Redacció - Badalona - 6/6/2019\n«L’autoexploració, una obligació. No t’hi juguis la pell, tots contra el melanoma», títol de la sessió de juny de l’Aula de salut de l’Hospital Municipal de Badalona\nLa sala d'actes de l'Hospital Municipal acollirà el dimecres, 19 de juny, a les 18.30 hores, la xerrada "L’autoexploració, una obligació. No t’hi juguis la pell, tots contra el melanoma", que anirà a càrrec de la dermatòloga i adjunta a la Direcció Assistencial de Badalona Serveis Assistencials (BSA), Mercedes Gómez.\nPartint que el sol aporta molts beneficis per a la nostra salut, també aprendrem les mesures de prevenció per protegir la nostra pell, és a dir, la fotoprotecció necessària especialment pel lloc on vivim. Què vol dir factor 50 o si hi ha protecció més enllà de la crema fotoprotectora seran interrogants que descobrirem durant la sessió. El segon pilar que dóna títol a la xerrada aborda el tema de la vigilància. Amb el mateix objectiu de promoure l’autonomia de les persones i la responsabilització, explicarem de manera pràctica com fer l’autoexploració. Recordem que el melanoma és un dels càncers amb millor pronòstic si es diagnostica precoçment. La xerrada combinarà teoria i pràctica i sorprendrà amb un obsequi que permetrà els assistents aplicar els coneixements després de la sessió.\nL’Aula de Salut és una de les accions previstes dins la campanya No t’hi juguis la pell, tots contra el melanoma que està duent a terme BSA aquest any i especialment durant aquests mesos. El Dia Europeu de la Prevenció del Càncer de Pell, que se celebra el 13 de juny, donarà el tret de sortida a un ventall d'iniciatives que es concentraran durant la setmana del 17 de juny. La campanya és fruit d’un estudi sobre el càncer a Badalona, els resultats del qual es van fer públics durant l’estiu de 2018 i convidaven a potenciar la prevenció del melanoma. BSA amb la seva vocació pública i de servei vol assolir d’aquesta manera el compromís de fer transferència real i contribuir a revertir aquesta tendència seguint el programa «Badalona, cap a una ciutat saludable».\nInscripcions Aula Salut\nLes persones que desitgin assistir a l'acte, que forma part del cicle de conferències "Aula de salut. Aprenem de la mà de l'especialista", ja s'hi poden inscriure. Com sabeu les xerrades d'Aula de salut estan obertes a totes les persones que hi estiguin interessades, encara que el nombre d'assistents està limitat a l'aforament de la sala. La inscripció es pot fer mitjançant el telèfon 93 464 83 89 -de dilluns a divendres laborables de 9 a 13 hores- i l'adreça de correu electrònic bsa@bsa.cat. Des de l’estrena de la pàgina web (el 27 de maig passat), també podeu fer les inscripcions online, a l’apartat l’agenda de salut.


Martí Xavier March i Cerdà - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nMartí Xavier March i Cerdà (Pollença, 1954) és llicenciat i doctor en ciències de l'educació per la Universitat de Barcelona. És catedràtic d'universitat de sociologia de l'educació i pedagogia social de la Universitat de les Illes Balears. Actualment és Conseller d'Educació i Universitat del Govern de les Illes Balears.\n13 de juny de 2015 – 2 de juliol de 2015\nJaume Garau Salas →\n15è Conseller d'Educació i Universitat\n3 de juliol de 2015 – en el càrrec\nGovern de les Illes Balears (2015–)\nUniversitat de les Illes Balears (2007–2011)\nPartit Socialista (Independent)\nHa estat director del Departament de Ciències de l'Educació i del Departament de Pedagogia i Didàctiques Específiques de la UIB.\nFormà part de l'equip de treball de la Conselleria d'Educació i Cultura durant el primer Pacte de Progrés (1999-2003). Ocupà el càrrec de Director general d'Universitat del Govern de les Illes Balears.\nActualment exerceix la vicepresidència de la Societat Iberoamericana de Pedagogia Social.\nEntre els anys 2007 i 2011, ha estat vicerector primer de Planificació i Coordinació Universitària de la UIB.\nHa estat membre del Consell Escolar de les Illes Balears, director de l'Anuari de l'Educació de les Illes Balears, i és coordinador del Grup de Formació i Educació Educativa i Social (GIFES) de la UIB.\nEl juliol de 2015 va ser nomenat conseller d'Educació i Universitat per la presidenta del Govern de les Illes Balears, Francina Armengol.\n↑ «Currículum web del Govern de les Illes Balears», 07-04-2015. [Consulta: 7 abril 2015].\n↑ «Com s'estructura la nova conselleria d'educació?». DBalears, 07-04-2015. [Consulta: 7 abril 2015].\nNúria Riera Martos Conseller d'Educació\n3 de juliol de 2015 - Succeït per:\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Martí_Xavier_March_i_Cerdà&oldid=29961984»\nDarrera modificació: 12 abr 2022 a les 10:29\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 12 abr 2022 a les 10:29.


Testaccio Roma Style Apartment Roma Itàlia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVia Luca della Robbia 80 - Testaccio, Colosseum i Foro Romano, Roma, Itàlia, 00153 - Veure al mapa\nMés informació sobre Testaccio Roma Style Apartment\nBen situat a la els paisatges, la cultura, els restaurants area de Roma ciutat, Testaccio Roma Style Apartment us proporcionarà el millor lloc per a un merescut descans. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nEl Testaccio Roma Style Apartment, s'esforça al màxim per tal que els seus hostes es tribin còmodes. Per tal d'assolir això, l'hotel compta amb els millors serveis i instal.lacions. Aquest hotel ofereix nombroses instal.lacions en el lloc per satisfer el més exigent dels clients.\nGaudiu de les comoditats d'alta gama com ara calefacció, llits extrallargs (> 2 metres), aparell de televisió LCD/pantalla de plasma, cuina americana, nevera per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Si buscau un allotjament còmode i adequat a Roma, faci de Testaccio Roma Style Apartment la vostra llar.\nTots els tipus de viatgers (76) Parelles (29) Viatgers en solitari (5) Famílies amb infants petits (19) Famílies amb infants grans (11) Grups (12)


La Fundació Pere Tarrés ha concedit 9.946 beques per a colònies i casals d’estiu per a 4.032 infants en risc social | Catalunya Religió\nLa Fundació Pere Tarrés ha concedit 9.946 beques per a colònies i casals d’estiu per a 4.032 infants en risc social\nPer Catalunya Religió. Ds, 17/09/2016\n(Fundació Pere Tarrés) Aquest estiu, 4.036 infants en situació de vulnerabilitat social han tingut l’oportunitat de poder participar en 9.946 activitats de colònies i casals d’estiu becats per la Fundació Pere Tarrés gràcies a la campanya “Ajuda’ls a créixer”. Donar aquesta oportunitat als nens i nenes de famílies amb dificultats socioeconòmiques aquest estiu ha estat possible gràcies al suport de la Generalitat de Catalunya, l’Ajuntament de Barcelona, la Diputació de Barcelona, la Diputació de Tarragona, el 0,7% de l’IRPF per “altres finalitats socials”, l’Obra Social de La Caixa, i la col·laboració de diverses organitzacions, empreses i particulars. En total, la Fundació Pere Tarrés ha destinat 1.120.748,27€ a aquests ajuts.\nEns els darrers cinc anys, la Fundació Pere Tarrés ha hagut d’incrementar un 141% el nombre d’ajuts atorgats a les famílies amb necessitat. Malgrat aquest augment, ha aconseguit atendre totes les sol·licituds rebudes. Per concedir les beques, la Fundació realitza un rigorós procediment per analitzar la situació socioeconòmica de cada nen o nena, i assignar-li l’activitat d’educació en el lleure més adient.\nAmb aquesta campanya, la Fundació Pere Tarrés pretén que cap infant es quedi sense colònies ni casals d’estiu a causa de les dificultats socioeconòmiques de les seves famílies i així garantir l’accés a l’educació en el lleure de tots els nens i nens. De fet, per a molts d’aquests infants, aquests dies de colònies i casals suposen un trencament amb la seva realitat quotidiana. Poder jugar amb altres infants i joves de la seva mateixa edat, en un entorn educatiu, amb monitors i monitores pendents d’ells i que esdevenen el seu referent és una experiència que tant els mateixos infants i joves com les famílies destaquen essencial per al seu creixement com a persones.\nAquest estiu, la Fundació Pere Tarrés ha incrementat els seus esforços per oferir colònies i casals d’estiu becats durant el mes d’agost, moment en què la situació dels infants en situació de pobresa s’agreuja perquè disminueix la xarxa d’assistència social i els recursos.\nJunt amb serveis socials\nDe fet, conscients de la importància que té treballar en xarxa amb altres entitats i els serveis socials per aconseguir el benestar dels més petits, la Fundació Pere Tarrés ha tornat a buscar la col·laboració dels serveis socials municipals d’ajuntaments on la Fundació Pere Tarrés porta projectes socials i educatius per infància en situació vulnerable. D’aquesta manera, s’han becat colònies i casals per infants atesos a serveis socials de les ciutats de Barcelona, Tarragona, Granollers, Montcada i Reixac, Premià de Mar, Sabadell, Valls. La Riera de Gaià i El Vendrell.\nA més, per segon any consecutiu la Fundació Pere Tarrés ha donat suport a adolescents i joves per participar en la Transpirenàica Social i Solidària, amb la voluntat d’adaptar les activitats a les inquietuds i necessitats de la seva edat. Es tracta d’una iniciativa d’inclusió i transformació social en què adolescents en situació de vulnerabilitat social realitzen una travessa en un entorn positiu i sense barreres socials, com són els Pirineus.\nAquests 4.036 infants són part dels més 20.000 nens i nenes que aquest estiu han participat en les colònies i casals de la Fundació Pere Tarrés, l’entitat d’educació en el lleure més gran de Catalunya amb gairebé de 200 centres d’esplai.\nI un cop finalitzades les colònies i casals d’estiu, la campanya solidària “Ajuda’ls a créixer” de la Fundació Pere Tarrés continua treballant per facilitar la igualtat d’oportunitats dels infants en el seu accés a l’educació en el lleure durant el curs escolar.\ncompromís, educació en el lleure, lleure educatiu, vacances, colònies, casals, campaments, rutes, estiu, beques, balanç, Acció Social, Educació, Bones notícies, Fundació Pere Tarrés


La Generalitat treballa en una quarta modalitat de Batxillerat més flexible\nActualitzat 03/02/2021 17:29 CET\nLa Conselleria d'Educació de la Generalitat treballa en una nova modalitat de Batxillerat més flexible, que se sumarà a les tres existents --cientificotècnic, artístic i d'humanitats i ciències socials--, en un decret que vol que estigui a punt el 2022, han informat a Europa Press fonts del departament.\nEn unes declaracions a TV3 que ha recollit Europa Press, la directora general de Currículum i Personalització de la Generalitat, Maite Aymerich, ha assenyalat que aquest "Batxillerat general permetrà cursar matèries de diverses modalitats" i definir-se durant l'etapa.\nAymerich ha assenyalat que la intenció del departament és que el decret estigui a punt la primavera del 2022, entri en vigor el curs 2022-2023 i es pugui aplicar en les proves d'accés a la universitat el curs 2023-2024.\nEl departament ha assenyalat que un dels objectius d'aquest nou decret de Batxillerat és adaptar-se a l'àmbit competencial, com s'ha fet en els decrets de les etapes de Primària i ESO, ha informat TV3.\nEl currículum de Batxillerat actual és del 2008 i amb la llei orgànica de modificació de la llei orgànica d'educació (LOMLOE), més coneguda com llei Celaá, s'obre la possibilitat de modificar-lo.


La CASS es prepara per quan hagi d'usar el fons per pagar pensions\nS’està treballant en una doble estratègia de gestió dels diners per garantir la liquiditat d’una part quan\nes faci necessari utilitzar les reserves\nJordi Cinca durant la compareixença al Consell General.\nActualitzada 08/05/2021 a les 12:06\n“Estem a les portes que els ingressos per cotitzacions no siguin suficients i haurem d’usar el propi fons per complementar les pensions”, va advertir ahir el president de la comissió gestora del fons de pensions, Jordi Cinca, durant la compareixença al Consell per presentar el resultat de l’exercici del 2020. Un moment que el darrer estudi actuarial situa d’aquí a tres anys, el 2024, tot i que Cinca va insistir que “l’important no és l’any, és la tendència inequívoca” cap a aquest horitzó de necessitar els estalvis de la caixa (que a 31 de desembre de l’any passat eren de 1.462 milions d’euros) per pagar les prestacions. Cinca ho va fer palès per insistir que “cada vegada hi som més a prop” i, per tant, “és més urgent” abordar una reforma que garanteixi el sistema. Però també va anunciar que davant de la proximitat d’aquest canvi de tendència, els responsables de gestió del fons estan abordant canvis que consistiran en una doble estratègia amb els diners. Per a una part del fons, la que es pugui necessitar en el més breu termini, es planteja una estratègia més conservadora, que garanteixi aquesta liquiditat. L’altra es tractaria sota la premissa que no caldrà fer-ne ús fins a mitjà o llarg termini. Els canvis els ha de validar el consell d’administració.\nSobre les accions a emprendre, Cinca va apuntar que no hi ha una recepta única. I ho va exemplificar amb l’impacte que tindrien mesures que s’han posat sobre la taula: un increment de la cotització de sis punts en sis anys, del 12% actual a un 18%, representaria allargar la vida al fons cinc anys, i ampliar l’edat de jubilació dels 65 als 67, quatre anys. La combinació d’aquestes mesures amb d’altres com aplicar el coeficient reductor a tots els punts adquirits suposarien onze anys de marge.\nEl treball encetat\nCinca va manifestar que l’arrel del problema és que pràcticament no s’ha tocat el plantejament del sistema, que es va crear fa 53 anys, i planificat amb una àmplia base de cotitzants que compensés amb escreix els jubilats. Ara l’escenari és ben diferent i Cinca, a títol personal, va apuntar una reforma profunda cap a un model mixt que combini una part de capitalització (el cotitzant recupera els diners que ha anat posant) i un altre que respecti la filosofia de sistema públic de manera que els que han tingut salaris més alts i han cotitzat més acabarien percebent menys per afavorir els que han cobrat i cotitzat menys. A més, va demanar un debat assossegat i fent pedagogia a la població.\nAl seu torn, el ministre de Finances, Eric Jover, va admetre que “és ineludible” que les cotitzacions a la CASS s’hagin d’incrementar a “mitjà termini”. El ministre va assegurar que “som conscients del problema” i que el compromís del Govern és trobar les solucions”, recordant també la iniciativa dels grups de la majoria per abordar la reforma.\nFONT ALERTA DEL DÈFICIT SANITARI\nHa estat un any marcat per la Covid en l’àmbit sanitari, de manera que s’han frenat algunes despeses però el virus n’ha fet disparar d’altres. El resultat és que el dèficit sanitari ha estat de 38,5 milions, una situació recurrent els últims anys sobre la qual va tornar a alertar el president de la CASS, Albert Font, que va protagonitzar l’altra part de la compareixença legislativa. Tot deixant clar que el 2020 té unes connotacions diferents per la pandèmia, Font sí que va tornar a alertar que si bé és cert que l’envelliment de la població afecta sobre un major ús dels recursos sanitaris, no se li pot atribuir tota la culpa del dèficit. Amb cautela perquè hi ha el factor pandèmia, el president de la CASS va alertar del creixement d’actes mèdics en l’àmbit de la medicina general i en el fet que han crescut les analítiques o d’altres proves reemborsades.\n#31 Juan Antonio del Pino Corredera\nCuan es el costo real Dels carrecs de aquesta entitat que paguem tan traballadors com empresaris?\nI cuan está tot tan informatizat, es necesita tan personal?\nEl llop de Padern va dir..A mi el que mes em preocupa és la persona que està al capdavant d'això. El Cinca no és fiable\nGens fiable ! Hi ha dubtes i queden pendents actuacions dubtoses ! No hi ha fum sense foc !! Jo, no tinc confiança en ell ! Em fixo molt en la mirada ! La seva no és neta ! Quan era ministre, vaig veure comportaments que no eren dignes del càrrec que ocupava ! Doncs, tinc dubtes !!!!!!\n#29 El llop de Padern\nA mi el que mes em preocupa és la persona que està al capdavant d'això. El Cinca no és fiable\nPues si a mi me abonasen todo lo que he cotizado entregaba hasta la residencia y me comprometía a no acercarme a menos de 300 km de Andorra\nMi madre cotizó 41 años para morirse cuando le faltaban 7 meses para jubilarse y mi padre parecido\nLa cass y sus normas podrían desaparecer\nPregunta retòrica va dir..Perquè paguem a la Cass si no tenim garanties de percebre la jubilació?\nLa pregunta es equivocada:\nNo paguem, ens obliguen a pagar a la CASS. Jo no vull pagar ja que sé que és un pou sense fons\nRESUM PER TOTHOM -EL POBLEMA SON LAS PENSIONS DELS CIUTADANTS DE 1@ ,QUE SON ELS QUE LA PADRINA ELS COTISAVA LA CLASE-C-, LA RESTA SON PENSIONS MOLT MINSAS, PER AIXO ARA LAS CLASES POLITICAS VAN TAN "ASBUJARADAS".\nEl primer que heu de fer és fer un inventari de les inversions fora d'Andorra, si estan ben fetes, si hi ha beneficis o pèrdues, qui les faci i si donen o donen negatius que el govern d'Andorra pagarà per dues raons, la primera perquè obliga els treballadors a descomptar dels seus salaris i després perquè els salaris dels que treballen a la CASS estan avalats per aquest i pels governs anteriors......\nQuina credibilitat te Cinca? És com posar a un gat a la cura d'uns ratolins.\n#23 Pregunta retòrica\nPerquè paguem a la Cass si no tenim garanties de percebre la jubilació?\nA més de fer accions com pujar l'edat de cotització, pujar els mesos per a tornar capitals de jubilació, pujar a 15 anys per a cobrar una pensió i limitar el màxim de pensió a 2'5 vegades el salari mínim com les d'invalidesa entre d'altres; potser es pot fer un pool d'entitats i societats públiques per a que els beneficis d'unes vagin a suportar el déficit d'altres, és a dir, que els beneficis de Feda i Andorra Telecom (com societats úniques i públiques), ajudin a paliar el tema de pensions de la Cass. I si de cas, aquest increment de cotització extra que es demana que sigui voluntari i que vagi a un fons extern que no depengui de la Cass.


Inaugurada la primera plataforma logística multiplanta de l’Estat Espanyol a Molins de Rei - Llobregat Digital\nInaugurada la primera plataforma logística multiplanta de l’Estat Espanyol a Molins de Rei\nDivendres, 19 de novembre de 2021 - 12:00h\nEl projecte s’ ha portat a terme malgrat les nombroses queixes de grups ecologistes i del teixit social.\nSegons les pròpies fonts municipals, “la nova instal•lació desenvolupada per Goodman i que ha llogat el Grup DSV a Molins de Rei, és un exemple d’integració a nivell d’urbanisme, arquitectura i paisatge. El projecte prioritza el respecte pel medi ambient i la sostenibilitat amb la recuperació de més de 100.000 m2 d'espai verd en l'entorn del Parc Natural de Collserola.”\nLa cerimònia d’entrega i inauguració de la plataforma Molins de Rei Logistics Centre ha tingut lloc avui (per ahir), presidida per Xavi Paz, alcalde de Molins de Rei, acompanyat de Roger Torrent i Ramió, conseller d'Empresa i Treball, Raül Blanco, secretari general d’Indústria i PIME del Ministerio de Industria, Comercio y Turismo, Xavier Juncosa, director general de DSV Solutions Spain, i Ignacio García Cuenca, Country Manager de Goodman Espanya.\nSegons s’ha explicat a l’acte, la nova instal•lació “permet al Grup DSV optimitzar i agilitzar la seva operativa, perquè integra les seves dues àrees de negoci en un únic espai; el cross-dock més gran de Catalunya, amb 14.000 m2, destinat a DSV Road —entregat el primer trimestre del 2021— i un edifici multiplanta de 32.000 m2 que ocuparà DSV Solutions.”\nL’alcalde de Molins de Rei, Xavi Paz, ha destacat que “la intervenció de Goodman ens ha permès recuperar per al municipi un entorn natural únic, millorar els accessos i connexions amb el Parc, i contribuir a la protecció del nostre patrimoni mediambiental. Gràcies a la col•laboració publicoprivada, els nostres veïns poden gaudir ara d'un entorn més saludable i, al mateix temps, atraiem inversió i es crea ocupació a la vila”.\nEntre d’altres actuacions, “s'ha millorat notablement la connexió del municipi amb el Parc de Collserola, mitjançant la creació d'un camí cap a la masia de Can Rabella per on els vianants, els ciclistes i el bestiar podran endinsar-se en aquest espai natural.”\nA més, “s’ha recuperat la riera i l'entorn natural que s’endinsa dins del parc. S’han recuperat 10 hectàrees d'espai natural amb la remodelació i la neteja de tota la zona natural, la plantació d'arbres, la col•laboració amb la sembra d'ordi, la hidrosembra de pendents amb arbres i alfals, la creació de tolles per a la preservació de la fauna local i la recuperació parcial de la riera. Amb aquestes accions, és contribueix a protegir la flora autòctona i conservar les espècies protegides d'aquest entorn.”\nPer a Raül Blanco, secretari general d'Indústria i PIME, “el projecte que avui s'inaugura a Molins de Rei, promogut per Goodman i amb la col•laboració de l'Ajuntament de Molins de Rei, confirma la potència industrial i logística de l'àrea metropolitana de Barcelona i és una molt bona notícia per a tota la comarca i el teixit industrial de l’automoció, tecnològic o agroalimentari”.\nLa nova instal•lació Molins de Rei Logistics Centre es construeix sobre un terreny en desús, “i dona una nova vida a la zona. Per tal d’aconseguir una demolició circular, s'han processat més d’11.600 metres cúbics de materials procedents de la demolició de les construccions existents, dels quals se n’han reciclat 8.000 metres cúbics.”\nTal com García Cuenca indica, “evitar l'edificació en sòl rústic s'emmarca dins la nostra estratègia de sostenibilitat. Actualment, el 80 % de les nostres instal•lacions en desenvolupament a Europa Continental es localitzen en terrenys erms, i l'objectiu és arribar al 100 %”.\nLa instal•lació, “està dotada amb una sèrie d'elements sostenibles per aconseguir la certificació BREEAM Excellent. Entre d’altres, cal destacar el controlador d’energia que permetrà a DSV portar un control del seu consum energètic i adaptar-ne els processos per reduir-lo, panells solars i estacions de càrrega per a vehicles elèctrics per donar suport a la mobilitat verda.”


La màgia dels llibres: EL MÉTODO 15/33\nShannon Kirk, ens presenta d’un thriller de suspens, amb una forta càrrega psicològica, que ens parla d’un segrest des del punt de vista de la víctima. Els fets estan narrats amb retrospectiva, setze anys després. Una aposta molt arriscada, ja que sabem que el desenllaç és positiu i això podria restar-nos interès de seguir llegint la novel·la. L’autora aconsegueix tot el contrari, lluny de perdre l’interès en la lectura el que provoca és que t’enganxis a ella de forma addictiva i no puguis deixar de llegir fins al final, ja que el que ens interessarà és saber com la protagonista surt airosa de la situació en què es troba.\nTot i estar escrit amb un fil temporal lineal, «El método 15/33», dintre dels diferents capítols trobem nombroses analèpsies que ens proporcionen la informació necessària per tenir una visió global de la història.\nL’autora es val de dos narradors en primera persona per explicar-nos els fets. Un narrador principal, la protagonista, que és qui durà el pes de la narració; i una segona veu, la del detectiu encarregat del cas. Escrita amb estil indirecta, una prosa acurada i adequada a cada un dels dos narradors —no és el mateix sentir parlar a la Lisa, que a Roger Lui, el detectiu encarregat del cas—, que ens transmetem les seves emocions, les seves pors i el que pensen en tot moment.\nUnes descripcions detallades, plenes de matisos, que aconsegueixen transportar al lector als diferents escenaris; recreant a la perfecció l’atmosfera fosca i asfixiant en què viu la protagonista, l’autora ens fa viure, com a lectors, les mateixes situacions que a la seva protagonista: l’angoixa, la sensació claustrofòbica d’estar tancats entre quatre partes, és constant durant tota la lectura.\nValent-se d’una sèrie de girs inesperats al llarg de tota la novel·la, Shannon Kirk, ens mantindrà enganxats a la lectura fins al final. Un final que no és d’infart com caldria preveure pel caire de la història, ja que el llibre es resol en dos temps i el final definitiu del llibre és molt més pausat.\njomateixa 19 de setembre de 2016 a les 8:38\nM.Mercè 19 de setembre de 2016 a les 11:35\nHola bruixeta. Tot i la teva magnífica ressenya, aquest llibre no m'atrau... de moment. ;) Un petó!


Amb fases de més o menys clandestinitat, ha sobreviscut dignament a les successives modes que l’acusaven de pagerol i guaita’l avui ben viu, ja sigui en boca de presidents o de simples mortals qualssevol. I dic simples mortals amb la murrieria que modestament em caracteritza, perquè és justament d’aquí que prové el nostre ximple: del simple, el justet, el que no arriba més enllà. Amb la palatalització de la sibil·lant inicial (l’evolució de la s cap a x), el simple va perdre el poc seny que tenia i es va convertir definitivament en un talòs, però també en un insensat, un provocador i, quan convé, un cretí.\nMolt usat igualment en forma de diminutiu (ximplet i ximpleta, especialment aquest últim, ja que a les noies rarament se’ls aplica l’invariable), converteix en or tot el que toca: el substantiu ximpleria és sempre adequat per no haver de sucumbir al bàrbar tonteria, i de fet mostra preeminència absoluta a l’hora de castrar l’interlocutor: «No diguis ximpleries!» (seguit de lluny per rucades, bestieses i beneitures).\nNo negaré, això sí, que part de l’actual revifalla del terme és una graciosa concessió dels traductors automàtics, que l’apliquen de sèrie a tot allò que en l’original és imbécil, idiota, gilipollas i coses per l’estil. Per això últimament circulen tants ximples pels diaris.\nUna cosa us demano sisplau: tots els que no pertanyeu a la zona extrem-oriental del domini, eviteu, per favor us ho demano, de pronunciar la inicial com si fóssiu l’Albert Manent al moment de rebre el premi d’honor. Si habitualment dieu xaval i xocolata amb la x forta, com si fos tx, la mateixa amb ximple. Per a una paraula forta no hi ha res pitjor que pronunciar-la a la lletraferida manera: a més de quedar ridículs, en desactiveu tota la potència agressiva.\nPau Vidal, 100 insults imprescindibles (Valls: Cossetània, 2014), pàg. 202


Per primera vegada a la història hi haurà un debat sobre la independència al Parlament sud-català\ndijous, 10 de febrer de 2011 19:22\nEl partit Solidaritat Catalana per la Independència (SI) dirigit per Joan Laporta, antic président del FC Barcelona, va presentar el 2 de febrer del 2011 una proposició de llei per declarar la independència de Catalunya.\nAquest partit minoritari amb només 4 elegits sobre els 135 diputats del parlament sud-català, ha aconseguit fer adoptar aquesta proposició de llei amb l'ajuda de Convergència i Unió (CiU) majoritari a l'assemblea amb 62 escons.\nSI ha aconseguit que es debati una qüestió fonamental pel futur del país.\ndivendres, 14 de gener de 2011 15:35\nCom ho va subratllar l’Hervé al seu article publicat el 30 de desembre passat , l'any 2010-2011 la Universitat de Perpinyà no ofereix formació al CAPES de català i al DUEC, (Diploma d'Universitat d'Estudis Catalans), «una posició contrària a l'interès dels estudiants i de tota la població de Catalunya Nord».\nEl dia que el sistema bancari havia de col·lapsar-se\n2010 – 350+1 anys


‘Make it easy’ | BonDia Diari digital d'Andorra.\nDt., 17/09/2019 - 01:05\nEl capitalisme és un sistema que es va reinventant a si mateix almenys des de fa mil anys. Aquesta última versió que ens toca viure dona la sensació que està concebuda com una màquina de picar carn en la qual ens introdueixen cada dia amb l’excusa perfecta: el consumisme. Algú, no sabem ben bé qui, va ser prou intel·ligent per entendre que aquest grup de milions i milions de persones que ens movem com bestiar i ens fem dir societat, necessitem estímuls per sobreviure. Llavors, a poc a poc perquè no ens n’adonéssim –com la granota en l’aigua bullent– ens van fer creure que necessitem tenir per ser. I aquí vam ser i continuem anant tots corrent a la recerca d’ideals i metes que ens van posant com una pastanaga: més diners, una casa més gran, el mòbil més car, etc.\nVan analitzar el nostre comportament i van saber veure una mica millor: som més dòcils si estem frustrats. Per què? Perquè suplantem la nostra frustració amb objectes. Així, com que els objectius que ens inculquen i que ens obstinem a comprar són cada vegada més inassolibles, recorrem a la panacea del consum. I per a això, el món digital és la glòria. Per a ells i per a nosaltres. Ho tenim tot a l’abast de la mà i la majoria dels serveis són gratis. I clar, ens oblidem de la famosa frase: “Quan el servei que consumeixes és gratis, el producte ets tu.” I cridem i ens queixem, però en el fons, ens és igual i ells ho saben.\nAquest estiu vaig tenir la sort d’anar de vacances als Estats Units i vaig poder veure alguna cosa que em va deixar descol·locat. A Nova York hi ha hotels que no accepten efectiu. Això podria, fins i tot, entrar dins de la lògica, però el tema és que em vaig trobar bars i restaurants que només eren electrònics. I això té dues lectures entre moltes altres: si estàs amb nosaltres i formes part del sistema, sabem fins al dia, l’hora i el lloc en què et prens un cafè. Tota la teva informació molt ben guardada i disseccionada per poder oferir-te qualsevol classe de producte segmentat, mentre et sentis part d’aquesta fracció privilegiada que té un sou i un compte de banc i amb tot solucionat. La política del make it easy (fes-ho fàcil) que utilitzen per a aquests llocs.\nD’altra banda, la segona lectura és simple: si estàs fora, ho estàs del tot, al punt que els bitllets ja no et serveixen per a res. I els asseguro que, veure la gent als carrers d’aquesta gran ciutat, serveix per endevinar com és de prima la línia entre pertànyer i ser un marginal invisible.\nSona molt apocalíptic? Segurament, però m’agradaria veure en quina situació estarem d’aquí a deu anys. Jo mentrestant, continuo guardant les monedes a la guardiola.


Hocine Haciane, nou director tècnic de la FAN\nL'exnedador es fixa els Jocs Olímpics de París com a principal objectiu\nEl nou director tècnic de la FAN, Hocine Hociane; el president de la FAN, Joan Clotet, i el sotsdirector general Banca País d'Andbank, Josep Maria Cabanes. M. P.\nEscaldes-EngordanyEl nedador Hocine Haciane s'ha convertit en el màxim responsable de la natació andorrana després de ser nomenat nou director tècnic de la FAN. Així ho ha anunciat aquest divendres el president de la federació, Joan Clotet, en un acte que s'ha desenvolupat a la seu d'Andbank. Amb aquest nomenament, la intenció és donar un impuls a la base de la natació andorrana, ja que es tracta d'una persona del país que ha lluït els colors d'Andorra en competicions nacionals i internacionals durant més de disset anys, "i la meva experiència la puc traslladar als nedadors que ara estic portant", ha explicat.\nAl seu torn, Clotet ha posat en relleu que el nou director tècnic de la FAN "és el millor nedador de la història de la natació", al qual se li va encarregar un nou projecte pels anys vinents "que ens ha agradat". Haciane, a més, compta amb el suport de la junta, però també dels entrenadors dels clubs de natació del Principat, ja que s'ha arribat a un pacte per anar tots a una i tenir més força.\nAixí mateix, el sotsdirector general Banca País d'Andbank, Josep Maria Cabanes, ha destacat que "en el seu dia vam apostar per l'esport de base" i, de fet, des de la FAN "estan enfocats en això". Respecte d'Hocine, l'ha definit com a una persona en la qual els joves i els infants "es poden emmirallar, trobar un al·licient i una motivació". Així mateix, s'ha mostrat satisfet que el nou càrrec l'ocupi algú "de la pedrera que ha assolit tots els objectius que podia assolir amb els colors nacionals".\nL'esperança, per tant, està fixada en el fet que l'equipament pugui tornar a estar habilitat de cara a l'estiu del 2022. "Les nostres competicions són en piscines olímpiques i tenim benjamins que encara no han nedat gairebé en elles, i això és una llàstima. De vegades ens trobem en aquesta situació de falta d'infraestructura", ha indicat Haciane.\nFederació Andorrana de Natació Andbank esports natació


Títols: prepara't per als exàmens oficials d'anglès - UpDown Escola Manresa\nPer a quins exàmens oficials d’anglès et podem preparar a Up Down?\nAssoleix el teu nivell d’anglès desitjat a Up Down i si vols preparar-te per a obtenir-ne certificació oficial, també t’hi ajudem! Realitzem cursos de preparació per als exàmens oficials d’anglès de la Universitat de Cambridge. Per què Cambridge? Mentre que altres exàmens oficials d’anglès proporcionen una avaluació temporal del teu nivell de l’idioma, Cambridge et proporciona un títol per tota la vida! Reconegut per a més de 20.000 universitats i organitzacions líder a nivell mundial. No obstant, si et vols preparar per a altres formats d’exàmens oficials d’anglès, també ens adaptem.\nA quins exàmens oficials d’anglès de la Universitat de Cambridge pots optar estudiant a Up Down?\nLower intermediate, nivell bàsic. Indicat per iniciar el teu aprenentatge d’anglès. Realitzem cursos d’aquest nivell però sense preparar els tests dels exàmens oficials d’anglès.\nLower intermediate, nivell bàsic-intermedi. Demostres que tens el domini dels aspectes fonamentals de l’anglès. Realitzem cursos d’aquest nivell però sense preparar els tests per als examens oficials d’anglès.\nIntermediate, nivell intermedi. Demostres un bon domini de la llengua, suficient independència per viure i treballar en un país anglosaxó. Així com estudiar cursos impartits en anglès. Realitzem cursos de preparació pels examens oficials d’anglès d’aquest nivell.\nUpper intermediate, nivell alt-intermedi. Demostres que tens les destreses necessàries per a desenvolupar-te al màxim per a viure en un país anglosaxó. Realitzem cursos de preparació per als examens oficials d’anglès.\nUpper, nivell alt. Demostres un domini excepcional. Si vols preparar-te per aquests examens oficials d’anglès, pots contactar-nos per a fer classes particulars.\nEls formats d’exàmens oficials d’anglès de Cambridge avaluen el següent contingut: comprensió lectora (i ús de la llengua en el cas de B2, C1 i C2), expressió escrita, comprensió auditiva i expressió oral. El qual preparem amb grups reduïts a través de la nostra metodologia fun learning i 50% teoria – 50% pràctica. Practiquem els tests com els que et trobaràs el dia de l’examen oficial repassant gramàtica, escolta d’enregistraments, redacció de textos i correcció dels textos d’expressió escrita. L’altra part de la classe la dediquem a l’expressió oral.\nPer què comencem la preparació d’exàmens oficials al nivell B2 First?\nBen senzill, el nivell mínim de referència reconegut al món laboral ha passat a ser el B2 First. D’aquesta manera t’estalvies la quota de l’examen B1, el qual et pot servir per veure el funcionament dels exàmens oficials i validar el teu nivell d’anglès. No obstant, de cara al món laboral no té el reconeixement del B2 First.\nCom sabré si estic preparat per l’examen oficial d’anglès?\nRealitzem un seguiment continu, en tot moment estem al cas sobre quins aspectes hem de reforçar més. Quan a Up Down et veiem preparat, t’ho diem i intercanviem punts de vista. El 90% de l’alumnat que segueix els nostres consells aprova. La comunicació entre nosaltres sempre serà molt fluïda, com ja saps un dels nostres trets característics és la familiaritat. Tenir el títol aviat és important però que hi vagis ben preparat i amb seguretat per aprovar, encara més!\nRestem a la teva disposició per qualsevol dubte o consulta, sente’t lliure de contactar-nos, sense compromís.


Jordi Barceló actuarà divendres a l’Auditori Nacional – FÒRUM.ad\nJordi Barceló actuarà divendres a l’Auditori Nacional\nOn: 23/09/14 17:45\nEl pianista i compositor d’Andorra Jordi Barceló prepara la publicació del seu nou disc ‘Esperança’ i ho fa amb un concert molt especial a l’Auditori Nacional d’Andorra que tindrà lloc aquest divendres 26 de Setembre. Aquest concert és una mena de crowdfunding per tal de finançar una part del disc i a més, aquests mecenes podran escoltar les cançons del nou treball en exclusiva al concert abans de la seva publicació, que està prevista al Novembre.\nL’enregistrament de l’àlbum va començar dilluns dia 22 de Setembre al mateix Auditori i amb el concert posarà fi a una setmana intensa de gravació. En aquest tercer treball discogràfic, Jordi Barceló, al piano, estarà acompanyat en alguna cançó de músics com Efrem Roca al saxo, Daniel Forcada a la percussió, Carolina Bartumeu al Chello i Manuel Alonso a la guitarra flamenca. Col·laboració destacada serà la de la cantant danesa afincada a Andorra, Susanne Georgi, que posarà veu (en català i en anglès) a la cançó que dóna títol al disc: ‘Esperança’, un tema que gira entorn a la figura del seu amic, el doctor Sergi Victorio, que va morir fa uns mesos a causa d’un càncer. Barceló va començar a composar-lo el mateix dia que li va confessar la seva malaltia.\nLes entrades pel concert ja estan a la venda i es poden comprar a l’Oficina Nacional de Turisme i a l’Oficina de Turisme d’Ordino. També per telèfon a les oficines (820214 / 878173). El preu és de 20€ si es compra també el disc, o 12€ l’entrada sola.\nPrevious Post: Encamp s’adhereix a la campanya en suport als malalts d’ELA\nNext Post: L’Ajuntament de la Seu i el Consell comarcal de l’Alt Urgell donen suport al 9N


Els abocaments de les dessalinitzadores perjudiquen les praderies de posidònia\nL'espècie tolera com a màxim 39 grams de sals per cada litre d'aigua de mar, però les instal·lacions fan que gairebé se'n dupliquin les concentracions\nCinc beneficis de la posidònia pels ecosistemes mediterranis SERGIO ARRIBAS\nPalmaL'aigua que aboquen les dessalinitzadores perjudica les praderies de posidònia perquè incrementa la salinitat de les aigües i fa que la mida de les fulles pugui arribar a disminuir un 75%, segons un estudi de la Universitat de les Illes Balears (UIB). La planta marina tolera com a màxim 39 grams de sals per cada litre d'aigua de mar, però l'abocament de les instal·lacions fa que gairebé se'n dupliquin les concentracions i arribin als 70 grams de sal per litre, com ha informat la UIB en un comunicat.\nA la Mediterrània la concentració de sal se sol situar entre els 35 i els 38 grams per litre d'aigua, però l'alteració que produeixen les dessalinitzadores també implica que la posidònia pateixi danys cel·lulars. Per saber això, els investigadors han fet servir tècniques bioquímiques i biomarcadors per determinar l'estat de les plantes i com reaccionen enfront de la salinitat.\nLa posidònia hauria de tenir els mateixos drets que tu?\nLa investigació l'ha feta el grup de recerca en Ecologia Interdisciplinària de la UIB en col·laboració amb el grup de recerca en Nutrició Comunitària i Estrès Oxidatiu de la mateixa universitat, que forma part del Ciberobn. Cal recordar que les praderies de posidònia només creixen bé si les aigües estan molt netes i hi ha una bona qualitat ambiental. El ritme de creixement de la planta marina és lent i té una baixa capacitat per produir noves llavors, la qual cosa fa que sigui més vulnerable, segons explica la UIB.\nL'estudi, publicat recentment a la revista Science of the Total Environment amb el títol Hypersaline water from desalinization plants causes oxidative damage in Posidonia oceanica meadows forma part d'un projecte dirigit pel doctor Xavier Capó. La iniciativa rep el suport de la Càtedra de la Mar Iberostar i forma part del compromís adquirit per la companyia per protegir el medi marí.\nLa conservació de la posidònia no és "excel·lent" però sí que està en bon estat\nLa setmana passada es varen presentar les conclusions de l'informe dels anys 2017 i 2019 de la Xarxa de Monitoratge de la Posidònia. L'estat de conservació de les praderies a les Balears no és "excel·lent", però sí que estan en bon estat, segons va dir el director general de Pesca i Medi Marí del Govern, Joan Mercant. De les 39 estacions fixes que han registrat dades sobre la planta marina durant aquest període, només tres estan en una situació "dolenta" i nou, "regular", mentre que les 27 restants tenen dades bones o molt bones.\nLes praderies de la badia de Palma són les més afectades, mentre que les que estan en una situació regular es concentren al sud i l'oest de Mallorca, on es troben les estacions de Puigderrós, l'illa del Sec i Portopetro. La proximitat a grans ports i el vessament d'aigües residuals a la mar són les amenaces que tenen un impacte més nociu sobre les praderies, segons l'informe, però també l'augment de la temperatura de la mar i els fondejos.\nposidònia dessalinitzadores dessalinitzadora


Resulta comprensible que 'Carmina o revienta' aconseguís el premi del públic i el guardó a la millor actriu en el passat festival de cinema de Màlaga. L’accent andalús i les maneres 'salás' de la protagonista són la base d’aquesta pel·lícula disposada a tramar un petit conte moral peninsular. Tot comença amb la policia investigant el robatori d’uns pernils. A partir d’aquí, s’inicia una sèrie de salts enrere que reconstrueixen la situació i ens presenten la tal Carmina, protagonista absoluta del film: mare de família, propietària d’un bar, mentidera ocasional i dona de caràcter i molta però molta barra. El director i guionista, Paco León, s’excedeix en les capes de la pel·lícula: les entrevistes ficcionalitzades han de donar una aparença més realista, l’estructura dels salts enrere juga amb les veritats i les mentides, i la posada en escena ens allunya de la realitat per endinsar-nos en la ficció. Potser simplificant, 'Carmina o revienta' hagués estat més rodona. –Violeta Kovacsics.


Ràdio Balaguer - El concert d'Estopa, el nou cicle #CuarentenaESCAC i una trobada amb el cineasta Bayona, propostes culturals per aquest divendres.\nEl concert d'Estopa, el nou cicle #CuarentenaESCAC i una trobada amb el cineasta Bayona, propostes culturals per aquest divendres.\nEl concert d'Estopa, el nou cicle #CuarentenaESCAC i una trobada amb Bayona, propostes culturals per aqiest divendres.\nEstopa oferirà aquest divendres un concert des de casa, on repassaran "algunes de les seves cançons més estimades". L'actuació serà en directe a través del seu perfil oficial d'Instagram @estopaoficial.\nAitor Arregi, Jon Garaño i Jose Mari Goenaga són els encarregats d'inaugurar aquest divendres el cicle #CuarentenaESCAC que l'escola de cinema ha impulsat per a la seva comunitat. El Teatre Lliure ha publicat, coincidint amb el Dia Mundial del Teatre, un vídeo amb una quinzena d'actors i actrius, crítics i crítiques teatrals i abonats del teatre que reciten frases cèlebres d'obres universals. El cineasta català Juan Antonio Bayona protagonitzarà una trobada amb els espectadors en la iniciativa #NuestroCineNosUne.\nMentre duri el confinament, l'ESCAC ha elaborat un programa de Q&A amb professionals del sector audiovisual a com a complement de les classes online que s'estan realitzant. Al cicle #CuarentenaESCAC, hi participaran aquest divendres Aitor Arregi, Jon Garaño i Jose Mari Goenaga, però també hi estan programats Àlex i David Pastor, que presentaran la seva pel•lícula recent 'Hogar', el guionista Borja Cobeaga, el director Javier Ruiz Caldera, l'especialista en plataformes, Elena Neira.\nLa distribuïdora Avalon va explicar a través de les seves xarxes socials que aquest divendres, el dia habitual d'estrenes cinematogràfiques, es podrà llogar durant 48 hores a Filmin 'Matthias i Maxime' de Xavier Dolan. "Són dies complicats i volem posar el nostre granet d'arena per a que seguiu gaudint de les millors pel•lícules d'estrena, però des de casa", van destacar.


Country Inn Canadian House Itoigawa Japó - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\n1394 Taguchi, Myoko, Myoko, Itoigawa, Japó, 949-2106 - Veure al mapa\nTé alguna pregunta per a Country Inn Canadian House?\n1 sofà llit i 2 futons i 2 ...\nMés informació sobre Country Inn Canadian House\nAl visitar Niigata, vosté es sentirà com a casa a Country Inn Canadian House, què li ofereix un allotjament de qualitat i un gran servei. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Gàcies a la seva bona ubicació, des de l'allotjament es pot accedir fàcilment a les visites obligades de la ciutat.\nAmb una oferta de serveis hotelers superior i ampla gama d'entreteniment, Country Inn Canadian House és compromet a que la seva estada sigui el més còmoda possible. Els clients de l'hotel poden gaudir de Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, express check-in/check-out, magatzem d'equipatge, aparcament de cotxes, habitació familiar.\nA més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara televisió de pantalla plana, habitacions per a no fumadors, calefacció, ventilador, aparell de televisió per satisfer els clients més exigents. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Descobreixi una encantadora mescla de servei profesional i ampla gama de característiques a Country Inn Canadian House.


Mèdia / "En aquests moments la 'ràdio' més escoltada ja és Spotify", comenten en la tertúlia de l'Altra ràdio a Vilaweb - guillemcarbonell.cat\nMèdia / “En aquests moments la ‘ràdio’ més escoltada ja és Spotify”, comenten en la tertúlia de l’Altra ràdio a Vilaweb\nPosted by Guillem Carbonell | maig 18, 2010 | Mèdia, Noves Tecnologies, Ràdio, Tendències | 7 |\nLa sala d’actes de Vilaweb ha acollit aquest vespre la gravació d’una emissió especial del programa l’Altra ràdio, que s’emetrà el pròxim diumenge a mitja nit per Ràdio 4. Presentat per Cinto Niqui, és una dels programes que porta més anys en antena i la idea d’enregistrar-lo a Vilaweb s’emmarca dins de la celebració del seu 30è aniversari.\nJo fa un 25 anys que l’escolto (recordo que a segon de BUP, quan van venir a fer un taller de ràdio a l’Escola Pia de Balmes, ja els escoltava!) i molts diumenges a mitja nit m’adormo mentre sento com els col·laboradors del programa parlen d’emissores internacionals, ràdio per satèl·lit, l’últim EGM, d’alguna birgueria tècnica o fins i tot d’instal·lació d’antenes.\nL’Altra ràdio va començar com a programa per a radioaficionats però ara dóna cabuda a qualsevol tema que tingui a veure amb les comunicacions. Està fet amb molt pocs recursos, a mi el que m’enganxa és la diversitat dels seus col·laboradors. I la constància de Cinto Niqui, sense la qual l’Altra ràdio no seria el supervivent que és a la graella de Ràdio 4.\nEn el programa d’avui hi han participat Vicent Partal, director de Vilaweb i Montse Melià, directora de Ràdio 4, així com diversos col·laboradors habituals. He gravat uns videos de la tertúlia que han fet, espero poder-los penjar demà.\nUn dels col·laboradors, Toni Esteve ha dit: “Més enllà de la crisi general, al voltant del món del periodisme vivim una crisi de canvi de model, Internet ha fet que moltes coses variïn. En aquests moments la ‘ràdio’ més escoltada a Espanya ja no és la SER, ja no són els “Cuarenta Principales”: És spotify. Té un model de negoci encara no del tot reconegut però en canvi arriba a amplis sectors de determinades edats.\nD’altra banda, els diaris saben com cobrar el paper però en canvi sovint acaba tenint més influència el que publiquen a la web. Estem en una època de transició, difícil, el mateix que ha passat en sectors d’entreteniment propers, com el de la música. Ha passat a la premsa i a la ràdio i ara arriba a la televisió. En els propers anys viurem una gran transformació de la televisió. Sense deixar-se de consumir continguts el sistema de consum està canviant, hi ha gent que ja no entra en els mitjans tradicionals”.\nPer la seva banda, Vicent Partal ha comentat que “un dels grans canvis és que si abans els mitjans de comunicació feien una cosa ara ho fem tot. No importa tant el format com el contingut i ser capaços d’arribar a tot arreu. El problema el tenim més els periodistes que els lectors. Ara en aquesta sala com a mínim hi ha un blocaire amb la seva càmera… El problema el tenim més les empreses periodístiques i els periodistes. Hem de ser humils i assumir que gràcies a Internet tothom pot publicar i opinar. Això en termes democràtics és bo. I hem de marcar amb molta claredat el que som empreses periodístiques professionals i marcar-nos un nivell d’autoexigència molt alt, partint d’aquesta humilitat però diferenciant: una cosa és un projecte professional periodístic i una altra un producte que no ho és, però poden conviure totes dues coses”.\nTot plegat ha tingut lloc en una sala ataronjada que dóna directament al carrer Ferlandina, en ple Raval. El local que des de finals del 1800 era la fusteria Prats Vidal és des del passat mes de setembre la seu de Vilaweb.\nLa ràdio… Adéu a Tom Magliozzi de Car Talk (NPR)\nRàdio Barcelona celebra els 90 anys a la sala Barts, amb Gerard Quintana, Gossos i Lax’n Busto\nDavid Klatell, de la Columbia University, al Caixaforum: “La crisi econòmica és bona per al periodisme”\nQui substituirà Manuel Fuentes als Matins de Catalunya Ràdio?\nPreviousTendències / El grafiter Owen ha decorat la nova botiga “Pellicer” del carrer d’en Roca\nNextMedi Ambient / Metres i metres de verd al voltant del parc fluvial del Besòs (1)\nmai9\ton 18 maig 2010 at 23:13\nTan parlar de canvi de model podria començar per dir que Spotify no és una ràdio.\nguillemcarbonell\ton 18 maig 2010 at 23:19\nMai9, posaré cometes a ‘ràdio’, en tot cas agafa el sentit del que diu, estava bé…\nL'apuntador\ton 19 maig 2010 at 7:37\nCom a tu, a mi també ‘m’enganxa’ la varietat de temes de l’Altra ràdio. Espero sobretot que arribi l’últim diumenge de cada mes -com el cas del programa que s’enregistrava ahir- per posar-me al dia del món radiofònic i televisiu amb la tertúlia de la ràdio i la televisió internacional.\nEt seguiré a partir d’ara.\nguillemcarbonell\ton 20 maig 2010 at 9:45\nHola Apuntador, benvingut a aquest blog, també miraré el teu!\nA mi de l’Altra ràdio el que més m’agrada també és la tertúlia de l’últim diumenge de mes.\nA Vilaweb va estar bé, eh? ;D\nCinto Niqui\ton 19 maig 2010 at 17:36\nGràcies per assistir ahir a l’enregistrament del programa a Vilaweb i pel que comentes de l’equip del programa.\nA tu i a tots aquells que ens escolteu i valoreu la divulgació que fan els col·laboradors del programa, moltes gràcies.\nHola Cinto, quina il·lusió veure el teu nom per aquí.\nGràcies a vosaltres per la constància aquests 30 anys i per molts anys mes!\nEn tot cas, de temes segur que no us en falten, oi?\nmai9\ton 21 maig 2010 at 0:28\nGuillem, la intenció del comentari no era ser tiquis-miquis. És que hi ha webs que han volgut fer ràdio (last.fm per exemple), i està molt bé que Spotify sigui tan conegut, però no és una ràdio.\nPer comentar, respon: * 3 × = nou


Línies d'autobusos afectades per la Marató de Barcelona i la Volta Ciclista a Catalunya | TMB Notícies\nInici » Sala de Premsa » Línies d'autobusos afectades per la Marató de Barcelona i la Volta Ciclista a Catalunya\nLínies d'autobusos afectades per la Marató de Barcelona i la Volta Ciclista a Catalunya\nAmb motiu de la celebració de la 34a edició de la Zurich Marató de Barcelona i la 92a Volta Ciclista a Catalunya, que tindran lloc diumenge, 25 de març, i de la Cursa Breakfast Run, que se celebrarà el dissabte, 24 de març, diverses línies d’autobús podrien veure alterat o limitat el seu recorregut. Per aquesta raó, Transports Metropolitans de Barcelona (TMB) recomana l’ús del metro durant aquestes hores i en aquells desplaçaments a l’entorn dels llocs per on transcorreran les competicions.\nLa Marató, que diumenge afectarà tot el trànsit de superfície per on es desenvolupi entre les 7.30 i les 15.00 hores aproximadament, sortirà de l’avinguda Maria Cristina i tindrà un recorregut que passarà per la majoria dels llocs més emblemàtics de la capital catalana: plaça Espanya, passeig de Gràcia, Diagonal, Arc de Triomf, Sagrada Família, Torre Agbar, Fòrum, el Port Olímpic, Les Rambles i plaça Catalunya, entre molts d’altres.\nTMB adoptarà les mesures necessàries per desviar els vehicles de les línies en funció dels llocs per on vagi passant la Marató. A més, s’ha establert un pla d’informació puntual en els autobusos afectats per tal que els usuaris coneguin els motius i la situació dels serveis. No obstant, i per a més fiabilitat en els desplaçaments, s’aconsella la utilització del metro.\nPer a més informació, recomanem que consulteu el lloc web de la Marató i la pàgina web ciutadana de la Marató, on trobareu tota la informació necessària sobre la competició així com de les afectacions de trànsit i el transport públic per accedir als diferents punts de la cursa.\nAmb motiu de la disputa de la setena i última etapa de la 92a Volta Ciclista a Catalunya, diumenge 25 de març al matí i al migdia, entre Badalona i el barri de Sarrià de Barcelona, diverses línies d’autobús es podrien veure afectades, en forma de desviaments o limitacions de recorregut, entre les 9 del matí i les 5 de la tarda. Per aquesta raó, TMB també recomana la utilització del metro en els desplaçaments a l’entorn dels llocs per on transcorrerà la competició.\nPer a més informació, es pot consultar la web de l’organització de la Volta Ciclista a Catalunya, on es descriu el recorregut detallat i l’horari estimat de pas dels participants a la cursa per cada punt.\nCursa Breakfast Run\nLa Cursa Breakfast Run del dissabte, 24 de març, també afectarà tot el trànsit de superfície per on es desenvolupi entre les 9.30 i les 11.00 hores aproximadament i afectarà a les línies 13, 55, 125 i 193 de bus de TMB. El recorregut de la prova esportiva rememorarà els últims quilòmetres de la Marató dels Jocs Olímpics de Barcelona ’92 i transcorrerà pels indrets més emblemàtics de la muntanya de Montjuïc.\nAmb motiu d’aquests dos esdeveniments, l’avinguda Maria Cristina quedarà tancada de les 15 hores del dissabte 24 de març, a les 17 hores del diumenge 25 de març i l’avinguda Rius i Taulet des de les 7 hores a les 16 hores del diumenge.\nLogotip Marató Barcelona 2012


Un esmorzar indigest (Jordi Borda)\nJORDI BORDA Periodista de Catalunya Ràdio 24/03/2015 00:00\nAixí estàvem. Esmorzant encara amb aquell somriure tonto de quan el dia abans el Barça ha guanyat un clàssic. Entre el cafè amb llet i el croissant treu el cap el fiscal de l’Audiència Nacional per indigestar-nos el primer àpat de l’endemà. El president Bartomeu ho ha clamat amb poca convicció però les casualitats temporals apuntalen el discurs que “certs poders de l’Estat” actuen en contra del Barça. Segurament som davant d’una casualitat majúscula i no hi ha cap voluntat amagada en el fet que la petició del fiscal arribi poques hores després del partit més important de l’any i d’un dinar de directives tens en què Bartomeu i Florentino van tenir els seus moments de tensió a les postres. El context polític és el que és i seria naïf pensar que els poders de l’Estat no aspiressin a neutralitzar un altaveu com el Barça.\nEl clatellot els ha fet tornar al búnquer ara que al camp s’agafa la iniciativa. També la partida de pòquer institucional. Per primera vegada en massa temps, el Barça havia agafat avantatge. Havia jugat la carta guanyadora, la que ha enviat a la Federació Espanyola de Futbol per reclamar la final de Copa del Rei al Bernabéu. I Bartomeu havia aguantat el tipus davant de Florentino. Han tornat al búnquer com els cargols quan reben l’impacte de la sal abans d’entrar al foc. Assumint que possiblement hi ha certs poders de l’Estat que operen en contra i que quan convé saben jugar la partida amb habilitat, sorprèn la matusseria que han exhibit en alguns moments.\nSandro Rosell va prendre Neymar al poder real del Madrid. Això forma part dels seus actius. Una altra cosa és la manera com va gestionar internament el procés i l’obsessió malaltissa per enganyar a tothom anunciant que el crac mundial brasiler havia vingut per 30,40 o 50 milions menys dels que oferia Florentino. Després, Javier Faus va assumir la gestió de la defensa dels interessos judicials del club i del president. El resultat salta a la vista.\nEls empresaris que estan en la mateixa situació que el Barça (i la majoria d’empresaris passen una epidèmia d’inspeccions fiscals) tenen clar que això només s’acaba de dues maneres. Una batalla al jutjat de resultats imprevisibles. O un pacte entre les parts que impliqui pagar diners i que algú assumeixi la culpabilitat. Com que ningú s’hi ha posat bé, anem avançant lentament cap a un xou judicial que ens farà avergonyir a tots plegats una mica. Només algú que discretament explori les vies possibles de pacte ho pot evitar. Algú que no sigui el que ho ha fet fins ara.


Punt d’histèria per la Gramenet (1-1) - Diari de Santa Coloma\nPunt d’histèria per la Gramenet (1-1)\n12/10/2014 – El conjunt de Diego Seoane, que ha acabat expulsat, empata en temps afegit contra el Manresa a Sant Adrià del Besòs.\nLa Gramenet ha demostrat que és un equip que pot competir amb garanties a Primera Catalana. El Manresa, un adversari que hauria d’estar a la zona alta de la taula, ho ha tingut molt complicat per puntuar a Sant Adrià, tot i avançar-se.\nA les Instal·lacions Municipals de Sant Adrià del Besòs s’ha presenciat un partit igualat i amb moltes alternatives. Els porters, Joan Compte i José Antonio Moreno, han tingut feina durant els 90 minuts de duel.\nEl Manresa mirava de sortir a pressionar des de l’inici, i Noah Baffoe projectava el primer xut del partit des de la frontal (13’). Després d’aquest primer avís per part visitant, Moreno havia de salvar el gol de la Grama, fent una aturada de molt mèrit davant d’un obús de Yasser (16’).\nEls del Bages no es deixaven intimidar i Enric Vallès oferia la rèplica, recollint una centrada rasa de Ricky i buscant ajustar l’esfèrica al pal de la porteria de Joan Compte (20’). Per sort pels colomencs, la rematada marxava fora.\nAbans del descans, la Gramenet es quedava a les portes del gol en dues ocasions. Primer, Moreno refusava un bon xut de Cos que es colava per l’escaire (36’) i, tot seguit, Xavi Pluvins estava a punt de marcar un autèntic golàs, mirant de sorprendre a un Moreno avançat des de la llarga distància (43’).\nNomés començar el segon temps, els dos conjunts reclamarien dos possibles penals sobre Germán i Pluvins. Tot seguit, el Manresa mirava de colpejar per mitjà d’un Criado que havia sortit de refresc. En un refús, l’extrem ex del Rubí xutava de primeres i fregava el 0 a 1, tot i que la bola sortia fora (67’).\nA 20 minuts per la conclusió, la Grama com la gran feina que estava desenvolupant sobre el terreny de joc no tenia el premi esperat. El Manresa es posava per davant en una jugada d’infortuni ben forçada per Solernou anant a la pressió i en la qual Mario Cardete s’acabava per fer un auto-gol (70’).\nEl mateix Sergi Solernou estaria a punt de sentenciar el matx al 86’, però la bona col·locació de Joan Compte impedia el 0 a 2 pels del Bages. Finalment, en un últim minut d’autèntica bogeria, Ismaila Ndour aprofitava una errada defensiva del Manresa per empatar i desfermar la bogeria a les graderies del camp de la Trajana (91’).\nAmb l’empat, el tècnic Diego Milton embogia i sortia de l’àrea tècnica per celebrar el gol. La seva reacció el portava cap a l’expulsió, després de veure dues targetes grogues seguides.\nTot i aquest empat, la Grama es manté cuera de la lliga amb un sol punt. La salvació està a sis punts. Ara toca mantenir aquesta línia de joc i fer d’aquest resultat un punt d’inflexió.\nArticle anteriorÁlex Pérez: “Cal aixecar el cap i tornar a ser nosaltres”\nArticle següentEl Singuerlín va pel bon camí; l’Arrabal agafa aire


EL REPUNT - BLOG DE JOSEP L. PITARCH: de maig 2019\nVIII Carta a Manolo\nSilla, 17 de maig de 2019\nEstimat amic, si vales, bene est, ego valeo.\nPassada la primera tanda electoral, que ha acabat amb la desfeta més olímpica dels tres projectes d’Aznar (PP, C’s i Vox) i amb el triomf de socialistes, unides-podem i nacionalistes, estem a punt de revalidar aquests resultats en la segona tanda. el proper 26 de maig. Nosaltres ens trobem ben situats per a no amoïnar-nos, encara que sense confiar-nos i la nostra gent de Catalunya fa molt bé a exigir, amb tots els estira-i-arronsa que calguen, i perquè Sanchez es mulle el cul i deixe de sentir-se l’amo del món, un final raonable a la paròdia del juí del TC. Si els socialistes volen fumar la pipa de la pau ha d’ésser així. Tenint en compte que els advocats dels nostres polítics han demostrat que ho tenen tot molt ben estudiat, mentre que els jutges i fiscals espanyols van com cagalló per sèquia i fent el ridícul cada dia i per tot el món, acabarem guanyant. D’altra manera, si Sanchez intenta donar algun mal pas, com féu Rajoy, li pot passar el mateix, i que com pronosticà Joan Tardà, Catalunya siga la seua tomba. Com hi ha més dies que llonganisses, ja ho veurem. Quan?\nCom uns i altres han arribat tan lluny, jo crec que aviat començarà a esclarir-se el panorama i que començarà a negociar-se una reforma de la Constitució, on els dos punts essencials seran l’organització territorial i la disjuntiva entre la monarquia o la república. També s’hauran de blindar les pensions, s’hauran de prohibir les “portes giratòries” dels polítics, suprimir el concordat amb el Vaticà, etc. La solució hauria de ser una república catalana, confederada amb les repúbliques ibèriques. Sé que a Espanya es resistiran i no voldran soltar el mos, però nosaltres tampoc haurem de cessar en les nostres exigències, tal com feren els portuguesos i les repúbliques americanes en el seu moment. Si Espanya es resisteix, continuarà perdent, com li ha passat sempre. Per la nostra part, tenim raons històriques, culturals i lingüístiques, la voluntat d’ésser lliures i els mitjans suficients per a tirar endavant en Europa, així que com deia Lenin, som una nació i totes les nacions han de ser lliures i independents.\nEl proper pas són les eleccions municipals, les autonòmiques (pel que ens pertoca, a les Illes) i les europees. Jo crec que els exiliats catalans obtindran l’acta europea i la immunitat, el mateix que els nostres presos polítics. També crec que el “judici” acabarà positivament per a nosaltres i que Llarena, Marchena, etc. no sabran on amagar el cap, de vergonya. També obtindrà l’acta europea Jordi Sebastià. Pel que fa al govern de Sanchez, a aquest li faran falta el vot de Baldoví, i l’abstenció dels independentistes catalans i, doncs, aquesta serà la nostra. Si tot açò, menys o manco, serà així, Casado, Rivera i Abascal, i la titella d’Aznar, quedaran amb el cul a l’aire. Què bé, Manolo!\nUs agraïsc el correu felicitant-me pel premi Vicent Ventura que m’han donat. Digues-li a Conxa que jo ja sabia que si us ho hagués dit ,hauríeu vingut a l’acte, però no li ho vaig dir a ningú, perquè en realitat no estava tan content, i havia intentat que li’l donassen a altra persona. A mi ja sabeu que mai m’han agradat els agraïments ni les lloances de ningú. Allí es van llegir uns folis molt exagerats sobre mi, escrits per Paco Pérez Moragon, i rellegint-me’ls ara, m’entra més vergonya que aquella nit. Com sé que Conxa me’ls demanarà, digues-li que els he penjat en el meu blog, així com el discurset que vaig haver de preparar per a l’ocasió, bàsicament dedicat a parlar de Ventura (enguany fa vint anys que va morir).\nVaig imaginar què faria Ventura en les circumstàncies electorals que estem vivint. Jo l’imaginava molt crític amb algunes coses, especialment amb els divismes i les hipocresies d’alguns. Recordí que ell era molt generós i no demanava res a canvi de res. Com vaig dir que ell no feia com alguns patums “nacionalistes” que s’han lucrat, amb l’excusa de les desgràcies del País, tothom entengué perfectament que em referia als pujolistes i concretament a Eliseu Climent. Evidentment, això volia dir. A Ventura li va costar molt entendre el que jo li explicava dels negocis bruts d’aquella gentola, i com a ell, els ho vaig explicar a molts altres il·lustres, com Joan Fuster. Quan finalment entengueren l’estafa, trencaren palletes, com havia fet jo. De tot això, els climentòlegs més afamats en donem fe.\nSaps qui m’ha telefonat des de Califòrnia? Beatriu Barceló, la filla del conseller. Jo encara trobe delirant que es puga parlar per telèfon des de l’altra part del món i encara més que es puga enviar un text per e-mail i que arribe enlloc immediatament, com ha estat el cas, perquè li he enviat uns papers sobre son pare i als deu minuts ja els tenia i se’ls havia llegit. Crec que el món s’acabarà per tanta tecnologia, perquè tot va tan accelerat i és tan complicat, que algun dia ens fotrem una topada total i tots a fer la mà. La catàstrofe medio-ambiental també tindrà molt a veure, i crec que la tecnologia també contamina. No vull ni pensar-ho, però ensume un final tenebrós.\nDesprés del lliurament del premi, on també fou premiada l’Escola la Lluna de Castelló de la Plana, cosa que m’omplí de satisfacció, ens invitaren a sopar i ho vaig aprofitar per a parlar amb Ramon Lapiedra, amb qui feia temps que no havia tingut contacte. En realitat, des que em jubilí, aviat farà 7 anys, no he tornat per la Universitat. I em quedí a sopar perquè un bon amic i cosí de Mª José, es va oferir a dur-nos, ja que jo de nit ja no puc conduir, per culpa del glaucoma. Us havia dit que tinc glaucoma? És una putada immensa, perquè perds molta visió i la cosa ja no té remei. Cal vigilar la tensió dels ulls i si passa de 19, t’has de posar unes gotes a cada ull, que la rebaixen, mira què fàcil. Jo, malgrat que estava advertit, no vaig fer cas i ara ja no tinc remei. Si no ho heu fet, aneu tu i Conxa a l’oculista immediatament, feu-me cas.\nNo sé res d’Agapet Rovira; ja sabeu que em va dir que l’alcalde del poble tenia l’ordre de comunicar-me el consumatum est. Com em va dir que no volia que anara a veure’l, no ho he fet. Sols espere que tinga la mort que espera, ràpida i sense dolor, tal com li deia el metge que passaria, si no prenia les píndoles que li ordenava; que siga, doncs, una mort silenciosa i al llit, sense ni adonar-se’n. Hem de respectar les darreres voluntats de la gent i Apapet ho vol així i jo el respecte profundament, de manera que angelets al cel. Ja us diré quan sàpiga res.\nS’acaba el curs i no hem concretat el dinar que tenim pendent. És una deformació del nostre grup, que sempre ens hem guiat per la feina de la majoria, que era la docència. Ara malgrat que estem tots jubilats (els qui quedem) encara continua pesant-nos la tradició i és un error, perquè és ara quan hem de pensar a fer dinars i a viure quan tot el món treballa. De vegades pense si no serà millor que entre tu i jo decidim el dia, l’hora, el lloc i el menú i que ho comuniquem a la gent, donant uns dies per a confirmar qui vindrà i qui no. Jo et propose que ho organitzem a Silla, junt a l’albufera, un dissabte i que el menú siga un arròs en perol o un allipebre; jo m’encarregue de cercar el lloc, la barca per a fer un petit passeig, qui ens prepararà la teca i un càmara per a fer-nos un video. Espere la teua resposta i quan la sabré redactarem una carta a tots. Recorda que no ens hem d’oblidar d’Àngels i del novio que tinga al tall. Tu diràs. Evidentment poden haver altres possibilitats, com la segona residència d’algú…\nBesades per a tots dos.\nLa meua resposta en el XX Premi V. Ventura\nLa meua resposta a les paraules de Paco Pérez Moragon en l’acte de lliurament del XX Premi Vicent Ventura. 7 de maig de 2019\nExma i Mag. Rectora, autoritats acadèmiques, amigues i amics:\nLa proposta d’atorgar-me el premi Vicent Ventura en base a les coses que ha dit Àngel Llàcer, la trobe tan absolutament immerescuda com exagerada. Només perquè aquest premi és un homenatge a la memòria de Ventura, i perquè la proposta l’han feta Paco Pérez Moragón, Ramon Lapiedra, Àngel Llàcer i Anna Aguilar Ventura, i perquè ha estat secundada pels sindicats UGT, CCOO i STPV, la Unió de Llauradors i Ramaders, la Unió de Periodistes del PV, i per les universitats de València i de Castelló, m’he vist en l’obligació d’acceptar el guardó, contra el meu criteri de defugir d’honors i cerimònies.\nTots els qui estem ací coneixíem el Vicent Ventura que descrivia el professor Josep Fontana, “amb la seua veu retrunyidora, de mirada i d’expressió burleta que et podia fulminar quan menys t’ho esperaves amb algun sarcasme temible, per bé que... tot plegat –veu, expressió i sarcasme- li servia per dissimular una personalitat prou vulnerable, tendra en el fons...”\nCom que haig de dir alguna cosa, deixeu-me que us propose imaginar Ventura ara mateix i entre nosaltres, parlant i parlant, i ja sabeu com era d’addicte a les llargues converses amb els amics. Parlaríem de les conteses electorals que acabem de viure i que ell hauria seguit amb atenció, llegint els tres o quatre diaris de referència i les opinions de comentaristes i politòlegs, amb les reticències lògiques. També parlaríem de les eleccions que viurem aquest mateix mes. De tot plegat n’opinaria, entre il·lusionat i caut, i de com els respectius resultats influiran en el nostre futur més immediat. Anys enrere i a iniciativa d’ell, hauríem pogut acompanyar la conversa amb un amical sopar, per celebrar els èxits de l’esquerra i sobre tot el fracàs de la dreta i la ultradreta franquista.\nQuè opinaria dels encontres i desencontres entre els partits d’esquerra a l’hora de conformar els governs de progrés, ell que tenia un compromís ferm i experiència en la conformació d’aliances estratègiques? Jo crec que Ventura es mostraria molt contrariat per les “dificultats” a l'hora de trobar solucions; fins i tot protestaria per la por d’alguns partits a formar res paregut a un front popular, com diuen que pensen els socialistes, sinó que diria que és precisament això el que cal organitzar, un front popular, talment com ha intentat la dreta tan descaradament, encara que, afortunadament, sense èxit.\nQuè pensaria dels personalismes dels líders i lideresses, ell que n’era absolutament contrari als divismes i les exaltacions? Sobre alguns en concret me l’imagine criticant les “seues bones intencions”, darrere de les quals trobaria i denunciaria l’interès estrictament personal per sobre del col·lectiu, o siga tot just el contrari del que ell havia fet al llarg de la seua vida.\nI què creuria que s’hauria de fer per a impedir la progressió de la dreta i del franquisme, que encara no ha cessat i que el proper dia 26 de maig tornaran, rabents i cridaners, a intentar assaltar-nos? A Ventura, la vida del qual va estar marcada per l’antifranquisme més rotund, la possibilitat d’un reviscolament feixista, de qualsevol tipus i magnitud, el posava sempre alerta i ara, amb la irrupció d’una formació descaradament feixista, encara molt més. Ell deia que el franquisme continuava viu, d’amagatotis al PP, i com ara ha eclosionat, es mostraria absolutament contrariat i no s’ho callaria, perquè Ventura era més expeditiu que no l’esquerra habitual que coneixem.\nI d’un tema tan delicat i amarg com els escàndols i corrupcions en el si d’alguns partits i d’alguns patums que es diuen nacionalistes i trauen profit de l’engany, què diria? Francesc Pérez Moragon em deia fa poc que “Ventura mai no demanà una subvenció, cap privilegi, sinó que era generós i era, sens cap dubte, dels prohoms que podrien circular amb la cara ben alta per haver contribuït més que ningú a la refeta del país”. Jo afegiria que mentre altres, amb l’excusa dels patiments d’aquest país, i abusant de la confiança que en ells es dipositava, han fet fortunes...\nCom va escriure Joan Fuster, “la trajectòria ideològica i pràctica de Ventura és una de les més admirables que hem pogut veure al País Valencià” i continuava “no seré jo qui diga que ha tingut mala sort en la rifa dels esdeveniments i moltes coses i molta gent, avui en plena vigència institucional, no serien comprensibles sense la mediació, un dia, de Vicent Ventura”.\nVentura, com diu Adolf Beltran, “era un inconformista i alhora un realista” i com a polític ”era incòmode a la dictadura i als dirigents de la democràcia”. Aquesta darrera observació és la síntesi de la seua vida política i per això es preguntava Beltran “com pot ser que una persona de posicions nítidament ancorades en el socialisme democràtic no haja jugat ni tan sols un paper simbòlic en l’imaginari col·lectiu de l’esquerra valenciana?”.\nEl nostre és un país sense acabar de fer, o mal fet, o mal endreçat, o mal conduït, o mal d’entendre i és aquest un dels temes que més preocupaven i ocupaven les seues activitats polítiques i intel·lectuals, la refeta del País. Jo personalment tinc un record vivíssim de Ventura, i vaig conèixer directament i indirecta la seua implicació i el seu compromís social i polític amb el nostre país, la nostra llengua i la nostra cultura i estic content que no l’oblidem, com ha passat massa sovint a València. Ventura em va distingir amb la seua amistat i confiança i arribàrem a conèixer-nos prou bé. Deia que ésser amic meu era una sort, però que tenir-me d’enemic era una absoluta desgràcia. Així m’ho va contar un altre gran personatge, Doro Balaguer.\nHan passat vint anys i escaig de la mort de Ventura i el fet que un grup dels seus amics, d’entre tants que en tenia, els sindicats que he esmentat al principi (que tant li deuen a ell directament en la seua conformació), i les universitats de València i Castelló, hagen instituït aquests premis en honor de la seua memòria ens honora a tots.\nFinalment vull dir que m’ha omplert de satisfacció veure que la institució, que ex aequo rep la distinció, és una escola, la cooperativa de Castelló, La Lluna. L’escola, l’educació dels nostres infants és essencial per al nostre poble. I això, Vicent Ventura ho considerava primordial i va ser un dels primers a impulsar l'escola en valencià, amb Fuster, Adolf Pizcueta i pocs altres.\nMoltes gràcies de nou, i bona nit.\nIntervenció sobre Josep Lluís Pitarch, Premi Vicent Ventura.\nUniversitat de València, 7 de maig de 1019\nFrancesc Perez Moragon\nEn primer lloc, senyores i senyors, amigues i amics, cal declarar, i fer-ho públicament, que han calgut molts esforços i moltes pressions amistoses, quasi xantatges emocionals, perquè el nostre guardonat d'enguany acceptara la distinció que avui rep.\nEn la resistència de Josep Lluís Pitarch a ingressar en la ja llarga nòmina de d'assenyalats amb el Premi Vicent Ventura, no influïa, poden estar-ne segurs, ni un sentiment de timidesa ni qualsevol element, per mínim que fóra, de distanciament respecte al sentit més profund d'aquest acte.\nNo hi havia timidesa perquè Pitarch és un home decidit i agosarat, que s'ha destacat sempre per la seua resolució a l'hora d'enfrontar-se a problemes, dificultats, i fins i tot podríem dir de perills, en un moment o altre —en uns moments o altres, diguem-ho en plural, per ser més exactes— de la seua vida.\nNo timidesa, per tant, sinó un sentiment de modèstia personal que també ha mostrat de moltes formes i que, en qualsevol cas, encaixen plenament amb el sentit que el Premi Vicent Ventura té. Ja que es tracta de projectar llum i aplaudiment, ni que siga una sola vegada, sobre els mèrits i la importància de persones que han treballat molt pel país però que han preferit fer-ho sempre sense col·locar-se en primer pla, amb aquell estil d'home subterrani que Joan Fuster assenyalà en Josep Lluís Bausset, el primer distingit amb el nostre guardó.\nPitarch sap molt bé quin és el sentit profund del premi que ara li hem volgut atribuir els homes i les dones, les institucions que conformem el jurat. No debades va ser ell qui, el 1999, va tenir el gran encert de reaccionar pocs dies després de morir Vicent Ventura i de proposar amb uns amics a la Universitat de València i a altres organismes la creació d'una distinció que portara el nom del gran personatge desaparegut.\nTots els qui coneixen Josep Lluís Pitarch estaran d'acord que una de les característiques que el defineixen és, justament, la seua enorme capacitat de reacció, unida a una envejable agilitat mental. Com en tantes altres ocasions, llavors va demostrar aquesta capacitat, que hauria estat un simple reflex si ell no l'haguera posada, com sempre, al servei d'una generositat inacabable.\nPerquè aquesta és una altra de les qualitats que volem reconèixer-li avui i ací: la generositat. Manifestada en la seua vida personal, en relació amb gent coneguda o desconeguda, però també, en l'àrea social, a través de molts anys de dedicació, entusiasta, apassionada i decidida, sense reserves, a posar en pràctica, la difusió i l'assentament d'algunes idees, d'alguns principis. Eren, són idees i principis que ara semblen acceptats per moltes persones al nostre país, però que quan ell començà a defensar-los eren reivindicats i tinguts en compte per molt poca gent, alhora que els poders els vulneraven i perseguien.\nPer exemple, els drets inalienables de la llengua i la cultura del País Valencià. Fa més de cinquanta anys que Pitarch s'hi ha dedicat amb cor i ànima, amb moltes hores d'esforç. Com a professor de català, en centres de batxillerat i a la Universitat de València, però també, i això era molt més singular i difícil, com a activista i organitzador.\nLa seua tasca en diverses entitats, des de l'inici de la dècada de 1970, com a mínim, fou insubstituïble en l’organització de cursos per a la preparació d'ensenyants, com ara els realitzats per l’Institut de Ciències de l’Educació de la Universitat de València, que dirigia el Dr. Manuel Sanchis Guarner, amb el qual va col·laborar de manera molt estreta i eficaç.\nTambé fou director de les campanyes Carles Salvador de la Fundació Ausiàs March; secretari territorial al País Valencià del II Congrés Internacional de la Llengua catalana; membre de l’equip rectoral de la Universitat Catalana d’Estiu, de Prada; coordinador de les Trobades amb la Ciència de la Comissió Interdepartamental de Recerca i Innovació Tecnológica, de la Generalitat de Catalunya, i responsable de la seua promoció al País Valencià.\nIgualment, va ser cap del Gabinet Tècnic per a la Normalització i Foment del Valencià, de la Conselleria d’Educació del Consell en l’etapa preautonòmica, i responsable de la implantació de l’ensenyament de la llengua als centres escolars, mitjançant el Pla experimental per a l’Ensenyament de la Llengua en el curs acadèmic 1978-79. Aquella fou una iniciativa capdavantera, actualment quasi ignorada, que la dreta va decapitar, reconeixent així la seua importància.\nTota aquesta activitat el dugué durant anys a viatjar incansablement pel país, en circumstàncies quasi sempre precàries, exercint un voluntarisme que mai no ha abandonat. Tampoc en les accions polítiques, durant la dictadura i després, en una trajectòria que començà en aquest mateix edifici, quan era Facultat de Filosofia i Lletres, i Pitarch només un estudiant agosarat que volia ser arqueòleg, seguint el mestratge de Miquel Tarradell, accions que continuà després en una constant dedicació a construir un espai polític valencianista sòlid i influent.\nAlguns detalls ens parlen del seu tarannà d'activista per posar en marxa grups, col·lectius i estratègies d'acció transformadora en els àmbits on ha treballat o viscut. Podem dir que ha estat un promotor, un incitador a l’acció, un estimulador, però mai no s'ha col·locat als llocs de visibilitat; sembla que li anava bé veure com els grups d’acció que es creaven feien feina. De vegades la pregunta dels companys reunits era: on està el Jusuf?... Però, si afluixava algun front d’acció, sempre reapareixia, donant el seu parer i la seua visió sobre el tema.\nUna altra paraula que aguaita, intentant perfilar el seu rastre personal és la denúncia clara i directa de les persones que utilitzen les institucions o la pròpia imatge personal en benefici personal a costa de, o fent malbé, la idea o els objectius que representen. I no mai li han agradat les glòries ni les mostres de reconeixement a l’hora del comiat laboral... Una mostra és la reticència a acceptar aquest premi. Però, el vulga o no, el premi l’atorguem els membres de la comissió a qui creiem que se’l mereix.\nEnemic dels prestigis falsos que alguns s'atribueixen, Pitarch ha sabut reconèixer la importància de persones que, com ell, miraven de treballar en silenci. Ramon Lapiedra, membre del jurat, ha volgut recordar que la iniciativa personal del premiat va ser decisiva perquè un gran savi, Arcadi Garcia, el gran historiador del dret foral valencià i d'altres matèries, isquera de la discreta mediocritat laboral en què vivia per a integrar-se al claustre de professors de la Universitat de València, al Col·legi Universitari de Castelló, d'on va passar a ser un dels fundadors de la Universitat Jaume I, ací representada, i qui donà nom a la nova institució.\nEnmig d'aquesta línia de treball infatigable, ha publicat articles, a diaris i revistes, sobre temes polítics i molt sovint, específicament relacionats amb la política lingüística, un dels pitjors dèficits en la normalització del País Valencià.\nConvé recordar igualment que el juny vinent farà quaranta anys que Pitarch comença a publicar mots encreuats en català a la premsa periòdica, sobretot valenciana. En porta vuit mil d'editats. A algú podria semblar-li un divertimento com un altre, però no hi ha dubte que per a ell ha estat sempre, a més d'una manera de passar-s'ho bé (això és innegable), una fórmula molt útil per a atraure l'interès d'un gran públic cap als recursos expressius de la llengua. Val a dir que Joan Fuster va ser un dels seus seguidors.\nNo es tractava, en qualsevol cas, de fer memòria, ara i ací, de tots els mèrits que fan de Josep Lluís Pitarch un candidat particularment apte per a rebre el Premi Vicent Ventura. La seua activitat de tants anys l'ha dut a conèixer molta gent i li ha fet guanyar amistats i admiracions d'aquelles que són per a sempre. A aquest sentiment de cordialitat i d'agraïment hem volgut afegir el nostre, unint-lo al nom de Ventura, amb qui tantes vegades va intercanviar comentaris aguts, sarcàstics i punyents, carregats d'intel·ligència, com era Vicent i com és Josep Lluís Pitarch.\nPublicat per Josep L.Pitarch a 13:04 Cap comentari:


Gregori d'Òstia - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n2Legat papal en els regnes hispànics\nPlafó ceràmic de València, 1854, en Alcoi\nBasílica de San Gregorio de Piñalba (Sorlada, Navarra)\n1037 (Gregorià) – 1044 (Gregorià)\n← Pietro (en) – Benedetto (en) →\nbibliotecari, prevere catòlic de ritu romà\nSorlada; Logronyo: capella de S. Gregorio\nAlcoi; advocat contra la llagosta\nSant Gregori d'Òstia va ser un religiós, probablement italià, del segle xi. Va ser bisbe d'Òstia, cardenal i legat pontifici als regnes de Navarra i Castella. Va predicar a Navarra i la Rioja, on és molt venerat, i on va morir, a Logronyo, en 1044. En aquesta contrada és invocat contra la llagosta.\nNo consta ni la pàtria, ni els pares, ni la seua primera educació. Però molt bona degué ser, i moltes les seues qualitats personals, pels alts càrrecs a què va ser elevat este sant molt venerat en les terres de La Rioja i Navarra.\nSe sap que va entrar molt jove en l'Orde de Sant Benet, en el monestir dels Sants Cosme i Damià de Roma, i ja des del seu noviciat va brillar per la seua ciència i la seua virtut. Tots auguraven que ornaria de gran honor l'orde benedictí. Va ser elegit abat del monestir i prompte es va verificar el vaticini, perquè els ràpids progressos que va fer li van meréixer el concepte de docte i de sant.\nEl papa Joan XVIII el fa bisbe d'Òstia i després l'eleva al cardenalat, passant a ser bibliotecari apostòlic, càrrec que va mantenir durant quatre papats. Participa en el govern de l'Església, prenent part en assumptes ardus i complicats de política exterior alhora que procurà no descuidar el ministeri pastoral.\nLegat papal en els regnes hispànics[modifica]\nPareix que va vindre a la península Ibèrica en la primera meitat del segle xi, com a legat papal davant de les Corts de Burgos i Pamplona. Molt probablement va tenir a veure que fos enviat des de Roma amb les qüestions relatives a l'organització eclesiàstica d'Espanya en una conjuntura en què es feia molt necessària la determinació dels límits de les diòcesis, que eren origen i font de nombrosos conflictes i no sols per interferències de jurisdicció episcopal, sinó també per la pertinença a distints sobirans. Això comportava negociacions amb els reis i amb els bisbes interessats, i per a eixa labor feia falta un home amb tacte polític i gran sentit eclesial.\nEra assumpte difícil i espinós pels molts interessos que tancava era la delimitació de la diòcesi de Valpuerta l'extensió de la qual va pertànyer en gran part a la desapareguda diòcesi visigoda de Calahorra i que va arribar a perdurar fins al 1086, després de la mort del sant, data en què va quedar incorporada a Burgos (Campus Castellae) que va absorbir entorn de si a tots els bisbats circumdants.\nNo sempre van donar bon fruit, o el fruit abellit, les negociacions del legat, però sí que van poder fer-se sense discòrdies entre els reis i sense enfrontaments entre els bisbes i, per descomptat, van assentar les bases perquè l'obra transcendira al gestor.\nBasílica de S. Gregori a la Piñalba (Sorlada, Navarra)\nPorta sud de la mateixa basílica\nRetaule de la basílica de Piñalba (Sorlada)\nReliquiari de S. Gregori, a la basílica de Piñalba (Sorlada)\nGregori no va oblidar mai el principal objectiu de la seua persona, l'exercici del ministeri sacerdotal, i va predicar a Calahorra i Logronyo, entre altres poblacions de la Rioja i Navarra, destacant en les seues xarrades la necessitat de la conversió i la penitència. Pareix que esta va ser l'ocasió en què Domènec García (sant Doménec de la Calzada) va viure algun temps en la seua companyia, servint-li de patge.\nEs compta que una vegada va alliberar els camps riojans d'una plaga de bestioles i per això li invoquen els agricultors d'una manera especial contra la llagosta.\nVa viure al voltant de cinc anys a la Rioja. Esgotat i malalt es va retirar a Logronyo on pareix que va morir al voltant de l'any 1044.\nLes seves restes són a la basílica de San Gregorio Ostiense, al cim de Piñalba, a Sorlada (Navarra). Hi ha una urna d'argent del segle xvii i un reliquiari del cap a través del qual, amb un embut i un gallet, es feia passar l'aigua que, segons la creença, adquiria virtuts salutíferes. Aquest cap es portava en processó a altres llocs, on es feia passar l'aigua per a proveir-hi de bones collites. En aquelles contrades va quedar la dita: "Andas más que la cabeza de San Gregorio".\n↑ També al sud de Pamplona, entorn de Nájera, erigeixen els reis el monestir de Santa Maria la Real com a panteó reial. Ja havia aparegut la figura del Nagalensis, Navarensis o Nazarensis episcopus des del 925, comprenent les fronteres diocesanes fins a territoris que interfereixen Valpuerta i Àlaba, a més d'ocupar tota la Rioja, on havien proliferat, durant els tres segles de dominació musulmana, i amb la il·lusió de ser cada una la continuïtat de Calahorra, les diòcesis d'Albelda, Castella Vetus, San Millán de la Cogolla i Nàjera, la història de les quals constituïx un veritable embolic, complicada encara més per la presència de prelats auxiliars o honoraris fins que es va reconquistar Calahorra, en el 1046, i va recuperar la seua antiga capitalitat, aglutinant les mencionades.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Gregori_d%27Òstia&oldid=30167240»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 10 maig 2022 a les 00:44.


Laporta va per lliure | Catalans reaccionem ( Carpe diem)\nLaporta va per lliure\nFalten 48 hores perquè Joan Laporta presenti Democràcia Catalana, l’alternativa política amb la qual es presentarà a les eleccions al Parlament d’aquesta tardor, i l’equip de campanya de l’expresident blaugrana ja té a punt bona part dels detalls del nou partit. A més del disseny corporatiu de la nova formació, els assessors de Laporta ja han registrat el domini a Internet ‘democràciacatalana.cat’, que encara tenen inactiu. Tal com ja va passar amb el web Laporta2010.cat, en aquesta ocasió el registrador ha tornat a ser Güell Consulting, una empresa consultora que ha assessorat tant al bufet d’advocats de Laporta com al FC Barcelona durant aquests darrers anys.\nLa presentació de Democràcia Catalana serà previsiblement aquest divendres a Barcelona, segons fonts properes a la formació consultades per directe!cat. D’aquesta manera i tal com havia promès, Laporta anunciarà el salt a la política després del relleu a la presidència del Barça, que es farà aquest dijous.\nEl president blaugrana ha mantingut l’últim any la incògnita sobre el seu salt a la política i si, en cas de fer-lo, seria de la mà de Reagrupament. Les fonts consultades afirmen que el partit de Laporta té plena sintonia amb l’associació que lidera Joan Carretero. Caldrà veure com s’articula l’aliança entre ambdós polítics. L’exconseller de Puigcerdà ja va deixar clar que si Laporta no es presenta amb Reagrupament, Reagrupament donarà suport al partit de Laporta, de manera que tot apunta a una candidatura conjunta.\nDomini registrat però inactiu\nMalgrat mantenir-se inactiu, el domini Democràciacatalana.cat va ser registrat el passat divendres 18 de juny per Carles Güell Comas, el Fundador de Güell Consulting Technologies, tal com es pot comprovar des de la Fundació puntCAT:\nJuliol 1, 2010 a 7:29 pm\nSí, ha muntat un partit de centre dreta, segons diuen. Tal vegada Reagrupament no era prou de dreta pel seu gust\n« Tirar pel dret !\nHa mort l’Estatut, visca l’Estat català! »


Albert Sarto | Els nostres mestres\nAlbert Sarto va néixer a Mollet l’any 1937. Als 4 anys va començar a anar a Col·legis Nous, fins als 14 anys. Va començar a estudiar a l’escola industrial i a treballar a la fàbrica fins als 24 anys. Poc després, va haver de marxar al servei militar, ‘la mili’, per obligació. Quan va tornar, es va posar a treballar d’autònom fent d’electricista industrial pel seu compte fins a la jubilació.\nAlbert Sarto , dècada de 1940


Apartment Tainan Taiwan - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nTainan, Ciutat de Tainan, Tainan, Taiwan, 70247 - Veure al mapa\nTé alguna pregunta per a Apartment?\nIdeal tant per a la diversió com per al relax, Apartment es troba a la zona de Ciutat de Tainan de la ciutat de Tainan. A només 5 KM, aquest hotel de 1.5-estrelles és fàcilment accessible des de l'aeroport. Gàcies a la seva bona ubicació, des de l'allotjament es pot accedir fàcilment a les visites obligades de la ciutat.\nAmb una oferta de serveis hotelers superior i ampla gama d'entreteniment, Apartment és compromet a que la seva estada sigui el més còmoda possible. L'allotjament ofereix Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, Zones públiques amb Wi-Fi, aparcament de cotxes, habitació familiar, ascensor per garantir el màxim confort possible.\n1 habitacions que es distribueixen sobre plantes ofereixen una càlida i plaentera escapada i comoditats modernes com ara televisió de pantalla plana, accés a internet (sense fils), connexió sense fils a internet (cortesia), habitacions per a no fumadors, aire condicionat. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Amb una localització ideal i amb comoditats imbatibles, Apartment no troba competidors en cap categoria.


Opinió - Dependència judicial\nAra sembla que ells són les víctimes, que reben la pressió de milers de ciutadans, quan són ells els que coarten la llibertat d'expressió. La justícia espanyola és poc més que un oxímoron, ni és justa ni és neutral o imparcial ni serveix per a res.\nDe què serveix portar als tribunals els responsables del 9N, si el mateix Rajoy va dir que era una costellada? De què se'ls acusa, si tot ho van fer els voluntaris? Per què es porta a judici un referèndum que mai es va fer? I que ni tan sols allò -el procés participatiu- era vinculant?\nSi la política es resol als jutjats, que vagin als parlaments a resoldre casos de robatoris, violència al carrer o altres crims, començant pels feixistes que van amenaçar el Jordi Borràs i que cremaven coses i acabant pel senyor Rato.


Informació del programa - Temps de silenci - TV3\n"Temps de silenci" és la història d'un gran amor: el d'Isabel Dalmau i Ramon Comes, els dos de diferent extracció social. El moment històric que els toca viure i un seguit de fets aliens a la seva voluntat els impediran realitzar plenament aquest amor.\nAl voltant d'aquests dos personatges es mouen altres conflictes, personificats en els membres de tres famílies de diferent estatus i origen: els Dalmau-Muntaner, d'estrat benestant i barceloní, i propietaris d'una fàbrica tèxtil; els Comes, una família del Baix Llobregat, que anirà assumint a poc a poc el paper de classe ascendent; i els Hernández-Utrera, una família andalusa de nivell humil, que representa l'allau migratòria de finals dels 50 i la posterior integració de les generacions més joves en la societat catalana.\nEn el primer bloc de la sèrie, en el període comprès entre l'estiu del 1935 i els inicis del 1945, es coneixeran els principals personatges de la història i el moment social i polític extremament conflictiu que els ha tocat viure, la indústria tèxtil, la casa de Barcelona, la plaça on es troba l'edifici i que constitueix un dels eixos de la sèrie, l'entorn humà, el rerefons històric (les eleccions que suposen el triomf del Front Popular, la Guerra Civil, la II Guerra Mundial), el posicionament de tothom davant de la nova situació política, les conseqüències de la guerra, etc.\nEn el segon tram, que comprèn des del 1951 fins al 1963, es veuran els problemes dels Dalmau. Els temps canvien: neix la conflictivitat laboral, arriben els immigrants.\nEn l'últim tram, des del 1965 fins al 1977, la fàbrica ha entrat ja en una davallada imparable. Llorenç tracta d'integrar el seu fill en el negoci, sense èxit. Contràriament, la botiga d'electrodomèstics de Ramon Comes va cada vegada millor, cosa que accentuarà el contrast entre el benestar d'aquesta família i el dels Dalmau.\nLa dictadura ha quedat enrere i cal construir els nous temps, els de la jove democràcia... "Temps de silenci" torna amb una nova entrega de tretze capítols que transportaran els espectadors als anys de la transició.\nDesprés de les morts de Franco i del personatge de la Victòria, amb què "Temps de silenci" va acomiadar la temporada, la sèrie arrenca el dia 26 de setembre del 2001 la seva nova etapa.\nEn aquesta entrega, de 13 capítols, els personatges viuran el temps de la transició, els anys que transcorren entre el 1977 i els inicis del 1981, coincidint amb l'intent de cop d'Estat de Tejero.\nSón anys de gran efervescència política a tot l'Estat i, especialment, a Catalunya. També és temps de les primeres eleccions democràtiques, processos en què els personatges de "Temps de silenci" es veuran implicats directament. Alguns, com el Ramon, es presentaran als comicis com a diputats; altres, aspiraran a convertir-se en regidors.\nEn aquesta entrega, "Temps de silenci" incorpora també a la trama personatges nous. És el cas dels Burrull, la família encarregada del colmado, que interpreten Santi Ibáñez, Asun Planas i Biel Duran.\nAltres actors com Marc Cartes, Aina Clotet o Mercè Diemont se sumen també al repartiment de "Temps de silenci".