogut accedir per una carretera alternativa, despres d’uns quilometres en que semblava que haguessim de caure llera avall del riu. Lamayuru\nÉs el poble més gran de la vall i, per tant, el lloc on trobar transport per tornar a Leh, però no val la pena allotjar-s’hi. Mereix una visita el gompa, on estan a punt d’enllestir un enorme Buda que està assegut… dalt del monestir.\n-Hunder té dos gompes per visitar i diversos murs manis enmig de camins envoltats de fagedes. Atenció: és molt fàcil perdre’s per Hunder, els camins són un veritable laberint, però teniu tot el dia per trobar-vos…\n-Al sud de Hunder hi ha les dunes, que són un paratge insòlit enmig de les muntanyes nevades. L’herència de la Ruta de la Seda ha deixat un reduït grup de camells bactrians (domesticats) que són tan insòlits com les dunes i que cap amant de la Ruta es pot perdre.\nDes de l’estació d’autobusos de Leh surten 3 dies a la setmana autobusos cap a Nubra (135INR). Solen anar plens, així que no costa res apropar-s’hi un parell de dies abans i comprar els bitllets. Els taxis solen costar 5.500 INR, i podeu provar a compartir el viatge.\nDes de Leh agafem un avió fins Jammú. Els preus varien segons el dia que vulgueu marxar, així que el millor és anar provant i comprar-lo amb antelació.\nA Jammu comprovem que el bus ja ha sortit i com que no ens volem quedar, decidim llogar un cotxe fins Mcleod. Ens costa 2750 Rs, però en 5 hores estem a Mcleod.\nComplexe de Tsuglagkhang\nEstà format per la residència oficial de S.S. el XIV Dalai Lama, el Gompa Namgyal y el museu del Tibet. En el pati del complexe podeu veure les discussions filosòfiques dels monjos. Si esteu interessats en veure-ho cal que pregunteu els horaris al personal de seguretat de l’entrada, ja que varien segons el dia.\nCooperativa Tibetana d’Artesania on els empleats son refugiats nouvinguts.\nTibetan Children Village a 4 km, hi ha l’escola tibetana on s’ensenya als alumnes en el seu idioma. Molts d’aquests nens han vingut des del Tibet; els seus pares els han enviat perquè aprenguin la seva cultura davant la impossibilitat de fer-ho al seu país per l’ocupació xinesa i la imposició de la cultura Han. Segons una revista local, l’any passat van arribar 850 nens; aquest any el govern xinès només n’ha permès sortir 15.\nSeu del govern tibetà a l’exili. Una de les raons d’anar a Mcleod Ganj es poder veure les activitats desarrollades pel govern tibetà a l’exili.\nAllí hem visitat la biblioteca d’obres i arxius tibetans on es guarden els textos que es van salvar durant la Revolució Cultural, el 40%. El Museu Cultural Tibetà, on hi ha l’únic mandala de fusta fora del Tibet, segells i monedes tibetanes i nombrosos budes.\nHi podeu anar en un agradable passeig des del Tsuglagkhang.\nResidència del Karmapa, si aneu en dimecres o dissabte, a migdia, podreu ser beneïts pel propi Karmapa.\nPer anar només cal que agafeu el bus de Mcleod fins Dharamsala i allí pregunteu pel que va a la residència del Karmapa.\nInstitut Norbulignka que va ser creat per ensenyar i preservar les arts tradicionals tibetanes com la creació d’estàtues, els thangkes i els bordats. L’institut està rodejat d’un jardí japonès amb pontets que creuen petits rierols i cascades i que donen una sensació de pau i frescor fantàstics. Hi ha una botiga on està a la venda part de l’art que es crea aquí. Els thangkes son els més bonics que hem vist mai però els preus son prohibitius: el més barat 400 €.\nVal la pena visitar primer la residència del Karmapa i després anar caminant fins l’institut Norbulignka i dinar allí, ja que hi ha un buffet molt bo.\nSi decidiu anar-hi un altre dia, feu com si anéssiu a visitar el Karmapa però baixeu davant l’escola del Sagrat Cor, abans de creuar el pont sobre el riu. Des de l’escola, només hi ha 1 km. Un rètol ho indica. No cal que pregunteu per Norbulignka ja que sembla que no ho coneixen.\nAllotjament Us recomanem el Lady Venture, 450 Rs, situat al final de Jogibara Road. Però la millor opció es deixar la motxilla en un dels molt cafès i mirar-ho vosaltres mateixos, perquè hi han allotjaments de tot tipus, des de 100 Rs fins 3000 Rs o més.\nLa oferta de restaurants es tan gran que val la pena que ho mireu vosaltres. Nosaltres hem menjat molt bé al restaurant Oogo’s, al carrer Jogibarar y hem esmorzat al First Cup, a pocs metres de l’hotel Ladies Venture.\nTambé us recomanem menjar pizza al Namgyal Cafè, que forma part del monestir i ofereix formació professional als joves tibetans.\nPer tornar a Delhi surten autobusos cada dia entre les 6 i les 8 de la tarda. El trajecte fins Delhi dura unes 12 hores i cal que compreu els bitllets amb antelació. Us recomanem l’agència Wind Horse Travels, situada al carrer Bhagsu Road. En Tsering és un noi molt agradable i us ajudarà en el que necessiteu. El seu correu és windhorsetravels@yahoo.com\nI bon viatge!!


Washington fa costat al nou govern de Kíev\nEl vicepresident Joe Bien dóna suport a les reformes a Ucraïna\nEFE Kíev 22/04/2014 12:25\n651x366 El vicepresident nord-americà, Joe Biden, amb el primer ministre interí Arseni Iatseniuk. VALENTYN OGIRENKO / REUTERS El vicepresident nord-americà, Joe Biden, amb el primer ministre interí Arseni Iatseniuk. VALENTYN OGIRENKO / REUTERS\nEl vicepresident nord-americà, Joe Biden, ha manifestat aquest dimarts el seu suport a les reformes a Ucraïna i s'ha mostrat disposat ajudar les noves autoritats a Kíev, segons ha informat el Parlament ucraïnès.\n"Biden ha subratllat que els Estats Units i donen suport als canvis a Ucraïna i estan disposats a concedir qualsevol ajuda en aquest camí", diu el comunicat del legislatiu. Alhora, el president interí d'Ucraïna, Alexander Turtxinov, ha dit que assegura a Biden que el seu país es planteja l'objectiu de "renovar pas a pas les institucions de poder, així com les relacions entre els ciutadans i l'Estat".\nD'altra banda, Turtxinov denuncia l'incompliment per part de Rússia dels acords de Ginebra, que pretenen contribuir a l'estabilització d'aquest país. "Lamentablement, Rússia i les seves unitats especials terroristes que es troben a Ucraïna no compliran els acords assolits a Ginebra", ha declarat. En concret s'ha referit al segrest per part de gurps pro-russos del cap de la policia de la ciutat de Kramatorsk, a l'est del país.\nBiden va arribar dilluns a Kíev per accelerar la implementació de l'acord de Ginebra, signat la setmana passada pels representants dels Estats Units, la Unió Europea, Rússia i Ucraïna, que plantegen el desarmament dels grups radicals, el desallotjament dels edificis oficials ocupats, el desplegament d'observadors internacionals de l'OSCE i una reforma constitucional de tipus federal que doni més poder polític a les províncies de l'Est.\nLa inestable situació al país a causa de la revolta pro-russa a l'est i els preparatius per a les eleccions presidencials extraordinàries del 25 de maig són els principals temes sobre la taula.


ICV avala el decret llei que estableix el minitransvasament perquè respon a totes les seves condicions La República\nICV avala el decret llei que estableix el minitransvasament perquè respon a totes les seves condicions\nLa portaveu d’ICV, Dolors Camats, ha anunciat aquest dilluns que la direcció del partit ha fet una valoració positiva del decret llei aprovat aquest divendres pel govern espanyol que dóna pas a engegar les obres del minitransvasament de l’Ebre per portar aigua cap a Barcelona. Camats ha remarcat que queda clar que ‘es tracta d’un transvasament temporal, que delimita els volums màxims que es poden extreure’ i que ‘no ha d’afectar al cabal del riu’. ICV ha destacat que ‘hi ha garanties jurídiques i polítiques que limiten la vigència de l’actuació a la situació d’excepcionalitat’, tal com ‘exigien’ els ecosocialistes.\nLa portaveu d’ICV ha reconegut que ‘a ningú li agrada prendre mesures com aquesta’, però que es pren davant d’una ‘situació molt complexa’. ‘Tan de bo no les haguéssim d’emprendre’, ha assegurat Camats, que ha recordat que si la Generalitat ‘no hagués dut a terme mesures estructurals que posen en pràctica les propostes de la nova cultura de l’aigua, a hores d’ara ja tindríem restriccions’\nCamats ha acusat ‘algunes veus com la del PP’ que ‘pretenen confondre dient que la prolongació del minitransvasament de l’Ebre és desenterrar el Pla Hidrològic Nacional, quan de cap manera és el mateix’. Per Camats, ‘en un cas parlem de política estructural que pretenia transvasar aigua a Barcelona de forma permanent i en l’altra és la solució puntual a un cas d’emergència’.\nReunió amb Terres de l’Ebre\nCamats ha anunciat que el partit no comparteix cap dels punts del comunicat d’ICV a les Terres de l’Ebre i que així ho traslladaran a la direcció de l’organització a aquest territori. De fet, hi haurà una reunió en breu per reconduir la situació i exposar els diferents punts de vista. Sobre les declaracions del conseller Baltasar convidant els militants d’ICV a les Terres de l’Ebre a deixar el partit, Camats ha remarcat que el conseller es troba en una situació de ‘tensió contínua’ i que ‘potser no era el moment ni el lloc de fer-les’.


NOU EQUIP D’ASPIRACIÓ PER A RASADORES\nEl Laboratori de Sistemes Oleohidràulics i Pneumàtics (LABSON UPC) i Nextrencher han col·laborat en el desenvolupament d’un nou equip d’aspiració per a rasadores.\nUna de les innovacions incorporades a la nova màquina rasadora ha estat un sistema d'aspiració d'altes prestacions que permet deixar la rasa completament neta de restes (pedres i terra), reduint el cost d'execució de la rasa i millorant la qualitat de l'acabat.\nLABSON UPC ha col·laborat en el projecte a diferents nivells: en l’anàlisi de l’estat de l’art de les tecnologies existents en sistemes d'aspiració, en la proposta i validació de la solució tècnica òptima, en el disseny conceptual de l’equip, i en la seva implementació i verificació final una vegada construït.\nNEXTRENCHER, marca del GRUP CALAF, neix de l’experiència de 53 anys com a empresa de construcció d’obra pública i serveis, i amb més de 37 anys dedicats al disseny i fabricació de les seves pròpies màquines rasadores.\nEl projecte ha estat finançat en part pel Fons Europeu de Desenvolupament Regional (FEDER), dins del programa Operatiu de Creixement Intel·ligent 2014-2020.


La CUP retreu a Colau que hagi defensat la Urbana en el cas Garganté\nLa formació lamenta que "el govern del canvi" no defensi els drets humans i exigeix una investigació interna al cos policial\n3 min. Barcelona 12/04/2016 13:37\n651x366 El regidor de la CUP de Barcelona Josep Garganté anirà a judici per la denúncia de coaccions a un metge. / MARC ROVIRA El regidor de la CUP de Barcelona Josep Garganté anirà a judici per la denúncia de coaccions a un metge. / MARC ROVIRA\nQue la imputació del regidor de la CUP Josep Garganté per presumptes coaccions a un metge s'ha abordat des del punt de vista judicial i no polític: el de la defensa dels drets humans. És la queixa que ha manifeystat aquest dimarts la diputada cupaire Mireia Vehí, que ha comparegut acompanyada de l'advocada d'Alerta Solidària Eva Pous, de la representant del col·lectiu Tras la Manta Maria Dantas i del representant dels manters Lamine Bathily. Han denunciat que aquest cas és una mostra més que es manté "la impunitat policial" i han exigit que s'apliqui el protocol d'Istanbul i es garanteixi així als pacients l'assistència mèdica sense presència policial. "Lluitem contra la xacra de la impunitat policial", ha assegurat Pous, que, com també ha fet la diputada Vehí, ha defensat que el vídeo on es veu Garganté parlant amb el metge que va atendre un manter ferit "no mostra cap comportament incorrecte, sinó que la seva actuació busca garantir els drets fonamentals del pacient".\nLa diputada de la CUP ha criticat que l'alcaldessa de Barcelona, Ada Colau, i el comissionat de seguretat, Amadeu Recasens, hagin fet pinya en la defensa de la Guàrdia Urbana i hagin declinat entrar a valorar el cas fins que no hi hagi sentència. També ha exigit que s'obri una investigació interna al cos policial. En una entrevista a RAC1, l'alcaldessa no ha descartat obrir una investigació sempre que ja hi hagi sentència.\n"No esperàvem que el govern del canvi faci una defensa només simbòlica dels drets i que pensi més en la defensa del cos que no en la dels drets humans", ha lamentat. Per això, ha demanat a l'equip de govern que "rectifiqui" les seves paraules i que no doni per fet que la Guàrdia Urbana, d'entrada, ha actuat bé.\nEn representació dels manters, Bathily ha lamentat que ningú no s'hagi preocupat pel seu company ferit, que es va trencar la cama en caure per les escales de l'estació de Drassanes, i ha advertit que la persecució policial no és la manera d'acabar amb el fenomen del 'top manta'. "Nosaltres seguirem aquí", ha avisat, després d'assegurar que ningú no els ajuda.\nEstà previst que l'Ajuntament celebri la comissió extraordinària de seguretat que va sol·licitar CiU per abordar el cas Garganté aquest divendres. El jutjat d'instrucció 22 ha comunicat aquest dimarts, d'altra banda, que endarrereix el judici contra el regidor de la CUP de Barcelona i el representant de Tras la Manta, que estava previst per al 22 d'abril, per poder atendre els recursos presentats per la Fiscalia i la defensa.\nSuspès (de moment) el judici contra el regidor de la CUP Josep Garganté\nEl cas Garganté enterboleix la recta final de la negociació del pressupost de Barcelona\nGarganté, absolt perquè el metge no ratifica la denúncia per amenaces


Balear Sport Car | Comercialització de vehicles extrangers\nFer part del grup BSC és treballar en un entorn d'èxit\nEl millor lloc per creixer\nSelecciona el teu CV :\nEl present advertiment legal regula l'ús del web www.balearsportcar.com, que posa a la seva disposició BALEAR SPORT CAR S.L: C/ Calçat, N° 6 Planta 3, local esquerra, 07011 Polígon Son Valentí, Palma (Illes Balears) CIFB57573966, i adreça de correu electrònic: administracion@balearsportcar.com.\nLa navegació pel web de www.balearsportcar.com atribueix la condició d'usuari del lloc e implica l'acceptació plena i sense reserves de totes i cadascuna de les disposicions incloses en aquest advertiment Legal, que poden sofrir modificacions. L'USUARI s'obliga a fer un ús correcte del lloc web de conformitat amb les lleis, la bona fe, l'ordre públic, els usos del tràfic i el present advertiment Legal. L'USUARI respondrà davant BALEAR SPORT CAR S.L o davant tercers, de qualsevol dany i perjudici que poguessin causar-se com a conseqüència de l'incompliment d'aquesta obligació.\nConforme a l'Art. 10 de la Llei 34/2002, d'11 de juliol, de Serveis de la Societat de la Informació i Comerç Electrònic (LSSI-CE) i la Llei 56/2007, de 28 de desembre, de Mesures d'Impuls de la Societat de la Informació, s'informa que aquesta pàgina web, www.balearsportcar.com, pertany a BALEAR SPORT CAR S.L, amb C.I.F. número B57573966 i domicili social al C/ Calçat, N° 6 Planta 3, local esquerra, 07011 Polígon Son Valentí, Palma (Illes Balears), i inscrita al Registre Mercantil de Madrid, fulla PM62408, folii 11, tom 2352, llibre 0, inscripció 1°.\nEl lloc web i els seus serveis són d'accés lliure i gratuït, no obstant això, BALEAR SPORT CAR S.L condiciona la utilització d'alguns dels serveis oferits a la seva a la prèvia complementació del corresponent formulari. L'usuari garanteix l'autenticitat i actualitat de totes les dades que comuniqui a BALEAR SPORT CAR S.L i serà l'únic responsable de les manifestacions falses o inexactes que realitzi.\nL'usuari es compromet expressament a fer un ús adequat dels continguts i serveis de BALEAR SPORT CAR S.L i a no utilitzar-los per a, entre d'altres:\nDifondre continguts, delictius, violents, pornogràfics, racistes, xenòfobs, ofensius, d'apologia del terrorisme o, en general, contraris a la llei o l'ordre públic.\nIntroduir en la xarxa virus informàtics o realitzar actuacions susceptibles d'alterar, malbaratar, interrumpre o generar errades o danys als documents electrònics, dades o sistemes físics i lògics de BALEAR SPORT CAR S.L o de terceres persones; tals com obstaculitzar l'acceso d'altres usuaris al web i als seus serveis mitjançant el consum massiu dels recursos informàtics a través dels quals BALEAR SPORT CAR S.L presta llurs serveis.\nIntentar accedir als comptes de correu electrònic d'altres usuaris o a àrees restringides dels sistemes informàtics de BALEAR SPORT CAR S.L o de tercers i, donat el cas, extraure informació.\nVulnerar els drets de propietat intel·lectual o industrial, tals com violar la confidencialitat de la informació de BALEAR SPORT CAR S.L o de tercers.\nSuplantar la identitat d'altre usuari, de les administracions públiques o d'un tercer.\nQueda prohibit establir frames o marcs de qualsevol tipus que encerclin la pàgina o permetin la visualització dels seus continguts mitjançant altres adreces d'Internet diferents de les de la pàgina i, en qualsevol cas, aquesta prohibició inclou també que es visualitzin conjuntament amb continguts aliens a la pàgina, de forma que:\nProdueixi errada, confusió o engany als usuaris sobre la veritable procedència dels continguts.\nServeixi per aprofitar-se de la reputació de la marca i el prestigi de BALEAR SPORT CAR S.L\nReproduir, copiar, distribuir, posar a disposició o de qualsevol altra manera comunicar públicament, transformar o modificar els continguts, a menys que es compti amb l'autorització del titular dels corresponents drets o això resulti legalment permès.


Recuperem els espais comuns | contrainfo.cat | Projecte contrainformatiu autogestionat de Mallorca\nPàgina principal » Ciutat, Convocatòries, Drets bàsics, Illes Balears i Pitiüses, Lluita de carrer i acció directa, Okupació i espais alliberats\nRecuperem els espais comuns\nPublicat per atzavara dia 5 maig 2012 – 0:54Cap comentari | 364 views\nL’Assemblea Toma la Ciudad va néixer a Palma el passat mes d’octubre. Després de veure les iniciatives que s’han duit a terme a altres ciutats, com a Atenes, o al barri de Lavapiés a Madrid varen prendre exemples d’aquestes accions i les valen voler dur a terme en el nostre territori.\nLa primera presa es va realitzar després d’algunes assemblees preparatòries, dia 21 de gener, es va ocupar un solar buit a la cantonada del carrer de Bisbe Maura amb el de Joaquim Maria Bover. En aquest s’hi muntà un hort cooperatiu, bancs i les parets es decoraren amb murals. Durant els dies que varen seguir l’ocupació s’hi realitzaren nombroses activitats i la gent s’acostava a conèixer el nou indret i a passar l’estona. El solar buit i gairebé abandonat s’havia convertit en un punt de trobada del barri i en un lloc de tranquil·litat per tothom que volia passar a visitar l’hort o a passejar.\nAl cap de poc temps, va sorgir el propietari, però de moment no ha posat entrebanc a poder gaudir de l’espai.\nPerò l’Assemblea no es bastà amb aquesta única acció. La idea era que l’hort sigui mantingut pels mateixos veïnats del barri. Un cop aconseguit aquest objectiu, es va mirar que una altra barriada pogués gaudir d’un nou indret. Així que el blanc aquest cop va ser el solar allà on anys enrere s’hi edificà la Casa del Poble de Ciutat. I el millor dia per realitzar aquesta acció era el 14 d’abril. Malauradament, l’existència d’aquest nou espai va durar uns pocs dies, ja que el 29 d’abril, l’ajuntament de Palma va decidir tapiar les entrades al solar de manera il·legal i il·legítima.\nDavant d’aquest desallotjament, s’ha convocat per avui una jornada festiva i una manifestació per defensar els espais comuns.\nLa festa serà al primer hort jardí alliberat i hi haurà música en directe, jocs per a infants, treball comú i assemblea.\nCap a les 18h començarà la manifestació en rebuig del desallotjament il·legal i il·legítim del solar de la Casa del Poble. Són en aquests llocs on s’està realitzant un servei públic i autogestionat, un servei que l’Estat no ofereix avui. Per això, ja que aquest no defensa allò públic, ho hem de fer nosaltres mateixos. Són en aquests espais on podem construir altres relacions socials, on podem compartir i trobar-nos, on podem cercar, entre totes, noves i millors maneres de lluita.\nAquesta no vol ser una manifestació corrent. No serà un simulacre més, una simple enrabiada o un passeig. Serà alguna cosa pràctica i no només simbòlica. No és una reclamació parcial de les persones afins a l’agroecologia o a la sobirania alimentària (que també és important). Es tracta de recuperar els espais comuns, perquè sense ells sols som individus dividits, impotents i assolats. La revolució també necessita espais. Recuperem-los!.\nMarxa pels carrers de Ciutat en defensa dels espais alliberats | contrainfo.cat | Projecte contrainformatiu autogestionat de Mallorca escrigué:\n2 maig 2013 a les 12:51\n[...] horabaixa una cinquantena de persones s’ha manifestat pels carrers de Ciutat per rebutjar el desallotjament del solar okupat. La marxa ha començat a la [...]


Saber més respecte al cognom Bradwell és saber més sobre aquelles persones que amb tota probabilitat comparteixen uns orígens i avantpassats comuns. Aquest és el motiu pel qual és freqüent que el cognom Bradwell sigui més abundant en uns certs països del món en concret que en uns altres. En aquesta pàgina és possible conèixer quins són els països del planeta en els quals existeix una major quantitat de persones amb el cognom Bradwell.\nEl cognom Bradwell en el món\nLa globalització és un fenomen que ha fet que els cognoms es difonguin molt més lluny de de el país en què es va originar, de manera que podem trobar cognoms asiàtics a Europa o cognoms americans a Oceania. De la mateixa manera ocorre en el cas de Bradwell, que com es pot comprovar, és possible assegurar que és un cognom representat orgullosament en gairebé tothom. D'igual manera existeix països en els quals certament el nombre de persones amb el cognom Bradwell és major a la de la resta de països.\nEl mapa del cognom Bradwell\nL'oportunitat d'informar-se en un mapamundi sobre quins països posseeixen una major quantitat de Bradwell en el món, és de gran ajuda. Col·locant-nos sobre el mapamundi, damunt d'un país concret, som capaços de veure la xifra exacta de persones que porten el cognom Bradwell, per a aconseguir així la informació precisa de tots els Bradwell que pots trobar en l'actualitat en aquest país. Tot això ens ajuda també a comprendre no solament d'on és oriünd el cognom Bradwell, sinó també d'en quina manera s'han desplaçat i s'han traslladat les gents els orígens de les quals formen part de la família amb el cognom Bradwell. De la mateixa manera, podem veure en quins països s'han arrelat i desenvolupat, motiu pel qual si Bradwell és el nostre cognom, resulta atractiu saber a quins altres llocs del globus és possible que migrés alguna vegada un avantpassat nostre.\nPaïsos amb més Bradwell del món\nEstats Units (1230)\nSi ho mires atentament, en aquesta web et presentem tot allò que és important perquè puguis tenir la informació real de quins països tenen un major número de Bradwell en tot el planeta. D'igual manera, és possible veure'ls de forma molt gràfica en el nostre mapa, en què els països en els quals resideixen una quantitat major de persones amb el cognom Bradwell poden veure's pintats en un to més fort. D'aquesta manera, i amb un simple cop de vista, pots localitzar sense dificultat quins són els països en els quals Bradwell és un cognom més freqüent, i en quins països Bradwell és un cognom insòlit o inexistent.


L'autora de Benifallet presenta '100 paraules ebrenques' amb el col·lectiu de la Diàspora ebrenca\nTeresa Tort (Benifallet, 1967) es va instal·lar al Garraf fa dues dècades i fa 30 anys que va anar a viure a Barcelona. Filòloga de formació i tècnica de normalització lingüística de professió. És recopiladora de paraules particulars des del 2012 al blog 'Agafada al vol' i analista amateur sobre el paper de la llengua en la nostra societat. Després de l'èxit del llibre '100 paraules ebrenques', ara farà una presentació molt especial envoltada dels membres del col·lectiu Diàspora ebrenca en els sopasr tertúlia que tenen lloc a Casa Mariol de Barcelona. Segons l'autora, cada paraula, agafada al vol, constitueix l’oportunitat per a reflexionar sobre la comunitat de parlants, sobre com s’aprèn una llengua o sobre algun fenomen lingüístic específic. Altres vegades, un mot és simplement el fil que estira cap al present una experiència que havia quedat adormida en algun lloc remot de la memòria. Amb ella hem parlat de la parla col·loquial d’una terra que comença a ser visible més enllà del Coll de Balaguer.\n"Aprofito paraules que tothom ha dit tota la vida i faig comentaris per vincular-les amb el context"\n- Quin és l'origen d'aquest llibre '100 paraules ebrenques'?\nVaig començar 'Agafada al vol', un blog a Vilaweb, el desembre del 2012 i la idea era recollir paraules que no se sentien gaire i que no sabia si es recollien als diccionaris. Paraules que aquí a Barcelona els semblen estranyes o peculiars. Quan em vaig plantejar fer el blog no volia que fos un recull de lèxic. La idea era descriure l'escena en la qual havia sentit la paraula, perquè vaig pensar que em donaria peu a parlar del context sociolingüístic. Explico l'escena i després hi ha la part lingüística on amplio d'on ve, la forma, etc. El meu objectiu és contribuir a la reflexió lingüística perquè la majoria de paraules ja han estat documentades.\n- Quina regularitat tenia aquesta recerca de paraules?\nAl començament la meua idea era fer-ne una cada setmana, i en vaig acabar fent quatre al mes. Necessito temps per pensar, per escriure. Ara en faig dos al mes. En tinc vora 300 i la majoria són ebrenques, però com que faig classe de català per adults, també n'agafo algunes dels alumnes. Per exemple, xereca, que vaig agafar d'un alumne de Mallorca. Són paraules que em sorprenen. Les volia rescatar de l'oblit i poder associar amb la vida quotidiana.\n- Alguna paraula de les que hagis inclòs en el llibre que t'hagi sorprès especialment?\nN'hi ha una que és melitxa. Resulta que ma mare està fent cursos de català i li van encarregar una redacció. Ella va escriure sobre una colònia de melitxes, i la professora no sabia què volia dir.\n- Jo tampoc! Què és una melitxa?\nSón formigues molt menudes que normalment formen una plaga. És una paraula que no surt als diccionaris. En canvi, Jesús Moncada l'utilitza als seus contes. És una paraula molt local, però que un escriptor reconegut l'ha utilitzat. De Benifallet a Tortosa es perd. Al llibre hi ha paraules que són molt singulars en àmbits concrets, per exemple poden ser molt conegudes a la Terra Alta o al voltant del meu poble, o d'altres que són molt típiques de tot el parlar de les Terres de l'Ebre.\n- Alguna altra de les teues preferides?\nCascaries! No surt al diccionari, és una variant d'una fórmula recollida al diccionari. La forma reconeguda és cascarries. Són les marques de brutícia que trobem al cos i s'utilitza molt a les Terres de l'Ebre. Aprofito paraules que tothom ha dit tota la vida i faig comentaris per vincular-les amb el context.\n- Suposo que algunes de les paraules les has redescobert fora de les Terres de l'Ebre...\nSí. Em passa molt quan comparteixo estones amb els companys de feina. Un dia estava dinant amb els de la feina a la platja, i li dic a la meua companya: "m'han sortit unes plaxes". Em va contestar: on t'han sortit platges? De vegades els costa d'interpretar encara que estiguen dites en context. També tracalet o gambalatxo, que és una persona de mala vida, sortidora que té vicis.\n- Segurament altres no les utilitzes ja.\nHi ha paraules que jo les reconec perquè les deia ma iaia i ma mare i jo ja no les utilitzo. Altres les diuen les meues amigues del poble, que tenen la mateixa edat, però jo les he anat perdent. Per exemple, malmirrosa vol dir que no et trobes gaire bé.\n- Al poble es conserven les fórmules més genuïnes.\nSí, hi ha una diversitat que a la ciutat no trobes. Al mateix poble, hi ha gent que utilitza unes paraules que tu no utilitzes. Perquè moltes de les paraules que utilitzem depenen de la biografia de cadascú. És una riquesa que contrasta amb la situació actual, com estem sempre amunt i avall, moltes paraules autòctones ja no es conserven. Quan surts fora, ho llimes o ho amagues. Recordo que vaig escriure un conte sobre l'experiència que vaig tenir la primera vegada que vaig anar a un supermercat a Barcelona.\nLi vaig demanar a la caixera si tenia una pinya de bròcul. I ella pobra no sabia si volia una pinya o un bròcul.\n- Quan vas arribar a Barcelona des de Benifallet, com vas reaccionar davant aquest xoc cultural? Ho vas reivindicar o ho vas amagar?\nParlem de fa 30 anys, eh? La situació no és comparable amb la d'ara. Jo vaig fer català a l'Institut i tenia un bon nivell, però en estàndard només. A poc a poc, vaig començar a agafar consciència del dialecte i anava incorporant paraules. Llavors tenia un professor que era implacable i m'ho marcava com a faltes. Era una època en què no tenia referències escrites. Però un cop vaig tenir l'estàndard molt assumit, i tenia molta seguretat a l'hora de controlar la llengua formal, vaig començar a llegir autors valencians i això em va ajudar molt. Per exemple, un cop llegint una novel·la de Manuel Baixauli vaig llegir "obric la porta" i em vaig emocionar! Vaig veure que existien textos escrits amb paraules que jo havia dit tota la vida. O xocolate escrit amb e.\n- Ha estat tot un recorregut per tu prendre consciència que podies apropar-te a la llengua oral a través de l'escriptura?\nHas d'intentar formar-te una miqueta, saber què permet la normativa i què no permet. Els escriptors de cada lloc dignifiquen una manera de parla concreta. En tortosí no teníem molts referents, però al País Valencià, sí. Quan feia dos anys que escrivia el blog, vaig començar a fer proves de traslladar les formes verbals del tortosí a l'escriptura. El llibre '100 paraules ebrenques' està escrit en modalitat de llengua escrita formal però recollint una part de les formes del tortosí. Però, per exemple a la feina, no escric així. Totes les coses que no són blanc o negre, requereixen un procés, anar prenent decisions. En el llibre també faig distincions, depèn si parlo en nom d'algú o ho estic dient jo utilitzo unes formes o unes altres.\n- Quin és el teu nivell de risc? Quines formes decideixes incloure i quines no?\nPel que fa al lèxic, el que intento és mirar si està recollit a l'Alcover Moll, perquè hi ha moltes paraules que encara que no apareguin a l'Institut d'Estudis Catalans (IEC) són totalment correctes, com per exemple poalada. També em baso amb el Diccionari Normatiu Valencià (DNV) perquè recull moltes paraules que diem. Però la gramàtica de l'IEC catalana del 2016 recull la variació territorial i recomanacions del que és propi de la llengua formal i de la informal. Per exemple, el lo, jo no l'escric mai. Perquè a l'hora d'escriure'l és difícil reproduir la forma oral, en què hi ha cops que s'utilitza i altres no. Agafa'l cotxe, no diem agafa lo cotxe. Quan el diem sí que el diem bé perquè és una regla gramatical que el nostre cervell ja té integrada. Aquest o este són correctes però jo opto per posar aquest en llengua escrita, i poso este quan transcric alguns diàlegs. El que he fet és intentar fer una tria de com ho faré i sempre fer-ho igual, perquè si escrius regularment en un diari i una vegada fas una cosa, i una altra, en fas una altra, pot despistar molt.\n- Creus que el dialecte tortosí s'ha fet més conegut en els darrers temps a Barcelona? Quin paper creus que han tingut els mitjans de comunicació?\nAls mitjans de comunicació encara ara no se senten regularment parles que no siguin estàndard. Sí que és cert que hi havia un presentador del temps, Toni Nadal, que parlava occidental o la mateixa Fàtima Llambrich als informatius. La gent si ho sent als mitjans s'hi acostuma. Ara bé, és cert que darrerament hi ha més visibilització de la comunitat ebrenca. Potser tot comença amb les mobilitzacions de la lluita contra el transvasament i la Plataforma en Defensa de l'Ebre; o les festes del Renaixement i altres esdeveniments culturals que han posat al mapa les Terres de l'Ebre. Això vinculat a la llengua dóna al territori més personalitat cultural.\n- Creus que les Terres de l'Ebre han aconseguit aquesta personalitat cultural de cara enfora?\nSí, crec que ara hi ha una percepció que això és una riquesa, fet que abans no passava tant. Per mi és una qüestió cultural i històrica. Fa uns anys l'estàndard el teníem més just, i en aquell moment el que interessava és que hi hagués un model de llengua de referència potent. En canvi, quan ja fa 30 anys d'aquesta consolidació, ara ja podem aprofundir en les variables. Ara hi ha un model clar i, per tant, seria el moment de plantejar les qüestions de les variants territorials. No cal que totes les particularitats estiguen recollides, sinó seria tornar a l'època prefabriana, que marca un punt d'inflexió en la normalització de la llengua catalana.\n- El debat sobre la llengua catalana està més viu que mai, sobretot per com la preservem del castellà en ambients urbans.\nSí, per exemple aquí al Garraf també tenen moltes particularitats, tot i que estan prop de Barcelona. En aquests moments molts filòlegs com Pau Vidal o Enric Gomà en parlen molts als mitjans de comunicació. Hi ha un debat sobre la llengua col·loquial als mitjans. A les sèries de televisió de TV3 per exemple s'intenta reflectir la manera de parlar dels joves amb un model de llengua col·loquial molt híbrid, que està molt empeltat pel castellà. Com si la llengua col·loquial genuïna no fos possible. Per exemple, al meu fill l'altre dia, els amics del poble li van dir que era un primalet. Als pobles encara tenen una manera d'insultar que és genuïna, És una manera viva i contemporània. Un primalet és un porc petit. Només cal un que vagi a caçar per poder-ho saber. Els assessors lingüístics dels mitjans de comunicació no ho tenen en compte, i s'han de reivindicar aquestes formes acolorides i riques de la parla més subversiva. Hi ha formes d'insultar-se, o d'argot viu, que no depenen del castellà i que s'estan perdent a les grans ciutats. Més enllà del sentimentalisme per un territori, crec que el que poden aportar regions com les Terres de l'Ebre és un lèxic més genuí i un registre de la llengua més divers.\n- Hi ha més tendència a ser modern agafant fórmules castellanes o angleses?\nHi ha paraules ebrenques que poden ser molt malsonants, només és qüestió de donar-los un espai. De crear models de llengua. Això té molt de valor i el que fas és rescatar per a tota la comunitat una cosa que ara és només d'una part de la comunitat. Això té un nom en lingüística. Perquè hi ha paraules específiques que, per exemple a Barcelona no existeixen. Una botana és una paraula útil perquè no tenen fórmula per dir que s'ha fet un forat a causa del foc. I és una pena que no es pugui utilitzar. Quan es vol importar una paraula de l'anglès s'importa sense cap problema, també es podrien començar a importar paraules des de la perifèria.\nWeb '100 paraules ebrenques' a Cossetània Edicions


El bloc de troc, catacrac, catratric,cat - ahimé\nEl bloc de troc, catacrac, catratric,cat\nLa forma, el temps, el pensament, el desig, el record, les mirades, el retorn, ahir, fa un any, reprendre on ho van deixar, començaments mai encetats, mirades que cada cop es fan més esquives i saber, saber, que esperarem altres anys, iguals… sense fer res… un vent incert que bufi favorable i aleshores que la\nEl que no es veu, el que no es diu, el que no s’escolta. El que es veu subjectivament, culturalment, els obstacles que fan adaptar la visió: una finestra amb marc…Sota el sol hi ha peixos, peixos fregits, una mirada humorosa, no sempre aconseguida. La importància del pensament alié i el seu pes. El pes\nFeia dies que no m’hi posava i avui ho faig. Escric, perquè m’he aturat davant d’una paret i no tinc res més a fer. Sempre és igual: camines absort i de sobte una paret que t’obliga a gastar un pensament, sobretot un pensament de consciència. Defujo els pensaments repetitius i tristos que sempre m’empenyen a\nPer què avui? I perquè no. Per què abandono les coses i les torno a reprendre? Per què m’aburreixo tant? Per què faig coses que no m’agraden i les que m’agraden cada cop tendeixen més a la immobilitat? Per què sempre recomanen coses positives i mai negatives? Abans penso que era diferent, hi havia una\nQuan les coses no es fan amb sentiment sinó que es fan només pel plaer de la infracció, de vegades, et trobes amb agradables sorpreses que passen a convertir-se en infraccions sentimentals sense que jo ho vulgui. Fa més d’un any que no pago a Renfe, al començament hi havia una certa por, ara, després del\nAl voltant dels termes catalanitat i catalanisme i nacionalisme, poc puc afegir al que han explicat força bé en Colomines i en Cardús. No obstant això voldria dir que la identitat mai és una cosa fixa, és canviant tal com les societats. Ara bé, difícilment pots dir que ets catalanista sense voler que la teva\nLa mort d’un apicultor. Una entrevista del Salvador Espriu. Una conversa en què algú diu que fer-se gran és fumut perquè abans quan s’era jove no hi havia responsabilitats i ara, els descendents, els ascendents i la dona, són tot un munt de responsabilitats. La mort del pare, de càncer, la mort d’un veí, de\nSempre m’han fet gràcia unes paraules de Pessoa que deia que fins i tot en la intimitat hom devia comportar-se com si estigués davant de la gent. Aquesta idea sempre la he visualitzat com si un ull mirés per algun espiell secret, amagat, qui sap si al sostre, com aquells punts negres que apareixen als\nFa dies que només miro la graella i els esport dels diaris. Quan vaig en el tren molt sovint no m’adono del paisatge. Darrerament la primera cosa que miro de les dones són els pits quan abans era la cara. La segona cosa són les mans. Els miserables aboquen la seva merda, la projecten i\nEls canvis emocionals sobtes de vegades són irremeiables. És així. De vegades tot depèn de l’exterior. I tot i així, fins i tot, davant de la notícia més dolorosa, cal situar-se per entristir-se. Desconectar no vol dir res més que plantejar-se de nou, gairebé tot. I aleshores, el balanç tendeix cap a les coses que\nFa uns mesos vaig escriure lloant la iniciativa d’una col·lecció de llibres bilingües francès-anglès, vaig proposar que seria bo que algú tingués la iniciativa aquí i mig en broma vaig demanar 500 $ per tant brillant idea. Ha passat el temps i he vist amb joia que La Vanguardia acaba de treure aquesta idea a la llum.\nHi havia gent que encara no havíem llegit el Perfum i patapam! ve en Sostres i en un dels seus articles em revela el final. En fi que hi farem. Jo volia aprofitar l’avinentesa per recomanar la Troba Kung Fú i Cali. Són dos compacts que trobo que són molt bons. Per cert, és el\nJa el tenim aquí. I no és bonic el Nadal. Sí home sí el Nadal. No el socialista, no, el Nadal de cada any, aquella època que posa trist als tristos i alegres als contents, el Nadal usat i gastat, consumit i fregit, embolcallat i desfés, cagat i paït, rotat i pixat el Nadal d’àpats\nTot en blanc en un somni. Tot en blanc a la muntanya. La causa de mort més important entre els joves de 15-45 anys és el suicidi. Les radiacions que emeten els diferents aparells elèctrics alteren els neurotransmissors i ens deixen més immnunes davant la idea del suicidi. Potser la caiguda del nostre imperi sigui\nA veure si hi ha algun llumenera i m’ho explica: Què pensen aquests nois d’ERC?Jo no els entenc. A mi, tot i que no sóc gaire orgullós, si em foten fora d’un indret no hi torno. Cal mantenir una certa dignitat. Ara bé, emprenyar-se perquè m’han tractat de segon plat, em sembla la rebequeria més


Compromís amb les dones, compromís amb la vaga feminista – Compromís per Borriana\nPublicat el 7 març 2018 en Igualtat, Local\nCOMPROMÍS ANIMA A LES DONES DE BORRIANA A PARTICIPAR EN LA VAGA FEMINISTA DEL 8 DE MARÇ\nLa coportaveu de Compromís per Borriana i regidora d’Igualtat de l’Ajuntament de Borriana, Maria Rom ero, ha animat aquest matí a les borrianenques a participar en la Vaga Feminista de demà dijous, 8 de març.\nCompromís per Borriana dóna suport a la vaga feminista, convocada per al 8 de març pel moviment feminista, i convida a totes les persones a participar dels actes que des de la Regidoria d’Igualtat s’han organitzat a Borriana, així com assistir a la manifestació de València i a la concentració de Castelló de la Plana. A més, anuncia que la regidora de Compromís per Borriana, Maria Romero, secundarà la vaga i participarà en els diferents actes programats per a demà amb motiu de la vaga.\nMaria Romero ha manifestat que “la vaga feminista és una protesta global on les dones ens hem agermanat per a fer visibles les desigualtats que patim arreu del món pel fet de ser dona. Una oportunitat on fer palesa la necessitat que la meitat de la població no tinga més privilegis que l’altra. Una vaga on les dones no treballem ni en l’àmbit laboral remunerat, ni en totes les altres facetes no remunerades que són les que sostenen la vida i no són tingudes en compte pel sistema patriarcal imperant”.\nLa regidora de Compromís per Borriana ha assenyalat que “una societat en què les dones guanyen menys que els homes, una societat on el 50% d’ella està per damunt de l’altre 50%, és una societat malalta i entre tots i totes cal sanar-la i recuperar-la”. Maria Romero ha posat èmfasi en la desigualtat salarial, manifestant que “Borriana no és diferent en aquest aspecte, l’impacte de la crisi ha empitjorat encara més l’escletxa que hi ha entre els salaris dels homes i les dones”.\nDes de Compromís per Borriana s’anima a eixir al carrer i reivindicar una igualtat real, “demà, 8 de març hem d’eixir al carrer per a mostrar el nostre rebuig als masclismes que s’amaguen en l’escletxa salarial, en la feminització de la pobresa, en el treball domèstic, en la criança, en les violències masclistes, en les distintes opressions i marginacions per orientació i expressió sexual, i en tantes i tantes situacions de desigualtat”.\nPer tot això, les dones de Compromís per Borriana ens sumem a la vaga feminista que promouen les dones d’arreu del món. Perquè fer política és sobretot escoltar la ciutadania i donar-li suport.\n← EL PP I L’ ARENAL. INÚTILS I MANIPULADORS?\nMarquem prioritats i aquesta no ho és! →


Un de cada 300 joves té una anomalia cardíaca que pot causar la mort sobtada - À Punt\nUn de cada 300 joves té una anomalia cardíaca que pot causar la mort sobtada\nLa pràctica habitual d'activitat física multiplica per tres el risc de defunció d'aquests pacients\n15 de febrer 2019 - 18:59\nUn de cada tres-cents joves té una anomalia cardíaca que pot causar una mort sobtada i, en aquests pacients, la pràctica habitual d'activitat física multiplica per tres el risc de defunció. Per això, els experts aconsellen una revisió generalitzada amb electrocardiograma als xiquets 9 o 10 anys, sobretot als esportistes.\nAquestes són les principals conclusions de Cardiopredict, un programa pilot que té com a objectiu desenvolupar un examen cardiovascular en adolescents amb la intenció de detectar anticipadament anomalies cardiovasculars silencioses, però potencialment letals i que estima que es poden previndre fins a un 90% les morts provocades per aquestes patologies.\nPer això, la cardiòloga i coordinadora del projecte, Alicia Maceira, ha reclamat que es generalitze la revisió cardiològica bàsica amb un electrocardiograma perquè "no suposa uns costos molt elevats". De fet, ja hi ha països en què és obligatori perquè "la prevenció" de la mort sobtada "és el diagnòstic abans que ocórrega el succés".\nSobre aquest tema, ha assenyalat que afecta més a xics que a xiquetes i, segons Maceira, pot ser que estiga relacionada amb el fet que els xiquets realitzen més esport. No obstant això, ha recalcat que la pràctica d'exercici "sempre" és beneficiós, però en aquests casos s'ha de seguir una activitat programada i supervisada.


La conferència final d’ACCOMPLISSH aborda el paper de les ciències socials i les humanitats davant fenòmens com les migracions o el canvi tecnològic - Universitat de Barcelona\nInici > Notícies > La conferència final d’ACCOMPLISSH aborda el paper de les ciències socials...\nLa conferència final d’ACCOMPLISSH aborda el paper de les ciències socials i les humanitats davant fenòmens com les migracions o el canvi tecnològic\nLes sessions tenen lloc al Parc de les Humanitats i les Ciències Socials de la UB, a l’edifici de Can Jaumandreu.\nLa jornada de cloenda del projecte europeu ACCOMPLISSH, que té lloc els dies 30 i 31 de gener, vol ser el punt de partida per obrir un debat d’àmbit europeu sobre el paper de les ciències socials i les humanitats a l’hora d’afrontar fenòmens com les migracions, la sostenibilitat o el canvi tecnològic. Les sessions tenen lloc al Parc de les Humanitats i les Ciències Socials de la UB, a l’edifici de Can Jaumandreu, i hi intervindran investigadors de les catorze universitats europees que participen en el projecte ACCOMPLISSH, així com gestors d’administracions públiques i representants de diverses entitats socials i empreses. L’objectiu d’ACCOMPLISSH és potenciar l’impacte social de la recerca en ciències socials i humanitats mitjançant la cocreació entre acadèmics i actors socials, de manera que es dugui a terme un procés d’innovació de caràcter col·laboratiu.\nEl primer dia de la jornada, en l'organització de la qual participa el Grup de Recerca de Formació Docent i Innovació Pedagògica (FODIP), de la Facultat d’Educació, es destinarà a presentar els resultats del projecte i en el segon es presentaran casos d’innovació en temàtiques com la migració, la sostenibilitat i el canvi tecnològic. Entre altres ponents, hi ha Péter Giczey, president de l’associació hongaresa Életfa, d’ajut i servei comunitari a col·lectius vulnerables a Hongria, que abordarà el tema de les migracions. Gestors de polítiques públiques de l’administració catalana com Ismael Peña-López i Núria Guevara impartiran un taller sobre participació ciutadana i noves tecnologies. Altres participants són Christoph Köller, consultor amb interès en l’aplicació de les humanitats en la robòtica i els reptes tecnològics en general. Durant la jornada, es presentaran casos de cocreació entre acadèmics i actors socials, amb un èmfasi especial en l’experiència de joves investigadors. La sessió d’inauguració, que té lloc dimecres, dia 30, a les 14 h, serà a càrrec de Peter Meister-Broekema, coordinador del projecte ACCOMPLISSH, la professora de la UB Núria Serrat, i Sharon Smith, coordinadora d’ACCOMPLISSH els dos primers anys del projecte. Anirà seguida de la presentació de resultats del projecte i la benvinguda institucional amb representants de la UB, la Comissió Europea i el Govern català. Després de les ponències, els tallers i les taules rodones, el segon i darrer dia culminarà amb un acte públic obert a la ciutadania, plantejat com un diàleg entre actors de l’anomenada quàdruple hèlix de Barcelona sobre com cercar solucions compartides per als problemes del segle XXI. Podeu consultar la resta del programa aquí.\nEl projecte ACCOMPLISSH, coordinat per la Universitat de Groningen, respon a l’acrònim Accelerate co-creation by setting up a multi-actor platform for impact from Social Sciences and Humanities. Es tracta d’innovar en el concepte de valorització de la recerca en l’àmbit de les ciències socials, treballant conjuntament amb actors socials —els potencials usuaris de la recerca— i en el marc de l’anomenada quàdruple hèlix (universitats, sector privat, sector públic i tercer sector). Durant els tres anys en què ha estat en marxa ACCOMPLISSH, s’han redactat documents de referència sobre la teoria i la pràctica de la cocreació en els processos d’innovació, així com en disseny i comunicació de les recerques, i també s’ha publicat un manual de valorització de la recerca.


Tòxics perillosos en primeres marques de roba de muntanya ‘Els PFC’ per Ester Portell\nInicinoticiesTòxics perillosos en primeres marques de roba de muntanya ‘Els PFC’ per Ester Portell\n. - d’abril 27, 2016\nGreenpeace ha analitzat 40 productes adquirits en 19 països i ha trobat PFC no nomès en roba, sinó tambè en calçat, tendes de campanya, motxilles, cordes i fins i tot en sacs de dormir. Després que l’organització llancés una campanya internacional on s’exposava aquest fet, les marques han iniciat la recerca per trobar una alternativa a aquestes substàncies. La marca The North Face ha anunciat que treballarà per eliminar els PFC abans del 2020.\nQue són els PFC?\nEls PFC són substàncies químiques sintètiques perilloses, que porten més de 50 anys utilitzant-se en processos industrials. Un cop alliberats en el medi ambient, alguns PFC es degraden molt lentament, s’expandeixen amb facilitat, romanen en el medi ambient durant molts anys i envaeixen hàbitats i ecosistemes, animals, plantes i fins i tot el cos humà. I és que aquests compostos han estat trobats en alguns dels llocs més remots del planeta i s’ha detectat la seva presència en animals com dofins, al fetge d’óssos polars i fins i tot en la sang humana.\nEls PFC s’utilitzen en els equips de muntanya per la seva capacitat de repel·lir l’aigua i el vent. En la major part de les membranes impermeables, incloses les del líder de mercat Gore-Tex, s’utilitzen compostos químics fluorats (PFC), un grup de substàncies químiques sintètiques, per a fer-les impermeables. Alguns d’aquests compostos són susceptibles de danyar la reproducció, afavorir el desenvolupament de tumors i afectar el sistema hormonal.\nAlternatives per evitar els PFC\nLes alternatives als acabats i revestiments de PFC per a la capa DWR exterior són les ceres, (com ecorepel®), els dendrímers (com Bionic Finish Eco®) i les silicones. Algunes alternatives a les membranes fabricades utilitzant PFC són Sympatex, Paltex o Toray. Algunes marques de material de muntanya o outdoor (per a l’aire lliure) més petites, com Fjällräven, Erm, Pyua, Rotauf i R’ADYS, compten ja amb col·leccions senceres de peces impermeables funcionals sense PFC.\nAlgunes marques han apostat per una variant dels PFC de cadena més curta i lliure de PFOA. Aquesta alternativa presenta un millor perfil toxicològic, però només es tracta d’una solució parcial al dilema. Segons la declaració de la marca Mammut: “Molts dels tractaments alternatius presenten una vida útil molt curta. Es desgasten més ràpidament i com a conseqüència, s’han de sotmetre a impregnacions posteriors més freqüents o ser substituïdes més ràpidament.”\nRecentment, més de 200 científics de 38 països han signat la DeclaraciÛ de Madrid, que recomana el cessament total de l’ús de PFC, fins i tot els de cadena curta, per a la fabricació de productes de consum.\narticle arxiu noticies


Setembre: Un ple amb ressaca estival - Entesa per Sabadell\nSetembre: Un ple amb ressaca estival\nPublicat el 3 de setembre de 2013 a Cròniques del Ple\nCrònica del ple municipal, per Sebastià Ribes i Garolera\nCONFIRMAT! ZAPATERO VA FER TRAMPA\nMinuts abans de l’inici del ple es produeix una catèrvola de petonets i encaixades entre els nostres regidors i regidores. El fet de no veure’s durant dos mesos sembla que ha provocat un desassossec i cal apaigavar-lo. L’ordre del dia és reduït i segons es comenta, algunes de les mocions anunciades no es tractaran. No es preveu, doncs, una sessió llarga.\nDesprés de bregar amb els micròfons dels portaveus, afectats pels dies d’inactivitat o per manca de manteniment arran de les retallades, es ressolen per unanimitat diversos dictàmens, entre ells iniciar el tràmit per lliurar un local a l’Associació Salut Mental de Sabadell.\nLa primera discrepància arriba de la portaveu de l’Entesa per Sabadell, Virgínia Domínguez en el debat de la pròrroga dels vuit contractes per a la gestió de les escoles bressol. La portaveu explica amb detall com la Fundació Tarrés, gestora de dues escoles bressol, a banda d’altres incidències, ha acomiadat un treballador de forma opaca i els pares n’estan queixosos. Afegeix que va informar dels fets al ponent, Ramon Burgués, i fa constar el seu agraïment per l’interès mostrat en el tema. Però també altres treballadors, han posat demandes judicials contra la Fundació. Per tot això, a l’espera que es clarifiqui la política de personal que segueix aquesta concessionària, votaran en contra dels dos dictàmens afectats.\nEl ponent no aporta cap explicació als fets denunciats per la portaveu. Només precisa que la gestió de personal és cosa de l’empresa contractada, que la satisfacció dels pares en aquesta l’escola bressol és molt alta i recorda que la concessió finalitzarà el proper any. Així, les vuit pròrrogues reben el vist i plau de la majoria de l’oposició, excepte les dues de la Fundació Tarrés que són rebutjades per l’Entesa. El regidor no adscrit i EUiA fan una abstenció a tot el conjunt.\nS’enceta el tema més rellevant de l’ordre del dia: aprovar el Compte General de l’exercici 2012. Com hem explicat altres vegades, aquest és un document tècnic on es mostra l’estat dels comptes a tancament d’any. Un resultat comptable determinat per les accions polítiques. L’ambivalència tècnica-política permet diverses lectures, però el govern desitja aquella que no comporta cap crítica, una valoració tècnica. És el raonament d’EUiA, PP i CiU, però ICV va una mica més enllà amb una valoració tècnica-política i l’Entesa en fa una avaluació política.\nEl ponent continua sent el Ramon Burgués, el qual fa una exposició de la magnificència dels comptes si es considera la situació de crisi. Cal assenyalar que el to i el contingut de la seva exposició és molt diferent a la intervenció prepotent i avassalladora feta l’any passat durant el debat del mateix document. Pel que sembla les neurones mirall fan la seva feina i han captat amb sensibilitat el canvi d’alcaldia.\nEUiA, CiU i PP, fidels a la seva concepció, amb una brevíssima intervenció post estival, anuncien l’abstenció. La portaveu d’ICV es perd amb un sens fi de dades per justificar, quasi millor que el ponent, el cos tècnic del document i finalitza amb unes pinzellades polítiques que ampliarà a la segona volta, perquè ha exhaurit el temps i la bombeta vermella malda per fer-la callar. Abans però, ha anunciat l’abstenció.\nLa portaveu de l’Entesa per Sabadell, recorda la discrepància del seu grup amb el pressupost del 2012. La disconformitat amb la gestió econòmica de la Pista Coberta o Fira Sabadell i el cost extraordinari del Centre Cívic de Torre-romeu i la remodelació del complex esportiu Olímpia. Augura la necessitat de demanar un nou crèdit per a satisfer les factures pendents, el qual incrementarà el deute actual de 130 milions d’euros, o sigui 678 euros per habitant. Davant de tot això anuncia el vot en contra.\nÉs en la rèplica, quan sentim del ponent la declaració més extraordinària de la nit. Després de reconèixer que el debat, en el fons, és polític, utilitza un seguit de referències per justificar el deute municipal. Entre altres afirma que als anys 2008 i 2009 el govern central els va enganyar per emmascarar els efectes incipients de la crisi (això va obligar a retornar a l’Estat 19 milions d’euros).\nParaules gruixudes, dites per un regidor del PSC, dirigides al govern de Zapatero però alhora prou eloqüents per desfer l’entrellat de la polèmica suscitada per la moció presentada per l’Entesa a l’octubre del 2011, on es demanava a l’Estat la condonació dels 19 milions perquè havien “atrapat falsament” a l’Ajuntament. El portaveu Sr. Ayuso (aleshores portaveu del PSC i encara senyor) s’hi va oposar amb l’afirmació que el Ministeri no feia aquestes coses, “fer trampa”.\nAcabats els torns d’intervencions, es mantenen les postures i el govern aprova el document per l’abstenció de l’oposició, excepte el posicionament en contra de l’Entesa per Sabadell.\nRECLAMAR LA DEVOLUCIÓ DE L’ANTIGA SEU DE CORREUS\nSense ànim de frivolitzar, però després de pensar-ho una mica, hem de convenir que només des de l’ombra d’un para-sol d’estiu es pot pensar en presentar una moció amb la petició de reclamar al govern central la devolució de l’antic edifici de Correus del centre, però rehabilitat o amb una partida de diners per fer-ho. És així de simple o hi ha un rerefons? Perquè l’Estat, precisament, no és una administració que es dediqui a lliurar patrimoni als municipis. La proposta arriba de la mà del grup de CiU. En Carles Rossinyol, explica el contingut de la moció, però deixa anar un afegitó no inclòs en el redactat: en cas de no rehabilitar-se, que l’edifici es posi a la venda.\nEn el seu moment el Govern de l’Estat va optar per traslladar el servei de Correus al carrer de la Indústria, on paga lloguer, per poder rehabilitar i modernitzar l’antic edifici inaugurat l’any 1953. Segurament, però, la crisi ha desmanegat les previsions i ara com ara l’antiga seu ja fa més de tres anys que és tancada sense expectatives d’arreglar-la. És evident, l’edifici abandonat a la façana d’una illa, al mig de la comercial Via de Massagué, no ajuda gens ni mica a la dinamització de la zona. Però una vegada més intervé la poderosa crisi i ens lliura un d’aquells espais que tan bé va retratar el grup d’Urbanoporosi.\nLa portaveu de l’Entesa per Sabadell considera positiva la proposta de recuperar l’ús de l’edifici, però troba fora de lloc pensar que l’Estat rehabilitarà un edifici i el lliurarà a la ciutat. El que cal reclamar és el seu arranjament, diu, retornar el servei de Correus al lloc i deixar de malbaratar el diner públic amb un lloguer de 6.000 euros al mes on ja es porten gastats 288.000 euros sense cap resultat.\nA ICV, encara amb un peu a les vacances, se li esmuny la realitat. Considera encertada la proposta de CiU sempre que el retorn vagi acompanyat d’una partida per a rehabilitar-lo i proposa pensar-ne la utilitat perquè les futures despeses de manteniment no siguin excessives. Caram! Encara no s’ha matat l’os i ja volen repartir la pell.\nEUiA es mostra més dubtosa, la proposta la considera correcta però no la troba realitzable en l’actual conjuntura. El PP acusa a CiU de no conèixer la realitat del país i de no veure que no és el moment de demanar cessions gratuïtes. Explica com el govern central s’ha vist obligat a vendre patrimoni i anuncia una pròxima oferta de venda.\nPer part del govern, l’home sense paraula ens mostra com l’estiu li ha permès carregar les bateries, perquè amb empenta i el to similar al d’una criatura que li ensenyen una mona de pasqua, afirma que serà magnífic si ho aconsegueixen en aquestes condicions.\nA la segona volta, és quan la proposta de CiU fa pudor de socarrimat perquè insisteix en la possibilitat de la venda. EUiA passa de dubtosa a recelosa. S’està fent trampa, diu, i no estem d’acord en la venda de patrimoni públic. El recel augmenta quan la portaveu de l’Entesa, Virgínia Domínguez, mostra la seva estranyesa a l’acceptació, per part del govern municipal, d’una proposta gens raonable i recorda que ja fa anys està pendent d’arranjament l’antic edifici de la Maternitat a mans de la Generalitat.\nPerò l’home sense paraula no ha sentit res d’això, amb la mateixa empenta pueril assegura que altres impossibles ha superat la ciutat. És una bona proposta, afirma, no és fàcil però com a govern no ens espanta.\nNo sabem què hi ha al darrera d’aquest contuberni entre el PSC i CiU, si només és un entreteniment, un simple efecte de la instaurada sociovergència local o realment tenen detectat algú interessat en la compra i volen fer arribar la informació a qui correspongui mentre es “preocupen” pel bon estat de la ciutat.\nEntretant s’entretindran a demanar l’edifici i la seva rehabilitació a l’Estat, per l’acord del PSC, CiU i ICV. S’abstenen PP, Entesa, EUiA i el regidor no adscrit.\nL’Entesa per Sabadell confia que el govern municipal faci realitat la proposta de l’Entesa de destinar els habitatges de la Caserna de la Guàrdia Civil a habitatge socialProposició del Grup Municipal d’Entesa per Sabadell al Ple municipal del 3 de setembre de 2013 a favor de què el CAP Nord porti el nom del Doctor Josep Maria Plans


Un alumne de l’escola Sant Gervasi, Premi Extraordinari de Batxillerat - Mollet a mà\nUn alumne de l’escola Sant Gervasi, Premi Extraordinari de Batxillerat\nSígrid Verónica de los Santos del Pozo va rebre aquest dilluns el premi de mà del president de la Generalitat, Carles Puigdemont\nDimarts, 25 d'octubre de 2016 | 13:43h\nSígrid Verónica de losSantos del Pozo, de l'escola Sant Gervasi, de Mollet va rebre aquest dilluns a la tarda de mà del president de la Generalitat, Carles Puigdemont, un dels 55 Premis Extraordinaris de Batxillerat del curs 2015-2016. D'aquest només 3 són de la comarca del Vallès Oriental.\nEls Premis són un reconeixement oficial a l'excel·lència dels estudiants que van superar segon de batxillerat el curs passat amb les millors qualificacions de Catalunya. Els alumnes guardonats han dut a terme unes proves comunes realitzades el passat 28 de juny en diferents centres educatius d'arreu del país.\nEl lliurament es va fer en un acte oficial al Palau de la Generalitat. Els guanyadors queden exempts de les taxes universitàries durant el primer curs i obtindran plaça gratuïta el curs vinent a l'Escola Oficial d'Idiomes i una estada en un centre de recerca de referència. I podran optar al Premi Nacional de Batxillerat que atorga el Ministeri d'Educació entre alumnes de tot l'estat.


José Maya, Juan de Juan i Karime Amaya | Flamenc Barcelona en Agost\nJosé Maya, Juan de Juan i Karime Amaya a Tablao Flamenco Cordobes a l’agost\nLa millor dansa flamenca torna a Barcelona a través de Tablao Flamenco Cordobes. Entre l'1 i el 30 d'agost, el tablao històric, ubicat a Las Ramblas des de 1970, acollirà l'espectacle 'Trobades al Pinnacle of Dance', que inclourà un gran elenc d'artistes flamencs, com els ballarins José Maya, Juan de Juan i Karime Amaya, a més d'altres grans artistes internacionals com la cantaora María del Mar Fernández, que es farà càrrec de Flamenc Barcelona en agost. Fundada el 1970 per una família d'artistes (Luis Adame i Irene Alba), Tablao Flamenco Cordobes s'ha conegut des dels seus inicis per l'alta qualitat dels seus artistes.\nJosé Maya va néixer a Madrid en una família gitana d’artistes, pintors, actors i escriptors. Va començar la seva carrera com a ballarí a l’edat de nou anys i des de llavors no ha deixat de créixer la seva carrera artística. José Maya ha compartit l’escenari i ha col·laborat amb artistes internacionals com Ketama, Antonio Canales, Enrique Morente, Tomatito, Güito, Rafael Amargo, Farru, Farruquito i Carmen Cortés, entre altres, i ha obert per artistes mundials com Beyoncé, Björk i Marc Antonhy. Entre els premis recaptats al llarg de la seva carrera, es troba el Premi Copa Pavón o millor ballarí al Certamen Coreogràfic del Teatre Albéniz de Madrid. També va estrenar el seu propi espectacle, ‘El veler de les Roses’, al Teatre Albéniz de Madrid i al corral de comèdia d’Alcalá de Henares.\nAl costat de José Maya serà Juan de Juan, ballarina nascuda a Sevilla i criada a Morón de la Frontera, una de les poblacions més flamenques d’Andalusia i on va començar la seva fructífera carrera. A l’edat de 7 anys, va començar a ballar a l’acadèmia Juan Triana i, poc després, va començar a rebre classes de Juana Amaya. Als 16 anys es va incorporar al Ballet Flamenc d’Antonio Canales i va acabar sent el primer ballarí de la companyia. Juan de Juan ha recorregut per tot el món, incloent Nova York, Hong Kong, París i Milà\nFinalment, el gran Karime Amaya, membre de la família Amaya i grandniece de “La Capitana” Carmen Amaya, la ballarina més famosa de tots els temps, participarà amb els ballarins. Karime Amaya va debutar a l’edat de 9 anys i des de llavors ha actuat en festivals com el Festival Internacional d’Albuquerque als Estats Units, el Festival Flamenc de Quito, el Festival d’Art Flamenc de Mont-de-Marsan a França, el Festival d’Art Flamenc de Monterrey i el Festival Flamenc de Jerez , entre molts altres.\nJosé Maya va néixer a Madrid en una família gitana d'artistes, pintors, actors i escriptors.\nFundada el 1970 per una família d’artistes (Luis Adame i Irene Alba), Tablao Flamenco Cordobes s’ha conegut des dels seus inicis per l’alta qualitat dels seus artistes (Camarón de la Isla, Farruco, Tomatito i Bambino són només alguns dels noms que va arribar a l’escenari de la Rambla durant aquests primers anys). Tablao Flamenco Cordobes s’ha convertit en un referent de la cultura flamenca a Barcelona. Tant els artistes com els aficionats coneixen el nivell dels seus taulers i avui és un dels epicentres del flamenc. Amb la celebració del seu 40è aniversari el 2010, es va crear la Fundació Tablao Flamenco Cordobés amb l’objectiu de revaloritzar els fonaments de la cultura flamenca, cosa que demostra l’evolució contínua d’un espai artístic que ja està preparant el 50 aniversari del 2020. A la moment, Tablao Flamenco Cordobes és la sisena atracció més reservada a Espanya en Tripadvisor.


FILOSOFIA I PENSAMENTS - Joan Sala Vila: “Cuando el río suena, agua lleva”, Sr. Rajoy.\nAmb les vostres paraules esteu girant la Constitució en contra vostre. El refrany és castellà, no català i al segle XXI el riu són les xarxes i l’aigua que porten no baixa massa neta. El vostre famós NO se us està convertint en un boomerang. Els exemples, els he llegit a les xarxes. Un és deportiu. L’esportista de la Federació Catalana de raquetes de neu, que viu a Xerta, s’ha proclamat Campiona del Món amb Holanda. És la resposta al vostre NO perquè la Federació Internacional obedient a la Federació Espanyola va prohibir la participació de l’equip de la Federació Catalana, reconeguda per la internacional. L’argument, evitar conflictes diplomàtics. Per què la intervenció de la Federació Espanyola?. Senzillament perquè en l’equip català hi figurava la més que probable nova campiona mundial de l’especialitat. I així va ser. Senzillament, no hi ha altra raó. I van ser les deportistes que s’hi van negar. I curiosament la campiona catalana donà el títol a Holanda. Però davant del món tothom sap que és catalana. La llei esportiva internacional donava la raó a Catalunya perquè la Federació Catalana estava reconeguda per la corresponent internacional. Qui va contra la llei?\nUna altra fet que té força relació amb l’afirmació que es fa continuament des d’el Govern que a Espanya la llei tracta iguala tothom. Sr. Rajoy l’acusació apareguda a les xarxes va directa contra vos per la manera de complir o no complir la llei de dependència. El Tribunal Suprem ha arxivat la demanda de l’associació “El defensor del paciente” per greuge comparatiu presentada contra vos i a la vegada un comentarista va afirmar que en un altre país vos ja estarieu a la presó. I aixó corre per les xarxes. El greuge comparatiu no és altre que el tracte que rep el vostre pare per raó de dependència i el que han rebut les 421.000 persones dependents que no han cobrat la mísera ajuda de tres cents euros i escaig que comparada amb la del vostre pare és una misèia, costant-li a l’estat uns 5.000 € al mes. Aquesta ajuda al pare seria impecable si les dispeses anèssin a càrrec vostre, però sembla ser que no és així. Però el problema, sigui veritat o no, és que la notícia corre i quan corre “algo queda”. Hi ha una dita que diu que la dona del Cèsar no nomès ha de ser santa, sinò també semblar-ho. I quan corre entre les aigües del riu de la informació no ho sembla. I el mèrit o el demèrit nomès és vostre. Però no oblidem que 100.000 de les 421.000 han mort sense rebre l’ajuda que tenien concedida. Són moltes vides Sr. Rajoy que a l’hora de la veritat reclamaran justícia.\nSr. Rajoy, les aigües van molt plenes i amb tota sinceritat és urgent un reciclatge en profunditat sobre la vostra manera de concebre i practicar la política. També debeu saber que corre un llibre que es diu que us preocupa i angunieja. És un llibre d’economia que parla com l’Espanya que vos governeu camina cap a la bancarrota. Però digui el que digui el llibre, que no he llegit, aquesta previsió es palpa i és un dels motius del vostre NO a Catalunya.\nNomés hi ha una raó que honora a la política, saber respectar a les persones i garantir-els-hi una vida digna. I aquest principi bàsic a Espanya la majoria dels ciutadans no el gaudeixen. No és nomès Catalunya qui demana els seus drets, un gran nombre d’espanyols també ho volen i com els feu callar? A la vista està. No calen proves. Podem aportar com la justícia espanyola permet l’enriquiment dels seus polítics jubilats. Les xarxes també se’n fan ressó. N’hi ha un que cobra un vitalici de 80.000 €/any i que ultra altres beneficis per assessorar empreses, també cobra per conferència 36.000€/hora i ha rebut un milió d’euros d’una editorial per publicar tres llibres. Quin és el tracte que reben els jubilats si publiquen un llibre o fan una conferència. Sobre ells l’amenaça de perdre la pensió. És la mateixa bara de practicar la justícisa?


Mort d'ivan ilitx,la - Librerías Calamo\nMort d'ivan ilitx,la.\nTres anys separen La mort d'Ivan Ilitx (1886) de La sonata a Kreutzer (1889), dues narracions que s'incriuen en l'última etapa creativa de Tolstoi, immediatament posterior a la publicació d'Anna Karènina. La mort d'Ivan Ilitx (segons Vladimir Nabokov, "la troballa més artística, més perfecta i més sofisticada de Tolstoi") ens presenta un funcionari gris que sucumbeix a la malaltia i a la desesperació de morir. La sonata a Kreutzer, per la seva banda, és una història tràgica que ens acara a la vivència del matrimoni com a presó. Aquestes dues novel·les curtes revelen, en el grau més alt, les qualitats que fan de Tolstoi un escriptor incomparable.\nQui ha d'ensenyar a qui i altres articles pedagogics


Aquest són els bolets més perillosos\nActualitzada 15/05/2018 a les 11:53\n© Sense intoxicats per bolets en 3 anys\nLes comarques lleidatanes acumulen ja tres anys sense que s’hagin registrat intoxicacions greus per haver ingerit bolets verinosos, després que entre 2012 i 2014 es comptabilitzessin tres brots amb una dotzena d’afectats, dels quals cinc van haver de ser hospitalitzats. Aquests són els bolets més perillosos:\nDescripció: Per la seua elevada toxicitat i la seua freqüència als nostres boscos, és el bolet més perillós, causa de la majoria d’intoxicacions mortals.\nClaus: L’Amanita es pot confondre amb algunes russula de color verd, però aquestes no tenen ni anell ni vulva. També amb algunes psalliota.\nAmanita verna i virosa\nDescripció: Unes altres dos Amanites altament tòxiques són l’Amanita verna, que es presenta a la primavera, i l’Amanita virosa, que és de tardor.\nAparició: L’hàbitat més freqüent són els boscos d’arbres de fulla ampla.\nDescripció: Alguns bolets del grup dels cortinarius són molt tòxics, fins i tot poden resultar mortals.\nAparició: Afortunadament són poc abundants i difícils de confondre amb cap bolet comestible d’ús habitual.\nDescripció: Es pot confondre amb l’ou de reig. Les principals diferències són la presència de berrugues blanques sobre la caputxa.\nAparició: A la tardor en boscos més alts i freds que l’ou de reig.\nDescripció: Es pot confondre amb la Tricholoma terreum, més petita i de menor alçada.\nSímptomes: Els símptomes es presenten al cap de poca estona d’haver consumit els bolets.\nNo hi ha regles ni proves generals per distingir els bolets tòxics dels comestibles. L’única manera d’assegurar-se que un bolet és comestible és mitjançant la correcta identificació de l’espècie, i això s’aconsegueix gràcies al coneixement i l’experiència. Les tradicions propulares de comprovació com l’ennegriment de la dent d’all o de la patata són falses.\nDavant els primers símptomes, s’ha d’acudir immediatament a un centre hospitalari perquè la persona afectada rebi el tractament mèdic adequat. Convé portar les restes que es tinguin dels bolets, ja sigui els trossos que s’ha eliminat al netejar-los o els bolets cuinats que hagin sobrat. Això permetrà als especialistes identificar l’espècie que ha provocat la intoxicació i facilitarà l’aplicació del tractament més eficaç.\nEls símptomes d’intoxicació varien segons l’espècie. Es poden presentar un o més d’aquests: forts dolors d’estómac, suor freda, vòmits dolorosos i continuats, diarrees fètides i abundants, vertigen, postració total, deliris, períodes alternatius de crisi i de calma.\nEls primers símptomes es poden presentar poc després d’haver menjat els bolets (normalment entre mitja hora i tres hores) o més tard. Les intoxicacions més greus, com la causada per l’Amanita phalloides, es manifesten unes 8 o 10 hores després. Per tant, el fet que els símptomes tardin a presentar- se és un indici que la intoxicació pot ser molt perillosa\nSense intoxicats per bolets en 3 anys


A vegades la política s’ha volgut reduir tant i tant que és oportú fer notar que no som químicament purs. Vull dir els que tenim la única condició de votants. Així és com em sento jo. Impur del tot.\nNo reaccionem com ho poden fer els elements de la taula periòdica. No som un bocí aïllat i petri, uniforme. Som molt sensibles a l’entorn i no ens movem en condicions ideals. Les de laboratori permeten elaborar lleis que mai fallen. Formulacions i més formulacions que poden ajudar a fer avançar la humanitat. Però sempre cal aplicar un coeficient de correcció, perquè la realitat acaba imposant-se. Sabem que adaptar els experiments de laboratori al context és el més segur per optar a l’èxit.\nA vegades penso que els nostres polítics miren la realitat amb uns ulls radicalment extraviats. Estan convençuts que som químicament purs, com ells. Vist el comportament que s’estila, els militants d’una organització estan obligats ha creure’s químicament purs. Allò què es diu, el què es pensa, com es proclama. Sempre és infalible, si la cretinada és de collita pròpia. O cal ser artificiosament crític i destructiu, si el discurs ve de fora.\nJo em declaro químicament impur. Avui voto CiU i demà puc votar ERC. O a qui sigui, mentre m’ofereixi les millors garanties. Pensar així és pecat per a un militant, que ha posat l’ànima -i molts cops les garrofes- al servei d’una causa política. Només sap ullar en clau de puresa interna. El món només se li aguanta al laboratori, portes endins. Per això té aquesta mirada tan perduda quan treu el nas per la finestra. No sap què ha d’interpretar. El que passa fora és una incògnita permanent.\nEls que decidim anar votar ens preocupa ben poc la retòrica interna que pateix un lacai de partit. Lacai a estones i bufó en d’altres. A mi m’és ben igual la puresa de la dreta o d’esquerra. Ho considero tan volàtil, com qualsevol altre fantasma. Ho proclamo sense cap trauma i sent molt conscient d’estar fent coses químicament impures.\nDiré més: quanta més puresa se’m reclama, més incompetència hi veig. Més deslliurat em sento de no seguir un determinat cant. Més caducat trobo el missatge, més truculent, més ganes tinc de canviar de musiqueta.\nUn votant té molta més complexitat que qualsevol element de la taula periòdica. No el pots reduir tan fàcilment a Oxigen o Ferro. A blanc o negre. A dreta o esquerra. No. Fins i tot crea una certa angúnia veure que el vot es pot anar pidolant d’una forma anímicament aïllada, tan mancada de context. On queda aleshores aquesta Catalunya de naturalesa tant i tant rica, però químicament tan impura?.\nPublicat per Dessmond a 12:56 p. m.\nPrincipi de reciprocitat:\nEm sembla -i jo no sóc militant- que al teu argument s'hi pot aplicar el principi de reciprocitat: Un militant té molta més complexitat que qualsevol element de la taula periòdica. I també: Un no militant només sap ullar en clau de puresa externa. Ho dic perquè penso que els partits no són ni ramats ni sectes, encara que a alguns liders els hi agradaria. Una cosa és la disciplina i la lleialtat, i l'altra l'autisme i la no personalitat. Això, en un partit i en qualsevol altra organització.\n"l'anònim que sempre troba la porta oberta"\nMou-te i no sortiràs a la foto.\nHi ha moments en que tot això que dius sobre els militants, que s'ha perdut rotundament. Semblen autistes i mancats de personalitat. Sobre tot quan veus determinats tipus d'argumentari que fan anar per justificar o pe rebatre determinades iniciatives. Catalunya n'és plena d'exemples decebedors, políticamament parlant.\nMítica frase de n'Alfonso Guerra. Una mostra d'un geni de la puresa química. Com poques.\nDessmond: GRAN post! Hi estic totalment d'acord. A més, m'hi sento molt proper perquè d'alguna manera està emparentat amb posts que he fet reflexionant una mica sobre aquestes coses, com el dels "àlex". Endavant!\nEstic totalment d'acord, aquest és justament el motiu que m'ha fet declinar nombroses invitacions a militar en partits politics (catalanistes, off curse).\nCertament té relació amb reflexions que tu també planeteges al teu blog. Molt bé el dels "Àlex".\nJo si que he estat militant. Per tant no pretenc generalitzar, donat que sempre la realitat és més complexa. Però a final de comptes toca passar per l'adreçador o te n'has d'anar a casa. Tot i així, penso que militar en un partit és imprescindible per entendre millor la política.\nNo crec que s'hagi perdut "en general". I en tot cas, repeteixo que no és un mal exclusiu dels partits. En qualsevol organització/empresa, hi trobes, malhauradament, analogía. Tant de caps que volen ovelles com de treballadors que volen pastor. Tenir criteri, personalitat i argument, si bé pot ser "perillós", és el que dóna sentit i dignitat a una organització i, per extensió, a un país. Altrament, està malalt. I no tinc clar que aquesta malaltia sigui només dels partits, ni que en siguin el focus.\nUn cop més, gràcies per tenir les portes obertes.\nBen mirat no et manca raó. Però sí que és en la política on les coses couen. Perquè el servilisme que s'hi pugui donar té conseqüències al comú de la població. Si en Montilla, per exemple, calla en determinats moments per no ferir la tàctica de'n ZP, el tema trascendeix molt més enllà del propi partit. L'únic remei davant d'això -i hi ha casos ben escandalosos- és la militància. Que pot ser crítica o no. I en general la reposta no és la crítica, sinó aprofundir en el dogma de fe, en la puresa ideològica per justificar una barrabasada. Després no sé amb quina cara volen demanar-nos el vot.\nEn una empresa/organització el tema comença i acaba en aquest escenari. Això no el fa millor, moralment. Però no té tanta repercusió social.\nLa política no és comparable a cap altra activitat.


Barcelona s’escapa del seu mite - Editorial - VilaWeb\nJa ho sé, que només és una enquesta. Ja ho sé, a més, que és feta en un moment especial i que alguna dada sorprèn massa. Ja ho sé, tot això. Però el baròmetre semestral de l'Ajuntament de Barcelona i el sotrac electoral que anuncia no són cap sorpresa. No són cap sorpresa per a qui vulga mirar.\nHi havia un mite, alimentat, que perseverava en la separació entre la capital i el rerepaís. La sociologia més elemental i una certa tradició en els resultats electorals simplifica Barcelona, que és presentada com una ciutat molt poc nacionalista i desmenjada quant a la responsabilitat com a capital del país. La persistent victòria dels socialistes semblava abonar-ho, però tan sols ho semblava. Vist en perspectiva, em fa l’efecte que Barcelona avorria més el pujolisme que no estimava el socialisme; un socialisme, el de Maragall, amb una dosi abundant de catalanitat.\nQuan es va anunciar la consulta per la independència a Barcelona molta gent, jo mateix, vam preveure una catàstrofe. El mite deia que seria un fracàs i, convençuts erròniament, no vam saber veure que tot anava canviant a una gran velocitat. Sortosament, els organitzadors no ens van fer cas i van continuar endavant. Aquell fou un dels moments clau per a entendre què passa. Amb un 20% de vot a favor de la independència, Barcelona es va reconèixer de sobte també com la capital de l'independentisme.\nLes eleccions posteriors han reflectit tots aquests elements de recuperació espectacular del catalanisme de la ciutat. I amb això el sobiranisme ha sabut fer de Barcelona una plaça forta. Ara el baròmetre municipal anuncia que si les eleccions les fessen avui guanyaria CiU, ERC seria la segona força, ICV la tercera i el PSC la quarta, encalçada per la CUP.\nÉs difícil que la dada corresponent al PP, inferior a la de la CUP, puga ser real. Segurament el PP té una enorme massa de vot ocult que no s'expressa en una enquesta com aquesta. Però fins i tot corregint aquesta dada el resultat seria colpidor. Colpidor per al país. Colpidor per a la ciutat. I colpidor per als partits. Un autèntic terratrèmol, de fet.\nEl catalanisme està recuperant d'una forma impressionant Barcelona. I això va a més.


HUMANITAT DES DE LA FINESTRA\nRegal 92... Finestra de l'Alt Empordà (Girona) (Blog: Finestres i Ventanas by Cris (V/N))\nÉs dissabte, estirat al llit amb les mans al clatell, miro el sostre a la penombra mentre penso què fer. No tinc ganes de quedar-me a casa, això segur, però tampoc sé on vull anar.\nUn raig de llum, atrevit, em molesta just als ulls en passar per una de les escletxes de la persiana, mandrós, moc el cap però no serveix de res, la línia lluminosa passeja per tot el coixí fins a la tauleta de nit, i en moure els braços, ja no estic tan còmode i decideixo aixecar-me. En silenci, descalç, vaig a fer un riu i torno cap a l’habitació, rascant-me el cap. Pujo la persiana i obro la finestra.\nSento l’aire fresc com refrigera els meus pulmons, el cel, d’un blau intens enganya les intencions... massa temps coneixent-nos! Quan menys ho esperem, s’encapotarà ajudat per la Tramuntana. Al terrat del davant, una antena titil·la suaument a cops de vent, i una pèrgola aguanta estoica les envestides contra els faldons que ballen onejant d’un costat a l’altre.\nLluny, a l’horitzó, els núvols més petits s’arrepleguen per modelar mil figures de cotó fluix, i recordo quan de petit, havia jugat a imaginar què eren, i somric al rememorar que la majoria eren motos de carreres, les ganes de tenir-ne una em feien veure’n per tot arreu, fins aconseguir-la i experimentar la velocitat contra el cos, l’emoció, i més intensament, l’adrenalina del perill. Ufff... no es pot comparar amb res! Com suposava, els cumulonimbus juganers fan la guitza al sol, ombrejant tot el què els queda sota, empenyent una línia imaginària escombrant la llum.\nA la cantonada, apareix una noia portant un test amb un taronger petit, esbufega acalorada, aturant-se cada dos metres. De tant en tant, intenta empentar-lo amb el peu per guanyar un centímetre i descansar els braços, però de poc serveix... tira el cap enrere amb les mans a la cintura i torna a carregar-lo. Espero que no vagi gaire lluny... hahaha... No... S’atura al portal d’enfront, treu una llaçada vermella enorme de la bossa que porta creuada al pit, la lliga a l’única branca que té fruit i prem el botó de l’intercomunicador. Al cap d’uns segons, parla a la màquina i tot seguit, un noi surt pel balcó del primer pis i mira avall, somriu il·lusionat en veure-la a ella, però més al taronger, que assenyala incrèdul. Entra cap a dins i apareix de nou per la porta de l’edifici i d’una revolada, alça la noia i li fa un petó als llavis amb tant desig que em fa enveja i tot. I deixant-la de peu altra vegada, agafa el taronger i desapareixen els tres feliços escales amunt.\nUn ocell que baixa escopetejat per agafar una molla de pa de la vorera, em distreu, donant saltirons com si li cremessin les potes al tocar el terra, juga una mica amb el menjar i emprèn el vol cap a la plaça, aterrant entre les fulles d’una olivera centenària protectora d’una placa de bronze en honor a Salvador Espriu. Mentre picoteja tranquil, un nen petit passa cridant perseguint un colom i l’espanta, perdent el seu bocí de pa i enlairant-se cap amunt altra vegada, vola direcció a Roses, on el cel encara és més gris.\nSento una botzinada insistent, miro cap al mercat del final del carrer i veig un jove creuar-lo i saludar a un home que atura el cotxe en doble fila, es donen la mà. Són d’aparença similar, semblen pare i fill. Dirigint-se al maleter, el pare treu una maleta gran de viatge. Per com la mou, és buida. El jove, agafant-li, la deixa al terra i s’abracen fort, semblen tristos i emocionats, sobretot el pare, qui de seguida torna a pujar al vehicle i traient la mà per la finestra crida que no oblidi trucar a la mare quan arribi a París. El fill també li fa adéu amb la mà, i resta uns instants mirant com el pare s’allunya, dempeus amb la maleta entre les cames, fins que el cotxe desapareix i, agafant-la altra cop, somriu i marxa, entrant al mercat.\nQuan vaig a tancar la finestra, miro cap a les cases del costat i veig a la veïna estenent la roba, subjectant amb pinces un enorme llençol amb l’escut del Barça, ara belluguet inquiet degut al vent. Em saluda amb la mà i jo li indico el cel amb el polze, fa una ganyota posant els braços oberts amb les palmes amunt. Somric. Somriu. I es gira per seguir amb la bugada. Si no espavila, la pluja impedirà que s'assequi res!\nLa tanco i baixo la persiana fins a mitja alçada. Em dutxo, em poso texans, samarreta, bambes i caçadora, i després d’agafar la càmera de l’estudi, i dues targetes de memòria buides, pujo a la moto i surto cap on el destí em porti, és un dia divers, segur que hi ha mil imatges de Catalunya per immortalitzar!\nDedicat a AF que és IC (Facebook: Imatges Cat) alias la "pesadilla" belluguet blaugrana... hahahaha... espero que t'agradi! ;-)\nTema: La Humanitat Paraules: “m b avera que veig per la finestra: cel, antena, núvols, sol, taronger, ocell, olivera, Roses, cotxe, cases, i la veïna estenen roba jaja…”\nEtiquetes de comentaris: CATALÀ Escrit Foto_Selecció_Lady Humanitat_des_de_la_Finestra