Notícies - Actualitat - Botigues de la Bisbal, la Bisbal d'Empordà\nEls Petits Plaers\nTrencament de les guardioles solidàries per Càrites la Bisbal\nPublicat el 16 de Gener, 2019\nAquest Nadal la Federació del Comerç vàrem patrocinar i repartir guardioles solidàries, pintades pels nens i nenes de les escoles de la Bisbal, als establiments associats i a d’altres de la Bisbal. Una iniciativa per a la campanya de recollida de fons per...\nSorteig Panera de Nadal i Concurs Caganers\nPublicat el 14 de Gener, 2019\nAquest cap de setmana vàrem realitzar el sorteig de les butlletes del joc dels caganers i el de la Panera. La guanyadora del concurs dels caganers ha estat l’Alba Carrascal Alcántara, que s’endú un joc de taula i un àpat per a 4 persones en un dels...\nGuanyadors del 1r Concurs d’Aparadors dins la XXIII Fira de Circ al Carrer\nPublicat el 13 de Juliol, 2018\nMonjoc i Rulduà Ceràmica guanyen el 1r Concurs d’Aparadors de la XXIII Fira de Circ al Carrer. El lliurament de premis es va fer dissabte passat en el marc del II Mercat de Nit al Terracotta Museu . El Premi Fira de Circ (dotat amb un pack de dues entrades per a...\nÈxit total al II Mercat de Nit de La Bisbal\nPublicat el 10 de Juliol, 2018\nDes de la Unió de Comerciants volem agrair a tothom qui va venir a parar la fresca al II Mercat de Nit de La Bisbal d’Empordà i a tothom qui ho va fer possible. El Museu va tenir uns 600 visitants i el Mercat uns 800, moltíssimes gràcies a totes i tots!...\nLa Unió de Comerciants sortejarem un cotxe Ford KA al II Mercat de Nit\nPublicat el 04 de Juliol, 2018\nDesprés de l’èxit de la primera edició, el proper 7 de juliol, celebrarem al Terracotta Museu el II Mercat de Nit de la Bisbal d’Empordà . Amb el lema “Compra, menja, beu... i visita el museu!” volem crear un espai on gaudir d’una...\nTorna la campanya Comercial ‘Barris Antics. Molt per descobrir, molt per oferir’ a la Bisbal\nPublicat el 21 de Juny, 2018\nCOMPRA DURANT EL MES DE JUNY I GUANYA EXPERIÈNCIES Amb la finalitat d'impulsar el comerç local la Federació del Comerç de la Bisbal -amb el suport de l’Ajuntament de la Bisbal d’Empordà-, un any més, participa a la campanya...\nConcurs aparadors per la XXIII Fira de Circ al Carrer 2018\nPublicat el 16 de Maig, 2018\nEn el marc de la 23a edició de La Fira de Circ al Carrer de La Bisbal d’Empordà, que se celebrarà del 13 al 15 de Juliol de 2018, des de la Federació del Comerç de la Bisbal d'Empordà i Fira de Circ al Carrer es convoca el primer concurs...\nENDEVINA-LA! Endevina jeroglífics!\nPublicat el 23 de Abril, 2018\nDel 21 d’abril al 25 de maig del 2018 visita els comerços on hi ha un dels jeroglífics de l’Endevina-la, demana una butlleta de participació, rumia la resposta i... ENDEVINA-LA! Només cal que omplis la butlleta i donar-la a la persona responsable de...\nLa Unió de Comerciants aquest Nadal sortejarem un Ford Ka!\nPublicat el 06 de Desembre, 2017\nLa Unió de Comerciants llancem la casa per la finestra i sortejarem un Ford Ka amb totes les despeses de gestió i matriculació incloses per només 0.50€ la butlleta , que podreu adquirir als establiments associats que trobareu a la guia comercial d'aquesta...\nLa Bisbal encén els llums de Nadal aquest dissabte 2 de desembre\nPublicat el 30 de Novembre, 2017\nLa Federació del Comerç, amb la col·laboració de l’Ajuntament de la Bisbal, organitza l’Encesa de llums de Nadal per fer el tret de sortida a la campanya comercial de Nadal. L’acte començarà aquest dissabte 2 de desembre, a partir de...\nPrimer mercat noctàmbul de productes bisbalencs al Terracotta Museu\nPublicat el 10 de Juliol, 2017\nAquest dissabte, 8 de juliol, el primer Mercat de Nit de La Bisbal s'instal·la al pati del Terracotta Museu. Tots aquells que s'acostin fins al mercat podran visitar el museu, que oferirà una nit de portes obertes des de les 20:00 fins a les 00:00h. Una proposta de la...\nLa Bisbal d'Empordà a so de piano\nPublicat el 26 de Juny, 2017\nLa Bisbal d'Empordà s'ha avançat al 21 de juny, el dia de la música ambientant els carrers de la ciutat amb sons de piano. Han instal·lat tres pianos en diferents punts del poble perquè tothom els pugui tocar lliurement. Es tracta d'una iniciativa de la...\nModa - equipament\nRestauració i hoteleria\nSalut i cosmètica


Per què Daenerys no pot tenir fills, què va passar amb Rhaego i què va fer Mirri per fer-ho ... - Tv I Cinema | Gener 2021\npot ser la mare dels dracs, però Daenerys aparentment no pot tenir fills humans.\nDesprés d’esperar gairebé dos anys, arribeu a la sèrie HBO Joc de trons ha tornat a les nostres pantalles, però, lamentablement, per última vegada.\nA la temporada 7, Daenerys Targaryen finalment es va trobar amb els altres candidats al Tron de Ferro, inclòs el rei del nord, Jon Snow. En assabentar-se que Dragonstone tenia una tona de dragonglass, Snow va viatjar a través del mar i va trobar cara a cara amb la Mare dels Dragons.\nDesprés de moltes mirades escarmentades (sincerament, podríeu tallar la tensió sexual amb un ganivet) i lluitant els White Walkers junts, Jon i Dany finalment es van posar en marxa.\nLLEGIR MÉS: L'actriu Emily Clarke de Game of Thrones revela detalls sobre la trobada de Daenerys per Sansa i Arya per primera vegada\nAbans que tinguessin relacions sexuals, però, Daenerys sent que hauria de fer saber a Jon que no pot tenir fills. Era una mena de corda amb les sabates i una mica plena, tenint en compte que ni tan sols havien fet l'escriptura, però deixarem que es llisqui. Més enllà d'aquesta exposició, no havíem sentit a parlar de la infertilitat de Dany durant moltes, moltes temporades, i per què, preguem, digueu-la?\nBé, des de llavors els fanàtics han estat treballant teoritzant el que significa aquest petit intercanvi: la popular teoria és que ella predica amb el nadó de Jon. Si aquest és el cas, seria una mica fotut, ja que Daenerys és la tia de Jon (encara no ho saben).\nPerò també, per què Daenerys creu que no pot tenir fills? A continuació, us mostrem un record del que va anar en les primeres temporades per canviar de memòria. Ets benvingut.\nA Daenerys se li va dir que no seria capaç de tenir fills. Fotografia: HBO, Game of Thrones\nPer què Daenerys no pot tenir fills i qui era Mirri?\nA la primera temporada, el germà de Daenerys Viserys va vendre a la seva germana als Dothraki, per tal de portar-los a bord com a aliats, per millorar les seves possibilitats de recuperar el Tron de Ferro. Dany es va casar amb Khal Drogo, el líder de Dothraki, i finalment van començar a enamorar-se d'ell.\nDurant el combat amb un dels seus guerrers, Mago, Khal Drogo té una ferida menor al pit. Però aconsegueix matar a Mago.\nEn aquest moment, Daenerys està embarassada i demana a Mirri Maz Duur (una dona d'Essos que pogués fer màgia de la sang) per ajudar-lo a salvar-lo. Mirri està d’acord, però diu que per realitzar màgia de sang, necessita un sacrifici de sang.\nQotho, la sangre de Drogo, s’opina a l’ús de la màgia sanguínia de manera que la ser Jorah Mormont el mata ràpidament. Aleshores, Mirri havia de fer servir el cavall de Drogo com a sacrifici, però quan comença a cantar, Daenerys comença a sentir dolors a l'estómac i s'esfondra, treballant-se.\nQuan es desperta, s’assabenta que Khal Drogo ha quedat en estat vegetatiu per la màgia sanguínia de Mirri i ha perdut el seu nadó, Rhaego.\nDany llavors exigeix a Mirri que li faci saber quan Drogo tornarà al seu anterior jo. Mirri respon amb una profeïtat nefasta:\n“Quan el sol es pon a l’oest i es pon a l’est.\nQuan els mars s’assequen i les muntanyes bufen al vent, com les fulles.\nL’espectacle va ometre l’última part del que va dir, però els llibres també van incloure les línies:\nQuan l’úter s’intensifica de nou i tens un fill viu.\nDesprés tornarà, i no abans.\nDrogo mor i Dany ordena que Mirri sigui cremat a la seva pira funerària.\nLLEGIR MÉS: Aquí teniu un record de qui queda a la llista d’Arya\nMirri Maz Duur va utilitzar màgia de la sang en Khal Doro i el fill nascut de Dany. Imatge: YouTube / HBO, Game of Thrones\nQuè li va passar al seu nadó Rhaego?\nEn lloc de fer servir el cavall com a sacrifici com estava destinat a ella, Mirri va utilitzar el fill que havia nascut a Daenerys. Ella buscava venjança després que els Dothraki atacessin la seva gent.\nRhaego estava greument deformat i cobert en escates similars al drac. També tenia una petita tija de cua i petites ales.\nQuins són els dracs de Daenerys?\nEl drac negre amb marques vermelles per les quals es troba Daenerys es diu Drogon, després del seu difunt marit Khal Drogo.\nA continuació, va nomenar el drac Rhaegal verd i bronze després del seu germà Rhaegar Targaryen.\nFinalment, Viserion, que rep el nom del seu altre germà Viserys, és el que va treure a la venda el White Walker la temporada 7.\nEls dracs de Daenery reben el nom del seu difunt marit i germans. Imatge: YouTube / HBO, Game of Thrones\nQuè és la teoria del drac de tres caps?\nMentre Daenerys es trobava a la Casa dels Indígenes, els llibres diuen que tenia una visió del seu germà Rhaegar dient que 'el drac té tres caps'.\nDany, per descomptat, té tres dracs. El drac de tres caps també és el sigil de la seva família, després que el seu pare, Aegon, es fes càrrec de Westeros amb les seves dues germanes, cavalcades a la part posterior de tres dracs.\nMolts fans han especulat al llarg dels anys que això pot voler dir que Dany té els altres dos amb ella per pujar als seus dracs. Ara sabem que Jon Snow és realment un Targaryen, és un possible candidat. A la temporada 7, quan Daenerys torna a Dragonstone a Drogon, la bèstia permet a Snow que la peti, de manera que hi podria haver alguna cosa amb aquesta teoria.\nL’altra teoria és que Tyrion no és el fill de Tywin Lannister, sinó en realitat fill d’Aerys Targaryen i Joanna Lannister. A Tyrion també se li va permetre petar al drac, cosa que va canviar d'opinió per tenir-los tancats.\nHi ha una teoria que Tyrion Lannister és en realitat un Targaryen i està pensat per fer anar un dels dracs de Dany. Imatge: YouTube / HBO, Game of Thrones\nQuè ha dit Daenerys sobre la seva incapacitat de tenir fills?\nDany va veure la profecia de Mirri com una maledicció i creu que mai no podrà donar a llum als nadons humans.\nEn canvi, considera que els seus dracs són els seus fills.\nQuan els blocs de Qarth roben els seus dracs, Jorah intenta convèncer-la perquè els deixi enrere. Ella diu: 'Tenen els meus dracs: una mare no fuig sense els seus fills'.\nJorah respon: 'No són els vostres fills. Sé que et diuen Mare de Dracs i sé que els estimes, però no els vas créixer al ventre i no li van sucar el pit.\n'Són els meus fills', explica Daenerys a Jorah. I són els únics fills que tindré mai.\nMentre parla amb Jon Snow la temporada 7, Dany li diu: 'Els dracs són els meus fills. Són els únics fills que tindré mai - ho enteneu?\nÉs per aquesta raó que perdre Viserion davant els White Walkers fa més mal, ja que se sent extremadament materna i protectora.\ncaminants blancs en joc de trons


A presó el monitor d'un gimnàs de Salt acusat d'abusar sexualment d'almenys 6 menors | Llagostera Ràdio\nEn directe: Top 25 (llista d'èxits) - REPETICIÓ\nEl gimnàs situat al carrer Francesc Macià de Salt. / Foto: Marina López (ACN)\n10 de gener de 2018\tEscrit per Llagostera Ràdio\nA presó el monitor d'un gimnàs de Salt acusat d'abusar sexualment d'almenys 6 menors\nLa policia va detenir dilluns el monitor d'un gimnàs de Salt i va escorcollar el centre buscant objectes amb els que presumptament hauria perpetrat els delictes. Se l'acusa d'abusar sexualment de menors.\nEls Mossos han confirmat que arran d'una primera denúncia estan apareixent nous casos i que la investigació continua oberta. L'home, monitor d'arts marcials, hauria abusat sexualment d'almenys sis nenes que anaven a fer classes a l'equipament.\nLa primera denúncia la van interposar els pares d'una alumna a mitjans desembre. El cas s'hauria destapat quan una de les presumptes víctimes hauria explicat als seus pares que no volia anar al gimnàs perquè una persona havia abusat d'ella. Segons indiquen els pares, el monitor hauria fet servir d'excusa que feia massatges a les víctimes per fer-los tocaments.\nEls pares van posar la situació en coneixement d'altres possibles afectats i, segons han detallat, d'aquesta manera han sortit nous casos que fins ara els menors no havien explicat.\nEls pares es van reunir dimarts amb el responsables del gimnàs (que no és l'arrestat) per abordar el cas i informar tots els pares del que havia passat. Segons ha explicat una mare aquest dimecres, així van descobrir que almenys hi hauria vuit víctimes (tot i que dimarts algunes encara no havien interposat denúncia) i no descarten que en puguin ser més.\nLa investigació continua oberta i els Mossos d'Esquadra estan recollint possibles nous casos. Els pares estan estudiant personar-se com a acusació particular a través d'un advocat comú per a tots.\nEls tocaments s'haurien produït quan les alumnes feien els estiraments. Aleshores, el monitor apartava la menor lluny de la resta de persones de la sala per abusar-ne sense ser descobert.\nL'home va passar a disposició del Jutjat d'instrucció número 2 de Girona aquest dimarts i el jutge n'ha decretat l'ingrés a presó provisional, comunicada i sense fiança per presumptes abusos sexuals.\nEn paral·lel, la Unió i Formació en Arts Marcials (UFAM) ha publicat una circular informativa a través de la qual es desvincula del centre de Salt, que també porta aquest nom. "Aquesta organització que opera com a UFAM gimnasos no té res a veure amb nosaltres", asseguren i argumenten que han decidit fer-ho públic davant "els fets que s'han suscitat i que involucra un dels seus monitors". "Només volem desmarcar-nos de tots i de tots els fets en els que es vegi involucrada aquesta entitat plagiadora", conclouen.\nMés en aquesta categoria: « Girona habilita un nou espai amb 12 llits perquè persones sense sostre hi dormin durant els mesos de fred\tL'herència del circ soviètic centra el 7è Festival del Circ de Girona apostant per tres números procedents de Corea del Nord »


El confinament, els llibres i el senyor Labarta\nAquests dies de confinament i teletreball són un bon moment per mirar els llibres i les guies que amb els anys hem acumulat en les lleixes de casa nostra. Són dies de recolliment, i que cadascú els aprofiti com vulgui. Els qui mai ens desfem de res i ens agrada l’olor del paper vell podem passar hores remenant i fullejant llibres. També hi ha els mapes de l’Alpina, segats pels plecs i amb les cobertes de cartó barat brutes i masegades per l’ús.\nA casa hi ha molts llibres vells de muntanya. Del meu avi. Però també del meu pare, que era una rata de les llibreries de vell. Durant la postguerra i fins els anys setanta era fàcil trobar gangues interessants, i molts particulars, gent gran, que es venien la biblioteca per poder bufar cullera. Ressegueixo els lloms d’una lleixa i trobo “El primero de la Cuerda” de Roger Frison-Roche, la primera edició en castellà de 1942. L’obro i està dedicada per l’autor “à monsieur Vicenç Labarta avec mon meilleur souvenir” amb data del 21 de febrer de 1948.\nEls llibres més antics són els d’Arthur Osona, editats pel Centre Excursionista de Catalunya a finals del segle XIX. Però són els volums “Pirineu Català” de Cèsar August Torres, publicats entre 1902 i 1924, els que mereixen una menció especial. A C. A. Torres li hem de reconèixer el mèrit de ser el primer pirineista català amb tots els ets i uts i un gran esportista -va tenir deu fills-. Va presidir el CEC i l’entitat que el va precedir, l’Associació Catalanista d’Excursions Científiques, així com la Lliga Excursionista, predecessora de la FEEC. Les seves guies “Pirineu Català”, inicialment publicades per la Tipografia “L’Avenç”, estaven profusament il·lustrades amb fotogravats, i cadascuna contenia un mapa de la zona. Els itineraris estaven minutats de manera rigorosa i la seva prosa, plena d’èpica, enaltia el sublim amb una poètica que ara ens deixa baldats: “El Cadí mostra paorosa sa gegantesca carcanada”, o “... ab llur engranall de rompudes arestes, davassalls de pedres, trossejats penyals y aspres escorrancs, recons y barrancades...”, o senzillament quan parla de la “bellesa mascle” de les tarteres.\nA partir de la segona meitat dels anys cinquanta ja van començar a arribar les guies modernes del CEC. Agustí Jolís, Mª Antònia Simó... I en els setanta “Hielo, nieve y roca” de Gaston Rebuffat, un llibre de culte en el que format, fotografia i text es combinaven en una edició innovadora. O Patrice de Bellefon, que incitava als pirineistes més capaços al periple de les vies més atrevides dels Pirineus. A partir d’aquí la llista és interminable.\n-Digues bona tarda al senyor Labarta. Quan em recollien al Montessori del carrer d’Ataülf, llavors un carrer de llambordes grosses i desiguals, amb els baixos ocupats per tallers de tota mena i amb l’habitatge a la rebotiga o a l’altell, enmig de la simfonia dels aparells de ràdio i les converses dels veïns apareixia aquella figura discreta: -Digues bona tarda al senyor Labarta. I aquell homenet prim, amb barret i un abric gastat em saludava i li donava al meu pare, lligats amb un cordill, un munt de butlletins del CEC enquadernats i llibres d’excursions. La biblioteca de la seva vida venuda metre a metre per sobreviure, i dins de cada llibre una part de la nostra vida i de la vida dels altres.


Convocatòria de la XXXVIII Assemblea General Ordinària de la CVONGD - Coordinadora Valenciana de ONGD\nInici > Agenda > Trobades > Convocatòria de la XXXVIII Assemblea General Ordinària de la CVONGD\nJueves 17 se septiembre desde las 15 h. en primera convocatoria\nTal com està consignat en l’article 13 dels estatuts de la Coordinadora Valenciana d`ONGD, us comuniquem la convocatòria de la XXXVIII Assemblea General Ordinària al 17 de setembre, amb l’esperança de poder celebrar-la de manera presencial a les 15 h. en primera convocatòria y a las 15:15 h. en segona convocatòria en la seu d’UGT a València, al carrer Arquitecte Mora, 7 de València.\n– Ordre del dia d’aquesta Assemblea proposat per la Junta Directiva.\n– Llistat d’ONGD amb titulars de vot.\nUs recordem que, segons l’article 17 dels estatuts, en l’Ordre del dia es poden incorporar altres qüestions, sempre que siguen proposades per almenys el 5% d’entitats de ple dret, i que es puga comunicar a l’Assemblea amb una antelació de deu dies de la data de la reunió plenària.\nPer a garantir la distància de seguretat requerida per a previndre la propagació de la COVID19, us comuniquem que a la sessió presencial per entitat podrà acudir només una sola persona que a més siga la portadora del dret de vot. Per a comprovar qui de vostra ONGD és el portador de vot comproveu-lo per favor en el llistat d’ONGD adjunt i, en el cas que siga diferent, dirigiu-vos a la Secretaria Tècnica com més prompte millor.\nDe manera paral·lela s’activarà una plataforma digital a través de la qual podran connectar-se els titulars de vot que no puguen acudir presencialment a l’Assemblea. Així mateix, les persones que no siguen titulars/portadores de vot podran seguir i participar dels debats només on-line.\nTotes les persones que vulguen participar en l’Assemblea han de registrar-se en el següent formulari abans del 10 de setembre.\nPer a accedir a la resta de documentació de l´Assemblea, per a més informació o qualsevol dubte contacteu amb la Secretaria Técnica de la CVONGD al Tel 963913749 – 652547328 info@cvongd.org


29 Appartment & Rooms Bollate Itàlia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVia Fratelli Bandiera 3, Bollate, Bollate, Itàlia, 20021 - Veure al mapa\nMés informació sobre 29 Appartment & Rooms\nConvenientment situat a Bollate, 29 Appartment & Rooms és una base ideal des d'on explorar aquesta ciutat fantàstica. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\n29 Appartment & Rooms ofereix un servei impecable i compleix amb totes les exigències dels més experimentats viatgers. A l'hotel s'hi pot gaudir d'unes comoditats de primera classe com transport hotel/aeroport, habitació familiar, servei de bugaderia, lloguer de bicicletes, àrea de fumadors.\nGaudiu de les comoditats d'alta gama com ara aire condicionat, calefacció, escriptori, insonorització, aparell de televisió per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Sigui quina sigui la seva raó per visitar Bollate, el 29 Appartment & Rooms és el lloc perfecte per una estimulant i emocionant escapada.


23 recomanacions literàries de l'equip de CJ per la Diada Sant Jordi - Blog CJ\nInici Cultura 23 recomanacions literàries de l’equip de CJ per la Diada Sant Jordi\nSi la pluja ens ho permet, aquest 23 d’abril del 2022 promet ser un Sant Jordi especial. És difícil catalogar-lo de «postpandèmic», ja que encara no hem posat el punt i final a aquesta mena d’estat d’excepció en què vivim des de fa dos anys, però malgrat això i tot i l’escenari global incert, es palpa en l’ambient una mena de descompressió, com si haguéssim aguantat la respiració durant molt de temps sota l’aigua i, de sobte, sortíssim a la superfície i exhaléssim part de la por continguda. I una mica com en aquella magnífica novel·la de Manuel de Pedrolo que a moltes ens va sacsejar a l’adolescència, observem el cataclisme amb necessitat de comprendre i de començar a construir…\nA Cristianisme i Justícia som molt conscients del ritme contracultural de la nostra proposta, però per comprendre i construir cal temps i discerniment i, per això, avui i en aquest espai de reflexió col·lectiva, volem compartir alguns dels llibres que ens han aportat claus i inspiració i també bellesa en els darrers mesos. 23 llibres per a un nou 23 d’abril. Passeu i llegiu…\n1. La primera recomanació d’enguany ens l’envia Felipe García i es tracta de El valor de las cosas: Quién produce y quién gana en la economía global (Taurus, 2021), de l’economista Mariana Mazzucato:\n«En aquest llibre es posa en qüestió la teoria actual sobre què dóna valor a les coses. Critica la postura de la societat i dels governs a allò que assumim com a valuós com allò que té un preu alt. Aposta per valorar zones fosques de la nostra societat com les cures o la creació de relacions a les comunitats, així com posar en valor la veritable tasca que ha de derivar de la política. Un cop més una frase del llibre pot resumir millor el missatge: “Podemos crear una economía mejor si comprendemos que los mercados son el resultado de decisiones tomadas en las empresas, en las organizaciones públicas y en la sociedad civil… La propia teoría del ‘valor’ se presenta como una especie de fuerza objetiva determinada por la oferta y la demanda, en vez de un concepto muy integrado en ciertas maneras de ver el mundo”».\n2. José María Segura (@jmsssj) ens parla de la novel·la de Waris Dirie, Flor del Desierto (Ediciones Maeva, 2009):\n«No és un llibre nou, la 1a edició és del 2009, però és un llibre actual pel que narra i per la frescor amb què ho fa (amb un llenguatge entre cru i “gamberro” de vegades). Waris ens explica la seva fugida, l’èxode d’una nena somali que va fugir a Londres per no ser casada amb un home gaire més gran que ella. És a més un llibre-denúncia que compta les greus seqüeles de la Mutilació Genital Femenina (MGF) i també un llibre de superació. Waris, noia James Bond, primera model negra a ser portada de Vogue a Europa, supervivent de MGF.. Flor del Desierto val la pena perquè és una història narrada en primera persona que ens apropa de manera senzilla i fins i tot divertida a una realitat dura i dolorosa sobre la qual cal saber més per combatre la seva pràctica a tot arreu, també avui a Espanya, potser a la ciutat on llegeixes aquestes línies».\n3. Silvia Martínez Cano (@silviamcano),per la seva banda, ha triat en aquesta ocasió el llibre Mágica Belleza (Dilatando Mentes Editorial, 2021), de Roger Ferrer Ventosa:\n«Per a aquells que els agradi l’art i les diverses perspectives, aquesta tesi doctoral reconvertida en llibre sobre la relació de les formes artístiques i el pensament màgic és una bona oportunitat de mirar l’art des d’una altra perspectiva. L’autor analitza els símbols i les representacions de la màgia que han estat lligats en diferents moments de la història a la cultura. Allò oníric, allò alquímic i sobrenatural s’acosta a allò místic mitjançant imatges creades per diversos artistes com Remedios Varo, William Blake, David Lynch, Apuleu, Andrei Tarkovski o H.P. Lovecraft. Per a l’autor màgia i imaginació sempre tenen relació, des de les pràctiques xamàniques dels orígens humans fins a les expressions contemporànies d’art conceptual. Sens dubte, una forma singular d’accedir als fonaments de l’art».\n4. Pepa Torres (@Pepatorrespere1) se suma a aquest recull de recomanacions amb Acompañar en la incertidumbre (Narcea, 2022), un llibre coordinat per Lola Arrieta i Elisa Estévez:\n«El llibre recull les ponències del III Círculo de Encuentro Marisa Moresco, organitzat el març del 2021 per l’Equip Ruaj. És un llibre que ens ofereix pistes per habitar i abraçar amb lucidesa i profunditat la incertesa com a companya de camí i fer-nos més conscients de la nostra vulnerabilitat i necessitat bàsica de cura comunitària i interdependència. Especialment interessant em sembla el plantejament interdisciplinari des d’on ho fa: filosòfic, psicològic, teològic-espiritual i sociològic. El llibre és una porta oberta per endinsar-nos en la saviesa del que és incert des del cultiu d’una raó desvalguda que sap que l’angoixa i la desorientació no es contrasta amb arguments, sinó amb proximitat i vulnerabilitat assumida i compartida».\n5. El llibre seleccionat aquest any per Josetxo Ordóñez (@Animus_Defendi) és Astronautas (Impedimenta, 2016), d’Stanisław Lem.\n«Astronautas va ser la primera novel·la del polonès Stanisław Lem publicada en forma de llibre, el 1951. Després de guerres i lluites sagnants, al segle XXI la humanitat ha deixat enrere tota forma de capitalisme i ha aconseguit un equilibri sostenible al planeta. Treballs colossals d’enginyeria, com la irrigació del Sàhara o el control del clima amb sols artificials, expliquen el progrés humà. El Govern de la Terra decideix enviar llavors la nau Cosmocràtor al planeta Venus on els seus tripulants localitzaran les ruïnes d’una civilització infinitament més avançada que la nostra.\nAmb aquesta bella paràbola, Lem escriu ciència-ficció brillant, suggerent i amb erudició. Hereu de la tradició europea humanista, descriu el viatge espacial a Venus com una bella manera de plantejar qüestions profundes i sempre pertinents: el sentit de la ciència i de la tecnologia, el qüestionament del progrés civilitzatori, insostenible i catastròfic, la constatació del discret lloc de l’espècie humana a l’Univers, de l’horitzó incommensurable del temps còsmic i de la mortalitat i la finitud humanes».\n6. Darío Mollá Llácer aconsella la lectura de Aunque las piedras callasen. Salmos para el camino (Editorial Khaf, 2021) de Santos Urías Ibáñez:\n«Santos Urías és un sacerdot madrileny que exerceix el seu ministeri als barris de Lavapiés i el Rastro, dotat d’una gran sensibilitat humana, artística i espiritual. Ens ofereix 150 salms que tenen com a protagonistes 150 “perdedors” de la nostra societat i que, tanmateix, són salms que respiren bondat humana i agraïment a Déu per la vida. La seva lectura ens fa bé perquè ens allibera de molts falsos discursos que tant de mal ens fan: el discurs de l’èxit, de la competència, de la comparació… És un llibre per assaborir i per pregar».\n7. «Escombrant cap a casa», com ell mateix ha expressat, Pau Vidal suggereix la lectura del llibre Amor que crema (Claret/Cristianisme i Justícia, 2021), de Marc Vilarassau:\n«El recull d’escrits d’en Marc Vilarassau ens permet retrobar-nos amb l’evangeli amb una mirada nova, fresca i sovint inesperada. És també una ocasió per reflexionar sobre temes antropològics sempre vigents i per preguntar-nos per l’actualitat del missatge de Jesús avui».\n8. Al seu torn, Lucia Montobbio (@lucia_montobbio) ens emplaça a la lectura de Biografia del silenci (Galaxia Gutenberg, 2020) de Pablo d’Ors:\n«Biografia del silenci, de Pablo d’Ors, és un breu assaig on l’autor ens explica en primera persona com es disposa a meditar, què és el que aprèn, observa i experimenta amb aquesta pràctica. En definitiva, com la meditació el porta a transformar-se».\n9. Un clàssic ja als llistats literaris de CJ és l’autor sud-coreà Byung-Chul Han que aquesta vegada ens arriba de la mà de Carlos Maza Serneguet (@CralsMS) qui ens recomana No-cosas. Quiebras del mundo de hoy (Taurus, 2021):\n«Armat amb el seu estil profètic i directe, Byung-Chul Han parteix aquesta vegada de Hannah Arendt per diagnosticar algunes “fallides del món d’avui”. Les coses, deia la genial filòsofa alemanya, donen estabilitat a la vida. Però al nostre món digital i tecnològic, diu Han, aquelles –substituïdes pel seu revers en dades, en informació– estan desapareixent. Han reblar el clau a un tema que ens preocupa moltíssim, però amb què encara no sabem molt bé què fer».\n10. Víctor Codina proposa la lectura d’una publicació ben recent: La Iglesia arde (Arpa, Barcelona 2022), d’Andrea Riccardi:\n«L’historiador i assagista Andrea Riccardi ens ofereix una reflexió lúcida sobre el declivi de l’Església Catòlica a Europa. L’Església crema, però no s’extingeix. Ha de comprendre el món actual i recuperar entusiasme».\n11.La guerra a Ucraïna duu a Jorge Picó (@jorgepicopuch) a recomanar la lectura de Los europeos. Tres vidas y el nacimiento de la cultura cosmopolita (Taurus, 2020), d’Orlando Figes:\n«A través del triangle amorós entre Ivan Turgenev, el primer gran escriptor rus a convertir-se en una celebritat europea, Pauline Viardot, una de les cantants d’òpera més famoses del món, i Louis Viardot, director de teatre i gran expert en art, l’autor ens parla de com es va anar creant la cultura europea. Una cultura, espai de transferències culturals, traduccions i intercanvis a través de les seves fronteres que va desaparèixer amb l’esclat de la Primera Guerra Mundial. Tant de bo que llegit en perspectiva aquest llibre ens serveixi per treballar sobre la pau possible i una civilització de la cultura ara que Europa està invertint més en armament i oblidant la funció integradora de l’art i la cultura.».\n12. També commoguda pels esdeveniment a Ucraïna, Mònica Mínguez (@minguez_monica) ens apropa a El Corazón del mundo. Una nueva historia universal (Editorial Crítica, 2016), de Peter Frankopan:\n«A través de diverses circumstàncies de la Història, estructurades com a rutes (de la seda, dels credos, de l’Orient Mitjà, de l’or, de la plata o del genocidi, entre d’altres), l’autor ens apropa a altres realitats més o menys desconegudes, més o menys ignorades, a causa dels interessos occidentals.\nAquesta original mirada sobre els esdeveniments ja coneguts ens ajuda a desoccidentalitzar-nos, a pensar des d’altres coordenades i a ampliar la mirada per entendre i acollir…. Acollir fets tan dolorosos i tan sensibles com la present guerra d’Ucraïna».\n13. Josep F. Mària Serrano, per la seva banda, es decanta per No i jo (Edicions 62, 2009), de Delphine de Vigan:\n«Tal com passa amb altres obres de Delphine de Vigan, aquesta novel·la ens ajuda a augmentar la sensibilitat cap a persones que viuen al límit de la marginació -en aquest cas sobre la gent sense llar- donant pistes concretes per fer-nos solidaris amb aquestes persones. Una solidaritat que, a més, ens pot ajudar a madurar com a persones i a guarir ferides del propi passat».\n14. Jordi López Camps (@lopezcj) recomana la lectura «contemplada i meditada» del llibre Oikía. Compartint pensaments i vivències (Publicacions de l’Abadia de Montserrat, 2022), de Sergi d’Assís Gelpí, monjo de Santa Maria de Montserrat i actualment missioner benedictí a un monestir d’Uganda.\n«Sergi d’Assís proposa una sèrie de textos orientats a l’acompanyament espiritual a la vida quotidiana. Parla de temes propers als lectors des d’una perspectiva vivencial i reflexiva, i això permet descobrir com la fe il·lumina amb plenitud tota l’existència humana».\n15. Com no podia ser altrament, Pepe Gallardo (@aechmu), el nostre expert en música clàssica, ens porta Johann Sebastian Bach. El músico sabio (Man non troppo, 2003), de Christian Wolff:\n«El musicòleg Christian Wolff ha escrit la que es considera la biografia definitiva de Bach. Plena de dades exactes i abundants gràcies a un profund coneixement de la vida del mestre, Wolff no només ens relata els episodis vitals del compositor, sinó que també fa un recorregut per les seves obres, comentant-ne diferents aspectes. L’abundància de detalls no vol dir que l’obra sigui pesada de llegir; al contrari, la seva prosa és fluida, delicada, però també plena de força i contundència. Sens dubte, una obra obligada per tots aquells que vulguin iniciar-se en l’apassionant vida del músic alemany o aprofundir-hi».\n16. Maria Mercader ha optat per un dels darrers llibres treballats al Grup de lectura de Cristianisme i Justícia i obra d’una altra estimada integrant de l’equip, Pepa Torres. El llibre en qüestió és Teología en las periferias (San Pablo, 2020):\n«El llibre ens ofereix la possibilitat d’apropar-nos a Déu des d’un llenguatge comprensible i una visió amorosa i radical. Trencant amb l’estil típic dels tractats de teologia, l’autora fa una aproximació a la seva manera de viure i veure la fe que transcorre per l’experiència de l’escolta atenta als cors i als carrers de la gent del barri de Lavapiés a Madrid. Recupera el missatge fonamental de l’Evangeli -l’alliberament de totes les opressions- i, des d’un activisme feminista i d’acció social, fa real el misteri de l’amor a les perifèries i fronteres de la nostra societat».\n17. Jesús Martínez Gordo, al seu torn, s’inclina pel següent llibre de Miguel Rubio: Del eclipse de Dios al resplandor de su misterio (PPC, 2021):\n«En el món actual no només hi ha senyals de l’eclipsi de Déu, sinó també del resplendor del seu misteri. Per això, a la primera part d’aquest llibre es narren i analitzen tres relats cinematogràfics, molt il·lustratius de tal conjunció: Silenci (EE.UU, 2016), Calvary (Irlanda, 2014) y Cartes al pare Jacob (Finlàndia, 2009). A la segona meitat, argumentativa, s’exposa la importància tant “del descans de Déu” i de la responsabilitat de l’ésser humà (a la llum del llibre del Gènesi), quant de la centralitat del misteri i dels escenaris del seu esplendor a la finitud».\n18. Marta Burguet Arfelis ens anima a llegir Ser cuerpo (Ed. DNX, 2021), de Jader Tolja i Tere Puig:\n«El cos, allò imprescindible per transitar per aquesta forma de vida, i sovint oblidat. D’aquest equipatge que portem sempre a sobre ens parla Jader Tolja, per viure la vida des de la perspectiva corporal, connectant allò que vivim amb allò que som, la nostra realitat corpòria. D’integrar activitat mental i realitat corporal, va la proposta de Ser cuerpo. En format entrevista, de lectura àgil, enfocant la mirada a la feina, l’educació, l’esport, l’arquitectura, la moda, la salut i l’espiritualitat… Tot això des de la perspectiva del cos».\n19. Oscar Mateos (@oscarmateos1) ens deixa una recomanació que ens connecta una vegada més amb la dura i violenta realitat d’El Salvador, a més de convidar-nos a reflexionar sobre l’ètica i el sentit últim dels mitjans de comunicació. Es tracta de Los muertos y el periodista (Anagrama, 2021), d’Óscar Martínez.\n«Què val la vida quan la mort, la tortura, les violacions de drets humans i la violència sexual prenen un caràcter massiu, transversal i quotidià? Com fer front a un fenomen com el de les “maras” en un país com El Salvador, que ha sistematitzat la violència directa i la violència estructural fruit d’unes desigualtats socials abismals? Quines alternatives hi ha a la resposta militaritzada i basada en la violència extrajudicial exercida per les mateixes estructures estatals? Quin paper poden tenir periodistes i mitjans de comunicació que situen la cerca de la veritat enmig d’una injustícia generalitzada? Los muertos y el periodista és una crònica esquinçada, en primera persona, que deixa en carn viva el drama que viu la societat salvadorenca, afectada per un dels índexs més grans de violència i homicidis de tot el món. Óscar Martínez, periodista d’El Faro, un dels diaris de referència mundial pels seus treballs de recerca sobre la violència al país, ens acosta a un relat ple de dilemes professionals, d’històries reals i tremendament dures, i encara que sembli gairebé impossible i contradictori, ens ofereix una petita llavor d’esperança, la que encarnen aquells professionals que jugant-se literalment la vida aposten per acostar-se a la veritat com a manera de defensar la dignitat humana».\n20. Josepmaria Bigatà canvia de gènere literari i ens apropa a la poesia de Maria Josep Escrivà a través de Sempre és tard (Proa, 2020):\n«Tota l’obra de Maria Josep Escrivà creu en el poder la paraula, en unes coordenades molt profundes: si un vers no ens salva, aparaular els racons més íntims de l’existència acompanya, duu serenitat i obre plans de sentit i plenitud en el viure. “Sempre és tard”: l’eternitat no és per a sempre, a res mai s’arriba a temps del tot, ni a l’epifania dels pit-roigs que sempre són puntuals en els hiverns; però ser-hi, bo i assumint-ne les costures, gràcies a la poesia, llaura noves possibilitats.\n“I mentrestant, callem. Que ens deshabite el dir,\nnomés la dignitat dels arbres reste intacta”.\n21. Ens apropem al final d’aquesta llarga llista i José Ignacio González Faus ens convida a llegir El capitalismo explicado a los jóvenes (Ediciones Invisibles, 2021), de Jean Ziegler:\n«És molt important saber què pensa del capitalisme un doctor en economia, membre del parlament suís, que ha tingut càrrecs a l’ONU sobre drets humans i dret a l’alimentació. Es tracta a més d’un llibre molt pedagògic, ja que està escrit en forma de cartes a la seva néta. I tota l’obra transpira a més a més un gran sentit ètic».\n22. Javier Vitoria no ho ha dubtat. La seva opció per a aquest Sant Jordi és Ana Carrasco-Conde i el seu llibre Decir el mal. La destrucción del nosotros (Galaxia Gutenberg, 2021):\n«La professora de la Complutense de Madrid ens ofereix un interessantíssim itinerari de cerca de la comprensió del mal sense justificar-ho; és a dir (i amb paraules de l’autora), per “entendre les dinàmiques del mal sense recórrer a les metàfores cinegètiques associades a la bestialitat o a la malaltia mental i, per tant, a l’excepcionalitat”. La seva tesi central fa del mal una dinàmica relacional (la destrucció del nosaltres) i diferencia el mal, la maldat i el dany. El text té una extraordinària capacitat de seduir el lector. Ofereix una sèrie de reflexions afins a i enriquidores de les propostes que des d’altres perspectives ofereixen els textos de CJ. Com a mostra n’hi ha prou amb un botó: “el mayor mal emerge allí donde el corazón se ha convertido en piedra. Donde nada nos conmueve. Donde cada ser humano vive aislado en su mundo. Donde ha desaparecido el nosotros. Donde se hace daño con indiferencia. Donde lo de otro es cosa suya”».\n23.I acabem amb una mirada imprescindible cap al futur amb Ana Gimeno Cristóbal que ens convida a la lectura d’Això ho canvia tot (Edicions 62, 2014), de Naomi Klein.\n«És un llibre extens amb informació exhaustiva sobre l’evolució de l’escalfament global. Tracta sobre la influència de la màquina de vapor en els processos de la Revolució industrial, el transport i la colonització de països per explotar els recursos, així com el moviment ecologista i els enganys manifestos d’empresaris i polítics, que simulen fer alguna cosa per frenar l’escalfament global, quan en realitat continuen augmentant les explotacions de combustibles fòssils. No manca el sentit de l’humor, que encara fa més palès el despropòsit d’algunes propostes per evitar el canvi climàtic. La gravetat i la urgència de la situació demanen una mobilització social. L’autora vol que els canvis necessaris es facin democràticament».\n[Imatge de kerttu a Pixabay ]\nArticle següentRegularització ja!


Els recuiters de Can Pauet, a Jafre\nParlem del recuit de casa nostra, i no pas del mató ni del brossat\nDe recuit de drap, a l’Empordà, fa anys que en tenim. Des de fa un temps, sembla ser més popular i, per això, hi ha qui creu que tot plegat és una invenció recent. I no només no ho és, sinó que, avenços tècnics a banda, el procés d’elaboració segueix essent el mateix que el d’antany: sense additius ni conservants, absolutament natural. Per tot plegat, el producte resulta una menja molt local, de proximitat. La cosa té prou mèrit, que en un temps tan mediterràniament comercial tot hi és per vendre i de tot se’n pot fer marca. Abans, això sí, el costum més estès era menjar-se’l sol. Podríem renunciar a la dolçor de la mel i el sucre? Jo segurament sí.\nA Fonteta es poden veure adeptes del producte preguntant on venen les 'fontetes'\nVoldria concretar que parlem del recuit de casa nostra, i no pas del mató ni del brossat. Hi ha qui s’entesta a confondre’ls (fins i tot algun diccionari comet l’error) i, malgrat les evidents semblances, no són la mateixa cosa. A mi, procediments i receptaris em resulten prou aliens. Sé que el recuit, a grans trets, és un formatge fresc al qual se li extreu el xerigot lentament. Mató, brossat i el nostre producte coincideixen en els primers passos i prou.\nSi ens centrem en qüestions logístiques, el recuit bàsicament es comercialitza a la província de Girona. Fora d’aquí, també en trobaríeu a alguns llocs de Barcelona i, més anecdòticament, a algun racó del País Valencià, Sevilla o Madrid. Si prioritzem la qualitat, un producte d’aquestes característiques no pot pas arribar gaire lluny. Fa uns anys es va fer el conat d’exportar-lo fronteres enllà. Una empresa va proposar als propietaris de casa Martell (els de Fonteta) vendre recuits a Nova York. Van acceptar el repte, que això de portar una mica del seu poble a la Cinquena Avinguda devia resultar molt temptador. El recuit, però, dura cinc dies i integrar-hi additius o conservants era i és cosa profana. Per això, van optar per exportar-lo congelat. Els efectes d’aquest procediment es feien notar en la textura: es perdia la crema, es cristal·litzava i es tornava més dur. Al final, per desgràcia dels novaiorquesos, la impossibilitat de garantir un recuit de qualitat va posar punt i final a l’aventura americana.\nMés enllà de Fonteta, trobareu recuits a Ullastret, els de la Nuri, i a Jafre, els de can Pauet. A dia d’avui aquestes són les empreses que elaboren aquest producte, totes fidels al receptari original. Per això, per l’escrupolositat del procés, es fa difícil destacar-ne una per sobre de les altres. Fonteta, Jafre o Ullastret? Us expliquem una mica qui és qui.\nA can Martell són els veterans del recuit de drap. La Rosa, àvia d’en Joaquim (l’actual propietari), comerciava amb aquest producte des de ben jove. Des del seu mas natal, can Teixidor, cada setmana anava fins el mercat de la Bisbal. Un cop casada, i ja a Fonteta, va seguir elaborant el producte per vendre’l a la carnisseria del seu marit. Amb el temps, van acabar obrint una formatgeria: Can Martell. Aquest establiment ha posat Fonteta al mapa. Tal és el ressò del recuit que, pel poble, es poden veure adeptes del producte preguntant on venen les fontetes. És el primer cas de metonímia culinària.\nDes d’Ullastret la Nuri els fa la competència. És la tia d’en Joaquim, de Fonteta, i la rivalitat és absolutament fraternal. A casa la Nuri hi tenien un ramat de cabres i, garantit l’ingredient principal, va anar investigant com s’havia de fer això del recuit de drap. Cap a l’any setanta, es va comprar un cotxe i ella mateixa va començar a portar els recuits cap Peratallada i Pals. Avui, filla i gendre continuen el negoci.\nEls darrers recuiters de la comarca són els de can Pauet, a Jafre. La seva història comença a Barcelona l’any 1978: un parell de neorurals que decideixen establir-se vora les gavarres. Són en Xavier i l’Olga, que van arribar a l’Empordà per cuidar un ramat de cabres i fer recuits per a consum propi i poca cosa més. Quan en Pau, un dels seus fills, va ser gran, va decidir que seria pagès i que d’això dels recuits en faria la seva vida. Li va costar però, amb paciència, va acabar muntant la seva pròpia formatgeria. Tal i com l’havien dit sempre a ell, la va anomenar Pauet.\nNo us direm quins són els nostres preferits. Provar-los tots i construir-se un criteri propi és gustosa feina de cadascú.


Saber més respecte al cognom Boyanov és saber més sobre aquelles persones que amb tota probabilitat comparteixen uns orígens i avantpassats comuns. Aquest és el motiu pel qual és freqüent que el cognom Boyanov sigui més abundant en uns certs països del món en concret que en uns altres. En aquesta pàgina és possible conèixer quins són els països del planeta en els quals existeix una major quantitat de persones amb el cognom Boyanov.\nEl cognom Boyanov en el món\nLa globalització és un fenomen que ha fet que els cognoms es difonguin molt més lluny de de el país en què es va originar, de manera que podem trobar cognoms asiàtics a Europa o cognoms americans a Oceania. De la mateixa manera ocorre en el cas de Boyanov, que com es pot comprovar, és possible assegurar que és un cognom representat orgullosament en gairebé tothom. D'igual manera existeix països en els quals certament el nombre de persones amb el cognom Boyanov és major a la de la resta de països.\nEl mapa del cognom Boyanov\nL'oportunitat d'informar-se en un mapamundi sobre quins països posseeixen una major quantitat de Boyanov en el món, és de gran ajuda. Col·locant-nos sobre el mapamundi, damunt d'un país concret, som capaços de veure la xifra exacta de persones que porten el cognom Boyanov, per a aconseguir així la informació precisa de tots els Boyanov que pots trobar en l'actualitat en aquest país. Tot això ens ajuda també a comprendre no solament d'on és oriünd el cognom Boyanov, sinó també d'en quina manera s'han desplaçat i s'han traslladat les gents els orígens de les quals formen part de la família amb el cognom Boyanov. De la mateixa manera, podem veure en quins països s'han arrelat i desenvolupat, motiu pel qual si Boyanov és el nostre cognom, resulta atractiu saber a quins altres llocs del globus és possible que migrés alguna vegada un avantpassat nostre.\nPaïsos amb més Boyanov del món\nSi ho mires atentament, en aquesta web et presentem tot allò que és important perquè puguis tenir la informació real de quins països tenen un major número de Boyanov en tot el planeta. D'igual manera, és possible veure'ls de forma molt gràfica en el nostre mapa, en què els països en els quals resideixen una quantitat major de persones amb el cognom Boyanov poden veure's pintats en un to més fort. D'aquesta manera, i amb un simple cop de vista, pots localitzar sense dificultat quins són els països en els quals Boyanov és un cognom més freqüent, i en quins països Boyanov és un cognom insòlit o inexistent.\nNom de Famille Boyanov


'Lady Bird' i els rebuigs de l’adolescència | Zena\nHome›Cinema i sèries›'Lady Bird' i els rebuigs de l’adolescència\n'Lady Bird' i els rebuigs de l’adolescència\nAVÍS: Aquesta crítica conté SPOILERS de la pel·lícula.\nLady Bird és l'opera prima de Greta Gerwig com a directora; Gerwig ja havia participat com a guionista en altres pel·lícules, entre les més conegudes dins del cinema mainstream, la comèdia romàntica Sense compromís.\nTambé l'hem pogut trobar a l'altre costat de la càmera sota les ordres de Woody Allen a A Roma amb amor o a Frances Ha, pel·lícula en la qual també va ser guionista. En la seva aventura com a directora s'ha envoltat de dues actrius de pes, les seves protagonistes, Laurie Metcalf i Saoirse Ronan, que malgrat la seva jove edat ja és un nom conegut a Hollywood i col·lecciona un parell de nominacions als premis Oscar. Lady Bird és una comèdia dramàtica que s'ha definit com una història sobre la relació entre una mare i una filla, i encara que és veritat que la relació entre ambdues té gran protagonisme dins de la història, jo la definiria més com un bildungsroman, una pel·lícula sobre el coming-of-age de la seva protagonista.\nSaoirse Ronan i Greta Gerwig (Imatge d''EW')\nLa Christine McPherson (Saoirse Ronan) o Lady Bird, com a ella li agrada ser anomenada, està en el seu últim any d'institut i com bona adolescent té una relació complicada amb la seva mare, el seu germà, els amics, els professors i els nois. La Lady Bird viu a Sacramento, és filla d'una família de classe baixa amb problemes econòmics i estudia en un bon col·legi catòlic, fet que accentua encara més tot el que ella odia: no tenir una casa gran i bonica com la resta dels seus companys, no poder comprar vestits bonics o revistes de moda per llegir al llit perquè, com li diu la seva mare (Laurie Metcalf), “això son coses que fa la gent rica”. Però. sobretot, la Lady Bird odia Sacramento i somia escapar a l'est de l'Estat, on segons ella hi ha la cultura.\nLa Lady Bird rebutja qui és i d'on ve, fins al punt de mentir sobre on resideix, perquè segons ella “viu al costat equivocat de les vies”; d'alguna manera creu que mereix més o necessita més i aquest rebutj cap a qui és és el principal motiu de disputa entre ella i la seva mare. Les baralles entre mare i filla són els moments clau de la pel·lícula, en mostrar per què ambdues són com són i per què les seves personalitats xoquen d’aquesta manera. Són també els moments on les actuacions de Metcalf i Ronan arriben a la seva màxima expressió, una en el paper de mare exigent però afectuosa, l'altra en el paper d'adolescent rebel. La relació entre ambdues passa de l'amor a l'odi en segons. Així i tot, és entranyable veure com, malgrat aquestes grans discussions amb la seva mare, la Lady Bird torna a ella a la recerca de consell o no amaga les seves llàgrimes i s’enfonsa davant d’ella quan perd la virginitat de la manera menys romàntica possible.\nLady Bird rebutja, però també és rebutjada, per nois i -perquè no incloure-ho com a rebuig també, sent un moment transcendental dins de la cultura nord-americana- per universitats. No obstant això, el primer pas que porta a la nostra protagonista de nou cap a Christine és el rebuig que ella fa dels seus nous amics i del seu pèssim segon xicot d'institut per anar al ball de final de curs amb la seva millor amiga, a la qual havia deixat de banda. Finalment, la Lady Bird aconsegueix el seu somni i va a una universitat a l'est de l'estat; el fred comiat de la seva mare trenca el cor com si d'una història d'amants desventurats es tractés. A la maleta descobreix unes cartes que la seva mare li havia escrit, però llençat a les escombraries i que el seu pare (Tracy Letts) -antítesi de la seva mare i personatge entranyable- li ha ficat a la maleta. Era necessari deixar enrere la seva ciutat i a la seva família per adonar-se que allò que tenia en realitat no estava tan malament. L'amor d'una mare i la nostàlgia porten de volta a la Christine.\nMadre i filla ( Imatge de Universal Pictures)\nGreta Gerwig presenta un guió senzill, però és potser en aquesta senzillesa on resideix la bellesa d'aquesta història. Són moltes les pel·lícules sobre adolescents que intenten forjar-se una identitat allunyant-se i renegant el màxim possible dels seus orígens, però Gerwig ha sabut donar-li aquest què especial. Sens dubte, amb l'ajuda de les seves dues protagonistes.\nImatge de portada: Universal Pictures.\nTagscinemaGreta GerwigLady BirdLaurie MetcalfSaorsie Ronanzena\nDeepfakes: pornografia no consentida i intel·ligència artificial\nHaraway i el cíborg en la ciència ...\nAnuncis de merda: La loteria de nadal\nActualitat, General, Mitjans


Ramona Hotels - PREUS AMB ELS DESCOMPTES MÉS GRANS a tots els hotels a Ramona\nexperiència [Ramona, Laguna Beach (CA)]\nAquest hotel està situat a Laguna Beach, a l'estat de Califòrnia. L'establiment té vista sobre l'oce\nAquest hotel està situat a Laguna Beach, a l'estat de Califòrnia. L'establiment té vista sobre l'oceà Pacífic i ofereix una platja privada, un restaurant amb vista sobre l'oceà i habitacions amb internet WiFi gratuïta. La majoria de les habitacions també té vista sobre l'oceà.\nLes habitacions tenen vista sobre l'oceà Pacífic, el centre de Laguna Beach o sobre la costa de Laguna Beach. Totes disposen de TV de pantalla plana amb canals per cable, escriptori, zona d'estar i articles de tocador gratuïts.\nEls clients del Laguna Hotel reben un val d'esmorzar. L'hotel també proporciona serveis de rentatge en sec i de conserge.\nEls clients poden esmorzar, dinar i sopar al bar rostisseria Ocean View mentre gaudeixen de la vista sobre el mar. També es pot menjar a l'aire lliure, al costat de la platja.\nL'Hotel Laguna està ubicat a 5 minuts a peu dels restaurants, les botigues i les galeries d'art de Laguna Beach i a 1 hora amb cotxe de l'aeroport internacional de Los Angeles.\nThe beach is on your doorstep and not a long drive to Disney either if you're planning a trip there.\nThe hotel is old and has been there a long ti\nLlocs històrics de Ramona\nSocietat Històrica Laguna Beach\nGaleries Richard Macdonald\nEssent una localització molt desitjada, Ramona és el lloc on anar quan es va a Laguna Beach (CA). Una gama d'atraccions, com ara Galeries Richard Macdonald, Societat Històrica Laguna Beach, Platja Laguna, és d'obligada visita quan sigui al barri. Ramona està agraciat amb envoltatns plens de vida, bons restaurants, zones de compra i increibles atraccions. Assegurís de mirar a Agoda.com pels millors preus disponibles a Laguna Beach (CA). Explori un llistat complet d'allotjaments i trobi el lloc perfecte per a vostè. Per trobar les millors ofertes d'hotels a Ramona, simplement entri les seves dates de viatge a la pestanya de recerca.\nDescobreixi els barris de Ramona\nHotels Ramona populars


Les pensions de Tarragona, per sobre de la mitjana catalana l'any 2018\nLa mitjana tarragonina supera els 1.100 euros, segons dades de l'IDESCAT\ndilluns, 13 de maig 2019 - 17:59h\nImatge d'arxiu de gent gran a l'hospital | TarragonaDigital.com\nLes pensions de Tarragona són més altes que la mitjana de tot Catalunya. Aquesta és la conclusió del darrer recull de dades que ha publicat l'Institut d'Estadística de Catalunya (IDESCAT) sobre les pensions contributives —jubilació, viduïtat, incapacitat, orfenesa...— de l'any 2018, que ha vist la llum pública aquest dilluns, 13 de maig. Segons l'estudi, l'import mitjà a la demarcació de Tarragona és de 1.136 euros, el segon més alt del país. Cal matisar, però, que només entren en l'estudi les localitats de més de 20.000 habitants.\nLa mitjana de Catalunya l'any passat va ser de 1.008 euros, per primera vegada superior al llindar mileurista. Tarragona, però, surt ben parada a l'estadística: és la segona gran localitat catalana amb unes pensions més altes de mitjana, només per darrere de Sant Cugat. Les altres grans capitals com Barcelona, Girona i Lleida, doncs, es troben per darrere de Tarragona.\nLes pensions catalanes del 2018, gairebé un 4% més altes que l'any anterior\nAmb les dades de l'any 2018 a la mà, el valor mitjà de les pensions de Catalunya han augmentat un 3,7% respecte a l'any anterior, el 2017. La majoria d'aquestes pensions corresponen a jubilacions, seguides de les de viduïtat, incapacitat permanent, orfenesa i les pensions a favor de familiars. En total, es van concedir més d'un milió de pensions contributives arreu del país. L'augment de les pensions s'ha fet notar a tots els municipis catalans, i ha pujat especialment en localitats en auge de la Costa Daurada com ara Salou o Vila-seca.\nLa diferència més substancial, però, rau en la distinció per gènere. Els homes reben una pensió mitjana de 1.286 euros mentre que les dones en perceben una mitjana notablement inferior, de 786 euros mensuals. La diferència, doncs, és de gairebé un 40% i no ha variat de manera substancial en la darrera dècada. Pel que fa a les comarques tarragonines, qui encapçala la llista de nombre de pensions és el Tarragonès amb gairebé 50.000 beneficiaris.\nL'augment de la pensió de viduïtat beneficia unes 5.000 persones a Tarragona


Demanen la immediata posada en servei de les 12 freqüències de trens Lleida-Manresa - Teleponent\nInici Infraestructures Demanen la immediata posada en servei de les 12 freqüències de trens...\nDemanen la immediata posada en servei de les 12 freqüències de trens Lleida-Manresa\nHo fa CCOO qui valora positivament l'increment de serveis i exigeix que Renfe els assumeixi transitòriament mentre no ho fa FGC\nUn comboi de la R12 circulant pel terraplè on s'han fet obres entre Tàrrega i Cervera\nCCOO Lleida ha valorat molt positivament l’establiment de 12 circulacions per sentit a la línia de Lleida – Manresa presentades pel conseller de Territori, Damià Calvet, divendres passat.\nEs duplicarà així el servei actual de trens entre Lleida i Cervera, ja que ara només hi ha 6 freqüències, mentre que fins a Manresa es passarà de les 3 actuals a 5. La proposta de Govern inclou l’adjudicació del servei a FGC però no es materialitzaria fins al 2024. En aquest sentit, el sindicat exigeix que “transitòriament” Renfe assumeixi aquestes 12 freqüències, ja que actualment és l’únic operador que disposa de personal i material adequat.\nSegons CCOO, Renfe ja disposa d’unitats de les sèries 463, 464 i 447 reformades, que són accessibles i resultarien adequades per a la prestació de servei a la línia, i a més compta amb excel·lents professionals amb un alt grau d’experiència, de manera que es podrien posar en servei 12 circulacions immediatament.\nEl sindicat recorda que al 2013, el Govern i Renfe van acordar la creació de nuclis de rodalies de Lleida, Girona i Tarragona. A principis de 2014 es van posar en funcionament els nuclis de Girona i Tarragona, mentre que la creació del nucli de Lleida va quedar postergada fins a l’actualitat.\nPer aquest motiu, CCOO no entendria que es demorés l’inici de les circulacions com a mínim fins al 2024 i es tornés a condemnar el territori a comptar únicament amb els serveis insuficients que es presten en l’actualitat, i que no s’han incrementat des del segle passat.\nAixí mateix, el sindicat considera incomprensible que a la línia Lleida – les Borges Blanques – Montblanc només s’incrementi un únic servei. En l’actualitat només n’hi ha 5 i veuen inconcebible que a la línia Lleida – Almacelles – Montsó no se’n prevegi cap de nou, malgrat que en l’actualitat només hi hagi 3 circulacions i cap d’elles tingui parada a Almacelles ni Raimat, tenint en compte que aquestes dos línies tenen una població beneficiària directa molt superior a la línia Lleida – Balaguer, en la qual hi ha actualment 10 circulacions per sentit. ACN\nArticle anteriorLlibertat amb càrrecs pel conductor de l’accident mortal de divendres a Lleida\nArticle següentLa regió de Lleida registra 3 morts amb coronavirus en les darreres 24 hores\nTroben mort el noi de 15 anys que s’ha ofegat mentre es banyava al riu Segre


Les eleccions a la presidència de la Federació Catalana de Futbol porten cua. La setmana passada el guanyador dels comicis, Jordi Roche, es va autoproclamar president, tot i la negativa de la Secretaria General de l'Esport de la Generalitat per les vuit impugnacions presentades. Ara el Tribunal Català de l'Esport ha decidit que queda provisionalment sense efecte el cessament del president en funcions de l'FCF, Josep Maria Vallbona, que continuarà en l'exercici del càrrec en detriment de Roche.\n15/03/2005 - 00.00 Actualitzat 15/03/2005 - 22.09\nEl Tribunal Català de l'Esport ha decidit que queda provisionalment sense efecte el cessament del president en funcions de la Federació Catalana de Futbol, Josep Maria Vallbona, que continuarà en l'exercici del seu càrrec. El tribunal, que ha admès a tràmit les vuit impugnacions presentades per irregularitats en les eleccions a la presidència de l'FCF, demana també a la Secretaria General de l'Esport que aporti tots els mitjans documentals i audiovisuals de què disposi al voltant dels fets que es van produir la jornada d'eleccions. També sol·liciten al secretari general de l'Esport, Rafel Niubò, que expliqui per escrit totes les circumstàncies de fet de què tingui coneixement directe pel que fa a les eleccions de la Federació Catalana de Futbol i particularment del sistema electoral per obtenir representació dels clubs en l'acte de votació. El guanyador d'aquestes eleccions, Jordi Roche, que la setmana passada es va autoproclamar president, queda suspès de manera cautelar.\nEl Tribunal Català de l'Esport denega la proclamació de Roche


fb-administrador, Autor en Francesc Buxeda - soroll de fons comunicació\nQuant a fb-administrador\nMeanwhile lets just say that we are proud fb-administrador contributed a whooping 103 entries.\nEntrades per fb-administrador\n16 maig, 2020 in Blog /by fb-administrador\nDimecres 13 de maig de 2020, a les 12:15h Georgina Arnau, presentadora del programa “Té de tot” de Girona TV, entrevista Francesc Buxeda i Aliu, amb relació al cicle “Dialoguem de responsabilitat social en temps de crisi” de la Càtedra de RSU de la UdG i del projecte ButxacaTV. Com a coordinador i promotor del […]\nLes ButxacaTV són una manera professional i directe d’ampliar els nostres canals de comunicació per mostrar directament qui som, què fem i què oferim. La credibilitat que estan guanyant les eines de comunicació basades en el concepte videoconferència a través de les quals es governen països, s’organitzen empreses o ens relacionem amb familiars i amics, […]\nCINC VIDEOS RESUM DEL TALLER “COMUNICACIÓ I TELETREBALL EN TEMPS DE CRISI”\n24 abril, 2020 in Blog /by fb-administrador\nHem passat de comunicar com a empreses a comunicar com a persones Saber quines són les necessitats de l’altre i posar-se a la seva disposició, és la base de la comunicació en temps de crisi. ///// TALLER ONLINE especialment dirigit a #autònoms i #empreses que vulguin #aprofitar les #oportunitats que s’obren en el nou #paradigma […]\n8 abril, 2020 in Blog /by fb-administrador\nAutònoms i empreses, aprofiteu el canvi de paradigma! Abans de res, m’agradaria clarificar que vull dir quan dic “crisi” i quan us proposo que ho “aprofiteu”… Aquesta que patim ara no és una “crisi normal”, una “crisi econòmica”, una “crisi de valors” o una típica “crisi cíclica”. És més aviat una “crisi vital”, una “crisi […]\n3 març, 2020 in Blog /by fb-administrador\nT’ajudem a tenir cura de la teva imatge d’una manera estratègica per aconseguir els teus objectius! Tens un web en condicions? Saps quines plataformes socials et convenen? Quin és el missatge que has de donar als clients? Quants diners has d’invertir en promoció? Quin rendiment en treus de la publicitat? Inverteix en tu i esprem al màxim […]\n1 febrer, 2020 in Blog /by fb-administrador\nM’han comunicat per Whatsapp la mort d’en Ramon Mateu… Que DEP! Aterrat a Barcelona el 1993, Mateu va ser el cap d’informatius d’ Onda Cero Catalunya amb qui vaig començar com a becari, qui em va donar l’oportunitat de cobrir la meva primera roda de premsa (al departament d’Economia amb Joaquim Molins) i conduir els […]\n24 gener, 2020 in Blog /by fb-administrador\nUn any més hem presentat al Museu Etnològic i de les Cultures del Món, MUEC BCN, el dossier de premsa del 2019, que recull el resultat de la col·laboració que hi mantenim en la recerca de suports promocionals per a donar a conèixer les exposicions i les activitats que es realitzen a les seves dues seus […]\n23 desembre, 2019 in Blog /by fb-administrador\nT’has preguntat mai què passa si deixes de fer? Si no prens cap decisió? ATURA’T aquests dies… Comunica amb la VIDA RESPIRA EL NADAL I VIU EL 2020 #Sorolldefons #Sorolldefonscomunicació\n10 octubre, 2019 in Blog /by fb-administrador\nVull que s’entengui bé la pregunta. No us demano si sabeu el servei o producte que promocionareu. Ni si sabeu a través de quines plataformes ho promocionareu. Ni els diners que hi invertireu… Us demano una reflexió prèvia a tot això. Una anàlisi més profunda i, segurament, més emprenyadora, que ens pot arribar, fins i […]\nEl canal de televisió del càmping La Ballena Alegre ofereix el mitjà per a empreses locals\n1 març, 2019 in Blog /by fb-administrador\nNotícia publicada a Hora Nova El negoci es podrà publicitar a Ballena TV, a l’Info Point, al Trip Club i també a les xarxes socials El càmping La Ballena Alegre, un dels més grans de la comarca, ha iniciat una campanya de promoció per a les empreses del territori, per tal que, a través de la plataforma Ballena TV o altres, puguin anunciar els […]


Com utilitzar endolls de Afganistan a Hongria\nConnectors, preses de corrent, adaptadors i altra informació necessària per viatjar des de Afganistan a Hongria en aquesta pàgina. Si voleu un informe per a altres països, torneu a iniciar l’ assistent per trobar a adaptadors elèctrics per al vostre viatge aquí .\nLa tensió no és exacta, però la diferència sol ser tolerable pels dispositius elèctrics. És molt segur connectar el vostre aparell elèctric de Afganistan a Hongria sense un adaptador de tensió. Si teniu algun problema amb un dispositiu especial, és a dir, un dispositiu mèdic, probablement voldreu demanar més ajuda professional.


en busca del sentit perdut: METÀFORES, ENTRE L'OBSERVAR I L'ACTUAR.\nEntre la distància reflexiva, comparativa, meditativa i el cabussament a la realitat, a la immediatesa, a la lluita contra els elements i per la supervivència del jo... està el joc d'educar.\nEducar consisteix en canviar el punt de vista dels alumnes per que descobreixin coses noves allà on pensaven que no n'hi havia.\nProporcionar exemples sobresortints de la cultura, propiciar les provatures (sense haver-les de classificar en encerts o errors), fomentar el coneixement i la crítica de la realitat, l'expressió de les idees, dels sentiments i de les històries personals, ajudar a aprofundir en el sentit de les coses. Lluitar per la seva des-banalització, per trobar la transcendència, gran o petita a cada acte. Buscar l'apropiació de la cultura com un bagatge propi i personal, a partir de la reconstrucció, la recreació, l'explicació i la creació pròpies.\nBuscar metàfores i altres recursos literaris pot ser un paradigma del que pot ser l'acció educativa. A primer cop d'ull pot semblar una cosa fàcil, un simple exercici donat pel mestre com una tasca més de les moltes proposades a l'escola, consistent en assumir una definició donada i jugar a associar paraules i conceptes de forma més o menys encertada... i tòpica.\nPerò per entende què és una metàfora necessitem realment tota la panòplia de recursos i habilitats esmentats al principi de l'article:\nDisposar de bons i variats exemples literaris de metàfores.\nIdentificar les metàfores com a recurs expressiu.\nComprovar el funcionament de les mateixes a partir de la identificació amb les possibles causes de la seva utilització, posant-nos a les sabates de qui va escriure allò.\nIdentificar les metàfores amb experiències vitals.\nMotivar amb la intencionalitat de la expressió d'idees i sentiments autèntics, relacionats i lligats amb la pròpia experiència.\nAjudar a formar les primeres metàfores partint de l'expressió d'experiències profundes, significatives i particulars, que hagin marcat d'alguna manera les seves vides, per poder extreure creacions vives i particulars, representatives de cadascú, de la pròpia realitat.\nPracticar les metàfores amb la connexió profunda de les pròpies vivències i qualitats expressives, donant forma a un món propi i a una capacitat expressiva i associativa que va més enllà de la creació literària per constituir-se en una característica autèntica de la pròpia personalitat i la seva expressió. En una ajuda a l'enteniment del món a partir de les comparacions amb diferents elements i el descobriment de diferències i igualtats insospitades entre ells.\nEstendre aquesta pràctica a totes les accions educatives i donar-li un lloc propi en elles.\nTornar a identificar metàfores literàries dels companys, analitzant-les i extraient el subjecte de cadascuna.\nAjudar d'altres a desenvolupar aquestes capacitats d'expressió i auto-coneixement.\nIdentificació de metàfores a la ciència, les matemàtiques, l'art i altres llenguatges i fonts de coneixement i valorar-los pel que tenen d'apropiació i interiorització i comprensió d'idees complexes.\nReconèixer i reconèixer-se en aquest joc entre observar i actuar que es la creació de metàfores. Ser autor i actor, pescador i peix, Lluna i Terra... amb la finalitat d'establir un joc real i lúdic, un diàleg fluid i gràcil, relaxat, entre el jo i la realitat, entre el "jo" i el "no jo", cercant, navegant entre els punts de contacte, les illes i arxipèlags i per fi les costes i l'interior d'aquestes dues versions del món.\nRevifant la consciència i el sentit de la sorpresa i el descobriment, trobant noves portes i canals cap a la realitat i els seus significats.\nUn exemple de metàfora: "La gent sempre vol redimir-te a la seva veritat".\ni una altra més: "L'única broca eficaç per foradar la societat i provocar canvis és l'exemple".\nLes dues són meves.\nEtiquetes de comentaris: articles propis, cites, educació, filosofia


El passat dimarts a l'escola vam celebrar el comiat dels alumnes de 6è de primària.\nVa ser una vetllada molt emotiva. Tot va començar amb el discurs del director, felicitant els alumnes pels seus anys, esforços, aprenentatges i moments viscuts a l'escola.\nPoc després, va ser el torn dels tutors, els quals van fer dos discursos molt emotius dedicats als seus alumnes.\nA continuació, se'ls i va repartir als alumnes un diploma, un llibre i un CD on podien veure fotografies del seu pas per l'escola Alfons I. Tot seguit se'ls hi va passar un power point amb fotografies de la seva estada a l'escola des d'educació infantil fins a 6è.\nUn cop acabat el comiat, la part més trista de la nit, però a la vegada la més emotiva. Els alumnes ens van realitzar uns balls d'arreu del món, aquests balls han estat possibles gràcies a la Clara Florio que els hi ha ensenyat la coreografia.\nEns va agradar moltíssim. Fins aquí arriba el comiat dels alumnes.\nMolta sort en aquesta nova etapa a l'institut.\nEls alumnes de 6è de primària van representar l’obra: “Comissaria de policia” De Asun Martí Avilés, el passat 19 de juny.\nJa podeu veure algunes imatges de l'obra a l'enllaç.\nFOTOS DE L'OBRA DE TEATRE\nJa podeu veure totes les fotos i els vídeos de les colònies de 6è.\nHa estat una gran experiència i els nens s'ho han passat molt bé.\nÚltim dia colònies 6è\nAquest matí hem pogut anar a la platja a fer un bany refrescant. Feia molta calor! Ja podeu veure el vídeo de l'últim dia.\nL'HORA D'ARRIBADA serà a les 18h.\nColònies 5è a Cap del Rec\nJa podeu veure les fotos i els vídeos de les colònies a Cap del Rec. Tot i el mal temps vam poder realitzar les excursions i activitats que teníem previstos.\nFOTOS COLÒNIES 5è A CAP DEL REC\nEtiquetes de comentaris: Cinquè, Colònies\nFinalista dels IV Jocs Florals\nEl dissabte 27 de maig a Girona van fer el lliurament de diplomes i van escollir el finalista dels Jocs Florals de la província de Girona.\nDe part de tota l'escola volem felicitar a la Zara per haver quedat semifinalista dels IV Jocs Florals escolars de Catalunya en la categoria C de cicle superior.\n1r dia: 5è a cap del rec\nAquest matí hem pogut arribar al llac de l'Orri tot i la pluja. Ens han anat molt bé els impermeables! Hem seguit caminant i hem parat a dinar a Pradell. Després a la tarda hem anat al refugi i ens hem instal•lat a les habitacions.\nJa hem berenat i d'aquí una mica ja farem el joc de montar les tendes.\nEls nois i noies de cinquè hem estat treballant la Dansa de l'Hereu Riera, i aquest és el resultat.\nEls nois i noies de cinquè hem après una dansa americana. i us volem ensenyar el resultat.\nPer veure la dansa sencera de cada grup aneu més avall i busqueu el vídeo a on sortiu.\nDansa dels nois i noies de 5è\nEls nois i noies de 5è hem estat un mes treballant amb una dansa Americana, esperem que el resultat us agradi.\nVolíem fer un vídeo comú, però el resultat de l'esforç i el treball val la pena poder-lo mostrar, així que hem pujat els vídeos dels sis grups de ball.\nEl passat divendres 14 de febrer, quatre alumnes de la classe de 5èB vam anar a Ràdio Puigcerdà a llegir quatre llegendes de la Cerdanya.\nEl programa s'emetrà el dia 2 de març a les 20 h.\nEls nens s'ho van passar molt bé i van aprendre molt!


Europa surt al rescat | Emporion\nPedro Sánchez, a la reunió de Consell Europeu./POOL (REUTERS)\nper Xavier Ferrer\t el oct. 28, 2020\nReproduït d’El Punt-AVUI del dia 12 d’octubre 2020\nSabem que la severa crisi sanitària que estem patint ha derivat en una important crisi econòmica, amb incidència en l’àmbit social i polític i, depèn del que duri, potser també en l’aspecte emocional i psicològic. Sabem també que la crisi sanitària afecta tot el món, fet que perjudica les expectatives de sortir-ne fàcilment. Si ens centrem en l’àmbit europeu, sabem també que es van aprovar tres mesures per fer front a la crisi: des del Banc Central Europeu, es destinen fins a 1,35 bilions d’euros a finançar deutes dels estats membres de la UE; des de la Comissió Europea (CE), es va aprovar destinar 540.000 milions d’euros a tres línies diferents, que es poden utilitzar aquest any, i, finalment, el paquet estrella, basat en 750.000 milions d’euros, que es finançaran amb deute comunitari i que aniran destinats a revertir la crisi econòmica derivada de la sanitària. A l’Estat espanyol li correspondran 140.000 milions d’euros, de què la meitat seran en transferències directes, el que vol dir que no s’hauran de tornar. La UE, però, es reserva el control que els diners es destinin als projectes detallats prèviament i que han d’anar destinats a sectors afectats per la crisi, amb la finalitat d’aturar el cop i salvar empreses, i sobretot fer-les viables en el futur, i també facilitar la vida als ciutadans. Tot això serà operatiu a partir de l’any que ve i durant sis anys. I, en aquest escenari, el president del govern espanyol ha manifestat que, amb l’ajut dels fons europeus, es generaran 800.000 llocs de treball en tres anys i també ha exposat que la major part dels diners aniran destinats a sectors i empreses que apostin per la sostenibilitat i la digitalització.


Si algú estava esperant que parlés del sopar, no ho faré. Cadascú sap com s’ho va passar, com va acabar la nit i amb qui. Jo m’ho vaig passar molt bé (què he de dir, no?). I com li vaig dir a una de les comensals només veure-la arribar: ja sabia jo que valia la pena anar-hi (aquí em faria falta un emoticó).\nCom que una emoció treu una altra emoció (no era així?), parlarem de l’esdeveniment de la setmana: la Marató de Barcelona.\nUna marató només es pot fer si es prepara; i preparant-la, mai es té cap garantia d’acabar-la. No és possible l’oracle, per això mai se sap si serà una tragèdia. Citant-me a mi mateix (perdoneu la gosadia), “[...] la mística que molts veuen en la marató està en la recreació de l'infinit [el lloc on se citen els mites], està en el valor numèric 42,195. Un valor cronogràfic, no pas mètric: si només fos mètric no tindria interès perquè recórrer aquesta distància no té res d'excepcional en si mateix. L'objectiu es vesteix de mite perquè la història de cada marató vol explicar la història d'una superació individual i del camí que ha portat a aquesta superació. Tot plegat ens porta al tema del viatge. Carreguem les naus amb la intenció d'arribar a Ítaca, però tots volen ser Ulisses, i la recompensa final només té sentit si realment hem sabut ser Ulisses i vèncer tots els obstacles” (Dels rivals, Bereshit, 16 de gener de 2010).\nValor cronogràfic perquè la marató no l’omplim de quilòmetres; l’omplim de temps. La distància és la mateixa per a tots: el repte és ser capaç de resistir el pas del temps. Això és el que entrenem: la resistència procurant patir el menys possible. D’aquí ve el primer error del maratonià popular: pensar en les referències parcials (córrer a 4’/km, baixar de 3 h, de 3h 30’, de 4h...), en lloc de pensar en el temps com un concepte global. La capacitat d’assumir el pas del temps. L’error de proposar-se ritmes abans de treballar capacitats es produeix en totes les distàncies, però superar 10 km o una mitja marató té menys riscos que superar la marató: si no s’assoleix com es tenia previst, es torna a intentar en un període breu de temps.\nLa tragèdia més gran de la marató està en la mitificació, en l’esforç que s’esmerça en la preparació i en les grans dosis d’il·lusió que s’inverteixen. Fracassar et du sempre a pensar en un temps massa llunyà per intentar repetir-ho i en tornar a començar de nou el procés.\nVista des de dins, la marató és una cursa irreal (o potser massa real: depèn de l’estat de consciència de l’atleta). Però vista des de fora, encara ho és més. Aquest passat diumenge ho vaig constatar per enèsima vegada a la Marató de Barcelona. Veia passar els corredors (desconeguts, coneguts, companys, amics...) pel quilòmetre 35. Feia crits d’ànim, deia els seus noms per fer més creïble el suport. Faltaven poc més de 7 km per acabar, però tot era irreal: alguns que anaven a bon pas, no van acabar, o van acabar enfonsats; d’altres ja havien trencat les seves il·lusions uns quilòmetres abans, però perseveraven en l’intent -l’intent de fer seu l’infinit-, i els meus crit de res servien, o feien més mal que bé. El mur, en diuen. D’aquest buit temporal que comença aproximadament al quilòmetre 30 i que es perllonga fins un lloc indefinit més enllà del 35, en diuen el mur, un dels malnoms que fa servir la Parca.\nI veient-los passar pateixo. Pateixo veient les mirades perdudes en l’espai; la tristesa en les seves cares demacrades, amb galtes enfonsades i pòmuls marcats; en els seus cossos caiguts, de gestos desmanegats; imaginant les il·lusions trencades en mil bocins; pateixo veient com caminen els que volen arribar com sigui, i veient els que abandonen, buscant apartar-se de les mirades i dels maleïts crits d’ànim que es claven com agulles; flat, cruiximents, fiblades, nafres, sang...\nSí, ho sé. A l’arribada els corredors salten d’alegria, les mans i els punys s’alcen al cel, els genolls es pleguen contra l’asfalt, les llàgrimes salten dels ulls, els cossos suats s’abracen... Sí, ho sé. Ho sé jo i tots els que no van arribar.


Espores - El clavell de roca\nEscrit per Josefa Prieto\nLes plantes rupícoles, que viuen en les roques, poden estar en penya-segats, cingles i altres llocs d'especial bellesa però condicions complicades. Avui us presentem una planta que, malgrat la duresa del seu nom, és molt vulnerable i viu en un hàbitat molt singular.\nBanc de treball del Banc de Germoplasma. Fes clic a la imatge per llegir l'article El Banc de Germoplasma del Jardí Botànic de la Universitat de València\nEn el Banc de Germoplasma del Botànic treballem amb aquesta espècie, i per açò us vull explicar una mica més d'aquesta singular planta, ja que a més hi ha amenaces que l'aguaiten i se li apliquen mesures de conservació.\nParlem d'una planta perenne, amb tiges penjants, i cadascuna de les seues inflorescències té entre 4 i 8 flors, i les seues corol·les presenten 5 pètals sencers rosats. És hermafrodita, incapaç d'auto pol·linitzar-se, per la qual cosa depèn d'insectes per a realitzar la fecundació creuada. Quant al seu fruit, és una càpsula unilocular dehiscent, és a dir, amb una sola cavitat, que quan està madura s'obri espontàniament alliberant i dispersant les llavors que alberga. Aquestes llavors, nombroses i negres, són de testa rugosa i mat, contorn reniforme i amb un apèndix format per pèls blancs claviformes anomenat estrofíol.\nLa planta comença a fructificar al juny, podent perllongar-se fins a agost. I si volem gaudir-la en flor la millor època és al maig i juny encara que, depenent de les condicions climàtiques de l'any, també pot apreciar-se alguna flor a l'abril o juliol. A més, aquest clavell té un truc per a fer les flors més visibles als insectes, en el moment de la floració emet uns peduncles florals que les separen de la paret on habita. Fins i tot tenen unes ratlles com "línies d'aterratge", per a ser situades pels insectes, només visibles en l'espectre ultraviolat.\nCom a part de la seua adaptació a viure en les esquerdes de rocalls de conglomerats calcaris, després de la fecundació, aquests peduncles florals es giren i acosten a la paret vertical cercant alguna fissura on puguen deixar caure les llavors. Encara que són capaços de germinar en terra, moltes vegades altres taxons de creixement més ràpid les desplacen llevant-los l'espai, per la qual cosa la planta ha cercat altres opcions, com que en humitejar-se els pèls de l'estrofíol, després d'unes pluges, augmenten notablement de grandària facilitant que les llavors es peguen a les esquerdes de les parets (funció d'ancoratge), no tenint així, competència en aquest substrat de tan poca capacitat de colonització. Aquesta morfologia de les llavors suggereix que a més la dispersen les formigues. També pot arribar a establir-se en roques despreses, en la pineda, com a hàbitat secundari.\nVida d'un endemisme\nP. pardoi és un endemisme valencià-turolense d'àrea molt restringida, i es distribueix per la conca mitjana del riu Bergantes, en l'extrem nord-oest de la Comunitat Valenciana en el municipi de Sorita (Castelló) i, a Aragó, en el terme municipal de Aguaviva (Terol).\nVull destacar també la seua ubicació en les parets de l'Ermita de La nostra Senyora de la Balma (Zorita), un centre de peregrinació, enclavat en la roca, i que és un lloc molt original digne de visitar, a més d'estar declarat Bé d'Interès Cultural\n- Llista Roja de la Flora Vascular Espanyola 2010, estant inclosa en la categoria de Vulnerable\n- Catàleg d'Espècies Amenaçades d'Aragó, en l'Annex III com a Espècies de Flora Vulnerables\n- Catàleg Valencià d'Espècies de Flora Amenaçades, en l'Annex II, com Protegida no Catalogada\nA més, tant el territori aragonès com el valencià en el qual viu, estan dins d'un Lloc d'Importància Comunitària anomenat "LIC Riu Bergantes", un LIC que ocupa una franja de terreny corresponent a la vall i llit del riu, i que compta amb gran varietat de fauna i vegetació, entre ella plantes endèmiques com P. pardoi, situada en les zones de rocalls que formen els marges del riu. Aquesta vall del riu Bergantes travessa àrees amb una tipologia especial de conglomerats calcaris, molt rara a nivell nacional, i no repetida en la resta del territori valencià.\nQuant al terme municipal de Sorita, allí es troben dos microreserves de protecció d'espècies silvestres, que inclouen a P. pardoi com una de les espècies prioritàries. Són la microreserva de "Les Coves Llongues", declarada en 2000, i la microreserva del "Montnegrell", declarada en 2003.\nFins al moment coneixem 9 poblacions valencianes distribuïdes per la vall del riu Bergantes, algunes d'elles amb diversos nuclis propers, i podem trobar detalls d'aquestes poblacions i el seu seguiment, a més del mapa de distribució, en el Banc de dades de la biodiversitat Valenciana de la GV. I el que ens diuen els últims estudis que s'han fet és que hi ha un augment poblacional respecte a anys anteriors.\nNo obstant açò, aquestes bones notícies no són les mateixes per a les 2 poblacions aragoneses conegudes, doncs el nombre d'exemplars ha quedat per sota dels censos previs. De totes maneres, cal tenir en compte que en aquest cas el compte d'individus s'ha efectuat directament, a voltes mitjançant prismàtics, a causa de la difícil accessibilitat de l'hàbitat. I és que la xicoteta grandària de les poblacions, l'expansió limitada i la poca resistència ecològica, són deguts a l'escassetat d'hàbitat potencial, reduït i discontinu.\nEncara que és una zona amb escasses afeccions, ben conservada i que la inaccessibilitat d'algunes poblacions afavoreix la supervivència d'aquest taxó, existeixen algunes amenaces associades a activitats humanes que poden condicionar aquesta supervivència, com són per exemple la destrucció de l'hàbitat per ampliació de carreteres. En aquest cas, les poblacions més representatives properes a la carretera de Morella a Alcorisa la fan molt vulnerable, també està el projecte presa Aguaviva, i l'ampliació de la carretera entre Zorita i Aguaviva. Altres amenaces són l'extracció d'àrids, l'eliminació dels boscos de ribera per actuacions de la Confederació Hidrogràfica, la utilització eventual de les balmes rocoses per a establir tanques ramaderes permanents o temporals, o l'afectació per herbívors, especialment l'associada a la cabra montesa.\nAlgunes de les mesures de conservació que s'han realitzat són els censos i georeferenciació de les poblacions del clavell de roca. D'altra banda està el dipòsit de llavors, per a la seua conservació a llarg termini, en el Banc de Germoplasma de Flora Silvestre Valenciana, en el qual treballem al Jardí Botànic de la Universitat de València (un projecte de conservació cofinançat per la GV i la UV).\nEn aquest sentit s'han desenvolupat protocols de germinació i cultiu, ja que és una espècie de gran interès de preservació, sent els resultats d'utilitat en futurs programes de recuperació de l'espècie. A més, les plàntules obtingudes en els diferents assajos s'han conreat en la rocalla didàctica del Jardí Botànic, i també s'han crescut per a la seua utilització en reintroduccions realitzades per la GV o com a col·lecció viva (hort-llavorer).\nEsquerra: planta jove recentment trasplantada en rocalla. Dreta: planta amb 6 mesos d'edat\nA través del Projecte Phoenix, s'han desenvolupat experiències, d'aquest i d'altres taxons, per a establir pautes de cultiu fora de les condicions naturals de creixement, i així poder reintroduir-les en un futur en el seu hàbitat òptim, obtenint amb açò el major èxit de supervivència possible. Aquest projecte, desenvolupat per l'Associació Iberomacaronèsica de Jardins Botànics, AIMJB, també contempla tenir a les plantes espanyoles més amenaçades disponibles a la vista en els Jardins Botànics, per a així donar-les a conèixer al màxim.\nErmita de la nostra senyora...\nEstudi de l'augment poblacional\nAIMJB - Projecte Phoenix\nL'últim de Josefa Prieto\nMés en aquesta categoria: « Artistes que s'amaguen al Jardí\tFusta de violí »


L'oposició qualifica d'improvisades, precipitades i forçades les\nL'oposició qualifica d'improvisades, precipitades i forçades les mesures del Govern per augmentar el poder adquisitiu\nL'oposició considera que les mesures per augmentar el poder adquisitiu de la ciutadania anunciades pel Govern arriben tard, de forma improvisada i amb contradiccions. També es posa en dubte que algunes es puguin aplicar.\nA criteri dels partits de l'oposició la congelació dels lloguers durant un any, l'apujada del salari mínim i les pensions més baixes en un 3,2% i la de l'IPC en els sous inferiors a 2.000 euros al mes són mesures que arriben de forma precipitada, amb contradiccions i que resolen poc.\nEl conseller del PS i president suplent del grup mixt, Pere López, hi veu un exercici de "postureig i falsa preocupació davant el clam popular" i un fracàs de la política de l'executiu. Considera que "la reacció és de mínims, insuficient i forçada".\nEl conseller liberal Ferran Costa no entén com arriben en aquest moment. Manté que "ajuden en molt poca mesura a revertir cap mena de situació, i que es facin en temps de descompte i de forma precipitada i, sobretot, de manera improvisada demostra quin és el tarannà autèntic de Demòcrates per Andorra". A més, dubta que algunes, com la dels lloguers, es puguin aplicar. Creu que "hauran d'explicar molt bé com les volen portar a la pràctica perquè no es poden saltar la llei".\nDes d'Unió Laurediana i Independents de la Massana, Josep Pintat, president del grup mixt, considera que "és una reacció de pànic del Govern" per por "a perdre les cadires". També titlla les mesures de "total improvisació sense consens i sense saber quin impacte tindran".\nLa independent Sílvia Bonet afirma que algunes mesures havien estat desestimades quan l'oposició les posava sobre la taula. "Et diuen que no. que estàs equivocat, però després ho proposen exactament igual", lamenta.\nDe la seva banda, el conseller de Demòcrates per Andorra, Carles Jordana, veu positives les mesures. Creu que el Govern ha de treballar fins al darrer dia i que qualsevol cosa que es faci en aquest tram final "es titllarà d'electoralista".\nEl Govern vol aplicar les mesures per decret i per esmena al pressupost, que és previst que es voti 15 de febrer\nInforma: David Domingo/Sergi Cano\nLes mesures del Govern incidiran en lloguers, pensions i salaris més baixos\nEl paquet de mesures socials no convenç als sindicats


EDR : Arriba «Things» per treure'ns un franc somriure\nPresentem el nou senzill del duet Franc, després de la ben rebuda «Standby»\nFrancesc Abril i Marc Sambola produeixen sota el nom de FRANC la seva nova cançó “Things”. El duet, que pren el nom del seu líder, compositor i lletrista, viatja a través del pop, l’indie i el soul, fent alguna parada a la música tradicional. Els vam conèixer ja fa uns mesos a les preliminars del concurs Sona9, en què van quedar classificats gràcies al vot popular, i ara n'estrenem la seva nova entrega. Al senzill, un protagonista somrient reivindica el fet que les petites 'things' que ens envolten ens fan ser qui som i, fins i tot en moments de distància, ens mantenen a prop d'aquells qui estimem\nText: Sheila B. Fernández. Foto: Josep. H. Vallès.\nJosep H. Vallès, director del videoclip, fa navegar Francesc Abril i la ballarina Laura Bacaria en un mar de dansa i aire fresc, estès sobre la gespa. Flashbacks d'imatges d'antany eternitzen la infància del cantautor en un carrusel d'optimisme i alegria, que enalteix el valor de l'amor no romàntic. Els braços d'una persona amiga abriguen un home feliç en un context que “simbolitza el creixement, la vida i la connexió amb un mateix”.\nEl recorregut a l'esquena\nDurant la seva trajectòria musical, que va començar en acústic sota el nom d'Abril & Sambola, els components de FRANC han actuat a espectacles com el festival Vincles (2018), el festival Petits Camaleons (2019), el concurs Sona9 (2020) i el Concurs de Cantautors de La Fada Ignorant (2021), a Andorra. Tanmateix, l'any 2019 van guanyar el segon premi al Concurs de Cantautors d'Horta i Guinardó.\nAmbdós artistes s'han format en el món de la cançó des d'una edat primerenca i, actualment, Marc Sambola és el director musical de la coral A grup Vocal -finalista a l'Oh Happy Day! de TV3-, de la qual Francesc Abril també és part. Ara, sense deixar de banda altres projectes en què treballen per separat, el projecte conjunt dels músics es va obrint lloc en el panorama musical català.


Toni Sala » Blog Archive » La plaça de Vic\n« Una Guinness\nMoneda estable »\nEs veu que a principis dels seixanta, quan es va fer el pantà de Sau, la boira de la plana de Vic es va espesseir. D’uns deu anys ençà, però, cada cop n’hi ha menys. Ara Sau està al trenta per cent, i els vigatans comenten mig en broma que la pròxima construcció d’un parc eòlic entre Collsuspina i Moià acabarà d’escampar la boira que queda.\nFa un dia assolellat, d’aire fred i transparent. Desemboirada, la plaça sembla més sòlida, més protegida dels segles per la legió de voltes que defensen el pinyol de la ciutat espatlla contra espatlla. Un cinturó concèntric de sis rambles seguides cenyeix els carrerons a l’entorn de plaça. Quin gran enteniment, que no l’hagin pavimentada. Vista des del cel, és un altre camp de la plana, un camp posat al mig mateix de la ciutat, d’emblema, repetit verticalment a cada façana de les cases terroses i apersonades que hi donen.\nA sota les voltes hi ha els vidres brillants dels comerços, sobretot joieries i botigues de roba, alguna caixa, algun cafè. El balcó de l’Ajuntament, amb la bandera catalana, correspon al despatx de l’alcalde. El balcó mira, a l’altre costat de la plaça, cap al Forn de Sant Miquel, sota les voltes neogòtiques d’un gran casal modernista. El Forn de Sant Miquel és un dels establiments més antics de Vic, si no el més vell. Els vigatans el coneixen pel «forn de l’alcalde», perquè és el negoci de Jacint Codina, solter empedreït, adinerat i d’Unió, que diuen que no va deixar d’enfornar ni un sol dia durant dotze anys d’alcalde. Darrere el mostrador, la mare, amb noranta-dos anys, ven capses de pans de pessic orgullosos i rancis, especialitat de la casa. A l’altre costat de la plaça hi ha un altre forn de pans de pessic, de la mateixa família.\nEntremig, sota una volta del lateral, hi ha el bar Snack, amb quatre taules a fora. Quan van inaugurar aquest local, a finals dels cinquanta, el mossèn que el beneïa va trobar-lo, llarg i fondo com és, un local massa, sospitosament, fosc. Es feia estrany, en aquells moments, a Vic, una dona darrere la barra. Llavors un snack era la modernitat, i aquesta modernitat ha quedat allà, incrustada. A sobre la barra, avui hi ha la col·lecció de conyacs, vermuts i pastissos més envellits que hagueu vist. En contrast amb les altres ampolles, aquestes tenen l’etiqueta ratada, i una capa gruixuda de pols sobre l’espatlla. El sostre és de fusta, ple de rastelleres de banderetes catalanes penjant. Les parets són plenes de fotografies antigues de plaça, com si l’Snack volgués fer seva la part d’història que no ha viscut. A les taules del fons, però, s’hi van fer les reunions clandestines de la predemocràcia, i encara ara s’hi resolen discussions polítiques. Per exemple, el pacte que va formar el consistori actual entre socialistes, Esquerra i Unió, partit que va posar-hi l’alcalde, Josep Maria Vila d’Abadal, també besnét d’alcalde.\nMolt a prop d’aquí, en un carreró que porta a plaça, a l’aparador de la llibreria La Tralla, hi ha exposat el llibre Tota la veritat sobre la Plataforma per Catalunya, que aquestes eleccions va ser el segon partit més votat, per sobre dels socialistes i d’Esquerra. «A Anglada, ni aigua», va dir l’alcalde nou. I això va recordar-li Anglada en un ple, fa deu dies, després que Unió hagués estat acusada de racista i xenòfoba per un vídeo electoral filmat, en part, a Vic. Doncs tot això és a plaça, que diuen a Vic; «a plaça», hi hagi mercat o no.\n( 19 de gener del 2007, El Punt )\nThis entry was posted Dilluns, Gener 21st, 2008 at 12:40 am\tand is filed under Llocs. You can leave a response, or trackback from your own site.


Luis Felipe Scolari " l'hipòcrita" que diu una cosa i en fa una altra\nCelia Palahí. Catalunya Press. Luis Felipe Scolari és el seleccionador de Brasil un càrrec des del qual ha criticat durament al jugador de l'At.de Madrid Diego Costa per haver-se decidit a anar al notari i confirmar que desitja jugar amb la Selecció espanyola de futbol si li convoca Vicente del Bosc.\nQuan l'inefable Scolari acuso al jugador d'haver "donat l'esquena a milions de brasilers", al seleccionador de Brasil se li va oblidar recordar la seva etapa al capdavant de la selecció de Portugal en la qual va convèncer als seus compatriotes Pepe i a Deco perquè juguessin amb els lusitans, malgrat haver nascut tots dos a Brasil.\nDesprés d'haver guanyat el Mundial de Corea i Japó 2002 amb la selecció brasilera, Scolari va renunciar al seu càrrec i, va decidir donar el salt a Europa per dirigir a aquella Portugal que comptava amb una generació de futbolistes de categoria mundial. Com li semblés suficient, Scolari va buscar en el Porto al brasiler Deco que, a les ordres de Jose Mourinho, havia aconseguit un gran nivell. Scolari no va dubtar a cridar al futbolista i convèncer-li que a Portugal tindria l'afecte que no havia rebut a Brasil. L'any 2003, Deco que després jugaria en el Barça va renunciar a la samarreta canarinha i va acudir a la convocatòria de Portugal.\nPerò la història no acaba aquí posat que en el seu periple al capdavant de Portugal, Scolari també va aconseguir convèncer al madridista Pepe perquè decidís jugar amb els lusitans i abandonés l'opció de poder fer-ho amb Brasil, el defensa acabava de fitxar pel Reial Madrid en 2007, després de brillar tambiencon el Porto. En ses moment es va repetir la "jugarreta" i el seleccionador li va convèncer perquè abandonés qualsevol sentiment patriota brasiler i jugués amb Portugal.\nAra Luis Felipe Scolari que torna a estar al capdavant de Brasil critica a Diego Costa per haver pres la mateixa decisió que a "els seus compatriotes" Deco i Pepe. Serà hipòcrita?


Pension Lume Oberraden Alemanya - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVeure tots els 2 allotjaments a Oberraden.\nBismarckstraße 24, Oberraden, Oberraden, Alemanya, 56587 - Veure al mapa\nTant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, Pension Lume és una elecció d'allotjament magnífica quan visiten Oberraden. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nA Pension Lume, l'excelent servei i instal.lacions superiors faran de la vostra estada una experiència inoblidable. L'hotel ofereix Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, habitació familiar, bar per garantir el més gran comfort possible als seus clients.\nA més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara calefacció, aparell de televisió, plat de dutxa, sala d'estar per satisfer els clients més exigents. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Sigui quin sigui el motiu del seu viatge, Pension Lume és una selecció idònia per a la vostra estada a Oberraden.\nTots els tipus de viatgers (43) Parelles (19) Viatgers en solitari (13) Famílies amb infants petits (1) Famílies amb infants grans (5) Grups (3)\nAllotjaments a Oberraden