Riu Tàmesi: característiques, origen, fauna i contaminació | Meteorologia en Xarxa\nA causa de que Anglaterra no té un relleu massa pronunciat no té gran quantitat de rius. L'únic riu que té una gran envergadura d'aquest riu Tàmesi. Es tracta d'un dels més famosos de tot el món i s'encarrega de dividir en dues parts a Londres. A més, és la principal font de proveïment d'aigua de país.\nEn aquest article anem a explicar-te totes les característiques, origen, geologia i importància del riu Tàmesi.\n2 Naixement del riu Tàmesi\n3 Fauna del riu Tàmesi\n4 Contaminació i impactes\nEs tracta del riu més important i cabalós d'Anglaterra que desemboca al mar de el Nord i connecta la capital de l'illa, Londres, amb el mar de el Nord. A l'ésser una illa, la longitud del dia no és comparable amb la d'altres rius continentals però sí que té una longitud similar a la d'altres rius d'Europa. Per exemple, té una extensió similar a el de el riu Segura a Espanya. El naixement prové de la confluència de 4 rius: el riu Churn, el riu Coln, riu Isis (també conegut com riu Windrush) i el riu Leach.\nL'origen del riu Tàmesi procedeix de l'època de l'Plistocè, pel que és considerat com un riu jove. Per aquell moment fluïa en els seus principis des de Gal·les fins arribar a Clacton-on-sigui. Al llarg del seu recorregut creuava tot el mar de nord per esdevenir un afluent del riu Rin. Actualment, aquest riu té una gran importància per a l'aportació d'aigua dolça. En aquell moment va ser un dels més importants mitjans de comunicació i transport entre Westminster i Londres durant els segles XVI i XVII.\nUna de les curiositats d'aquest riu és que es va arribar a congelar un cop a l'any 1677 i des de llavors no ho ha tornat a fer. La raó d'això va ser que es reestructuro el pont complet de Londres i va disminuir la quantitat i freqüència dels pilars del que va permetre que el cabal fluís amb més facilitat. D'aquesta manera, al no encoratjar a que la llera del riu fos molt més ràpid, l'aigua a el cap congelant.\nNaixement del riu Tàmesi\nAnem a veure quins el naixement, afluents i la profunditat que té el riu Tàmesi. Tot el trajecte que té el riu deixa una idea de el naixement. Són molts els pobles que s'atribueixen el ser el lloc on el riu té el seu naixement. El riu Tamesí s'origina en Thames head i Seven springs. En les èpoques més freda de l'any a l'igual que en les més humides és el moment perfecte per visitar aquest lloc. És un dels llocs més bonics per veure brollar a el riu al costat de l'monument.\nFauna del riu Tàmesi\nAquest riu no només és conegut per dividir Anglaterra en dues parts sinó que també és coneguda per la seva fauna. En l'última dècada es van registrar el nombre de mamífers que va batre un rècord. La societat que es dedica a la cura i la conservació dels animals va registrar una quantitat de més de 2000 albiraments oficials d'animals en aquesta última dècada. La majoria dels animals detectats pertanyent a el grup dels mamífers de la fauna del riu Tàmesi eren foques. També s'afirma que es van trobar dofins i gairebé 50 balenes.\nTotes aquestes xifres fer un contrast amb les de fa 50 anys quan el parc va ser declarat en estat de mort biològica. Tot i el que la gent que de tant viatja a Londres i veu el riu Tàmesi, realment té una quantitat variada de fauna. Per exemple, hi ha una cerimònia anual de recompte dels cignes en el qual s'expliquen totes aquestes belles aus al costat dels seus cries i s'examina molt bé per grups metges de veterinaris i científics per saber si tenen malalties.\nLa caça recol·lecció d'ous dels cignes està completament prohibida ja que el subministrament d'aquestes aus era molt necessari per a totes les activitats que realitzava la corona durant el segle XVI. El recompte d'aquestes aus s'ha mantingut durant tots els anys posteriors com una tradició i una manera per assegurar la preservació d'aquesta espècie. A més, atorguen una bellesa incalculable a aquest paisatge que l'torna alguna cosa més natural. La reducció de les espècies és una realitat ja que fa 200 anys es podia observar el doble de la quantitats cignes que hi ha en l'actualitat. Els caçadors il·legals, gossos i fins i tot la contaminació de l'propi riu fan que la quantitat de tristos s'hagi reduït.\nContaminació i impactes\nCal tenir en compte que a ser un riu de passar per meitat de les urbs grans i que es veu afectat per la contaminació. Es trobava en un estat de contaminació molt avançat en el seu tram per 70 quilòmetres des de la regió de Gravesend fins arribar a Teddington lock des que per un mostreig realitzat en l'any 1957 es va determinar que cap peix tenia la possibilitat de viure en aquestes aigües.\nQuan no tenia cap nivell de contaminació, el riu Tàmesi va ser un lloc perfecte perquè els salmons poguessin fresar i altres peixos també, I es va practicar la pesca com a tradició. Conforme la ciutat va ser creixent i la població també, la quantitat d'escombraries que es deia a el riu també va augmentar. Va ser llançada durant molts anys, però després de l'any 1800 va ser realment quan la contaminació es va convertir en un greu problema.\nTotes les aigües van començar a ser contaminades i no van ser tractades. Tot això va generar la proliferació de bacteris que van ser esgotant l'oxigen present en l'aigua que és un material essencial per dia dels peixos i el desenvolupament de la vegetació aquàtica. Per poder pal·liar aquests problemes es van planificar obres per poder recuperar el riu veure a el creixement de la indústria química va augmentar de fer que la contaminació fora a pitjor. La indústria química i gasífera van llançar tots les deixalles a riu o empitjorat encara més la contaminació.\nEn l'actualitat encara segueix contaminat però ara és un dels rius més nets que flueix a través d'una ciutat. La tasca de recuperació està sent difícil però ja s'obtenen resultats.\nEspero que amb aquesta informació puguin conèixer més sobre el riu Tàmesi i les seves característiques.\nRuta completa cap a l'article: Meteorologia en Xarxa » Geologia » riu Tàmesi


Mishima escalfa motors per la seva gira, que comença a Girona | NacióGirona\nMishima escalfa motors per la seva gira, que comença a Girona\n750 persones han escoltat un concert amb els seus clàssics i algunes cançons del nou disc a l'Hospitalet\nACN / Redacció | 13/04/2012 a les 06:54h\nEl cantant de Mishima, David Carabén, interpretant algunes de les cançons del nou disc del grup, 'L'amor feliç', aquesta nit a la sala Salamandra de l'Hospitalet de Llobregat. Foto: Bertran Cazorla / ACN\n"Una mena de preestrena o assaig general de la gira de 'L'amor feliç'": això ha estat, en paraules del seu cantant, David Carabén, el concert que ha ofert aquesta nit 'Mishima' a la Salamandra de l'Hospitalet. 750 persones que han omplert la sala han pogut assistir a una avançada de la gira de la banda, que comença aquest divendres a Girona. El grup ha mesclat cançons del seu nou disc, 'L'amor feliç', amb temes clàssics com 'L'olor de la nit' o 'Miquel a l'accés 14', que el públic ha cantat i aplaudit entregat des del primer moment. Mishima ha indemnitzat amb aquesta preestrena hospitalenca de la seva gira aquells seguidors que no van poder sentir-los fa uns mesos al bar Heliogàbal de Gràcia.\nEls udols han omplert la sala 1 de la Salamadra, a l'Hospitalet, aquesta nit. Ha estat quan hi ha sonat un dels temes clàssics de Mishima, 'Tot torna a començar', i el públic els ha acompanyat cantant.\nUn públic que s'ha entregat intensament des de la primera cançó, 'Tornaràs a tremolar'. Però especialment en els temes més coneguts del grup: els udols de 'Tot torna a començar' o els cants d''Un tros de fang' contrastaven amb la fredor amb què els oients han seguit, per exemple, 'L'última ressaca', el single del darrer disc de Mishima, 'L'amor feliç'.\nPrecisament presentar aquest nou treball serà l'objectiu de la gira que ha escalfat motors aquest dijous a la nit a l'Hospitalet. Començarà oficialment aquest divendres a Girona, però Mishima ha ofert una actuació prèvia a aquells seguidors que van comprar entrades per sentir-los a l'Heliogàbal però no van poder assistir a aquells concerts perquè es van vendre més tiquets que els que permetia l'aforament.\n750 persones han omplert l'aforament de la Salamandra, davant de la qual s'ha format una llarga cua poc abans de l'inici del concert, a les deu de la nit. A banda dels temes clàssics han pogut sentir d'altres que apareixen al nou disc, com 'La vella ferida', 'Els crits', 'Ull salvatge', o 'No obeir', que han ofert com a darrera cançó dels bisos.\nHa estat un concert senzill, en què la banda liderada per David Carabén s'ha limitat a interpretar una vintena de cançons sense gaires incisos ni presentacions entre elles, i en què han inclòs un moment d'especial interacció amb el públic: ha estat quan l'han convidat a cantar a cor amb ells el tema 'Cert, clar i breu'.


L'entitat Jaime Munar Rosselló, amb NIF/CIF: 18220952F, domicili al Rotra den Gri, Nave 59, 07458 Can Picafort, Mallorca adreça de correu electrònic: electricablau@hotmail.com i web: www.blauelectric.com li informa a l'usuari de manera expressa que, de conformitat amb l'art. 22.2 de la Llei 34/2002, de 11 de juliol, de serveis de la societat de la informació i de comerç electrònic (LSSI), aquesta web utilitza 'cookies' pròpies i de tercers per oferir-li una millor experiència i servei. Al navegar o utilitzar els nostres serveis, l'usuari accepta de manera expressa l'ús que fem de les 'cookies'. No obstant això, l'usuari té l'opció d'impedir la generació de cookies i l'eliminació de les mateixes mitjançant la selecció de la corresponent opció en el seu navegador. En cas de bloquejar l'ús de 'cookies' al teu navegador, és possible que alguns serveis o funcionalitats de la pàgina web no estiguin disponibles.\nCookieID: cookie_policity / Tipus: Pròpia / Expiració: Persistent. Durada 1 any / Domini: www.blauelectric.com / Descripció: NECESSÀRIA.\nCookieID: laravel_session / Tipus: Pròpia. / Expiració: Persistent. (Temporal) Durada: 24 Hores / Domini: www.blauelectric.com / Descripció: NECESSÀRIA.\nCookieID: XSRF-TOKEN / Tipus: Pròpia / Expiració: Persistent. (Temporal) Durada: 24 Hores / Domini: www.blauelectric.com / Descripció: NECESSÀRIA.\nCookieID: Ga / Tipus: -Terceros. -Proveïdor Google / Expiració: Persistent. Durada: 2 anys / Domini: www.blauelectric.com / Descripció: ANALÍTICA.\nCookieID: Gid Tipus: -Terceros. -Proveïdor Google Analytics / Expiració: Persistent. (Temporal) Durada: 24 Hores / Domini: www.blauelectric.com / Descripció: ANALÍTICA.\nEn relació amb la utilització de cookies d'aquest lloc web descrits a l'apartat anterior, l'usuari autoritza i consenteix el seu ús de la següent manera: Quan l'usuari accedeix a qualsevol pàgina del web, veureu un avís on s'indica que la pàgina web de Jaime Munar Rosselló utilitza cookies, podent l'usuari acceptar o rebutjar l'ús de les mateixes a través de la configuració del seu navegador. Si l'usuari no configura el seu navegador perquè les cookies no s'activin, al navegar pel lloc web de Jaime Munar Rosselló i utilitzar els seus serveis, l'usuari accepta l'ús que es fa de les cookies.\nL'Entitat Jaime Munar Rosselló actualitzarà la present política quan sigui necessari, ja sigui perquè ho exigeixi una normativa o bé suprimeixi o empri noves cookies. Qualsevol modificació d'aquestes condicions serà publicada en aquest lloc web.\nSi té dubtes sobre aquesta política de cookies, pot contactar amb l'entitat Jaime Munar Rosselló a través del següent correu electrònic electricablau@hotmail.com.


S’AGUANTA ‘MARIA ANTONIETA’? - CULTURA\nS’aguanta Maria Antonieta?\nPrincipal Cultura S’aguanta Maria Antonieta?\nLa tercera pel·lícula de Sofia Coppola és a Netflix i, 11 anys després, el seu drama del període punk-rock és tan rellevant com sempre.\nHi ha un grapat de pells de taronja confitades i gerds ensucrats Maria Antonieta això em va ensenyar més sobre els excessos de Versalles que qualsevol classe d’AP d’Història del Món. El tret apareix en un muntatge de compres, on la Reina (Kirsten Dunst) i el seu seguici es presenten amb raigs de sedes, caixes de sabates i gargantilles de diamants mentre es preparen per pastissos i xampany. Una mà enjuellada aconsegueix una pastisseria adornada, que llança part de la seva decoració. En lloc de recollir les restes de la cuina, la mà el llisa tot dins del puny famolenc. Ella en vol més. Ella vol tot .\nDe Sophia Coppola Maria Antonieta , que torna a estar a Netflix, se centra en la vida de la condemnada reina de França, des del moment en què creua la frontera entre Àustria i fins que escapa de Versalles. Va rebre crítiques mixtes quan es va publicar el 2006. El consens va ser que era bonic però poc seriós, prestant massa atenció a la moda i a les galtes perfectament rugoses de Dunst i menys al que va aconseguir que la volguda reina fos decapitada.\nSón les trampes que tenim, amb vestits ricament reproduïts i mobles daurats, a costa de qualsevol substància, va escriure Susan Walker al Toronto Star . És terriblement avorrit per a trams llargs i llargs, va dir Richard Roeper. Els crítics es van queixar de l'estil sobre el fons. Al que dic, exactament. Versalles era avorrit, per la qual cosa van beure més, van jugar més, van fotre més, van gastar més i ho van poder fer tot sense sortir del palau. Tot el que tenim és aquí, va dir Lluís XVI a Marie quan li va preguntar sobre veure l’òpera a París. L’objectiu de la Revolució Francesa era que ningú a Versalles sabia què diables passava fora de Versalles.\nSempre m’ha encantat Maria Antonieta , però en tornar a veure (dues vegades), va adquirir una nova ressonància. No es tracta només d’una història sobre una bella reina, sinó de la manera de atrapar les dones amb les nostres expectatives i de castigar-les quan estiguin a l’altura.\nEn el moment en què l’adolescent Marie Antoinette entra a França, se li dóna un missatge sobre qui se suposa que és. La despullen de tot austríac —el seu vestit normal, els seus amics, el seu gos— i vestida amb un vestit de seda i vellut i una perruca en pols. Per ser francesa, se li ensenya immediatament, no és ser subtil. Els seus primers dies a Versalles van consolidar aquest missatge, amb peix gelatí per esmorzar i elaborats rituals de vestir i normes sobre qui i com cal convidar-los a on. Les seves preocupacions no són ser per la gent, sinó produir un hereu i assegurar-se que no ofengui la gent equivocada.\ncom fer que els cabells siguin arrissats\ntacs a la caixa de selena gomez\nquins preservatius se senten millor per a ell?\non puc trobar botes Chelsea\nel millor per tenir després de l'entrenament\nJordan Brand col·labora amb un dels clubs més divertits del futbol


La violinista madrilenya Ana María Valderrama ha estat guardonada amb el primer premi en la 11a edició del Concurs Internacional de Violí Pablo Sarasate, tot convertint-se en la primera persona de nacionalitat espanyola que l’obté. A banda de la dotació econòmica de 10.000 euros, Valderrama farà quatre concerts remunerats amb orquestres (un a Portugal i tres a Espanya). També va ser distingida amb el Premi del Públic. El segon premi (7.000 euros) va ser per a la sud-coreana Ji Yoon Lee, de 19 anys, i el tercer (5.000 euros) per a l’americà Stephen Gerard Waarts, de 15 anys.\nEl concurs era adreçat a violinistes de qualsevol nacionalitat entre 15 i 27 anys i va tenir lloc del 14 al 21 de setembre a Pamplona. De caràcter biennal –s’alterna amb el Concurs Internacional de Cant Julián Gayarre–, és organitzat pel Departament de Cultura i Turisme del Govern de Navarra. El jurat va ser presidit per Vladimir Spivakov.\nAna María Valderrama va estudiar a l’Escola Superior de Música Reina Sofía de Madrid i es va graduar a l’ESMUC. Té un extens currículum professional –ha actuat com a solista en orquestres nacionals i internacionals i també ha participat en festivals– i ha estat guardonada en nombrosos concursos, entre els quals El Primer Palau, on va obtenir el segon premi l’any 2008.\nRevista Musical Catalana- 29/09/2011


Viatges i absències\nDemà al migdia me’n vaig cap a un lloc que, sorprenentment, no és ni Berlín ni el Vietnam i, com sempre abans de marxar a qualsevol lloc, tot un seguit de pensaments nostàlgics diversos em fan companyia.\nTrobaré a faltar els meus pares. Trobaré a faltar els meus gatets. Trobaré a faltar els amics que veig sovint, els que veig de tant en tant, els que fa mil anys que no veig i els que estan entremig. Trobaré a faltar les cançons d’en Raimon. Trobaré a faltar el meu piset amb les seves dues finestres. Trobaré a faltar el meu ordinador portàtil, els meus arxius i els meus paperots. Excepte haver de canviar la sorreta dels gats, crec que ho trobaré a faltar tot.\nI m'imagino que seré una versió ambulant de la cançó Parlant-me de tu d'en Raimon. Aprofito aquest moment sincer i exagerat per confessar que estic apassionadament enamorada d’en Raimon i de com canta. La virilitat té dos noms: un és en Magnum i l’altre és en Raimon. Me’n vaig a prendre una til·la però segueixo amb en Raimon a tot drap una estoneta més… Tinc ganes de tornar a veure aquesta pel·lícula.\n(Extret de: http://www.estimaencatala.lateneu.org)\nPublicat el 1 Juliol 2007 2 comentaris a Viatges i absències


Idaira - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n14 de març de 1985 (32 anys)\nIdaira Fernández Rodríguez, de nom artístic Idaira, és una cantant espanyola. Va participar en el concurs televisiu Operación Triunfo, quarta edició (2005).\n1.1 Acusacions de frau\n1.2 Després d'OT\nVa néixer el 14 de març de 1985 a La Laguna, Tenerife. És la filla menor, després de tres germans barons, David, Besay i Airam. Els seus pares són: Balvina i Rafael. En l'any 2003 es presenta als castings del concurs Operación Triunfo on no resulta seleccionada. Dos anys més tard ho torna a intentar al costat del seu germano Airam; aquest no passa de la primera ronda, però Idaira si, i no només aquesta sinó una rere l'altra fins a arribar a la final, on hauria de competir al costat d'altres 16 companys per a obtenir un lloc en l'Acadèmia.\nEn la denominada "Gala 0", la tinerfeña va triar el tema de Christina Aguilera "Genie in a bottle", versió en espanyol titulada "Genio atrapado".\nIdaira va arribar a la gal·la final sent la concursant més nominada per a abandonar l'Acadèmia. Durant una de les gal·les finals en les quals es donaria a conèixer als tres finalistes, Idaira, que venia sent la concursant més votada pel públic per a guanyar el concurs, va ser nominada de nou juntament amb el local Víctor.\nAcusacions de frau[modifica]\nSeguidors i familiars d'Idaira a Canàries van denunciar un suposat "frau" en el concurs d'Operación Triunfo després de la seva expulsió. Segons ells, els punts no van ser comptabilitzats per a ella, però sí per a Víctor, ja que els vots enviats per SMS per a salvar a la jove eren retornats amb la inscripció "Posa el nom del concursant", o bé "enviament fallit" o amb una resposta de 2 hores. Per la seva banda Gestmusic, productora del concurs, va atribuir a un col·lapse de les línies els problemes que es van poder registrar en els vots efectuats\nL'Organització de Consumidors i Usuaris va sol·licitar al Ministeri d'Indústria que investigués les presumptes irregularitats del sistema de votació després de les queixes rebudes.\nD'altra banda, des d'altres sectors es va denunciar que des del Cabildo de Tenerife i des de l'ajuntament de La Llacuna s'estigués fent la campanya de "Salvar a Idaira", suposadament amb diners públics. Aquesta campanya incloïa des de cartelería, fins a persones recorrent els carrers i informant als veïns, i fins i tot retransmissions en directe de les gal·les d'Operación Triunfo amb pantalles gegants des de places i manifestacions.\nDesprés de la seva eliminació del concurs la jove es va disposar a promocionar el single Me lo dice el Mundo -"M'ho diu el món"-, disponible només per a telèfons mòbils. Després d'això va treure el disc titulat Te encontraré -"Et trobaré"-, on es troben cançons com Enloquecida -"Embogida"-, Lejos -"Lluny"-, Tengo que decirte -"He de dir-te"- i la qual titula el disc Te encontraré -"Et trobaré"-. Esment especial rep la cançó composta per Idaira titulada Nada bueno en mí -"Res bo en mi"- que reflecteix i bolca en ella la seva aparatosa experiència en el reality show.\nOT galas 0-14\nOT Los Musicales\nMe lo dice el mundo\nGanador o vencido\n↑ El Cabildo de Tenerife es queixa oficialment de la situació d'una concursant en OT\n↑ Seguidors de Idaira acusen de Tongo a Operación Triunfo\n↑ L'expulsió de Idaira desperta una apassionada polèmica\n↑ Escàndol pel caso Idaira\n↑ Gestmusic nega el frau en Operación Triunfo i atribuïx els problemes a un col·lapse de línies\n↑ Telecinco demana un informe a Gestmusic sobri les votacions de 'OT' després de l'escàndol Idaira\n↑ El "caso Idaira" encabeza la lista de denuncias llegadas a la OMIC en 2005\nPágina Web oficial de Idaira\nWeb de Idaira no oficial\n"Todo Idaira" Web de Idaira no oficial\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Idaira&oldid=18996196»\nConcursants d'Operación Triunfo\nPersones de San Cristóbal de La Laguna\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 18 oct 2017 a les 13:26.


Esponja Matcha amb glacejat de llimona | Recepta de Matcha - Matcha Magic\nCasa Receptes de matcha Esponja de matcha amb cobertura de llimona | Recepta del Matcha\nPer què el vostre bescuit no hauria de semblar una mica més extraordinari? Si us agrada prendre te matcha i us agrada el pastís, heu de provar aquest bescuit!\nIngredients per al vostre bescuit Matcha amb cobertura de llimona:\nNecessitareu la massa:\n1 P. de forn en pols\n1 cullerada de pols de matcha (Recomanació: Matcha Zen o Gourmet matcha)\nRaspa ratllada d’una llimona de la botiga d’aliments naturals o sabor a llimona\nPer a la forma:\nuna mica de mantega o margarina per untar i pa ratllat o sèmola per escampar perquè el pastís no s’enganxi a la paella.\nPer al repartiment:\nSucre de gel o 1 paquet d'esmalt de pastís de llimona\nPreparació del vostre bescuit Matcha amb cobertura de llimona:\nPer a la massa, remeneu primer el sucre, la mantega i la pell de llimona fins que quedi escumós, després afegiu-hi els rovells d’un a un i barregeu-ho tot. La farina es barreja amb la pols de coure, la sal i el matcha en pols i es barreja acuradament amb la llet i la barreja d’ous. Aboqueu la massa acabada a la paella de la tassa untada i escampada i suavitzeu-la. En afegir la matcha en pols, el millor és provar la intensitat que voleu que tingui el color i l'aroma.\nIntroduïu la forma al forn preescalfat i coeu-la a 180 ° C durant 50 minuts. Quan el pastís estigui a punt, simplement deixeu-lo refredar a la paella sobre una reixeta.\nA continuació, es llença el pastís refredat sobre un plat de pastís i es recobreix amb la cobertura del pastís. Feu la cobertura del suc de la llimona, que degoteu lentament en un bol amb sucre en pols. Tingueu cura de no afegir massa suc al sucre en pols perquè la cobertura no quedi massa fina.\nEn lloc de la pell de llimona ratllada, per descomptat, també podeu utilitzar sabor a llimona, també podeu comprar la cobertura de llimona vosaltres mateixos. La llimona de la botiga d’aliments naturals, en canvi, és natural i no té sabor.\nEl vostre equip de Matcha Magic us desitja molta diversió i, sobretot, molta gana amb el vostre bescuit amb cobertura de llimona!


Edicions Documenta Balear - Assetjament sexual i violència de gènere\nLes autores analitzen l’estereotip femení, la seva transmissió històrica i la seva relació amb la violència contra les dones en general, i amb l’assetjament sexual en particular. L’anàlisi permet de constatar com és de difícil delimitar-ne els diferents tipus i la varietat de definicions que n’han donat els diversos col·lectius.\nDoctora en psicologia, professora titular de psicologia social de la Facultat de Psicologia de la Universitat de les Illes Balears i codirectora (juntament amb Victòria A. Ferrer) de la Universitat d'Estiu de Gènere. El seu treball d'investigació s'ha centrat en la psicologia de gènere i, especialment, en l'anàlisi psicològica i psicosocial de la violència de gènere en les seves diferents manifestacions (violència domèstica, assetjament sexual, etc.). Sobre aquests temes ha elaborat comunicacions presentades a congressos nacionals i internacionals, llibres, capítols de llibres i articles publicats a revistes científiques d'àmbit nacional i internacional.\nDoctora en psicologia i professora titular de psicologia social de la Facultat de Psicologia de la Universitat de les Illes Balears. Ha treballat com a docent i investigadora en diversos temes des d'una perspectiva de gènere i, particularment, en violència de gènere. Sobre aquests temes ha participat a diferents projectes d'investigació finançada i ha impartit diversos cursos de postgrau i doctorat, tant a la UIB com a altres universitats de l'estat. També ha participat en diferent publicacions de llibres, capítols de llibres i articles a revistes de difusió tant nacional com internacional. Entre els llibres dels que és coautora hi ha "Historia de la misoginia" (1999), "La voz de las invisibles. Las víctimas de un mal amor que mata" (2002) o "El laberinto patriarcal" (2007).


Cuida la teva alimentació també a l’estiu – Financera d'Assegurances\nCuida la teva alimentació també a l’estiu\nHome » Uncategorized » Cuida la teva alimentació també a l’estiu\nPublicado mayo 23, 2019 por Financera d'Assegurances\nComença el bon temps i sembla que creix la motivació per fer exercici i per seguir cuidant-nos. Tot i que aquest canvi de temperatura i de dies més llargs potser ens canvïi una mica l’agenda, hem de seguir trobant aquella estona que millor ens vagi per no deixar l’esport.\nA més, aquests canvis en el calendari comporten sovint variacions en els horaris i en els hàbits alimentaris. Per això, et recomanem alguns consells per mantenir la línia ara que comença el bon temps.\nA continuació, uns suggeriments del que cal menjar en els diferents àpats del dia.\n– Esmorzar és fonamental per encarar amb energia un intens matí. És important consumir fruites fresques o sucs naturals, que són fàcils de preparar. També pots optar pels hidrats de carboni (avena, pa, cereals…). No és gens recomanable consumir brioixeria industrial.\n– Mig matí: si tens la temptació de donar-te algun caprici a mig matí, pensa-ho dues vegades abans de llençar-te a aliments que saps que no et convenen. Et recomanem que optis per uns energètics fruits secs o una peça de fruita. Milloren la teva hidratació i aporten vitamines i nutrients.\n– Dinar: la millor opció són les amanides. Molt fàcils i ràpides de preparar. Tens al teu abast una gran varietat amb molts ingredients que sovint no tenim en compte: llegums, alvocat, fruits secs… Una amanida diferent per cada dia.\n– Mitja tarda: la calor i l’estrès del dia requereixen un extra d’energia que aconseguirem amb un refrescant suc o una nutritiva macedònia de fruites.\n– Sopar: evita els sopars pesats. Opta per plats lleugers amb verdures a la planxa o peix.\nAquests senzills consells et permetran gaudir d’aquesta època de màniga curta i shorts en la seguretat de seguir cuidant la salut i la silueta.


«CANIBAL» DE GARCIA BEL A FUNDACIÓ CAIXA VINARÒS – Espai Mariola Nos\n«CANIBAL» DE GARCIA BEL A FUNDACIÓ CAIXA VINARÒS\npor Mariola Nos Mateu 5 agosto, 2015 15 junio, 2017 Deja un comentario «CANIBAL» DE GARCIA BEL A FUNDACIÓ CAIXA VINARÒS FUNDACIÓ CAIXA VINARÒS\nManuel Molinos va presentar a G.Bel com un artista multidisciplinari i proper. Va valorar la seva obra i va recordar que pot trobar-se en alguns llocs de la ciutat, com el mural interior del recinte de la plaça de toros, les tanques de l’ermita Sant Gregori i l’escultura «Transmutació» situada al mateix centre de Vinaròs.\nEn acabar els parlaments, el mateix artista va donar pas al conegut músic Carlos Elorduy que va començar la seva actuació amb unes notes suaus per, davant la sorpresa i estupefacció de tot el públic i ajudat per quatre components de l’Aula de Teatre de Vinaròs dirigida per Josi Ganzenmüller, donar pas a una escena de canibalisme on els crits i les notes distorsionades de guitarra funcionaven a manera de cor. Una escena tan potent, com la mateixa obra. En paraules de l’autor: «Pretenia que molestés». «Si l’obra no deixa indiferent al públic, em dono per satisfet».


Un anhel de modernitat: projecció i construcció del Mercat de l'Olivar (1914-1951) - Palma XXI\nUn anhel de modernitat: projecció i construcció del Mercat de l’Olivar (1914-1951)\n/ Un anhel de modernitat: projecció i construcció del Mercat de l’Olivar (1914-1951)\nArticles Març 12, 2021\nQuan reflexionem sobre els estudis del patrimoni de Palma, observem que hi ha diverses obres sobre monuments, cinemes o teatres. No obstant això, no hem reparat prou en els mercats municipals de la ciutat. Es evident perquè fins ara no s’ha documentat cap treball exhaustiu sobre els mercats de Palma. Per això és important posar en valor la trajectòria de creació i gestió del Mercat de l’Olivar, que marca el passat comercial, urbà i social de la ciutat. Aquest article fa referència a un treball de recerca més exhaustiu, basat en la consulta d’actes municipals, plànols, correspondències i premsa local.\nAl llarg del segle XIX, Palma i altres ciutats espanyoles com Vigo, experimentaren canvis en la seva ordenació interior. Aquests canvis s’emmarquen en un context de noves necessitats circulatòries i higièniques. Amb motiu de la Legislació sobre Plans Geomètrics de Poblacions de 1846 juntament amb la regulació de les ampliacions, es va articular la transformació d’aquestes ciutats. En molts casos, l’objectiu d’aquesta normativa pretenia enderrocar muralles medievals i renaixentistes, un fre per establir eixamples i ravals. Palma no era aliena a aquesta juntura. El Mercat de l’Olivar forma part d’aquest procés de noves construccions i modernitzacions de la ciutat.\nProjecte de Gaspar Bennazar. Font : Aznar, Miquel Seguí . 1990. Arquitectura Contemporánea en Mallorca (1900-1947). UIB i COAIB.\nLa construcció d’un nou mercat municipal havia estat un objectiu de l’ajuntament des de finals del segle XIX. La raó principal va ser desmantellar el mercat central, situat a la plaça Major, de 1930m2. Es tractava d’un grup de llocs de venta desmuntables que també eren petites. El primer a proposar un solar per a aquest edifici seria l’arquitecte Gaspar Bennazar, situant-lo on es trobava el convent de Nostra Senyora de l’Olivar, amb una superfície superior de 4250m2. El Projecte Gaspar Bennazar (1914-1930) va incloure el mercat en un pla més ampli: la reforma interior de Palma. Per això proposa la plaça de l’Olivar, la projecció de l’abast seria d’un edifici al centre de la plaça, l’estructura de la qual seria de ferro. L’edifici estaria disposat en forma de rectangle i tindria dues plantes: una per a parades i una altra per a emmagatzematge. Detalla les opcions de clavegueram, aigua, il·luminació, enderrocs de finques, distribució interna, soterranis i peixateria . No obstant això, aquest projecte seria modificat i adaptat per Guillem Forteza.\nProjecte de Guillem Forteza Bennazar. Font : Aznar, Miquel Seguí . 1990. Arquitectura Contemporánea en Mallorca (1900-1947). UIB i COAIB.\nEl 1931 el projecte va ser aprovat des de Madrid, sota la resolució del director general de Salut. No obstant això, al llarg de l’any el consistori paralitzarà el projecte a causa de l’excessiu pressupost de 6,5 milions de pessetes. Aquesta despesa va ser criticada per el Partit Republicà Federal per que consideraven que la despesa s’havia de prioritzar en la construcció d’escoles públiques i un clavegueram més eficient. D’altra banda, els socialistes van fer una crida a la prioritat del Mercat com a forma de resoldre l’atur de la ciutat. Haurem d’esperar fins la batlia d’Emili Darder per l’encomanament formal del projecte a Guillem Forteza, aprovat el 1936.\nEl projecte de Guillem Forteza (1936-1939) va coincidir amb la ubicació proposada per Bennazar. No obstant això, criticava les estructures de ferro propostes, considerant-les típiques del segle passat. Proposava un mercat amb dues ales diferenciades: una per a productes vegetals i càrnics i una altra per a la peixateria. Va proposar el ciment armat com a material principal, que permetria una temperatura quasi uniforme en el recinte. Fortesa va presentar les seves idees en un article de premsa del diari El día, el 25 de gener de 1931 i més tard en una conferència a l’ajuntament de Palma el 7 de juliol de 1935. Amb l’esclat de la Guerra Civil, la construcció serà suspesa fins a 1940, represa pel projecte V. Gadea.\nL’arquitecte valencià Vicente Valls Gadea es trobava a Mallorca quan va esclatar la guerra. Després de fer alguns encàrrecs facilitats per l’ajuntament de Palma, va regalar el seu projecte personal per al Mercat de l’Olivar (1940-1943), aprovat en junta el 20 de març de 1940. L’esmentat projecte va ser modificat per Enrique Juncosa i Gabriel Alomar, quedant integrat així en el futur Pla de Reforma de 1943. El projecte de Valls i Gadea va ser modificat unint el mercat en un únic pavelló en forma de L, a més de la matisació d’altres aspectes per l’arquitecte municipal Antonio García Ruiz.\nBarri de l’Olivar el 1946. Al fons s’aprecia l’església de Sant Antoniet, amb la seva cúpula apuntant per la part esquerra. En aquests carrers podien localitzar-se petits hostals on s’allotjava la gent que acudia a Palma. Arxiu fotogràfic del Cronista de la Ciutat.\nLa realització del mercat es pot dividir en diverses etapes:\nLa primera etapa, seria de gestació del projecte a través de la correspondència i documentació oficial, que aniria des de setembre de 1939 fins a 1943. V. Gadea es carteja amb diversos batles concretant pressupostos i tractant problemàtiques del futur edifici. A partir de setembre de 1940, V.Gadea deixa d’aparèixer a la correspondència. Gabriel Alomar dóna a entendre de manera directa que l’arquitecte valencià simplement es va desentendre del projecte per les seves complicacions. A partir d’aquest moment és Gabriel Alomar qui s’encarrega de la direcció del projecte fins a la seva paralització per motius pressupostaris en 1943.\nLa segona, aniria des de 1944 fins a l’inici de les obres en 1947. Al començament de febrer de 1944 s’estableixen les bases de concurs municipal per a la construcció del mercat i la urbanització de la Plaça del Olivar. No obstant això, cap empresa va presentar projecte per a aquest concurs, quedant vacant fins a 1946, que és encarregat a l’empresa Edificacions i Urbanitzacions S.A.\nFinalment, des de 1947 fins 1951 veiem l’etapa final. En aquest període ja tenim notícies sobre les obres, problemàtiques derivades com l’edificació d’habitatges de baix cost per a famílies i arbitris sobre l’adjudicació de les parades. Dos mesos abans de l’obertura, al novembre-desembre de 1950 s’aprova el règim d’explotació del mercat juntament amb la subhasta de llocs de venta.\nDesprés de dècades projeccions inconcluses, rebutjos pressupostaris i paralitzacions s’inaugurarà el Mercat el 28 de gener de 1951. Les obres, que havien començat el 10 de novembre de 1947 s’havien desenvolupat al llarg d’aproximadament tres anys. El resultat d’aquestes obres, van donar lloc a l’edifici que avui s’erigeix en el centre de la ciutat, portador d’una placa commemorativa que recorda el dia de la inauguració. D’aquesta manera, després de la posada en marxa de la reforma de Palma i amb la construcció del nou mercat, Palma es modernitzava amb amplis carrers i millors condicions higièniques.\nMercat de l’Olivar, avui. Font: Google Earth.


Diners, l'últim dinosaure viu | Comunidad Valenciana Home | EL MUNDO\nDiners, l'últim dinosaure viu\nL'Obra Social de Caixa Ontinyent publica dos llibres per a fomentar l'educació financera entre els xiquets\nL'Obra Social de Caixa Ontinyent ha editat dos contes infantils que pretenen fomentar l'educació financera dels més xicotets de la casa, dins del seu programa de publicacions, que ja compta amb 107 llibres i 44 discos.\nDino i els diners és el títol d'una de les històries i no és més que l'explicació de com va nàixer la moneda de canvi i quina és la seua utilització, tot contat a través d'un simpàtic dinosaure, el qual porta paradoxalment el nom de Diners.\nEl dinosaure, que està dins d'una vitrina, es cola al segle VIII abans de Crist per a contar com l'or i la plata van cobrar valor per la seua escassetat. I d'eixa manera, naix allò que ara es coneix com a diners.\nL'altra publicació, La llegenda del pacte de fraternitat, intenta explicar de forma senzilla de quina manera es va iniciar l'intercanvi d'aliments i altres productes quan encara no existia el preciós material que servia de moneda.\nAmbdós històries van dirigides a xiquets d'entre 6 i 10 anys i allò és ben visible en el seu format i extensió. Amb estos títols, Caixa Ontinyent comença una nova col·lecció en la qual es pretén donar a conèixer aspectes bàsics de l'economia entre els xiquets valencians. En efecte, es tracta de publicacions en la llengua autòctona.\nL'autoria de tots dos contes correspon a la logopeda Mariló Sanz, nascuda a Aielo de Malferit, qui investiga sobre les tradicions que l'envolten i escriu contes per als més menuts. Per la seua banda, l'element més destacat, és a dir, la il·lustració està a càrrec del jove artista alcoià Pau Valls.\nEls llibres podran adquirir-se a partir d'esta setmana a través de les oficines de Caixa Ontinyent i a La botiga, la tenda online de la web de la seua obra social. Se sumen així a la col·lecció infantil Cadireta de Boga, que disposa ja de 18 títols i que expliquen històries de tradició oral valenciana. El treball acumulat a l'Obra Social de Caixa Ontinyent durant 18 anys, en el qual han participat com a autors o intèrprets més de 4.100 persones, ja conta amb un volum de distribució que supera els 270.000 exemplars.\nA més a més, l'entitat participa activament en el projecte d'educació financera Finança't, impulsat per la Fundació Campus Ontinyent, que va ser presentat recentment.\nAsí son las cifras que avalan (o no) el nuevo sistema de reciclaje de envases\nEl Consell baja la inversión para Castellón a 46,6 millones\nUBE apuesta por Castellón como Silicon Valley de I+D\nVolver a la noticia 'Diners, l'últim dinosaure viu'


ARCOFLIS: de novembre 2013\nVILAFRANCA DEL PENEDÈS 2013 - II EXÈQUIES REIALS DE PERE EL GRAN\n- 8, 9 i 10 DE NOVEMBRE DE 2013 -\nDesprés de passar un parell de mesos d'intens treball, organització i programació finalment tornàvem a fer córrer de nou el temps enrere i traslladar-nos una vegada més a la Vilafranca del 1.285, en el segle XIII per acollir les V Jornades Medievals, l'edició del 2013 que al igual que la de l'any passat es faria en dues parts, la primera les II EXÈQUIES REIALS DE PERE EL GRAN i per el mes de desembre, si no passa res, farem les V ARCOFLIS amb La Marató de TV3. Però ara anem a la que ens ocupa.\nAquest any ha estat molt intens el treball, sobretot de escenificació i ambientació\ndoncs un dels nostres col·laboradors per motius varis no podia assistir amb tota la seva totalitat de personal i material a l'esdeveniment. Això motivà que tot el material, i algun més, que ens cedien els nostres companys hagués de fer-se de nou peça a peça donada l'impossibilitat que costava portar-lo des de Aragó.\nI no sols en material ens afectava aquesta impossibilitat, si no que també a un gran nombre de personatges que representaven i que havien de ser substituïts. Poc a poc vam anar solucionant els entrebancs que teniem per endavant. Al igual que l'any passat tornàvem a tenir la col·laboració de la Parròquia de Santa Maria que de molt bon grat ens tornava a cedir la capella dels Dolors i l'associació Veïns del Centre de Vilafranca ens cedia de nou el seu local i l'Ajuntament de Vilafranca l'alberg Municipal com ha fet cada vegada que l'hem necessitat.\nTambé tornaren a col.laborar de nou amb nosaltres la Schola Gregoriana per a\ngaudir de nou amb les seves veus i dues incorporacions noves ens van acabar de donar l'ajut necessari per que tot plegat, una, la dels nois de Roadies Audio Pro, especialistes en sonorització d'esdeveniments que ens van aportar tot el material necessari per que el so arribes a tots els indrets i l'altra bona incorporació son els nostres companys de Arquers de Olivella, club de tir amb arc, del que els membres de ARCOFLIS en som socis, que ens aportaren ajut material i humà i fins i tot s'atreviren a fer un dels personatges principals.\nEl material, que va portar molta feina, va quedar enllestit en la data, els substituts dels personatges ja estaven a punt, l'organització enllestida, les instal·lacions de l'alberg immillorables i tot preparat i a diferencia d'altres anys no calia mirar al cel doncs aquest fi de setmana no plouria, tot estava al nostre favor, només calia esperar als nostres companys de recreació medieval anessin arribant.\nI així, poc a poc, els nostres amics anaren arribant. Vinguts de Aragó els\nACHA, els Feudorum Domini, els Almogàvers de Saragossa i els Calatravos d'Alcanyis; de la Rioja la Milicia Concejil de la Rioiia i de Catalunya els Gala Placidia, l'Ordre Sacramental de Sant Genís, l'Ordre del Acero Negro, els Templers del Comptat de Barcelona i als debutants Arquers de Olivella. Com no també a tots els recreacionistes que a nivell particular també assistiren i que també vam rebre amb molt de gust.\nLa tarda nit del divendres la vam dedicar a rebre als companys i a acabar d'arreglar petites coses, assignar les habitacions, muntar la barra de bar, arreglar i condicionar la capella dels Dolors per al dia següent deixant muntada ja la capella ardent i tota la seva il·luminació, etc. Res més a destacar, soparem plegats a l'alberg, xerràrem, beguérem i quan vam estar cansats ens n'anàrem a dormir.\nEl dissabte pel mati va ser lliure per a tothom. Uns van anar al centre del poble aprofitant que era dia de mercat, d'altres descansaven i els personatges principals de les Exèquies, als qui quedaven poques hores per a debutar, assajaven tots junts en una de les dependències de l'alberg mentre l'organització acabava d'informar a tothom sobre els aspectes i la disposició d'aquest any.\nDinarem aviat doncs a les 17:30 començava la recreació de les últimes hores de Pere el Gran i tot havia d'estar al seu lloc i tothom vestit per a l' esdeveniment.\nS'apropava l'hora assenyalada, la plaça de Jaume I on es feia l'acte començava a omplir-se. Hores abans els companys de Roadies Audio Pro havien fet les proves de só i tot funcionava a la perfecció. L'emoció i els nervis començaven a créixer.\nLlavors es feu un breu silenci i Bernat Escrivà que era conseller i cronista reial prengué la paraula per a donar la benvinguda al públic assistent recordant-los que tots els figurants presents no son actors si no estudiosos i entusiastes de l'època medieval i que el que anaven a fer no era un show si no una recreació fidedigna d'una part de l'historia, de la nostra historia i que el que anaven a veure era un concentrat de la cerimònia de les Exèquies Reials de Pere el Gran.\nDit això, el mateix Bernat Escrivà continuà el seu parlament posant a tothom en la situació que es vivia en aquell moment, doncs dies abans el rei havia arribat malalt a Vilafranca per a se atès d'una rara malaltia i que en aquestes hores semblava que ja poc es podia fer per la salut del rei que poc a poc agonitzava tot esperant l'arribada del seu fill Alfons. Mentre feia aquest parlament alguna retronava pels carrers de Vilafranca...\nUn retronar de timbals s'anava sentint cada vegada més prop i que significava que la comitiva que acompanyava al príncep Alfons estava arribant. Des de la nostra posició a la plaça vam poder veure com arribaren, en primer lloc anaven els tambors, (agrair profundament als Timbalers d'Olivella el seu ajut i el nostre reconeixement per lo bé que van tocar amb molt poc temps de preparació), seguits de l'almirall Roger de Llúria i els seus homes d'armes.\nA continuació i sota pal.li portat per quatre nens venia el príncep Alfons i al seu darrere una amplia comitiva composta per nobles, riques dames, soldats i servents. En arribar davant davant la basílica de Santa Maria la comitiva s'aturà i el príncep Alfons s'avança a la mateixa per a retrobar-se amb l'Abat Gener, abat de Santes Creus i Frei Arnald de Timor, comendador templer del castell de Montsó que havien vingut també per estar prop del rei. Bernat Escrivà també el saludà i plegats es dirigien davant del Palau Baltà, escenari de les últimes hores del rei.\nEl rei estava ajagut al llit amb la cara desfigurada, cansat i abatut, doncs dura era la batalla amb la seva malaltia i tot apuntava que no en seria el guanyador. Al seu costat el seu fidel i sempre atent metge de confiança, Arnau de Vilanova, qui no estalviava en tota mena de atencions fent tot el possible per a preservar la vida del monarca que lentament s'anava apagant.\nSeguidament es procedí a la lectura del testament del rei on llegava els seus bens i dirigint-se a l'abat Gener li demanà la comunió per que li aixequessin l'excomunió que pesava sobre ell des de feia temps i quedar en pau amb Deu. Fet això aplega al seu fill i als seus fidels consellers per acomiadar-se i finalment en una curta agonia morí el rei.\nUn gran dolor s'estengué entre el veïns de Vilafranca una vegada es conegué la trista notícia de la mort reial. Una petit grup de servents traslladà el fèretre reial a la Capella dels Dolors per a preparar a la capella ardent. Una vegada tot llest i ja exposat el el fèretre s'obriren les portes de la capella per que tothom qui vulgues pogués passar a donar el condol al príncep Alfons, retre homenatge al rei difunt i a acomiadar-se d'ell.\nEn el seu interior es situà el fèretre reial al ben mig de l'església, envoltat per espelmes, per que tothom poguès donar-hi la volta en senyal de dol. Al davant seu en una petita taula es posaren les joies reials, la corona, el ceptre i l'orbe. Tota la il·luminació de l'església era a base de espelmes amb la qual cosa es creà un ambient molt adequat per aquest tipus de celebració.\nJust al costat de l'altar el Príncep Alfons rebia de tothom les mostres de condol. Al seu costat l'Abat Gener i darrere d'ell els seus consellers. Als laterals de l'església hi havia els estendards i alguns membres de la guarda reial. Durant tot aquest acte en el pis superior de l'església els membres de la Schola Gregoriana de Vilafranca cantaven cants gregorians posant el toc final i creant una ambientació magnifica.\nQuan tothom hagué passat i acabada la capella ardent s'organitzà ràpidament la comitiva fúnebre que portaria les restes reials pels carrers de Vilafranca per que els seus súbdits poguessin també acomiadar-se del monarca. Una llarga cua va recórrer els carrers de Vilafranca formada per membres de l'església, ordes militars i soldats encapçalaven la mateixa seguits pel taüt i pel príncep Alfons, consellers i nobles.\nLa comitiva la tancaven les ploraneres, els servents reials i el poble en general. Després de recórrer els carrers de Vilafranca la comitiva s'aturà de nou davant el palau Baltà per a fer la missa de difunts, últim dels actes de les exèquies reials. Una vegada arribats al lloc es procedí a fer el "córrer les armes" una cerimònia de dol que consisteix en que els quatre portadors del escuts que acompanyaven el taüt donaven tres voltes al seu voltant del mateix per després aturar-se i trencar els escuts a cops d'espasa o de destral en senyal de dol.\nLa missa fou de nou oficiada per l'abat Gener i molt seguida per tothom.\nDesprés de l'ofici fou Bernat Escrivà qui de nou es dirigí al públic per adreçar-los les últimes paraules que posarien fi a la recreació de les Exèquies Reials de Pere el Gran.\nI una vegada acabat ens vam dirigir de nou al alberg per a sopar i comentar després les anècdotes de la jornada fins a l'hora d'anar a dormir.\nDespertarem amb un assolellat matí de diumenge i després de vestir-nos i agafar els nostres estris ens vam dirigir a la plaça davant de l'Ajuntament on ens esperava l'esmorzar, una botifarrada amb pa torrat amb tomàquet acompanyada de vi novell del Penedès que de bon matí va venir molt de gust pels recreadors per anar agafant forces per a començar la jornada.\nSeguidament vam anar a preparar la zona per les activitats del matí doncs a sobre de l'escalinata del Palau Baltà es feia el torneig de tir amb arc. Vam muntar dues dianes i quan els arquers van estar llests va començar la competició. el nivell dels arquers era força alt i poc a poc els mes precisos anaven eliminant als arquers amb menys punteria fins que van quedar els millors. En una última tanda de fletxes es decidí finalment el guanyador.\nL'altra activitat va ser el torneig de cavallers on també passant per fases eliminatòries sortiria un guanyador. El príncep Alfons que presidia el torneig envoltat dels seus consellers dona l'ordre al mestre de armes de començar i a partir d'aquí els cops d'espasa i el repicar dels escuts retronaren per tota la plaça. Per parelles els cavallers demostraven les seves habilitats intentant eliminar al seu contrincant per al final proclamar-se el campió del torneig. Com es natural el millor de tots fou declarat el guanyador\nDurant tot el matí en un altre racó de la plaça els nostres companys de ACHA havien muntat una exposició de armament i vestuari militar on s'hi podien trobar cascs, espases, cotes de malla, destrals, gambesons, dagues, ballestes, escuts, proteccions, armadures, etc, i explicaven a un públic molt interessat d'una manera molt didàctica que era cada peça i per que es feia servir.\nAcabat el torneig el príncep Alfons feu entrega al guanyador del tir amb arc i al campió de lluita amb espasa dels seus respectius trofeus i d'aquesta manera es dona totalment per a finalitzades les jornades medievals. Els recreacionistes tornarem a l'alberg per a dinar plegats, recollir els estris i acomiadar-nos de tots fins a una nova edició abans de tornar cadascú a casa seva.\nI aquest video de la tv local\nPublicat per ARCOFLIS a 18:38\nVILAFRANCA DEL PENEDÈS 2013 - II EXÈQUIES REIALS D...


dinastia dels Sayyid Maraixis de Mazanderan\n(S'ha redirigit des de: Marashis)\nMir-i Buzurg (en)\n1.2 Enfrontament amb Tamerlà\n1.3 Revolta d'Iskandar\n1.4 Restitució dels marashis\n1.5 Hereus d'Ali Sari\n1.6 Els maraixis sota els successors de Shah Rukh\n1.7 Els maraixis en temps de l'aq qoyunlu Uzun Hasan i successors\n1.8 Supressió i restabliment de la dinastia\n1.9 Els maraixis sota els safàvides\n1.10 Final de la dinastia\nLa dinastia fou fundada per Sayyid Kawam al-Din ibn al Sadik (o Ibn Abd Allah) al-Maraixi conegut com a Mir-i Buzurg (El Gran Emir), que es proclamava descendent de l'imam Ali Zayn al-Abidin; vivia a Dabu prop d'Amol. Va fer estudis religiosos i va entrar en contacte amb Izz al-Dun Sughandi, un dels tres xeics sufites influents del Khurasan deixeble de xeic Hasan Djuri, fundador dels Sarbardars del Khurasan. Va fundar una khankah a Dabu i va obtenir nombrosos seguidors. Llavors el control el Tabaristan i Mazanderan era objecte de disputa entre poders locals que havien emergit amb la decadència dels ilkhànides des de 1335; el 1349 els Kiya-i Čulab i els Kiya-i Djalal es van reconciliar i Fakhr al-Dawla Hasan, representant de la tercera nissaga bawàndida fou assassinat per un fill de Kiya Afrasiyab, sipahsalar epònim dels Kiya-i Čulab també anomenats Afrasiyàbides, que era cunyat de Fakhr al-Dawla) esmentat com a Muhammad, i Kiya Afrasiyab va aconseguir un control precari sobre Amol i el Mazanderan. Kiya Afrasiyab va intentar augmentar la seva popularitat esdevenint deixeble de Mir-i Burzurg a Dabu, que li va donar el lakab de Xeic, però no fou acceptat pels altres deixebles. Llavors Kiya Afrasiyab va ordenar detenir al sayyid, cosa que va provocar la revolta dels seus deixebles que el van alliberar. Kiya Afrasiyab va demanar ajut als Kiya-i Djalal però en debades, i fou derrotat per 300 dervixos rebels a Djalalakmar-parčin, prop de Dabu (760 de l'hègira equivalent a 1358/1359); els rebels eren manats per Kamal al-Din, fill de Sayyid Kawam al-Din al-Maraixi, i en la batalla va morir Afrasiyab i quatre dels seus fills; el cinquè fill, Muhammad, l'assassí de Fakhr al-Dawla, fou mort en combat pel malik de Rustamdar; un sisè, Sayd al-Din, va morir de kulandj (còlic); i va quedar només un fill, Iskandar-i xeic.\nDominant tot el Mazanderan, Mir-i Buzurg, que només es volia dedicar a la religió, va concedir el govern als seus fills. Com que el gran Abd Allah havia estat assassinat (de fet, com el seu pare, també havia renunciat a governar), el govern fou concedit al segon, Kamal-al-Din, amb seu a Sari, que va donar alguns governs als seus germans, especialment el germà Rida al-Din, que fou nomenat governador d'Amol i Xaraf al-Din, nometat governador del Karatughan. Els maraixis es van estendre cap a Sawadkuh i Firuzkuh, en mans encara dels bawàndides i en la conquesta de Firuzkuh van tenir l'aliança dels sayyids Malatis de Gilan. Després fou conquerit Rustamdar fins a Nati-rustak, en una campanya dirigida pel germà Fakhr al-Din (+1380/1381); la conquesta de Kudjur va donar als maraixis el control de tot el Mazanderan i Kamil al-Din va concedir a Fakhr el govern del Rustamdar, des d'on va anar dominant les fortaleses de la regió del Kudjur (o Kojur), del Kala-rustak i del Nur; va dominar Talikan i Lawasan i una part del Laridjan. Va arribar fins a Qazvín, que es disputaven els amirs de l'Azerbaidjan i de l'Iraq ajamita, però la va abandonar o perdre a la mort, per una malaltia, de Mir-i Buzurg el 1379, quan vivia retirat a Babul (Barfuruix-dih).\nFins llavors la seva figura havia unit als seus fills, i l'únic perill seriós el representava la dinastia de sayyids Murtadais d'Hazaradjarib a l'est dels seus territoris, fundada per Mir Imad al-Din, i a Astarabad per Amir Wali; aquest darrer va intentar fer assassinar a Kamal al-Din però aquest va passar a l'ofensiva i va conquerir Astarabad on va establir una guarnició. Al cap de pocs mesos Fakhr al-Din va dominar Qazvín i va percebre impostos a la ciutat, després va anar a Talikan i des d'allí va assaltar Alamut que va saquejar. Aquests fets van passar vers 1379/1380.\nEnfrontament amb TamerlàModifica\nKamal al-Din, per temor a una aliança de Mir Wali (expulsat d'Astarabad) amb Tamerlà, li havia restituit Astarabad (vers 1380) i el 1391 el Rustamdar fou retornat al baduspànida Malik Tus. Quan Tamerlà va conquerir Khurasan i Herat (1384), Iskandar-i Xeic, el darrer afrasiyàbida, (que havia lluitat al Khurasan) es va unir al gran conqueridor el qual per dues vegades va conquerir Astarabad (1384 i 1389) i la segona vegada li va donar el govern a Pirak Pasha (potser al haver mort el seu pare, el khan de Gurgan i Astarabad Lukman Padshah), amb el qual Kamal-al-Din tenia bona amistat. Kamal al-Din va enviar per tres vegades al seu fill Ghiyath al-Din amb regals per Tamerlà demanant protecció pels maraixis contra la venjança d'Iskandar, però com que els maraixis eren xiïtes i els caps militars de Tamerlà eren sunnites incloent Pirak a Astarabad (a l'est) i Malik Tus a Rustamdar (a l'oest) i tot i l'amistat de Pirak i Kamal al-Din, el governador va donar suport a Iskandar.\nGiyath al-Din fou retingut com a ostatge i Tamerlà va ordenar creuar el Mazanderan a la seva avantguarda. Kamal al-Din no estava disposat a deixar-lo creuar i va establir el seu campament a la llacuna Mahanasar on foren portats tots els tresors de la dinastia i les riqueses del Mazanderan (incloent-hi els béns dels comerciants, dels estrangers, dels notables, els arrabassats als čulabis, als djalalis, als sawadkuhis, etc.Quan s'acostaven les forces de Tamerlà, Kamal al-Din va sortir amb les seves forces i es va dirigir a Karatughan on els dos exèrcits van xocar el 24 de setembre de 1392; els maraixis van lluitar bé i van infringir greus pèrdues a l'enemic però finalment foren rebutjats per la superioritat numèrica dels tamerlànides i es van replegar a Mahanasar que fou assetjada durant dos mesos i sis dies. Kamal al-Din va enviar llavors uns ulemes a Tamerlà per demanar el aman i mercès a la mediació de Malik Tus, van poder abandonar la fortalesa el 2 d'agost de 1393 amb la vida salvada; però els habitants de Mahanasar que no eren sayyids foren executats. El botí de Tamerlà fou dels més grans de la història al que es va afegir el pillatge de totes les ciutats entre Mahanasar i Amol i a Sari. Els sayyids foren enviats a Khwarizm i a Transoxiana per via marítima (mar Càspia) i fluvial. Només tres sayyids van poder fugir a Gilan: Abd al-Muttalib ibn Rida al-Din, Abd al-Azim ibn Zayn al-Abidin i Izz al-Din Hasani Rikabi.\nEl govern d'Amol fou donat a Iskandar-i Xeic i el de Sari a Djamixid Karin Ghawri; però l'economia de la regió havia quedat molt damnada i no es va recuperar; Iskandar va fer destruir la tomba de Mir-i Buzurg a Amol, ciutat que va quedar mig despoblada en emigrar els habitants a Sari. Izz al-Din Rikabi va retornar del Gilan i fou perseguit i mort amb els seus cinc fills. Iskandar va servir a Tamerlà en les seves campanyes fins al 1400 quan era a l'Azerbaidjan i va retornar a Amol; llavors es va revoltar i va fortificar Firuzkuh que va confiar al seu fill Husayn Kiya. Ali i Ghiyath al-Din, fills de Kamal al-Din, servien a Tamerlà, i van restar amb aquest i van participar en la campanya contra Iskandar el 1402/1403; un fill d'Iskandar, Ali Kiya, que anava en ajut del seu parem fou capturat; Iskandar perseguit cap al bosc, va lluitar amb desesperació contra la tropa de perseguidors manats per Hazarasf Muhammad, però va morir en combat a ixuir-rud-duhazar i se li va tallar el cap, que fou mostrat als seus fills, Ali i Husayn Kiya; aquest darrer en veure el cap del seu pare va rendir Firuzkuh; els dos fills foren perdonats per Tamerlà. El govern d'Amol fou donat a Ali ibn Kamal-al Din (conegut després com a Ali Sari) i Ghiyath al-Din (com adjunt) als que va prometre l'alliberament dels sayyids al seu retorn a Transoxiana. Poc després moria a Sari Djanixid Karin Ghawri i el va succeir el seu fill ixams al-Din que va mantenir una hostilitat permanent contra Sayyid Ali Maraixi.\nRestitució dels marashisModifica\nQuan van arribar a Astarabad, on governava Pirak, no va creure en el permís concedit i va retenir als sayyids d'acord amb Xams al-Din Karin Ghawri. Llavors uns rebels dervixos van matar a aquest darrer i van informar a Ali ibn Kamal al-Din d'Amol de la seva intenció d'atacar Astarabad, però Pirak va alliberar als sayyids que rodejats per milers de partidaris van fer una entrada triomfal a Sari. Ali ibn Kamal al-Din, que havia governat Amol durant tres anys, fou rebut a Sari com a sobirà (fou conegut en endavant com Ali Sari) governant tot el Mazanderan (1406 a 1409/1410); els seus oncles Yahya i Xaraf al-Din van restar a Sari com a consellers, i Ghiyath al-Din va rebre el govern de Babul; els descendents de Rida al-Din volien que Amol fos per Abd al-Muttalib però Ali Sari va confiar aquest govern a Kawam al-Din II ibn Rida al-Din, que no obstant no devia complir a satisfacció doncs al cap d'un any fou substituït per Ali ibn Kawan al-Din (un dels fills de Mir-i Buzurg) conegut com a Ali Amoli que va governar amb justícia. Ghiyath al-Din va causar la discòrdia entre els dos Ali i el de Sari, que només tenia el suport del seu germà Nasir al-Din) fou derrotat per una coalició entre Rustamdar (Amir Izz al-Din) i Hazardajrib (el gendre d'Izz al-Din, Sayyid Murtada) i va haver de fugir a Astarabad; Nasir al-Din fou enviat a la cort de Xah Rukh a demanar empara.\nMurtada ibn Kamal al-Din, germà d'Ali Sari, fou proclamat sobirà a Sari. Xah Rukh el va convidar a deixar el govern i restablir a Ali, però es va mantenir un any fins que fou enderrocat per una revolta popular quan fou evident que li agradava massa el beure i Ali Sari va recuperar el poder (1411-1417). Ghiytah al-Din es va refugiar a Amol amb Ali Amoli i després a Rustamdar amb Malik Gayumarth, però finalment va tornar a Babul o Barfuruix-dih amb el seu fill Zayn al-Abidin. Llavors Ali sari va obtenir suport dels fills de Rida al-Din i va expulsar al seu oncle Ali Amoli d'Amol (Kawan al-Din II va recuperar el poder), i el derrotat es va refugiar a Rustamdar i finalment a Gilan sota protecció de Sayyid Rida Kiya. Ali Sari va enviar al seu germà Nasir al-Din amb els tributs, però després, amb l'excusa de l'agitació mantinguda per Ali Amoli durant dos anys, va deixar de pagar el tribut i va expulsar l'enviat de Xah Rukh, després de tallar-li la barba, cosa que era una ofensa molt greu; però per fortuna per a ell, l'expedició preparada per Xah Rukh contra Mazanderan, es va haver de desviar a Samarcanda, i d'altra banda amb la mediació de Nasir al-Din (que estava com a ostatge a la cort de Xah Rukh) el seu germà Murtada ibn Kamal al-Din va venir a la cort a presentar excuses a Xah Rukh (1413). Encara el 1413, estant Ali Sari malalt de gota, Ali Amoli va retornar del Gilan amb el suport de Malik Gayumarth de Rustamdar, acompanyat d'un contingent important, per expulsar a Kawam al-Din II d'Amol.\nUna vegada millor de salut, Ali Sari va fer un pacte amb Malik Gayumarth al que va cedir els territoris de Nama-rustak, Dayla-rustak i Tartiya-rustak a canvi de la seva aliança; l'acord fou segellat amb el matrimoni de Murtada ibn Ali amb la filla de Gayumarth i el matrimoni de la filla de Kawan al-Din II d'Amol amb Kawus ibn Gayumarth. Però tot i la manca d'ajut de Gayumarth, Ali Amoli, després d'un temps preparant forces al Tunukabun, va recuperar Amol.\nHereus d'Ali SariModifica\nAli Sari va designar hereu al seu fill Murtada, i el germà Nasir al-Din li va prometre defensar a aquest fill que fou rebutjat per Ghiyath al-Din. Mort Ali, Nasir al-Din va fer proclamar al seu nebot Murtada que va governar a Sari del 1417 al 1433. Nasir va aconseguir d'Ali Amoli un pacte pel qual aquest darrer es comprometia a obeir i a no revoltar-se, i va mantenir i reforçar l'aliança amb Malik Gayumarth; però quan Murtada fou major es va esforçar per eliminar a Ghiyath al-Din (els dos fills del qual tenia com a ostatges) i es va valer d'Iskandar Ruzafzun, un antic oficial de Ghiyath al que va nomenar senyor de territori (sipahsalar) conducte reprovada per Nasir al-Din que va deixar el servei de Murtada. Instigat per Iskandar, Murtada va fer perseguir a Nasir al-Din que passant per Čulaw, Sawadku i Damghan, va anar a Herat a la cort de Xah Rukh. Aquest li va concedir un exèrcit i el dret de recaptar i va retornar al Mazanderan. Murtada es va sotmetre i va poder conservar el govern i quan Nasir estava desprevingut les seves forces foren atacades per Murtada que va aconseguir la victòria amb el suport de Rustamdar. Nasir va fugir al Laridjan i a Nur, i finalment a Natil-rustak i es va instal·lar a la regió de Rudsar al Gilan. Llavors Murtada va expulsar a Ali Amoli d'Amol i va restaurar a Kawam al-Din II. Ali Amoli amb suport de Nasir al-Din, va provar de recuperar el seu govern però no ho va aconseguir i el 1421 Ali es va fixar a Tunukabun i Nasir a Rudsar. En aquest mateix any o al següent van fer un nou atac a Amol, en el qual Ali Amoli va ser ferit i va morir de la ferida. Nasir al-Din va viure mercès a la benevolència del senyor de Lahidjan, Sayyid Rida Kiya i quan aquest va morir el 1425/1426 el seu germà Sayyid Husayn Kiya, fins que va morir el 1433 al mateix any que Ghiyath al-Din va morir a la presó a Sari.\nA la mort de Kawan al-Din II d'Amol el govern va passar al seu fill Kamal al-Din que també va pagar de manera regular el tribut al govern de Sari però ixams al-Din Muhammad tenia cinc fills entre els quals dos favorits, Abd al-Karin i Kamal al-Din, pels quals volia algun govern i Bahram Ruzafzun, el seu sipahsalar, va suggerir que els descendents de Rida al-Din havien de ser exclosos del govern d'Amol. ixams al-Din Muhammad se'l va escoltar i va expulsar a Kamal al-Din d'Amol, govern que va donar a Abd al-Karim, però Kamal va recuperar la ciutat amb el suport de la gent de Tunukabun. ixams al-Din Muhammad va voler instal·lar llavors a Murtada, oncle de Kamal al-Din, però aquest fou posat en fuita per Kamal que va tenir el suport del fill de Nasir al-Din, Zahir al-Din. ixams al-Din Muhammad va fer aliança amb Amir Hinduka que governava a Astarabad i finalment amb el seu suport va poder expulsar a Kamal i Zahir al-Din d'Amol; els derrotats es van refugiar amb Malik Gayumarth al Rustamdar. Zahir al-Din va lluitar llavors sol contra Xams al-Din Muhammad però fou derrotat i va haver de fugir al Rustamdar i finalment a Gilan. Mentre Kamal al-Din va recuperar Amol en un cop de mà, i va conservar aquest govern fins a la seva mort (1445/1446). El seu oncle Murtada, refugiat a Rustamdar, considerat un home just i molt religiós, fou instal·lat finalment a Amol per petició dels seus habitants i dels dervixos.\nEls maraixis sota els successors de Shah RukhModifica\nMort Xah Rukh el 1447, el timúrida Abu l-Kasim Babur ibn Baysunkur va iniciar conquestes al Khurasan i va lluitar amb Xams al-Din Muhammad pel control de Mazanderan. Encara que va aconseguir alguns triomfs que van causar moltes pèrdues a Abu l-Kasim Babur, Xams al-Din Muhammad va haver de pactar i va donar una filla en matrimoni al timúrida, però la pau no fou duradora i la lluita es va reprendre i finalment Xams al-Din Muhammad fou mort (1452) per un dels seus oficials secretament subornat per Abu l-Kasim Babur que mentre, per la mort del seu germà Muhammad ibn Baysunkur (o Baysunghur) dominava el Khurasan. El fill de Xams al-Din Muhammad, Abd al-Karim, va quedar com a ostatge a la cort d'Herat i el seu fill Abd Allah fou proclamat sobirà de manera provisional però al cap d'un mes es va presentar Abd al-Karim I que fou proclamat a Sari i reconegut al Mazanderan (1452-1459/1460).\nEl mateix 1452 o el 1453 va morir Murtada d'Amol i el va succeir el seu fill Xams al-Din, aficionat a la beguda i incapaç; Abu l-Kasim Babur va haver d'enviar un exèrcit per cobrar l'impost a Abd al-Karim I que tenia dificultats amb les famílies rivals de sipahsalars (els gran posseïdors de terra en feu), en especial els sayyids Babulkani (primer Aziz i després ixams al-Din) a l'est de Sari, i Bahram ibn Iskandar Ruzafzun a l'oest de Sari; aquest darrer fou assassinat per instigació d'ixams al-Din Babulkani i el va succeir el seu germà Ali ibn Iskandar Ruzafzun. Com que el govern d'Amol per Xams al-Din no era satisfactori, Abd al-Karim I el va deposar i el va concedir a Asad Allah ibn Hasan ibn Rida al-Din.\nA la mort d'Abu l-Kasim Babur ibn Baysunghur el 1457, Sultan Ibrahim i Mahmud es van disputar el Mazanderan, i després d'una lluita el primer es va imposar. Abd al-Karim I i els notables de la regió, pressionats per la tirania d'Amir Baba Hasan, governador timúrida d'Astarabad, van cridar a Djahan Xah emir dels qara qoyunlu. Abu Said ben Muhammad ben Miranxah ben Timur de Transoxiana es va apoderar del Khurasan (1359) i per dues vegades prengué el control del Mazanderan que va concedir com a suyürghal al seu fill Mahmud.\nEls maraixis en temps de l'aq qoyunlu Uzun Hasan i successorsModifica\nLlavors va ajudar al seu oncle Ibrahim ibn Murtada ibn Hasan ibn Rida al-Din a expulsar al seu oncle Asad Allah d'Amol, però després d'haver-ho aconseguit, el va reinstal·lar al cap de poc a petició de Malik Djahangir ibn Kawus Paduspani, el ixpahbadh baduspànida. Mentre governava Zayn al-Abidin, Abd al-Karim II (III) s'esperava al Gilan per retornar al poder, sota protecció de Kar Kiya Muhammad fins a 1474 i després va anar a reunir-se a Uzun Hasan a Kum.\nAbd al-Karim II (III) va fugir a Amol, on va reagrupar als seus partidaris, amb els quals va marxar a Sari que va ocupar, assolint el govern de Mazanderan, però altre cop fou una conquesta temporal perquè Zayn al-Abidin no va tardar a recuperar la capital i Abd al-Karim es va refugiar a Lahidjan sota protecció de Sayyid Muhammad i després del seu fill Ali Kiya ibn Muhammad que li va concedir un exèrcit considerable manat per Zahir al-Din Maraixi amb el qual va retornar al Mazanderan.\nSupressió i restabliment de la dinastiaModifica\nAbd al-Karim II (III) fou enviat a Tabriz i Ali Kiya va haver de pagar una forta indemnització de guerra. Mazanderan fou declarat annexionat (1488) però el control dels aq qoyunlu no fou efectiu i l'exèrcit de Gilan apareix en el control de Sari pocs anys després. Vers el 1492/1493 ixams al-Din recuperava Sari mercès al seu sipahsalar Aka o Agha Rustam Ruzafzun que va capturar a 12 sardars de l'exèrcit de Gilan; al no voler restituir als presoners Ali Kiya va anar amb un exèrcit des de Gilan (1493/1494) i se li van unir forces de Tunukabun, Rustamdar i Firuzkuh; al Tunukabun aquestes forces es van unir a més a més amb un exèrcit enviat des d'Astarabad per Badi al-Zaman Mirza; tot i algunes victòries al començament, el millor domini del terreny pels maraixis els va permetre controlar la situació i l'exèrcit de Gilan i els seus aliats es van haver de retirar pactant que ixams al-Din restaria en poder de Sari i Amol, i Barfuruix-dih en mans d'Abd al-Karim II (III).\nA la mort d'ixams al-Din el 1499/1500 el sipahsalar Agha Rustam, governador de Sawadkuh, va proclamar com a successor al fill del difunt, Kamal a-Din III (1499/1500-1502/1503). El seu cosí Abd al-Karim II (III) amb l'exèrcit de Gilan va intentar altre cop recuperar el poder però fou derrotat per Agha Rustam Ruzafzun va fugir a Herat i allí es va aliar al timúrida Sultan Husayin Baykara ibn Mansur i diverses vegades va provar de tornar amb l'exèrcit de Khurasan, i finalment Agha Rustam va accedir a deixar-li la meitat dels ingressos d'Amol i després d'eliminar a Kamal al-Din va controlar la situació completament (1503).\nEls maraixis sota els safàvidesModifica\nSultan Murad va morir el 1576/1577 i va deixar el govern parcial del Mazanderan al seu fill Mirza Khan Mahmud amb el nom de Sultan Mahmud. Dos fills d'Abd Allah i una filla es van refugiar a la cort de Tahmasp i el xa va casar la filla anomenada Khayr al-Nise Begum (Mahd-i Ulya) amb el príncep hereu Muhammad Khudabanda. A la mort de Sultan Murad el 1576/1577 el fill de Muhammad Khudabanda i Khayr al-Nise Begum, de nom Hasan Mirza, va rebre la meitat del Mazanderan. A la mort de Tahmasp I el 1576, tot el Mazanderan va retornar a Mirza Khan mercès als esforços d'ixams al-Din Div; però Khayr al-Nise Begum (Mahd-i Ulya), com a venjança per la mort del seu pare Abd Allah, va assassinar a Mirza Khan i va fer proclamar al seu oncle Mir Ali Khan ibn Sultan Mahmud que havia lluitat contra Mirza Khan, però que va morir poc després. En l'anarquia que va seguir Khayr al-Nise Begum (Mahd-i Ulya) fou assassinada i dos potentats locals es van disputar el Mazanderan: Sayyid Muzaffar Murtada del Hazardjarib (que va morir el 1596/1597) i Alvand Div, però els descendents de les branques dels maraixis seguien la lluita pel poder sent els principals Mir Husayn Khan, cosí de Mir Ali Khan, i Mir Sultan Murad II ibn Mirza Khan Mahmud.\nEl 1596 el xa Abbas el Gran va reclamar els seus drets hereditaris com a net (per la seva mare) de Sayyid Abd Allah i va incorporar el Mazanderan al domini de la corona. Sayyid Maraixi Murtada, Alvan Div i un tercer potentat de nom Malik Bahman Laridjani, que tenien el poder efectiu, foren derrotats pel general safàvida Farhad Khan Karamalu.\n↑ Abd Allah apareix com el seu avi a les fonts safàvides i a la genealogia d'Abbas Xayan, però com a pare a la de Zahir al-Din Maraixi\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Maraixi&oldid=27849902»\nDarrera modificació: 23 jul 2021 a les 19:31\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 23 jul 2021 a les 19:31.


Pans de pessic: Primavera d'estiu\nDiuen que els nostres besavis encara es referien a la primavera com a primavera d'estiu i a la tardor com a primavera d'hivern. Un bell poema de Joan Salvat-Papasseit (que podria ser un dels nostres rebesavis) ens recorda que també era una de les maneres de la poesia per a referir-se a aquestes èpoques de l'any.\nComença ara la primavera que apunta cap a l'estiu i ja fa més d'una setmana que les oronetes ocupen el tros de cel que va de la cotorra del mercat fins al pardalot de Sant Joan. Els nostres rebesavis, però, sabien també que una oroneta no fa estiu i que cal no confiar-se: que tornarà el fred i el vent i la pluja i fins i tot la neu, que el curs no s'ha acabat, que l'aigua de la mar encara està freda i que les gelateries tardaran unes setmanes a oferir la seua carta completa.\nAmb tot, agraïsc aquesta primera temptativa de primavera, entre altres coses perquè ens ha regalat la primera imatge del meu país com voldria recordar-lo si algun dia me n'he d'anar: el cel blau immens damunt d'un tapís verd, ordenat i inacabable. S'assaja la primavera: tornen la llum i les oronetes i, pels carrers de València, els dies festius, comencen a veure's els carrets de l'orxata.\nPublicat per gon�al a 13:09\nMolt bona aquesta imatge de primavera sugerent...\nV (segona part)\nV (primera part)


I Isidre Vicens? « Argelaguer Vall del Llierca\n« Referències a campanes i campanars\nSandra Lejarza y Bizkarra unen sus especialidades en un bocado Km.0 »\nPosted by lejarza en 20 febrero, 2016\nLa Fundació Llibreria Les Voltes de Girona s’ha afanyat a demanar que el passeig General Mendoza de la ciutat sigui rebatejat amb el nom de Muriel Casals, la diputada de Junts pel Sí morta fa pocs dies.\nPerò no he llegit que aquesta entitat -ni cap altra, per cert-, hagi actuat amb la mateixa celeritat per reclamar un passeig -ni un simple carrer- per a l’artista gironí Isidre Vicens, mort també recentment.\nÉs que té més mèrits Muriel Casals que Isidre Vicens perquè se li dediqui el passeig?\nHa fet més per Girona i els gironins?\nO és que el que guia la proposta és el partidisme polític més descarat i oportunista?\nThis entry was posted on 20 febrero, 2016 a 9:37\tand is filed under Uncategorized. You can follow any responses to this entry through the RSS 2.0 feed. You can leave a response, o trackback from your own site.\n2 comentarios to “I Isidre Vicens?”\n23 febrero, 2016 a 9:08\nEstic totalment d’acord punt per punt amb el que escriu en Carles Sánchez , en les «Cartes» d’aquest passat dissabte dia 20, referent al pintor Isidre Vicens, traspassat fa poc més d’un mes i arran que ara i de manera urgent es demana un passeig o carrer per a Muriel Casals, que no dubto que no sigui mereixedora de tal honor.\nPerò hi ha gent nostra, de casa, de Girona, com l’Isidre.\nEll va ésser etern defensor de la causa catalana, va lluitar a favor de la república i en el front de Terol va perdre quasi tots els seus companys en una emboscada i va patir repressió i va estar empresonat quasi dos anys, com diu Daniel Bonaventura… I jo afegeixo que a més ell fou un gran artista pintor, que va plasmar el cor i la vida de la Girona més profunda, i fou un mestre tot ensenyant art a tants i tants alumnes quasi sempre de manera altruista.\nJo a finals de desembre passat vaig escriure una carta en aquesta mateixa secció on el titular era: «El pintor Isidre Vicens… Per a quan el seu homenatge?». I vaig dir:?«L’Isidre té 97 anys, què espereu?»… Tristament, morí al cap de tres setmanes.\n23 febrero, 2016 a 9:09\nSembla una broma macabra: un grup de gironins demana posar el nom de Muriel Casals a un dels pocs carrers de la ciutat amb carril bici, l’actual passeig General Mendoza. M’agrada l’humor negre, però posats a fer acudits sobre la mort de la diputada, es podria buscar una alternativa igualment ciclista que no suposés expulsar del mapa ciutadà el general Mendoza.\nSeria la seva segona humiliació a mans dels gironins. Mendoza era governador militar de Girona el 1808, però la burgesia i els gremis el trobaven massa «afrancesat», ja que rebutjava enfrontar-se a les tropes napoleòniques. No és que els gironins burgesos fossin patriotes, no els ha mogut cap pàtria ni abans ni ara. És que els francesos duien idees revolucionàries, i la Girona profunda considerava -com ara- l’antic règim millor per als seus interessos, no fos que pobres i desgraciats creguessin que tenien drets. Van forçar la substitució de Mendoza, que els volia evitar penúries, per Álvarez de Castro, defensor de l’Espanya anacrònica que convertiria Girona en una fossa comuna. La Girona profunda fa 200 anys que s’aferra a les tradicions, el 1808 amb «vivan las caenas» i avui amb «visca les campanes», el cas és ser retrògrads.\nIgnoro els actius de Muriel Casals per merèixer un carrer. Girona dedicarà un carrer a cada diputat que passi a millor vida? O només als de JxSí i la CUP perquè els altres no són catalans? En són mereixedors solament els que morin en accident de trànsit? Reduïm-ho més, que no anem sobrats de carrers: només els diputats que morin atropellats per ciclistes tindran carrer? Cal aclarir-ho abans no ens caiguin més morts a sobre i s’acumulin peticions.\nMentrestant deixin-me un general afrancesat abans que una senyora que va publicar a Twitter que Presidentmàs representava «l’aspiració de las classes populars de convertir-se en classe mitjana culta, lliure, desperta i feliç». Les classes populars, al cap i a la fi usuàries dels carrers, preferim un militar decimonònic però progressista a una diputada 2.0 però classista i carca.


Duplex Girona - Casa en venda en La Talaia per 900.000 € - 001447\nCasa en venda a La Talaia\nLa Talaia (Rupià)\nREF.: 001447 900.000 €\nContacta ara 972208698\nAdreça Calle Camí Taialà\nZona La Talaia\nEmissions 72 Kg CO2/m2 any\nDescripció Fantàstica casa construïda a un terreny de 6.000 m² dedicats als cultiu tradicional d´aquesta zona, la\nvinya, l´olivar i la horta. Fa gairebé cinquanta anys que els cultius que s´hi practiquen son ecològics. Disposa de pou entubat, instal•lacions de reg fixes i un gran dipòsit per a regar l´horta que també es fa servir com a piscina, diversos arbres fruiters, i una feixa de bosc mediterrani.\nLa casa s´assenta sobre un bon terreny seguint la seva topografia de manera que la comunicació amb el jardí és a peu pla des de qualsevol punt de l´habitatge. Tot i tenir dues plantes es pot dir que totes dues son planta baixa. Es distribueix en 5 DORMITORIS dobles, 1 d´elles suite, 4 banys i una àmplia estança amb cuina, menjador, i sala d´estar, amb sortida a pèrgola. Bona orientació, MOLT LLUMINOSA. Hi ha també un gran local destinat a garatge, rebost i bodega. Disposa de calefacció central de gas, i llar de foc.\nCalle Camí Taialà


Dos caçadors troben el cadàver d'un home a Tarragona\nLa Guàrdia Civil ha atribuït a causes naturals la mort d'un home que va ser localitzat en avançat estat de descomposició en una caseta rural de Cabra del Camp, a l'Alt Camp. Dos caçadors van localitzar el cos el dia de Sant Esteve al lloc on habitualment guarden les eines, situat prop de la C-37, al terme municipal de Cabra del Camp. El cos no presentava senyals de violència, estava en avançat estat de descomposició i portava roba d'estiu.\n29/12/2007 - 13.21 Actualitzat 29/12/2007 - 20.16\nL'autòpsia ha determinat que les circumstàncies de la mort de l'home són naturals. El cadàver l'han trobat dos caçadors en una caseta del camp.\nEncara caldrà identificar la víctima, ja que no portava documentació. Fonts de la Guàrdia Civil han assegurat que intentaran comparar l'ADN de l'home i les seves empremtes dactilars amb les denúncies de persones desaparegudes en els últims mesos a les comarques de Tarragona, ja que pot ser que fes força temps que estava desaparegut a causa de l'avançat estat de descomposició que presentava el cos.


Taller d'experiències d'emprenedors socials (3 de 4)\nDescription: Autor: Contreras, Raul. Data: 2013; Resumen:III Trobades d'Innovació Educativa en l'Economia Social; El Presidente de Nittua, explica la seua experiència com a emprenedor social. Producció: SFPIE (www.uv.es/sfpie) VLC-Campus.\nLabels: economia social, nittua, institucions, assessoria, asesoría, IUDESCOOP, innovacion educativa, emprenedoria, universitat valencia, cooperativa, portal d'ocupació, finançament, socialnest, ecosoco