ÉS L’HORA DE FER PINYA | Camp de Tarragona | Partit dels Socialistes de Catalunya\nÉS L’HORA DE FER PINYA\nActualitzat: 11/5/2020 a les 11:29\nL’èxit de Tarragona depèn de nosaltres, i això significa també de l’exemple que donem aquells que tenim responsabilitats polítiques a l’Ajuntament.\nAntoni Rovira i Virgili va dir que no hi ha cap societat que aconsegueixi el seu benestar i el seu progrés enmig d’una crisi constant i de la divisió interna. En el mateix sentit, el president Kennedy afirmava que si partim un vaixell en dos meitats irreconciliables la nau s’enfonsarà. I tots moriran ofegats. El concepte està clar: units i sumant en positiu guanyem, dividits i enfrontats entre nosaltres perdem.\nI si això és evident en situacions, diguem-ne, normals amb més motiu ho ha de ser ara en què la pandèmia del virus ens ha colpit de forma dramàtica. És moment de fer pinya, i tots els coneixedors del món casteller m’entendreu a la perfecció. És l’hora del tarragonisme inspirador que es creix en l’adversitat. El que no es rendeix mai, el que sempre s’aixeca i es manté dempeus amb un coratge indestructible.\nQuan la crisi va començar vaig publicar un article al Diari demanant-vos que donéssiu el millor de vosaltres mateixos en les setmanes difícils que teníem per endavant sabent, d’antuvi, que aquest seria el vostre comportament. No em vaig equivocar. Un cop més heu estat a l’altura de les exigències del moment amb una exemplaritat digne d’elogi. Als hospitals i centres d’atenció primària, al carrer i a les cases particulars, entre els treballadors dels serveis essencials, en el voluntariat, en aquest empeny constant per ajudar a qui més ho necessita. Impressionant.\nAra bé, lamentablement, també hem vist, un cop més, com alguns utilitzaven la crisi no per fer propostes en positiu sinó per intentar ensorrar al Govern, altres ho reduïen tot a un mer tema de competències (com si no estiguéssim fent front a una pandèmia global) i uns pocs –autèntics aliats de l’expansió del virus- es dedicaven a moure les informacions falses més inversemblants a les xarxes (com dir que no hi hauria aliments als supermercats o que s’estava retenint material sanitari) tal sols per utilitzar-lo com a arma d’agitació política. Lamentable.\nEls herois i heroïnes que lluiten a primer línia contra el virus no es mereixen aquestes actituds polítiques irresponsables. Els i les socialistes ho tenim clar: no importa com es digui el president del Govern, no importa com es digui l’alcalde, no importa qui sigui el nostre adversari electoral. Aquí i ara tan sols és essencial això: primer, salvar vides i derrotar al virus i, segon, preservar els llocs de treball i l’activitat econòmica sense la qual no hi ha benestar social ni progrés. I en aquest lluita justa i legítima no tenim enemics, tan sols volem aliats. No coneixem l’odi, només ens mou la disposició a vèncer al virus i els seus efectes. No busquem erosionar ningú, volem reforçar tot allò que funciona i és útil per guanyar la batalla. Sense recriminacions, sense insults i sense plantejar greuges de forma permanent.\nI això val tant pel Govern d’Espanya, com pel Govern de la Generalitat, com per l’Ajuntament de Tarragona. Per això el grup municipal del PSC ha proposat a l’actual equip de Govern de l’Ajuntament un paquet de 40 mesures econòmiques i socials concretes per reactivar Tarragona quan més aviat millor. Mesures com ara implementar una ajuda directa de 300 euros per als autònoms i els mutualistes tarragonins, posar en marxa un pla per incentivar el comerç local i de proximitat així com crear una plataforma digital de comerços, o bé ampliar el fons de contingències per incrementar les ajudes econòmiques d’urgència social. Insisteixo, no ens importa –no m’importa- especular sobre a qui beneficia políticament no-se-què sinó poder mirar als ulls dels meus conciutadans amb la mirada neta i amb la convicció que estem fent tot el que és possible, en el marc de les nostres responsabilitats, per estar a l’altura moral dels herois i heroïnes que combaten el virus des de la primera línia del front.\nL’èxit de Tarragona depèn de nosaltres, i això significa també de l’exemple que donem aquells que tenim responsabilitats polítiques a l’Ajuntament. En lloc de definir-nos a nosaltres mateixos per oposició a d’altres, podem reafirmar la nostra voluntat inflexible de derrotar al virus de comú acord amb ells. Això és el que ha fet gran a Tarragona en el curs de la nostra història. Això és el que ens fa ser com som, generosos i invencibles en la nostra determinació. Aquest és l’ADN moral tarragoní que ha de brillar amb força al consistori de la Plaça de la Font. Ho creia quan era alcalde i ho crec, amb més convicció encara, ara.


SLA12: “Ens hem enganyat? En quin sentit?” | Sense Límits Aventura\nHome » ÀUDIOS » SLA12: “Ens hem enganyat? En quin sentit?”\nL’organitzador espera “que en un temps les coses es vegen d’altra manera”\nLa iniciativa del Pilgrims Challenge que va tindre corrent l’holandesa Ragna Debats i el castellonenc Cristóbal Adell tenia el segell Penyagolosa Trails. Des de l’organització encara no havien explicat en cap lloc la seua versió. Tico Cervera ho va fer en el programa de ràdio Sense Límits Aventura. No veu res mal en el que van fer. De fet, pensa que és la primera pedra a un projecte. “Espere que en un temps les coses es vegen d’altra manera”, va dir.\nUna entrevista per explicar i analitzar la polèmica\nParla de pioners\nTico Cervera va voler començar per rememorar temps passats… Va fer referència als pioners de la MIM i al senderisme, quan es pensava, o es pensa, que el corredor de trail “feia mal”. “Ens hem enganyat?, en quin sentit?”, va respondre a la preguntes de SLA. I va tornar a posar en valor “l’exemple de la MIM original… molta gent es va molestar també entre els senderistes per això…”. “Espere que en un temps les coses es vegen d’altra manera”, va sentenciar.\nExplicava Cervera que la idea del Pilgrims (130kms) venia des del Mundial, per aprofitar “els tres recorreguts”. La idea era “agafar un mix d’eixos tres recorreguts”. Considera Cervera, segons explicava, que des de Penyagolosa Trails pensen “a la llarga”, i que la feina per homologar-ho tot amb la ITRA es va fer correctament: “Ens vam adreçar a ells. Jo com a membre de ITRA és un tema del qual conec tots els procediments. Ho dic perquè es diu que hem fet les coses d’esquenes. No”. Com que es tractava de fer “una ‘puesta de largo’”, van pensar “en fer-lo el dia del sorteig”.\nNo podia ser obert a tothom…\n“No podia ser un repte obert a qui volguera vindre perquè entràvem en un tema de permisos”, argumentava Cervera. “No ho vam ficar en marxa fins no tindre el vistiplau segons ITRA. També es va remetre la informació a la direcció de l’UTMB després de l’ok de ITRA”, quan va donar els punts… cosa que després va negar fent marxa enrere. Cervera parla d’“especulacions i moltes històries”, i considera que no es vol “amagar res” i que és al president Michel Poletti “la persona a qui he de donar les explicacions que hem de donar”. Sobre el tema dels punts ITRA, Cervera creu que s’ha generat “soroll” i que era “un preu que s’ha de pagar”.\nCervera explicava durant l’entrevista al programa de ràdio que no era “una carrera oberta… i ací es va plantejar com en el Mundial, que no era una carrera oberta. Hi ha carreres que tenen dos o tres finishers…”. En tot cas, va dir que no se’n penedia “per posar en valor el recorregut de 130km. No es podia fer de manera oberta. A tots els que no han vingut jo els diria que poden fer-ho ara amb la feina feta en el Mundial. Tenen un recorregut que crec que és un valor afegit”.\nPreguntat directament sobre si este recorregut seria la ‘nova’ o ‘futura’ CSP, Cervera va dir: “Això era un titular que va eixir i la realitat no és tant això. En tema mediambiental hi ha moltes restriccions. Sempre ho tenim en ment i volguérem dur-ho a terme. No és un moment de plantejar-ho. Sempre es pot fer en un trekking. Però vaja, que sí m’agradaria, però és només una opinió, que no vol dir que siga realitzable a curt termini”.


revista 2019 català Sitemap: http://www.revistaperiferia.org/sitemap.xml\nPerifèria. Cristianisme, Postmodernitat, Globalització, 6/2019. Populismes\nREVISTA COMPLERTA EN:\nAquest número ha estat il·lustrat amb fotografies de Javier Arcenillas, cedides generosament per l'autor. El seu treball ens interessa perquè constitueix una mena de rèplica al populisme: En totes les seves fotos, la reflexió, el pensament, la crítica i l'intent d'empatia amb realitats dures i persones a l'marge de "la bona gent", "la gent d'ordre "," el poble "etc., estan molt presents. Un dels principis bàsics de la seva filosofia artística i periodística és: "Sempre explicar la veritat per frustrant que sigui. De vegades no aconseguirem les nostres fites però cal continuar. Deixem la prepotència enterrada. Els bons fotògrafs i millors persones no són així".\nEs pot trobar informació sobre la trajectòria i l'obra de Javier Arcenillas al Dossier 2019.\nJordi Corominas i Joan Albert Vicens: Populismes\n¿Quina és la veritable naturalesa i l'abast del fenomen populista que afecta les democràcies de tot el món? És el símptoma de la decadència de les democràcies liberals? ¿És possible crear unes noves polítiques que no ignorin les mancances de les actuals democràcies ni els efectes negatius de la globalització en bona part de la població mundial?\nEls populismes de dretes han sabut capitalitzar millor que els populismes d'esquerres el descontentament d'àmplies capes de la població mundial afectades pel creixement de la desigualtat. El què és paradoxal, és que, votant als moviments populistes de dreta, els descontents de la globalització posen en marxa una agenda conservadora que relaxa la imposició fiscal sobre els més rics i desmantella els serveis socials, agreujant la desigualtat i deteriorant les condicions de vida de la població més vulnerable que estarien a la base del descontentament.\nJoan Albert Vicens: Nous populismes i societat líquida (versió en catalá) / Nuevos populismos y sociedad líquida (versión en castellà)\nVincular els populismes de dreta amb el passat feixista ens impedeix identificar correctament les raons del seu èxit i la seva força seductora sobre capes àmplies de la població. Només una comprensió precisa del fenomen populista ancorada en el present ens permetra buscar alternatives justes i democràtiques als moviments populistes.\nL'enfrontament polític i social del nostre temps s'esdevé entre dos grans fronts: el "neoliberalisme" que representa els interessos capitalistes mundials i una plèiade de moviments nacional-populistes, que encarnen la resistència a l'expansió global de la civilització capitalista. Qualsevol alternativa als dogmes liberals i nacional-populistes que tingui en compte el futur de la humanitat hauria de començar per adoptar una perspectiva global, davant d'una societat i un sistema econòmic que són globals.\nSi no volem que s'imposin noves fórmules feixistes sota el nom de democràcia es necessita una reforma del sistema polític que permeti als ciutadans recuperar un mínim de confiança cap a la política i els polítics, i una lluita ideològica permanent dels demòcrates per defensar i millorar el sistema democràtic.\nEn temps de posveritats, a qui li interessa ja una teoria política sigui del tipus que sigui? ¿No és millor un meme, on podem riure amb la insensata bona consciència de ser transgressors? Heus aquí, després de tot, l'explicació última de l'eclosió d'un fenomen, el de el populisme, que alguns jutgen potser amb massa benevolència.\nEl populisme i el nacionalisme solen anar lligats. Tots dos es dirigeixen al poble en general a li suposen una voluntat comuna. No obstant això, no existeix un poble únic i molt menys "pur". A la vida humana no existeix res que sigui pur: les llengües, les religions, els costums, les cultures s'han construït amb el mestissatge. La pròpia comunitat en la qual creixen el populisme i el nacionalisme és plural i mestissa.\nEl populisme no és una "ideologia", sinó més aviat una estratègia discursiva que vol orientar la política com una activitat confrontativa i excloent sense elements que suposin una contenció de el poder i com una cultura política que s'inclina davant l'autoritat del lider, que es mostra intolerant davant dels discrepants i que tracta de traïdors als qui es desvien de les consignes.\nEl populisme és insuficient per transformar el capitalisme i genera malestar i frustració en els seus propis adherents al llarg de el temps. Dóna peu a narcisismes i líders que capta la lògica mateixa del capitalisme. El que es necessita avui per expressar les revoltes mundials és una nova construcció sociohistòrica de les lògiques del món i de l'Estat des de les bases.\nJordi Corominas: La resistència cristiana al populisme (versión en català) / La resistencia cristiana al populismo (versión en castellano)\nA partir de l'anàlisi del mecanisme mimètic i victimari que desenvolupa René Girard, es mostra com el cristianisme porta en la seva arrel un antipopulisme radical i tota la càrrega crítica dels evangelis a fenòmens associats al populisme, com la identificació de bocs expiatoris, la violència, la mitificació del poble, la sang, la terra i la deificació de l'Estat.


Update en fragilitat i complexitat - UCF\nInici/L9. Complexitat, fragilitat, cronicitat/Update en fragilitat i complexitat\nUpdate en fragilitat i complexitat\tucf\t2018-05-02T09:35:27+00:00\nUpdate en fragilitat i complexitat\nLa fragilitat i l’atenció a la complexitat són estratègies prioritàries en el Pla de Salut 2016-2020 del Departament de Salut de la Generalitat de Catalunya a causa de la seva importància en l’envelliment.\nEs tracta de condicions transversals que en aquest moment interessen tant a l’atenció primària com a diferents especialitats en l’àmbit hospitalari per aplicar, per exemple, a la presa de decisions en situacions de preoperatori, en pacients grans amb càncer o en malalts aguts i crítics.\nTambé són objecte d’atenció multidisciplinària, atès que en la seva detecció i en la intervenció afecten tots els professionals assistencials, ja que els determinants són biopsicosocials.\nPer tots aquests motius, en la proposta d’Update d’aquest any, el quart treball conjunt entre el Parc Sanitari Pere Virgili i Unió Consorci Formació, volem apostar encara més per la fragilitat i complexitat amb la intenció de visualitzar aquesta continuïtat, des d’una perspectiva inevitablement multidisciplinària, donant als professionals de diferents àmbits i disciplines espais de reflexió i eines pràctiques que puguin ser útils per al seu treball.\nEl Parc Sanitari Pere Virgili és un centre de referència per al maneig de la fragilitat, tant en la fase de “prediscapacitat” (per ex. a través de l’aliança amb l’atenció primària de l’ICS) com en fases més avançades, en diferents serveis d’hospitalització i ambulatoris. També bona part de la recerca de l’hospital es centra en la fragilitat.\nL’excel·lent valoració del programa en les edicions anteriors ens anima a seguir millorant i innovant. El nou format docent, simplificat en el nombre de ponents i sessions per deixar més espai per aprofundir els temes i debatre, està organitzat aquest any al voltant dels 5 pilars de la geriatria (5M) i de les transicions:\nLes 5M remarquen el lema impulsat per geriatres nord-americans sobre atenció geriàtrica i ho enfoquem des de la prevenció, en pacients fràgils de la comunitat, fins a la multicomplexitat i fragilitat avançada.\nLes T simbolitzen la importància de les transicions, freqüents i crítiques en persones grans i fràgils.\nS’ofereixen diferents possibilitats d’inscripció al cicle Update en Fragilitat i Complexitat:\na totes les sessions inclou acreditació FUB: 550€\nL’Update en Fragilitat i Complexitat té el repte d’analitzar en profunditat els temes objectiu en un format dinàmic i innovador. Cadascun dels temes proposats s’ha seleccionat i prioritzat en base a una enquesta feta a professionals de diferents àmbits assistencials.\nRespectant el principi fonamental de la visió multidimensional de l’atenció geriàtrica i de la complexitat, ens sembla fonamental mirar qualsevol tema abordant-lo des de diferents perspectives.\nPer aquest motiu, proposem visions diferents i complementàries (aspectes clínics i aspectes psicosocials, per exemple), combinant i sintetitzant visions per tal de contrastar un mateix problema.\nPer això, contactem amb professionals referents i d’àmbits diversos perquè puguin enriquir aquests continguts. Considerem que aquesta diversitat és un tret diferencial i un valor afegit respecte a altres cursos sobre temàtiques similars.\nMetge especialista en Geriatria, doctor en Medicina, Màster en Direcció d’Institucions Sanitàries. Treballa com a Director Assistencial de Docència i Recerca al Parc Sanitari Pere Virgili, i com a professor associat de Medicina a la UAB. Col·labora amb diferents grups assessors del Departament de Salut, és vocal de la Societat Catalana de Geriatria i membre de la secció clínica de la Societat Catalana de Gestió Sanitaria, i autor de nombroses publicacions internacionals relacionades amb el tema.\nDr. Xavier Clèries\nDoctor en Psicologia, especialista en Psicologia Clínica, psicòleg del Parc Sanitari Pere Virgili. Màster en Desenvolupament organitzacional sanitari (Universitat Ramon Llull). Professor de l’Institut Borja de Bioètica.\nL’assistència a les 13 sessions de l’Update economicofinancer permetrà obtenir, als assistents que ho desitgin, un certificat d’extensió universitària d’aprofitament, emès per la Fundació Universitària del Bages, Campus UManresa (Universitat de VIC – Universitat Central de Catalunya).\nParc Sanitari Pere Virgili. Edifici Montseny planta -1 C/ Esteve Terradas, 30 08023 Barcelona\nConsulta el programa complet de l’Update en fragilitat i complexitat


Treballant amb LaTeX | learnlatex.org\nLliçó 2 Taula de contingut Més sobre aquest tema Següent lliçó\nTreballant amb LaTeX\nAquesta lliçó explica què és un sistema TeX i quins són els més habituals, llista alguns dels editors de text que s’utilitzen per a LaTeX, i els sistemes online que tenen editors integrats.\nA diferència de moltes aplicacions d’ordinador, LaTeX no és una única aplicació que conté tota la funcionalitat. Més aviat hi ha diferents aplicacions que treballen conjuntament. Podem dividir-les en dos grups:\nUn sistema TeX\nUn editor de text (sovint un editor específic per a LaTeX)\nEl nucli de treballar amb LaTeX és disposar d’un sistema TeX. Un sistema TeX és un conjunt de programes i fitxers en ‘segon pla’ que són necessaris per tal de què funcioni LaTeX, però la major part del temps no necessitaràs executar-los directament.\nAvui dia hi ha disponibles dos sistemes TeX, MiKTeX i TeX Live. Tots dos estan dispoibles per a Windows, macOS i Linux. Per a Windows, MiKTeX té una llarga trajectòria; per a macOS, TeX Live ve empaquetat amb una col·leccuó més gran anomenada MacTeX. Hi ha avantatges per cada sistema, i pots cercar més informació i consells del LaTeX Project.\nCom que TeX Live està disponible en totes les plataformes habituals, i té alguns avantatges de rendiment, et recomanem que, si no estàs segur quin sistema has d’instal·lar, et decantis per TeX Live.\nEls fitxers de LaTeX són senzillament fitxers de text pla, i per tant es poden editar amb qualsevol editor de text. Tanmateix, és convenient utilitzar un editor que hagi estat dissenyat per treballar amb LaTeX, doncs proporcionarà opcions interessants com ara compilar amb un sol click, visors de PDF integrats, ressaltar la sintaxi. Una opció molt interessant en tots els editors moderns de LaTeX és SyncTeX: la possibilitat de clicar en el teu codi font i anar directament al PDF, o a la inversa.\nHi ha molts més editors LaTeX dels que podem llistar aquí: hi ha una llista completa a StackExchange. Un editor bàsic, TeXworks, ve inclòs a TeX Live i a MiKTeX, tant per a Windows com per Linux, i TeXShop ve inclòs a MacTeX.\nTant se val l'editor que escullis, però recomanem instal·lar-lo després d'instal·lar el teu sistema TeX, així doncs l'editor podrà 'trobar' el sistema TeX i configurar-lo de forma correcta.\nHi ha diferents webs online que et donen tota la funcionalitat i així pots estalviar-te la instal·lació del sistema TeX i de l’editor LaTeX. En aquestes webs pots editar directament els teus fitxers, compilar LaTeX i visualitzar directament el PDF resultant, tot plegat de forma fàcil i ràpida.\nAlguns d’aquests llocs combinen LaTeX amb opcions similars a un processador de texts, mentre que d’altres estan més pensats per treballar amb el codi font de LaTeX i són més propers a tenir una instal·lació local.\nHi ha sistemes que et permeten executar LaTeX sense necessitat d’estar logats, i utilitzem un d’aquests,TeXLive.net, per tal de què puguis editar i testejar els exemples que et proporcionem. Per a un treball més complet, els millors sistemes online et demanaran que et registris abans d’utilitzar-los. Això et permetrà guardar el teu treball i també evitar que aquestes webs no es sobrecarreguin d’informació. Et proporcionem enllaços de manera que puguis editar els exemples amb Overleaf, una de les webs més importants per treballar LaTeX online. També n’hi ha d’altres: per exemple Papeeria.\nTreballar amb d’altres\nSi estàs pensant d’enviar els teus fonts de LaTeX a d’altres destins que els processaran, com ara editorials, organitzadors de conferències o serveis de pre-impressió (com arXiv), hauràs de tenir present les restriccions que imposen.\nJa pots configurar una instal·lació LaTeX local, o un compte en un servei online de LaTeX. Si estàs utilitzant una instal·lació local, necessitaràs també un editor: et recomanem començar amb TeXworks o TeX Shop (veure més amunt), i més endavant, quan hagis agafat confiança, ja podràs provar d’altres editors.\nPodràs executar tots els nostres exercicis en el navegador, però també t’animem a què treballis amb documents reals, així que ja és un bon moment per posar-te a punt.\nTaula de contingut Més sobre aquest tema Següent lliçó\nObrir un problema\nFont de la pàgina


London 3 Bedroom Flat Londres Regne Unit - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\n59B Richborne Terrace, Lambeth, Londres, Regne Unit, SW8 1AT - Veure al mapa\nMés informació sobre London 3 Bedroom Flat\nDissenyat tant per oci com per negoci, London 3 Bedroom Flat està situat idealment a Wandsworth i Lambeth; una de les localitzacions més populars de la ciutat. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nLondon 3 Bedroom Flat ofereix un servei impecable i compleix amb totes les exigències dels més experimentats viatgers. Per a la comoditat i comfort dels seus clients, l'hotel ofereix habitació familiar.\nL'ambient de London 3 Bedroom Flat es reflexa en cada habitació. calefacció, balcó/terrassa, aparell de televisió LCD/pantalla de plasma, cuina americana, renta vaixelles són només algunes de les comoditats a la vostra disposició. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. London 3 Bedroom Flat és una elecció inteligents per a viatgers a Londres, i ofereix una estada relaxant i sense molèsties.\nTots els tipus de viatgers (27) Famílies amb infants petits (5) Famílies amb infants grans (6) Grups (15)


Les al·lèrgies controlades permeten donar sang - Notícies - Fundació Banc de Sang i Teixits de les Illes Balears\nLes al·lèrgies controlades permeten donar sang\nL'arribada de la primavera és, per a algunes persones, la més temuda de les estacions, pels problemes d'al·lèrgia al pol·len i a altres partícules de l'aire. Segons el Comitè de Aerobiología de la Sociedad Española de Alergología e Inmunología Clínica (SEIAC), els al·lèrgics s'enfrontaran a una primavera lleu a Balears. Destaquen que el volum de gramínies recollit es troba entre els 2.000 i els 4.000 grans/m3.\nLes plantes que més problemes produeixen són l'olivera, el xiprer, el plàtan d'ombra, les gramínies i la parietaria. A les ciutats, els símptomes poden agreujar-se amb la contaminació. Per aquesta raó, el Banc de Sang i Teixits dels Illes Balears (BSTIB) vol informar els donants de com els afecta aquesta situació:\nLes vacunes contra l’al·lèrgia són compatibles amb la donació de sang, encara que han d’haver passat 72 hores des de la darrera injecció.\nEls qui pateixin asma lleu o asimptomàtica i que utilitzin únicament l'aerosol de forma esporàdica podran donar sense cap mena d'inconvenient.\nEn el cas de rinitis i altres al·lèrgies menors, l'únic requisit és que el donant no present símptomes el dia de la donació.\nA la primavera, moltes de les persones que volen donar no ho poden fer perquè prenen fàrmacs contra les al·lèrgies. Això provoca que les donacions disminueixin durant aquesta època. No obstant això, cal recordar que sempre s'ha de consultar amb el metge que està al davant de la donació. És important indicar-li les circumstàncies personals perquè pugui aconsellar de manera oportuna.\nEl BSTIB te establert un punt fixe de donació. A la seu de l’entitat (C/ Rosselló i Cazador, 20. Palma. Telf.: 971 76 44 33) es pot donar sang de dilluns a divendres de 8:00 a 20:30 hores, ininterrompudament i els dissabtes de 9:00 a 13:30 hores. PARKING Y O.R.A GRATUÏTS.


Oblideu-vos d’alliberar les patents de les vacunes - Pinelopi K. Goldberg\nLa pandèmia està lluny d’extingir-se. Per bé que l’any passat la majoria de països asiàtics i africans en desenvolupament van aconseguir mantenir a ratlla el nombre de morts, només és qüestió de temps que les noves variants s’estenguin a altres països que semblen tenir la situació controlada. Si no hi ha un miracle, només la vacunació universal pot posar fi a aquest cicle de sofriment constant.\nHa sorgit un moviment mundial que, amb aquest objectiu, exigeix a l’Organització Mundial del Comerç que alliberi les patents de les vacunes contra el covid-19. El que passa, però, és que la protecció de les patents no és la principal causa dels problemes de subministrament. En canvi, l’alliberament de les patents potser privaria unes plantes de producció ja actives d’uns materials ara escassos, per no parlar dels efectes desincentivadors d’aquesta mesura en les inversions en fàrmacs per lluitar contra futures pandèmies.\nLa protecció de la propietat intel·lectual dels productes farmacèutics té una història llarga i inquietant, sobretot als països en desenvolupament. Quan, el 1995, es va signar l’acord de l’Organització Mundial del Comerç (OMC) que regula els drets de propietat intel·lectual relacionats amb el comerç (ADPIC), una aclaparadora majoria d’economistes el van rebutjar enèrgicament. S’oposaven a un acord que obliga tots els estats membres de l’OMC a reconèixer i fer respectar les patents en tots els àmbits de la tecnologia, inclosos els productes farmacèutics. Tot i que els arguments a favor d’una protecció generalitzada de les patents tenen una base sòlida en uns principis econòmics, no hi ha cap fonament perquè les patents es protegeixin igual als països rics que als pobres.\nCom vaig argumentar el 2010, en aquell moment la indústria farmacèutica només perdia una part insignificant dels seus beneficis a causa de la violació de patents als països en desenvolupament. A més, les mesures per protegir la propietat intel·lectual podien impedir o endarrerir l’accés a medicaments que salven vides humanes en estats que ja no estarien en condicions de produir ni importar versions genèriques de fàrmacs patentats.\nEn aquest context històric és comprensible que es demani l’alliberament de patents per al covid-19. El que passa és que la problemàtica de base ha canviat substancialment. Segons un document de treball del Banc Mundial publicat fa poc per Ruchir Agarwal i Tristan Reed, “sembla que la capacitat de producció de vacunes no és el principal obstacle” per a les compres a tot el món.\nAl cap i a la fi, ara hi ha com a mínim deu vacunes contra el covid-19 amb una eficàcia demostrada superior al 50%. Encara que l’eficàcia varia segons les vacunes i les variants provades, totes les que s’administren ofereixen una protecció considerable contra l’hospitalització i la mort. A més, les deu empreses que les fabriquen s’han fixat uns objectius de producció per al 2021 amb què n’hi hauria prou per vacunar el 93% de la població mundial. Quin és el problema, doncs? Segons Agarwal i Reed, la qüestió és que les empreses són reticents a activar la seva capacitat de producció sense la firma de promeses de compra. Actualment hi ha un gran desequilibri entre el nombre de dosis que es podrien produir i el nombre de dosis que s’han reservat. I, com era d’esperar, aquest desequilibri es distribueix d’una manera desigual. Els països de renda alta han reservat més dosis de les que necessiten i, per tant, acabaran amb un excedent, mentre que els pobres estan molt lluny d’aquestes xifres.\nEn aquestes circumstàncies, les mesures per augmentar la capacitat de producció mitjançant l’alliberament de patents no contribuirien gens a accelerar la vacunació als països pobres. Una estratègia molt més prometedora consistiria en ajudar-los a comprar vacunes i enviar alhora les dosis excedents dels països rics allà on facin més falta. En gran part, aquesta estratègia ja s’està posant en pràctica gràcies a l’acció del programa Covax i als crèdits concessionals d’institucions multilaterals com el Banc Mundial, juntament amb algunes iniciatives regionals, com la liderada per la Unió Africana. Cal destacar que el programa Covax i la iniciativa de la UA ja han aconseguit que la majoria de països africans hagin reservat prou vacunes per cobrir com a mínim el 50% de la població.\nTot i així, encara tenim pendents tres reptes fonamentals. En primer lloc, si volem reduir el desequilibri en el nombre de contractes de compra, amb només 350 milions de vacunes per als països pobres, faran falta 4.000 milions de dòlars addicionals, un cost insignificant en comparació amb el possible benefici d’aconseguir la immunitat mundial. Als països rics no els hauria de resultar gaire difícil ni costós oferir aquest suport, sigui mitjançant l’aportació de més fons al Covax o enviant tan aviat com sigui possible els excedents a les zones en desenvolupament.\nEn segon lloc, el Banc Mundial ha de flexibilitzar les condicions per a la concessió de crèdits destinats a la compra de vacunes. Actualment, aquests crèdits només serveixen per a les aprovades per tres agències reguladores de tres regions diferents. Entre aquestes agències hi ha la del Japó i les d’alguns països occidentals, que naturalment prioritzen l’aprovació de les destinades a la seva població. Tenen pocs incentius per concedir una autorització d’ús d’emergència a vacunes alternatives que han demostrat una gran eficàcia en assajos clínics de fase 3, com ara Covaxin (Índia), Sputnik V (Rússia) i CoronaVac (Xina). Ampliar la llista d’agències reguladores nacionals reconegudes per l’OMS ajudaria a facilitar aquests crèdits.\nFinalment, els actuals fabricants de vacunes no podran aconseguir els seus objectius de producció si el nacionalisme vacunal es tradueix en restriccions a l’exportació d’ingredients i matèries primeres imprescindibles. Ja vam veure aquests comportaments al començament de la pandèmia amb els equips de protecció individual, però al final les restriccions a l’exportació van durar poc. Esperem que passi el mateix amb les vacunes.\nLes economies avançades tenen moltes opcions per ajudar els països pobres a vacunar la seva població. Ara bé, alliberar les patents no n’és una. És preferible oferir finançament i crèdits menys restringits per a la reserva de vacunes, així com canalitzar els excedents dels països rics a la resta del món.\nCiència i tecnologia | 11/06/2021\n10/6: Vacunar la bandera\npatents coronavirus Covid-19


Cal socialitzar el coneixement | Des de la Mediterrània\nPàgina d'inici › Ciència i Tecnologia › Cal socialitzar el coneixement\nHi ha descobertes l’aplicació de les quals pot canviar la nostra manera de viure [….]. Un desconeixement social com el que hi ha sobre les grans disciplines que ha desenvolupat la revolució científica i tècnica no propicia opinions sòlides; al contrari, poden ser manipulades fàcilment [….]. Aquesta realitat, que es posa de manifest cada vegada que es produeix una descoberta i que enfronta els humans segons la ideologia que tinguin, és molt greu. […] Per tot això, cal que el coneixement es transfereixi a les majories socials […]. El coneixement s’ha de socialitzar […]. Només des d’aquesta pràctica responsable i crítica podem fer col·laborar les poblacions humanes en la presa de decisions. […] Reiterem que la millor comissió de control és la generació de coneixement per a [tothom…]. La capacitat de decisió s’ha de deixar a mans de la lògica dels humans i de les seves necessitats. […] La tecnologia ens facilita l’aproximació al coneixement, i sobretot, a la seva comunicació. Quan el món sigui una àmplia xarxa, a imitació de les neurones del nostre cervell -com deia Teilhard de Chardin-, s’obrirà una nova era en la socialització dels avenços i en la manera de relacionar-nos. […] El coneixement augmenta exponencialment, i la capacitat d’accedir-hi també. […] L’educació és la base de tots els creixements; nogensmenys, per al progrés que esperem de la definitiva socialització de la ciència i la tècnica i per a la capacitat d’obtenir informació a l’instant i distribuir-la equitativament, serà vital.\nEl text anterior, que correspon a uns fragments extrets del llibre La consciència que crema (2008) d’Eudald Carbonell, ens parla sobre la necessitat de socialitzar el coneixement.\n‹ La democràcia a l’UVI\nLa repressió franquista contra els vençuts ›\n7 comments on “Cal socialitzar el coneixement”\n24/02/2013 a les 6:33\nÉs per això que alguns polìtics els interessa atacar l’educació, fient així que les persones siguin manipulables !\n24/02/2013 a les 13:18\nSí, efectivament, Julian, ens volen ignorants, que el coneixement no circuli, així som més manipulables. Gràcies pel teu comentari.\n24/02/2013 a les 10:35\nLa història es repeteix. En la era atòmica i la de la cibernètica, estem tornant als nostres propis antípodes: Edat mitjana, durant la qual l’església feia i desfeia, degut a la gran ignorància de la seva societat a través de supersticions, mites i falses creences de càstigs esotèrics i terribles, creences de les quals no se’n escapaven ni aquells als quals també se’ls suposava tenir més cultura que llurs governants, en aquest cas els reis. Pors i supersticions que avui en dia encara perduren. El problema d’això, és que llurs actes es feien no per la pròpia moral del seu ego, sinó per les supersticions externes tipificades en càstigs físics en el més enllà. Avui tenim la gran desgràcia de reviure la cua de la serp que encara serpenteja, i més en aquest país de la Península Ibèrica, on podem reviure en l’aspecte polític, les mateixes idees d’èpoques reculades, basades en la prepotència i menyspreu cap a tot allò que no comenci amb la E majúscula, arribant avui dia a un estadi ja insuportable. Per això, trobo fantàstic, Oriol, l’article i tema que has exposat. I l’arma que exhibeixen els poders fàctics, convertits en església moderna però del diner i la macro economia i enginyeria financera, és el futbol i altres esports com el bàsquet , el tenis i el motor. Quan en la societat l’únic anhel, deler i desig és allò que pugui aconseguir, en especial un equip de futbol, vol dir que la societat està molt, però molt malalta. Et felicito per haver donat la llum aquest fragment de l’Eudald Carbonell.\n24/02/2013 a les 13:26\nTal i com diu l’Eudald Carbonell al seu llibre, que el coneixement es socialitzi i arribi a tothom ens és fonamental per poder avançar. Aquesta és una assignatura pendent que tenim i ens hi estan posant pals a les rodes. Gràcies pel teu comentari, Ganxò.\nFelip Vicedo ha dit:\n26/02/2013 a les 1:29\nCal socialitzar la societat!!! El coneixement no potser socialitzat a un mon capitalista. El capitalistme ho converteix tot en una mercaderia: fins i tot els nostres sentiments son mercaderia a dia d’avui. No hem de ser ingènus i pensar que el coneixement es pot socialitzar en un mon on qui mana son els diners! Com deia Rosa: Socialisme o barbàrie.\n26/02/2013 a les 22:00\nÉs cert que el model actual posa molts entrebancs a la difusió i a la socialització del coneixement, potser precisament amb l’objectiu d’aconseguir perpetuar-se. Caldrà buscar i aprofitar entre tots les escletxes que estic segur que té per començar a canviar-lo. Gràcies per la teva aportació, Felip.\n26/02/2013 a les 9:52\nFelip Vicedo, m’ha agradat molt el vostre comentari. És molt pregó i amb poques paraules heu posat també el dit a la llaga que ens corrompeix.


ESPURNES TIC I EDUCACIÓ. Blog Pere Marquès: d’agost 2013\nQuo vadis escola? Reflexions i proposta per a iniciar el camí del canvi (versió 3.0)\nLa Fundació Jaume Bofill i la UOC han posat en marxa una interessant iniciativa: "Quines són les 3 coses que he après sobre educació?", on insten als agents educatius a participar però no per fer una reflexió sobre el passat, sinó una reflexió (de 1000 caracters per ítem) sobre allò que creiem que funciona en l’educació d’avui i que també pot funcionar en escenaris futurs.\nComparteixo aquí la meva aportació: una peça del puzzle per la millora de l'Educació en el que estem treballant. Aquesta és una versió ampliada adreçada també al fórum Consescat de la "XXIII Jornada de reflexió Jovent i educació en l'era de la globalització".\n1.- Fets: vivim en una nova Era/Cultura, ara som “i-persons” i necessitem competències digitals.\nVivim a l’Era Internet i SEMPRE podem tenir al nostre abast un dispositiu (smartphone, tauleta ordinador...) que ens permet: tenir accés a qualsevol informació que puguem necessitar (immensa memòria auxiliar), comunicar-nos amb tothom (compartir, preguntar, difondre creacions), fer tot tipus de gestions (compres, tràmits...) i disposar una potent eina per a registrar i processar tot tipus de dades (càmera, eines de càlcul, editors de textos i gràfics...)\nI per a desenvolupar aquestes competències, a més d’integrar-les en el curriculum (el Departament d'Ensenyament properament publicarà un document al respecte), cal que els estudiants tinguin dispositius digitals a les aules (de l’escola o propis –en els cursos superiors-) i els puguin utilitzar quan sigui adient en les seves activitats d’aprenentatge.\nOBSERVACIÓ: Els estudiants, tot i que són "nadius digitals" (com apunta Mark Prensky) i sovint disposen del dispositiu, generalment només l'utilitzen per a unes poques activitats lúdiques (i no sempre amb eficiència i seguritat). Necessiten poder desenvolupar adequadament les competències digitals a l'escola.\n2.- Problemàtiques: nova cultura i estudiants amb més capacitats exigeixen un nou curriculum... i noves competències docents.\nL’Educació apropa la cultura de la societat als estudiants, orienta en cada cas el seu desenvolupament (cognitiu, emotiu-volitiu, moral-espiritual, físic, social-comunicatiu, artístic...) i la construcció de la seva identitat/projecte vital, i els prepara per viure com a persones bones, felices i útils a la societat. Per això, si ha canviat la cultura (estem a l’Era Internet) i les capacitats potencials dels estudiants (ara “i-persons” empoderats amb l’omnipresent tecnologia), cal actualitzar els objectius de l’Educació.\nMalgrat que ara la informació està omnipresent (Google, Wikipedia...), avui com ahir cal tenir en memòria un ampli vocabulari i coneixements (per pensar, parlar, llegir) i un adequat sistema de valors; però a més a més, per afrontar els reptes de la complexa i canviant Era Internet, necessitem nous sabers i desenvolupar més algunes capacitats/competències (creativitat, reflexió crítica, autoconeixement, autonomia/emprenedoria, treball col.laboratiu, TIC, idiomes, aprendre a aprendre...).\nEls nous objectius, l’empoderament dels estudiants amb les TIC i els nous recursos educatius disponibles (ordinadors, pissarres i tauletes digitals, EVAs, entorn físic i virtual de l’escola...) exigeixen canvis metodològics, organitzatius i en l’avaluació dels aprenentatges, en definitiva un NOU CURRÍCULUM coherent amb el present, que prepari pel futur i on els alumnes descobreixin el plaer i la utilitat d’aprendre.\nSerem capaços de concretar aquest curriculum i la formació que necessitaran el professorat... i els equips directius dels centres?\n3.- Solucions (parcials): amb el “curriculum bimodal” ens alumnes aprenen més i reduïm el fracàs escolar.\nLa aplicació del “curriculum bimodal” està a l’abast de TOTS els centres i professors, es pot aplicar de manera completa o parcial i amb més o menys tecnologia (mínim un ordinador amb videoprojector a l’aula). Ens situa en un paradigma educatiu ("aprendre fent consultant informació i retenir vocabulari") més en consonància al món actual on els alumnes són més autònoms i, segons les dades de les recerques realitzades, estan més motivats, aprenen més i en general milloren el seu rendiment acadèmic.\nAspectes clau del CURRICULUM BIMODAL:\n1.- Els alumnes coneixen i aprenen a definir els conceptes i fets bàsics de cada matèria (memorització reconstructiva). A principi de curs reben el glossari de les assignatures.\n2.- Els alumnes construeixen la seva “memòria auxiliar” (apunts, PLE, Internet...) i la consulten quan fan exàmens pràctics i activitats orientades al desenvolupament competencial (recerques, problemes, projectes, assumpció de rols...treballs col.laboratius a l’aula i a l’entorn).\n3·- Realizació de moltes activitats (diverses i significatives per a l'alumnat) amb auto/hetero avaluació continuada i exàmens-control..\n4.- Acurada acció tutorial: detecció de dificultats, motivació, consideració dels talents les emocions, orientació personal, acadèmica i professional, suport familiar...\nEl currículum bimodal considera important (avui com ahir) l'adquisició / memorització d'un ampli vocabulari i coneixements de referència (cada professor informa principi de curs del glossari bàsic de la seva assignatura), ja que el necessitem per poder pensar, parlar, llegir, buscar informació ... i per això proposa tècniques que superen la memorització mecànica basades en conèixer i comprendre, aplicar en múltiples activitats significatives per a l'estudiant i desenvolupar l'habilitat de construir definicions. Per verificar l'aprenentatge dels glossaris bàsics, els alumnes faran exàmens tradicionals, on no podran consultar apunts.\nPer altra banda però, el currículum bimodal conscient que els estudiants són/han de ser "i-persons" (hàbils en l'ús dels seus "sempre a l'abast" dispositius digitals) els permet disposar dels seus apunts (i si el professor ho considera oportú també l'accés a Internet) quan l'objectiu és que realitzin activitats o exàmens pràctics. De la mateixa manera que ara que tenim calculadores no té sentit haver de fer llargues divisions (tot i que cal saber dividir), disposant sempre de l'omnipresent Internet resulta absurd que avui els alumnes hagin d'invertir temps en aprendre complexes fórmules ... i que suspenguin exàmens si les obliden; l'important és que amb les eines al seu abast sàpiguen resoldre els problemes en un temps raonable.\nD’aquesta manera, el currículum bimodal proporciona un camí per a la transició de les metodologies didàctiques i avaluatives tradicionals (suficients en un món passat més senzill i estable) basades en la memorització de coneixements, cap a unes metodologies on els estudiants puguin usar els dispositius digitals com fan servir el llapis o la calculadora. L'escola ha de reconèixer que avui les persones hem evolucionat, som "i-persons", tenim noves capacitats potencials (com l'accés permanent a qualsevol informació des dels nostres dispositius digitals) i hem d'enfrontar-nos a un món més complex i mutant que exigeix que desenvolupem moltes noves competències... però comptant amb les poderoses i omnipresents eines TIC.\nPublicat per Pere Marquès a 12:18 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: CURRICULUM BIMODAL, TIC A L'EDUCACIÓ\nQuo vadis escola? Reflexions i proposta per a inic...


Tot a meitat de preu\n08 maig 2021 12:08\nLes rebaixes començaren ahir a les Illes amb descomptes del 50 per cent. És la primera vegada que s'inicien l'1 de juliol i no dia 7, com en anys anteriors\nMolta gent ha acudit al primer matí de rebaixes.\nEls aparadors de les botigues de les Illes s'engalanaren ahir amb els cartells de rebaixes. Per primera vegada les Balears avançaren una setmana les rebaixes d'estiu i comencen així com a la resta de ciutats de l'Estat. Aquesta decisió s'acordà l'any passat en la Mesa de Comerç com a proposta de la llavors consellera de Comerç, Francesca Vives.\nDes que començà la crisi ja s'ha convertit en un clàssic que a partir del primer dia ja hi hagi descomptes del 50%, amb l'objectiu d'incentivar les vendes. Si bé els carrers no estaven massificats, els comerciants estaven prou animats i confien registrar un bon volum de vendes aquest cap de setmana. Ahir dematí, la majoria de compradors eren dones d'entre 20 i 30 anys i turistes, aquests darrers eren, com cada dia d'estiu, per les vies comercials de Ciutat.\nEl president de la patronal del petit i mitjà comerç Pimeco, Bernat Coll, es mostrà optimista. Coll confia que avui dissabte sigui "el dia gran" i realitzar un nombre important de vendes. Així mateix, el president de Pimeco assenyalà que ahir horabaixa hi hagué més vendes que durant el matí. Per part seva, Bartomeu Servera, president d'Afedeco, explicà que hi hagué "gran afluència" de públic i valorà el fet que les rebaixes comencin el mateix dia que la gent ha cobrat.\nLes grans superfícies també confien en una bona temporada. Des d'El Corte Inglés indicaren que esperen una rebaixes "especialment positives" a causa dels importants descomptes en les firmes de moda presents a la botiga. A més, destacaren la presència de turistes, "que de cada vegada es beneficien més de les rebaixes".


AFA Institut Jaume Balmes: El Dominical - Estima’m quan menys ho mereixi…\nEl Dominical - Estima’m quan menys ho mereixi…\nFa poc va ser Sant Jordi i haguéssim pogut recomanar aquests llibres que parlen dels pares i mares i l’adolescència, i dels que parla l’Eva Piquer al diari Ara https://llegim.ara.cat/opinio/Estimals-menys-sho-mereixin_0_2009199095.html\nHo fem avui perquè el que ens ha cridat l’atenció és precisament el títol de l’article, que és el títol del llibre que acaba de treure el psicòleg i educador Jaume Funes: “Estima’m quan menys ho mereixi… perquè és quan més ho necessito” . És una frase brutal que en poques paraules expressa el que representa aquest moment en les famílies.\nQuè vol dir que “no s’ho mereixi”? Que està fent coses que no ens agraden, que el nostre adolescent no és com ens agradaria que fos, que està vorejant els límits de la legalitat, que beu que fuma, que surt i no sabem on és, que suspèn més que mai, que es droga, que ens contesta malament, que ens perd el respecte… que no l’entenem, que ens fa enfadar.\nQui més qui menys ens trobem en situacions com aquestes. I com ho portem? Fatal, és clar. Tots hem d‘aprendre a respectar-nos, a conèixer-nos. Ni el nostre adolescent és com era fa pocs mesos i s’està coneixent, independitzant, provant. Ni nosaltres tampoc som els mateixos i ens alterem, ens preocupem o ens frustrem com mai. I poc (o gens o molt) serveix recordar la nostra adolescència. Han canviat moltes coses de quan érem joves: el pes d’una educació (a les famílies i a les escoles) ara potser menys rígida però en molts casos amb menys transmissió de valors (encara que fossin religiosos); un excés d’informació però no tant de necessitat de responsabilitzar-se del que fan; una difuminació del que està bé o del que no; un inici de tot més aviat, etc.\nPerò la resposta és que els estimem perquè és quan més ho necessiten. I és ben bé així i això és el que podem fer millor. La resta l’aniran fent, l’anirem fent….Però sense la generositat, el respecte o la confiança...que vol dir estimar, no és possible. Doncs….molts ànims i..ah! també sentit de l’humor. Ajuda a posar somriures en comptes de crits.


La Atalaya: No hi ha cap revista amb una tirada igual\nLLIG-LO EN afrikaans albanés alemany anglés armeni azerbaidjanés azerbaidjanés (alfabet ciríl·lic) castellà català chichewa de Malawi chol chuvash coreà crioll haitià croat danés efik eslovac eslové estonià fante finés francés garifuna georgià grec groenlandés hausa hindi holandés hongarés igbo indonesi isoco italià japonés kannada kinyarwanda konkani (alfabet llatí) lingala lituà macedoni malai malgaix mam marathi mongol noruec nzema nàhuatl central osset panjabi persa polonés portugués portugués de Portugal quítxua d'Ayacucho rarotongà romanés rus serbi serbi (alfabet llatí) sesotho de Lesotho suahili suec tadjik tagal tahitià tarascan tigrinya totonac tsonga turc turcman txec tzeltal tzotzil tàtar ucraïnés uzbek uzbek (alfabet llatí) valencià xinés cantonés (simplificat) xinés cantonés (tradicional) xinés mandarí (simplificat) xinés mandarí (tradicional) xosa zapoteca lachiguiri zulu àrab\nLa Atalaya és la revista de major tirada del món amb més de 42 milions de còpies per número. ¡Despertad! és la segona, amb 41 milions d’exemplars cada mes. Les dos són editades pels Testimonis de Jehovà i es distribuïxen a 236 països i territoris.\nQuè podem dir d’altres revistes? Segons The Association of Magazine Media, una associació per a persones majors de 50 anys publica la revista més venuda als Estats Units, amb una tirada de 22,4 milions d’exemplars. La revista alemanya ADAC Motorwelt distribuïx 14 milions d’exemplars. I la revista xinesa Gushi Hui (de històries i relats) té una tirada de 5,4 milions.\nRevistes distribuïdes a EUA al 2011\nTotal de revistes pagades i de circulació controlada\nFont: The Association of Magazine Media\nQuè podem dir dels periòdics? El de major circulació és el diari japonés Yomiuri Shimbun, amb una tirada de més de 10 milions.\nLes revistes dels Testimonis de Jehovà també són les més traduïdes. La Atalaya és traduïx en 190 idiomes, i ¡Despertad! en 80. Si les comparem amb una altra, Reader’s Digest (en castellà, Selecciones) es publica en 21 idiomes, i el seu contingut canvia segons el país.\nA diferència de les revistes mencionades, La Atalaya i ¡Despertad! es financen per donacions voluntàries. No contenen anuncis publicitaris i no es venen.\nLa Atalaya s’ha editat sense interrupció des de 1879 i el seu propòsit ha sigut explicar el que ensenya la Bíblia, sobre tot el que diu sobre el Regne de Déu. Amb el propòsit de fer créixer la fe en Déu, ¡Despertad! analitza temes d’interés general, com per exemple, de ciència i natura. També ressalta el valor pràctic que la Bíblia té per a nosaltres.\nCompartix Compartix La Atalaya: No hi ha cap revista amb una tirada igual\nVídeo: La Atalaya: publicada des de 1879


El Parlament de Catalunya inicia una legislatura crucial | Ràdio Barcelona | Cadena SER\nNúria de Gispert, de Convergència i Unió, ha estat reelegida com a presidenta del Parlament de Catalunya en el primer ple de la X Legislatura. CiU i ERC no han tancat encara l'acord de governabilitat i tot indica que el ple d'investidura no arribarà fins al gener\n17/12/2012 - 12:48 h. CET\nDe Gispert, d'Unió Democràtica, ha estat escollida amb 79 vots a favor, ha hagut 52 abstencions, i tres diputats - els de la CUP - han votat nul en la primera votació de la legislatura.\nEn el moment de negociar la composició de la Mesa, els partits ja van acordar com repartirien els seus 135 vots perquè donés un resultat proporcional amb la llei d'Hondt, segons han informat fonts parlamentàries, el que vol dir que cada membre escollit compta també amb vots d'altres formacions.\nEn el marc d'aquestes negociacions, el PSC es va mostrar en contra d'aquest sistema per considerar que CiU i ERC "són un bloc governamental" que hauria de produir "una distribució diferent", segons han informat fonts socialistes.\nDe Gispert (Barcelona, ??1949) s'ha mostrat visiblement emocionada durant les votacions i en el moment en què ha estat ratificada com a presidenta del Parlament, càrrec que ja va ocupar durant els dos anys escassos que va durar l'anterior legislatura.\nLes quatre secretaries de la Mesa, ratificades en una tercera votació, estaran ocupades per representants de PSC, PP, CiU i ICV-EUiA, per aquest mateix ordre, de manera que hi haurà membres de tots els grups menys Ciutadans i la CUP i serà per tant més plural que l'anterior.\nEl socialista Miquel Iceta ocuparà la secretaria primera, el popular Pere Calbó tindrà la segona, el convergent Josep Rull tercera i l'ecosocialista David Compañón la quarta.\nLa sessió de constitució del Parlament obre a partir d'avui un termini de deu dies per a la investidura del president de la Generalitat, en un moment en què les negociacions CiU-ERC estan encallades, el que podria obligar a esgotar el termini al màxim\nEls tres diputats de la CUP al Parlament han proposat aquest dilluns com a nou president de la cambra a Manuel GB, un veí de Burjassot (València) de 53 anys que va intentar suïcidar-se a finals d'octubre en saber-se desnonat.


Femení Aleví 21 maig\nVILANOVA FEMENÍ 5-3 PLA D´EN BOET\nVictòria dedicada a la nostra companya Núria.\nPartit molt treballat, ja que en el primer quart vam tenir moltes ocasions però no van entrar fins que a falta de 7 minuts. Una passada d'en Rafa a la Carla va aconseguir obrir el marcador.\nEn el segon quart vam tenir la sort que van entrar el que no va entrar en el primer quart. Amb dos gols de la Claudia i un altre d'en Rafa ens vam anar al descans amb el resultat de 4 a 1.\nEn el tercer quart, en Rafa va aconseguir el 5 a 1 i ells en una contra ens van ficar el 5 a 2.\nEn l'últim quart ens van ficar el 5 a 3 quan faltaven 7 minuts, bones intervencions d'en Micky. Va ser un partit que, encara tenia la pilota, hi va haver moments del partit que ens contagiem del seu joc. Però al final vam saber controlar el partit, es va veure molt bones jugades.\nPerò el més important que la nostra companya Núria ens va venir a veure, i li vam poder dedicar tot el nostre afecte i la nostra victòria.\nLi vam fer una pancarta perquè la tingués i que sàpiga que tots i totes estem amb ella, des del club també se li va fer el servei d'honor abans del partit.\nUna altra victòria més que ens apropa a la nostra gran il·lusió de poder aconseguir la copa.\nFemení Infantil 13 maig\nLOURDES 0-2 VILANOVA FEMENÍ\nPartit molt controlat\nPartit disputat contra el Lourdes on a part de les grans intervencions d'en Micky vam poder endur-nos la victòria des del principi.\nÉs un camp molt petit on qualsevol jugada té perill.\nAcabem el primer quart amb el resultat de 0 a 2, amb dos gols d'en rafa.\nA la resta del partit va ser un control bastant bo, on les noies van fer el seu joc, jugant amb molta intensitat.\nFemení Aleví 6 maig\nESCOLA PIA 3-6 VILANOVA FEMENÍ\nRevenja amb ganes\nComencem el primer partit de la copa, on vam perdre la lliga. Va ser un partit molt estrany, ja que ells es van posar amb 2 a 0 al marcador. En el segon quart per mediació de la Claudia vam ficar el 2 a 1 i vam ficar el gol de l'empat.\nLa segona part va ser increïble. La gent que estava al voltant estava gaudint, ja que vam fer jugades amb tres passades que arribaven a la seva porteria i vam aconseguir gols. Gols preciosos com l'Ari que marcar un gol de vaselina, jugades com en Rafa, i la Isabel, l'Ari, va ser un partit on tot l'equip va respondre perfecte. Molt content amb l'actitud de tot el meu equip.\nFemení Aleví 25 març\nVILANOVA FEMENÍ 4-1 LOURDES\nUn partit molt igualat, hem hagut de treballar força per poder-nos portar la victòria.\nEn el primer quart, ens ha costat molt entrar en el partit, també és que ells venien reforçats i això ha fet que el partit sigui molt igualat. En un error de defensa nostre, ens han ficat el 0 a 1. Després de grans intervencions, en Micky ens han salvat d'algun gol més i, a falta de 10 segons per acabar el primer quart, una gran jugada d'en Rafa per la banda dreta ha significat l'1 a 1.\nEn el segon quart, hem sortit una mica més forts veient que el rival ens pressionava molt. Una gran passada de la Carla va rematar la Claudia i va significar el 2 a 1.\nAl tercer quart, hem tocat molt més la pilota, creant moltes ocasions de gol, havíem de guardar molt bé la defensa ja que jugaven molt al contraatac.\nEn l'últim quart, dos gols d'en Rafa, un des de fora de l'àrea i l'altre sent llest, ens vam posar amb un resultat al nostre favor de 4 a 1.\nEn resum, una victòria treballada contra un gran equip que ens fa cada vegada més la possibilitat de ser campions.\nFemení Alevi 19 de febrer\nFemení Aleví 12 febrer


'Homarus Gammarus' no és un insult: Notes d'un consumidor compulsiu d'audiovisual: "Kiseijuu Sei no Kakuritsu" (9 d'octubre del 2014 al 26 de març del 2015)\nNotes d'un consumidor compulsiu d'audiovisual: "Kiseijuu Sei no Kakuritsu" (9 d'octubre del 2014 al 26 de març del 2015)\nNota SUBJECTIVA: 57 (sobre 100).\nMillor: La mort de la Kana en l'episodi dotzè, titulat "Kokoro". L'enfrontament del Shinichi i el Migi contra en Miki i en Gotou del capítol setzè, titulat "Koufuku na Katei". L'abatiment de la Reiko per part de la policia en la part divuitena, titulada "Ningen Ijou".\nPitjor: El drama adolescent al llarg de tota la sèrie. El personatge de l'Uragami.\nCuriositat: Basada en la sèrie manga titulada "Parasyte", en japonès, "Kiseijuu", desenvolupada pel Hitoshi Iwaaki. La mateixa que fou adaptada per Toho a una pel·lícula de dos parts dirigida pel Takashi Yamazaki.\nLleugerament interessant malgrat la manca d'originalitat. Transmet la sensació de tractar-se d'una adaptació mal planificada o resolta defectuosament perquè... em sobren capítols. No obstant, entenc que tot allò que m'ha semblat superflu en la versió animada, en la presentació en paper, deu tenir sentit i deu ser rellevant. Em quedaré amb el dubte en aquest aspecte. Per altra banda, m'ha avorrit la dissertació filosòfica i, sobretot, l'entorn d'institut. A més, el dibuix és més aviat vulgar. En fi, per passar l'estona.\nPublicat per Momotari a 16:41\nEtiquetes de comentaris: 2014, 2015, Acció, Adaptació, Adolescència, animació, anime, Ciència-Ficció, Conflicte, dibuixos animats, Enfrontament, Episodis, Escola, Institut, Japó, Monstre, Paràsit, sang i fetge, sobrenatural, Supervivència\nNotes d'un consumidor compulsiu d'audiovisual: "Lu...\nNotes d'un consumidor compulsiu d'audiovisual: "Ry...\nNotes d'un consumidor compulsiu d'audiovisual: "Po...


L'habitatge del JEMAD dimitit: a compte del contribuent i amb piscina\nBarcelona. Dimarts, 26 de gener de 2021. 08:41\nActualitzat: Dimarts, 26 de gener de 2021. 10:20\nEl general de l'Aire Miguel Ángel Villarroya, cap d'estat major de la Defensa (JEMAD) que va dimitir dissabte després de saber-se que s'havia vacunat contra la Covid de forma irregular, vivia en un xalet amb piscina en el centre de Madrid, tot això a càrrec al contribuent. A més, el xalet va ser reformat durant el seu curt període de comandament, tot just un any, per un valor de més de 66.000 euros. Les factures les pagava l'Estat Major de la Defensa, és a dir, l'erari públic.\nAixí ho avança El Confidencial Digital, que assenyala que Defensa va adquirir nombrosos mobles i electrodomèstics i va renovar l'aire condicionat de l'anomenat "pavelló de càrrec", una residència ubicada al recinte del Centre Superior d'Estudis de la Defensa Nacional, a Madrid.\nHabitatge del JEMAD, al carrer Zurbano de Madrid / Google Maps\nMiguel Ángel Villarroya (la Galera, Montsià, 1957) conegut per les seves desconcertants rodes de premsa durant el punt àlgid de la primera onada del coronavirus, entossudit a militaritzar a la societat, va dimitir dissabte i aquest dimarts el Consell de Ministres donarà a conèixer el nom del seu substitut.\nDurant el seu curt mandat, Villarroya va ocupar un xalet amb piscina a l'aire lliure on s'han fet reformes com el muntatge d'un sistema d'aire condicionat o el recondicionat de les dependències, a més de l'adquisició de mobiliari i electrodomèstics —com ara televisors de 49 polzades— per a diversos pavellons de Defensa, entre els quals es compta l'habitatge del JEMAD. Segons el mitjà citat, la suma d'aquestes despeses extra puja a més de 66.000 euros.\nA compte del contribuent\nTotes aquestes despeses van ser imputades a Defensa a compte dels pressupostos generals. És a dir, el contribuent costeja l'habitatge del JEMAD, inclosa la reforma, així com altres pavellons per a altres alts càrrecs militars.\nUna cosa semblant succeeix amb la Casa Reial, on a part del pressupost milionari assignat a Felip VI i la seva família, van a l'erari públic multitud de despeses, tant les de manteniment del seu habitatge, el palau de la Zarzuela, com extres com ara els que es van conèixer dilluns, el manteniment de tres piscines d'ús privat de la família reial, a càrrec de Patrimoni Nacional, un ens que, en teoria, vetlla per la preservació del patrimoni històric i cultural, però que també costeja els ajudants de cambra de l'exiliat Joan Carles.\nmonarquia Patrimoni Nacional, un pou sense fons per cobrir despeses de la monarquia Alba Solé Ingla


L'Hotel Chêne Vert Riberac França - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nAllotjaments a Riberac\nDescompte a L'Hotel Chêne Vert\nVeure tots els 24 allotjaments a Riberac.\n42, Rue Couleau, Riberac, Riberac, França, 24600 - Veure al mapa\nMés informació sobre L'Hotel Chêne Vert\nDissenyat tant per oci com per negoci, L'Hotel Chêne Vert està situat idealment a Riberac; una de les localitzacions més populars de la ciutat. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAmb una oferta de serveis hotelers superior i ampla gama d'entreteniment, L'Hotel Chêne Vert és compromet a que la seva estada sigui el més còmoda possible. Mentres estan allotjats en aquestes meravelloses instal.lacions, els clients poden gaudir de transport hotel/aeroport, habitació familiar, àrea de fumadors.\nL'ambient de L'Hotel Chêne Vert es reflexa en cada habitació. calefacció, llits extrallargs (> 2 metres), ventilador, plat de dutxa, banyera són només algunes de les comoditats a la vostra disposició. L'hotel ofereix moltes oportunitats d'oci úniques, com jardí. Les seves instal.lacions de primera i una situació excelent fan de L'Hotel Chêne Vert la base perfecta per a gaudir de la seva estada a Riberac.


HackGirl - TecnoGirl\nExposició “Dones i tecnologia”\nQuè és la HackGirl?\nLa hackathó és un esdeveniment creatiu i formatiu en el qual els participants han de donar resposta a un repte social plantejat per la seva comunitat d’una manera pràctica i mitjançant la tecnologia. La HackGirl busca fomentar les vocacions tecnològiques en noies de 12 a 18 anys, resolent un repte tecnològic.\nEl repte social al qual s’haurà de donar resposta serà la gestió de residus. Es convocarà la comunitat ciutadana perquè pugui plantejar des de diferents punts de vista les problemàtiques i necessitats concretes relacionades amb la gestió de residus a la ciutat de Mataró.\nFomentar la innovació oberta i col·laborativa entre les estudiants de secundaria.\nDonar a conèixer tecnologies fabricació digital i prototipatge ràpid.\nPosar en valor les habilitats tecnològiques de les estudiants.\nPresentació del projecte HackGirl:\nDivendres 8 de març a les 18 h\nDurant aquesta jornada es presentarà el projecte i es donaran a conèixer els diferents reptes ciutadans en l’àmbit de la gestió dels residus.\nCom ja sabeu la millor forma de resoldre els grans reptes de ciutat es cooperant i col·laborant. Per aquest motiu aquest mateix dia s’organitzaran grups interdisciplinars entre les participants per posar fil a l’agulla.\nDissabte 16 de març de 10 a 18 h,\nTecnoCampus centre universitari\nDurant aquesta jornada al TecnoCampus les participants rebran suport de diferents experts en prototipatge ràpid, impressió 3d, tall làser, electrònica, programació, producció audiovisual, captura de moviment, etc amb l’objectiu d’ampliar coneixements per a poder dissenyar una proposta de solució a algun dels reptes.\nLes sessions treball en el prototip s’alternaran amb tallers pràctics fent servir els diferents laboratoris de la universitat. Al final d’aquesta jornada es presentaran les propostes i prototips.\nNoies estudiants d’ESO i Batxillerat entre 12 i 18 anys.\nQue s’ha de portar?\nPots portat tot el que consideris que potser útil en el desenvolupament del projecte. Nosaltres proporcionarem WiFi, menjar, assessorament, tallers i espai de treball.\nTecnoCampus. Entrada del centre universitari\nInscripcions a la Biblioteca Pompeu Fabra\nTelèfon 93 741 29 20\nInscripcions a la Biblioteca Antoni Comas\nTelèfon 93 702 28 13


CASCADIAN DARK ALE: UNA ROSA DE QUALSEVOL ALTRE NOM - ARTICLES\nhi ha blat a michelob ultra\ncom mesurar la gravetat de la cervesa\non s’elabora cervesa de lluna blava\nquants carbohidrats en una ampolla de vi blanc\net puc ajudar si ets una cervesa?\nCascadian Dark Ale: Una rosa de qualsevol altre nom\nDarrerament hi ha hagut molta enrenou per un estil de cervesa nou —o és vell— i com s’hauria de dir. L’estil al qual faig referència es coneix amb tres noms diferents de negre IPA , India black ale (IBA) o Cascadian dark ale (CDA). En resum, és una cervesa fosca i llúpol. Però, en realitat, és molt més. Per tant, queden les preguntes: com l’anomenem, qui la va fer primer i què defineix l’estil? I, fins i tot, importa algun d’aquests detalls?\nMolta gent ho vol dir IPA negre, mentre que la majoria de la República de Cascadia utilitza el sobrenom CDA. El Associació de Cervesers el va reconèixer com un estil per al Gran Festival de la Cervesa Americana de 2010, i el va batejar com a cervesa negra índia a l’estil americà. Bé, a Oakshire Brewing , produïm amb orgull un CDA, O'Dark: 30, i m'agradaria donar-vos una idea del que estem pensant nosaltres i molts altres del nord-oest del Pacífic a l'hora de produir CDA.\nTot i que sembla que apareixen cerveses fosques i llomposes a tot el país, estic segur que fa anys que són fabricants de cervesers artesans aventurers. Molts, sobretot a la costa est, atribueixen un dels primers al difunt Greg Noonan del Pub i cerveseria de Vermont . Altres a la costa oest embogida del salt atribueixen les primeres versions a John Maier of Rogue Ales o Matt Phillips de Phillips Brewing a Victoria, BC. Cal aplaudir qui comença a teixir maltes fosques i llúpols americans, però en realitat no importa qui l’hagi fet primer. La qüestió és què fer-ne ara.\nA la meva zona del país, moltes cerveseries estan fent una versió d’aquest estil. Fins i tot les cerveseries artesanals mitjanes i petites com Cerveseria Urbana Hopworks , i Barley Brown’s Brew Pub , guanyador de la medalla d’or del Great American Beer Festival 2010 en la categoria d’India Black Ale d’estil americà, s’estan divertint. Per tant, ens devem als nostres clients ajudar a definir l’estil.\nDefinició d’Oakshire Brewing\nEn primer lloc, permeteu-me que us expliqui què sentim que defineix l’estil CDA. És de color fosc, per descomptat, amb un destacat aroma de llúpol 'Nord-oest': cítric, pi i resinós. El cos té alguns sabors dolços de malta, amb tocs de torrat i torrats. Els sabors haurien de trobar un bon equilibri entre el llúpol del nord-oest cítric-resinós i, en menor grau, les notes de malt de xocolata o caramel torrades. L'acabat ha de ser semisec, no pesat com un portar o bé fort . Els aromes i sabors de llúpol haurien de ser destacats, però l’equilibri de malt no s’ha de perdre en una embestida de llúpols. Dit d’una altra manera, quan tanqueu els ulls no hauria de tenir un sabor senzill IPA americà .\nDefinició d’Abe Goldman-Armstrong\nUn dels principals defensors de l'estil CDA, si no l'original, és Northwest Brewing News escriptor Abe Goldman-Armstrong. Ha dirigit simposis i tastos i serà un ponent destacat al Associació de Mestres Cervesers de les Amèriques Conferència Northwest Fall 2010. Goldman-Armstrong proposa les següents directrius per als CDA:\nGravetat original = 1,060 - 1,075 (15-18 º Plató) Gravetat final = 1,008 - 1,016 (2-4 º Plató) Alcohol en volum = 6,0 - 7,75% Amargor = 60 - 90 IBU Color = 40+ SRM\naroma : Prominents aromes de llúpols de varietats del nord-oest: pi resinós, cítrics, malt dolç, notes de malt rostit, xocolata, poden incloure notes de cafè suaus, sovint hi ha caràcter de llúpol sec.\nAspecte : De color marró intens a negre amb reflexes robí. El cap varia de blanc a marró / caqui.\nSabor : Un equilibri entre cítric i picant sabor de llúpol nord-americà, amargor, caramel i rostit, malts de xocolata. Qualsevol personatge rostit hauria de ser reduït. El malt negre és acceptable a nivells baixos, però no ha de ser astringent. Qualsevol caràcter cremat no és adequat. L’acabat ha de ser sec amb malta de caramel com a sabor secundari. El diacetil (sabor mantegós) no hauria d’estar present. L’èmfasi principal s’ha de posar en el sabor del llúpol.\nSensació de boca : Lleuger a mig, l’amargor del llúpol i els tanins de les maltes rostides es combinen per crear una sensació de boca seca. El caràcter resinós que provoca alts nivells de salt sec pot crear una sensació de revestiment de la llengua.\nDefinició de l'Associació de Cervesers\nL'Associació de Cervesers, d'altra banda, va desenvolupar el següent per a la categoria de cervesa negra índia a l'estil americà Gran Festival de la Cervesa Americana :\nL’India Black Ale, d’estil nord-americà, té amargor, sabor i aroma de llúpol mitjà, alt i alt, amb contingut alcohòlic mitjà-alt, equilibrat amb un cos mitjà. L’estil es caracteritza, a més, per un grau moderat de caràcter de malta de caramel i un sabor i aroma de malta fosc mitjà a fort. Hi hauria d'absentar una alta astringència i un alt grau de malt torrat cremat. El caràcter afruitat, floral i herbari de llúpol de tots els orígens pot contribuir a l'aroma i el sabor.\nGravetat original = 1,056 - 1,075 (14-18,2 º Plató) Gravetat final = 1,012 - 1,018 (3-4,5 º Plató) Alcohol per volum = 5-6% (6 -7,5%) Color = 25+ SRM Amargor = 50 - 70 IBU\nSens dubte, podeu veure algunes semblances a les especificacions i descripcions de la cervesa. La principal diferència és simplement el nom de la cervesa. Això condueix al meu punt principal, l’argument real que hi ha a tot el país: el nom d’aquest estil de cervesa.\nA continuació s’expliquen els motius pels quals creiem que s’hauria d’utilitzar la cervesa fosca cascadiana (i no la negre IPA o la negra), com a nom d’estil:\nUtilitzar el terme 'negre' i 'pàl·lid' al nom de la cervesa és molt confús per al consumidor.\nL’ús del terme “Índia” per fer saber al consumidor que és un estil llúpol espera un gran consumidor de cervesa artesana novell i aquest estil de cervesa no té la mateixa història de “navegació britànica cap a les seves colònies a l’Índia” que les IPA fer.\nNo té el mateix gust que un IPA.\nDemanar un IBA o un IDA en un bar o restaurant sorollós sona massa a IPA i pot provocar confusió. CDA és una millor trucada de barra.\nGran part dels ingredients per a un CDA haurien de provenir de la regió cascadiana.\nMolts dels primers pioners de l'estil provenien de la regió cascadiana.\nA Oakshire Brewing no volem revolucionar el món de la fabricació artesanal. Simplement prenem una cervesa a la qual ens agradaria referir-nos d’una altra manera, una manera que té sentit per a nosaltres i per a molts cervesers artesans del nord-oest. La resta del país seguirà el nostre exemple? Probablement no, però si arribeu a Eugene, Oregon, a la primavera, segur que provareu una cervesa fosca cascadiana i podrem debatre el nom de l’estil fins que The Publican ens arrossegi per la porta. Però recordeu, la cervesa en si sempre és molt més important que el que anomenem. Una rosa amb qualsevol altre nom seria tan dolça ...\nCascadian Dark Ale: Una rosa de qualsevol altre nomes va modificar per última vegada:14 d’abril de 2016perCraftBeer.comCraftBeer.com està completament dedicat a petites cerveseries independents dels Estats Units. Estem publicats per l'Associació de Cervesers, el grup comercial sense ànim de lucre dedicat a la promoció i protecció dels fabricants artesans petits i independents d'Amèrica. Les històries i opinions compartides a CraftBeer.com no impliquen el recolzament ni les posicions adoptades per l'Associació de Cervesers o els seus membres.


Il Giglio Verde Porto Sant'Elpidio Itàlia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVeure tots els 61 allotjaments a Porto Sant'Elpidio.\nVia Principe Umberto 24, Porto Sant'Elpidio, Porto Sant'Elpidio, Itàlia, 63821 - Excel·lent ubicació - Veure al mapa\nMés informació sobre Il Giglio Verde\nPer als viatgers què vulguin captar les imatges i els sons de Porto Sant'Elpidio, Il Giglio Verde és l'el·lecció perfecta. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nA Il Giglio Verde, l'excelent servei i instal.lacions superiors faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Aquest hotel ofereix nombroses instal.lacions en el lloc per satisfer el més exigent dels clients.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. L'hotel ofereix instal.lacions fantàstiques, incloses platja privada, per ajudar-vos a relaxar després d'un carregat dia a la ciutat. Si buscau un allotjament còmode i adequat a Porto Sant'Elpidio, faci de Il Giglio Verde la vostra llar.


Barça – Baskonia: Pas de gegant i líders invictes! (81-75)\nTot i que encara no és matemàtic, els de Pesic aconsegueixen un triomf molt important de cara a la classificació per a les semifinals del play-off de l'ACB\nPartit molt important el que s’ha jugat aquest diumenge a La Fonteta, i victòria clau en aquesta fase de grups. I és que el Barça ha derrotat el Baskonia (81-75) en el tercer partit d’aquest play-off, després que tots dos conjunts arribessin invictes, i passa a comandar de forma solitària la classificació del grup A. Un triomf molt important de cara a la classificació quan només falten dos partits, en què Mirotic, amb 22 punts, i Hanga, amb 14, han estat els màxims anotadors del Barça.\nI no ha estat un partit fàcil, molt igualat, amb un sempre intens Baskonia. I això que els de Pesic han dominat l’electrònic en bona part del partit, especialment en l’inici. Malgrat que els bascos han començat encertats en atac, la defensa sòlida del Barça s’ha imposat (17-7, min 5) i l’encert de Higgins, amb 8 punts en els primers minuts, ha estat determinant per tenyir el primer temps de blaugrana (20-11, min 10).\nPerò la tònica inicial ha canviat al segon quart, després que el Baskonia –ha arribat a perdre de 13 (24-11)- hagi reaccionat de la mà d’un Shields que ha fet 17 punts només en el segon període (35-37, min 18).\nA partir d’aquí, l’equilibri ha estat una constant fins pràcticament el final. De fet, Mirotic i Claver han permès als de Pesic marxar al descans amb un petit avantatge (42-39, min 20), però s’ha capgirat, també per la mínima, en l’últim segon d’un tercer període més escàs de punts, després d’una cistella sobre la botzina de Henry (55-56, min 30).\nHanga accelera el Barça\nPerò enmig de la igualtat ha estat un jugador el que ha acabat per decantant la balança. I, afortunadament per al Barça, aquest ha estat Adam Hanga, amb un gran quart quart tant en defensa com en atac. 10 punts determinants (74-67, min 37) que han donat un avantatge ja molt difícil de neutralitzar per al Baskonia, que no ha pogut remuntar i ha vist com l’equip de Pesic aconseguia endur-se el triomf amb el 81-75.\nUna victòria, la tercera en tres partits, que serveix per fer un pas molt important de cara a la classificació i deixa a tocar la classificació matemàtica. Es podria assolir el proper dimarts, contra el Bilbao Basket (18.30h)\nBarça: Hanga (15), Higgins (11), Claver (6), Mirotic (13), Tomic (8) –cinc inicial- Davies (11), Heurtel (7), Oriola (3), Abrines (-), Kuric (7).\nBaskonia: Henry (14), Janning (2), Shengelia (12), Shields (26), Eric (10) –cinc inicial- Vildoza (1), Diop (2), Granger (4), Dragic (4), Polonara (-), Fall (-)\nParcials: 20-11, 22-28 (42-39), 13-17 (55-56), 26-19 (81-75)\nÀrbitres: C. Peruga, E. Pérez Pizarro, S. Manuel.


La Fúmiga i The Tyets: la història d'amor que «havia de passar» | Enderrock.cat\nLa banda alzirenya compta amb la col·laboració dels maresmencs a la cançó que completa la trilogia 'La pròxima parada'\n'Pipejant' pels records maresmencs de The Tyets\nEnderrock | 09/11/2020 a les 12:30h\nArxivat a: Enderrock, estrenes, La Fúmiga, The Tyets, Havia de passar, Pròxima parada, actualitat, estrena, videoclip\nLa Fúmiga al clip 'Havia de passar'\n"Havia de passar" i ha passat doblement. La banda alzirenya La Fúmiga i els maresmencs The Tyets es retroben, una setmana després de l'estrena de "Txarango al Canet Rock" per presentar una altra peça conjunta, aquesta vegada amb els valencians al capdavant, en una cançó que esdevé el segon capítol de la trilogia que estan presentant sota el nom Pròxima parada (Halley Supernova, 2020). "Havia de passar" és un festiu tema electrònic, amb ritmes house, disco i EDM (electronic dance music), que avui estrenem en primícia.\nEl videoclip que acompanya aquesta nova referència de La Fúmiga està gravat per l'estudi audiovisual Icònic a una bitllera de la ciutat de València i compta amb la participació dels ballarins Carla Moll i Guillem Jiménez, duet que també apareix a les altres dues històries d'aquesta trilogia. L'EP divideix, en tres capítols, la narració de dos joves que es coneixen per casualitat en un viatge en tren i enceten una història d'amor a cavall de les comarques la Ribera i Marina. Tot plegat està inspirat en la trilogia Before, de Richard Linklater.\nLa Fúmiga publica aquesta trilogia musical un any i escaig després de descobrir el seu àlbum debut, Espremedors (Halley Supernonva, 2020), amb el qual es van posicionar com un dels grups valencians amb més projecció després de ser guardonats amb el Premi Carles Santos o el Premi Ovidi Montllor al Millor Disc de Mestissatge. Els caracteritzen la fusió d'estils a base d'un complet conjunt instrumental en què predominen els vents i la percussió.\nEnric EZ gira el «Res» per ser\nLa banda sonora de 'La Morta'


Aquest estiu, el Vaixell navega ben ple! | TASCA Projectes d'animació sociocultural\nAquest estiu, el Vaixell navega ben ple!\nPàgina d'inici · Actualitat TASCA · Aquest estiu, el Vaixell navega ben ple!\nMés de 150 nens i nenes gaudiran aquest juliol del Casal d’Estiu del Vaixell. Un gran èxit de participació que marca un dels estius amb més inscripcions de la història del casal. L’Escola Joaquim Ruyra serà l’escenari principal on es desenvoluparan les activitats del casal d’estiu, amb propostes ben diverses aprofitant els recursos lúdics i culturals que ens ofereix la ciutat. A més de les activitats al barri, els nens i nenes gaudiran també de sortides i excursions fora de Barcelona i gaudiran d’una setmana de campaments en plena natura.\nCada mes de juliol, El Vaixell ofereix als nens i nenes del barri el casal d’estiu, per tal de continuar durant l’estiu amb la seva tasca d’educar petits i joves a través d’activitats de lleure que fomentin la participació dels infants en la vida social del barri. A més, enguany l’estiu comptarà amb una gran novetat, amb la incorporació de La Vela d’Estiu. Per respondre a les demandes de les famílies, l’Espai Familiar La Vela s’obrirà també al juliol, oferint activitats per a les famílies i cobrint per primer cop la franja de 0 a 3 anys durant l’estiu.\nDemà l’únic que no pots fer és quedar-te a casa! Concert doble amb els Tales Of Nova i Twat Farm 21h a @labascula… https://t.co/Niv0N6ahFb\nRT @cesirecat: Vols conèixer els programes d'innovació pedagògica d'@educaciocat i als centres que hi participen? Vols saber de primera mà…\nRT @parcsandaru: Volem donar les gràcies a totes i tots els que ens heu acompanyat avui al #consell d'equipament, on hem pogut descriure i…\n"Necessitem una assignatura de cuidar els grans a les escoles i recuperar valors d’empatia, reciprocitat, renúncia,… https://t.co/ZtxbSWqOVR\nRT @parcsandaru: @centrecivicsafa @CanCastello @ccalbareda @ConventAgusti @CoolturaEscacs @VilaUrania @CcivicsBCN @chess24com @TransitCultu…\nRT @CcivicsBCN: Bon dia! 😎 Els imprescindibles d'aquesta setmana, pregunteu? Feu un cop d'ull a les propostes dels #CentresCívicsBcn i apu…\n1,145 followers 562 fans


Harry Potter en català -> Fanfictions -> Harry Potter: Next Generations. - Rumb a l'aventura del demà.\nHarry Potter: Next Generations. - Rumb a l'aventura del demà.\nEnviat el dia 07/09/2019 a les 16:49:19\nÚltima modificació 07/09/2019 a les 16:49:19\nRumb a l'aventura del demà.\nLa casa dels Potter feia honor al cognom de la família. No era un palau, però era molt gran i espaiosa. El Harry no havia volgut quedar-se a la casa de la plaça Grimmuld perquè allà evocava els mals records que en Sírius en tenia i la seva desgraciada mort. Al final s’havien traslladat amb la Ginny a les afores d’Ottery St. Mary i s’havien establert en una gran casa. Molt a prop de la meitat del riu Otter, un petit camí de sorra es desviava i pujava cap uns terrenys irregulars però ferms. Algun que altre arbre envoltava la zona, i plantes diverses creixien lliurament pels voltants. Uns avets petits amb una tanca de fil-ferro al davant cobrien tot el perímetre de la casa, deixant un petit espai frontal on hi havia una gran porta de roure que s’obria i es tancava màgicament segons el que convenia en cada moment. Travessant la porta, un caminet pavimentat portava a la casa principal i un altre cap al cobert, on es guardaven tots els trastos que s’hi podia encabir. Al final del camí que duia a la casa i desprès de pujar tres esglaons de formigó amb acabat de fusta tallada, s’aixecava un replà gens menyspreable de grans peces negres i unes baranes blanques a cada costat que donava a la porta d’entrada de la casa. Un petit timbre anunciava les visites mentre els visitants s’esperaven sobre una estora que reposava davant de la porta o s’asseien en un petit banc al costat de la barana. Travessant la porta hi havia un vestíbul de marbre negre generosament decorat amb tot de floritures. Unes escales ben amples en forma esbiaixada separaven la planta baixa de la segona planta. A baix hi havia la cuina, el menjador, l’habitació del Harry i la Ginny, una habitació pels convidats, dos lavabos, una habitació per fer diverses feines domèstiques i el despatx del Harry.\nA dalt hi havia les habitacions de l’Albus, del James i de la Lily; un lavabo i una habitació molt gran on els nois es podien estar junts i fer el que volguessin.\nL’habitació de l’Albus era força espaiosa. D’uns quatre metres d’altura i deu d’amplada, era ideal per ell. Tota pintada de blanc, disposava d’un gran armari i un parell de lleixes on desava les seves coses. Les parets estaven plenes de pòsters amb paraules indesxifrables i dibuixos estranys, mentre que tot escampat pel terra rondaven diversos objectes de muggle i uns quants Periòdics Profètics vells. Un IPhone, un despertador i un ventilador reposaven sobre les tauletes.\nA l’Albus sempre l’havien fascinat els objectes fets per muggles. Era el net preferit del seu avi Arthur i sempre que es veien no paraven de discutir sobre el fascinant desenvolupament tecnològic dels muggles durant els últims anys. La resta de la família els tenia per uns excèntrics.\nL’Albus Potter estava estirat sobre el llit mirant-se el llibre de Textos Rúnic Antics. Ni alt ni baix per la seva edat, havia heretat els ulls verds de la seva àvia. Tenia els cabells negres atzejava del seu pare i la pell clara. Aquell any començava les assignatures optatives i havia escollit Mugglerologia i Runes Antigues. Sempre l’havien fascinat les Runes Antigues i els seus usos. I és que no només es podien fer servir per escriure, sinó que ell pensava que amagaven altres usos ocults com per exemple representacions o indicacions especials. Seria fascinant estudiar-les aquest any a Hogwars. Pel que havia fullejat al llibre, només farien coses elementals, com traduir paraules bàsiques i l’abecedari de runes, però tot i això era un bon començament per assolir les bases. De Mugglerologia segur que seria un alumne avançat. No sabia ben bé que farien a classes ja que el llibre explicava la història dels muggles i com s’ho feien per cobrir les seves necessitats bàsiques, però segur que li aniria bé. A més a més el seu tiet segon Dudley era un muggle i estava acostumat a aquell món. El seu avi mai perdia l’ocasió d’ensenyar-li totes les coses fascinants que havia après fins ara.\nMentre estava sumit en aquestes reflexions, la porta de la seva habitació es va obrir de cop i va entrar el seu germà James. Era un noi lleugerament robust i ben plantat amb aires de suficiència. Tenia els cabells negres i, a diferència del seu germà, els ulls marrons. Va somriure al seu germà.\n- Ei Al! La mare diu que ens afanyem per anar a agafar el Hogwarts Express! Tens el bagul a punt? Ja saps com es posa quan les coses no van com ella vol...\nOh no! L’Albus s’havia passat tant de temps sumit en les seves reflexions que se n’havia descuidat totalment.\n- Ja veig que no… -va riure el James, mirant l’habitació desendreçada amb aire divertit-. Vinga afanye’t, que no vull que arribem tard per culpa teva! Fins i tot la Lily ja ho té tot a punt.\n- Ja va, ja va, dóna'm cinc minuts -va contestar l’Albus mentre el seu germà ja marxava cap a la seva habitació-. Almenys et podries quedar a ajudar…\nPerò el seu germà ja havia marxat tant ràpid com havia arribat. L’Albus es va posar a entaforar coses al bagul sense cap ordre aparent mentre pensava feliç en el que l’esperava a Hogwarts. Els amics, la seva espaiosa sala comuna, plena de llibreries amb aquella estàtua de marbre tant gran al mig. Els finestrals que donaven a unes vistes sublims de les muntanyes dels voltants. El gran Saló, amb aquell sostre encantat tan realista i el menjar sempre exquisit. Els terrenys que envoltaven Hogwarts i el llac, llocs perfectes per parar la brisa. I un llarg etcetra…\n- Vinga Albus, fill, que hauríem d’anar marxant! Afanye’t i no t’encantis! -va fer la veu de la seva mare des del pis de sota-.\n-Ja baixo mare!\nQuan finalment ho va tenir tot preparat, l’Albus va sortir de l’habitació i va començar a baixar les escales empenyent el bagul. A baix els esperava una malhumorada Ginny juntament amb els seus dos germans.\n- Ja era hora germanet! Fa un bon rato que t’esperàvem. Que feies, llegir algun llibre no, suposo?\nLa Lily, una noia baixeta d’ulls marrons i pel-roja, amb els cabells que li arribaven ben bé fins la cintura, feia cara d’exasperada. Però res comparat amb la de la seva mare.\n- Aquest Harry… Ja podia haver demanar festa enlloc d'enviar-nos aquests goril·les amb els cotxes. Si és que no té remei…\n- Ho sento Lils, mare. Quan vulgueu ja podem marxar.\nI es que a fora els esperaven dos homes musculats vestits amb trajos negres i corbata. Feien una mirada de pocs amics al costat d’un cotxe negre que relluïa sota el sol del matí. Van agafar el bagul de l’Albus i el van encabir amb els altres al portaequipatges del darrere, que feia unes dimensions sospitosament grans.\n- Som-hi, senyora Potter?\n- Jo em demano anar a davant! -va fer el James-.\n- No és just, ja t’havia dit que hi volia anar jo, a davant -va exclamar la Lily, amb mala cara-.\n- Deixeu-vos de foteses nois, que anem tard. James, tu a davant amb mi. Lily i Albus, vosaltres a darrere. I ai del que em repliqui…\nLa Lily no va discutir, però va entrar al seient de darrere amb mala cara i furiosa amb el James i la mare. Perquè sempre s’havia de fer el que volgués el seu germà gran? D’acord que era el gran, però ella i l’Albus també eren part de la família eh! Tot i que l’Al sempre s’havia pres les rebequeries del James amb filosofia i sentit de l’humor, a ella el treia de polleguera que el seu germà se sortís sempre amb la seva. I pel que fa a la seva mare… feia por i tot quan la contradeies. Era millor fer-li cas i tenir-la de bon humor que no rebre una “esbroncada made in Weasley”, tal i com les anomenava el seu pare. Mentre el cotxe es dirigia a l’estació de King’s Cross sospitosament ràpid i sense entrebancs (en realitat el viatge hauria de durar una bona estona), l’Albus pensava que era una llàstima que el seu pare no vingués a despedir-los. Tot i haver-los desitjar un bons curs la nit anterior abans que anessin a dormir, no li hauria costat gens acompanyar-los a l’andana com feien els pares normals. I menys siguen “el famós Harry Potter”. Semblava que a la feina tenien algun nou cas que els portava de bòlit. Potser aquesta era la causa de la seva absència. Tot i que no es podia dir que fos un mal pare ni molt menys, mai s’havia dedicat a ell i els seus germans especialment. Casi semblava més preocupat pel benestar del Teddy que pel dels membres de la seva pròpia família. A ell no li importava, però sabia que la Lily i el James estaven molt units al seu pare i li sabia greu per ells.\nAl seient del davant, un James content ja veia el camp de Quiditch en la seva imaginació. Gryffindor portava 4 anys seguits guanyant el campionat de Quidditch, i això, modèstia a part, era en gran part gràcies a ell. En tota la història de Hogwarts, Gryffindor s’havia posat al capdamunt de la classificació de la residència que més cops havia guanyat la copa just l’any passat, i tot gràcies a una captura espectacular amb salt de l’escombra inclòs que havia protagonitzat contra Slytherin, que ara s’havien de conformar amb la segona posició històrica i una sequera de 6 anys. Sort que havia practicat l’encanteri del matalàs de vent per aterrar, sinó s’hauria trencat alguna cosa. Ja tenia ganes de que comences la temporada.\nQuan finalment van arribar a l’estació de King’s Cross, ja només faltaven deu minuts perquè sortís el tren.\nmarta_ginny (Moderador/a FF) Enviat el 05/04/2020 a les 13:22:23\n#27461 He escrit 10 fanfics amb un total de 162 capítols\nEl James més responsable que l'Albus? Què està passant? Hahaha\nEn aquest capítol hem començat a veure la personalitat que dones a cadascú, a veure com les vas desenvolupant... La dinàmica familiar trobo que l'has expressat molt bé, totes les corregudes i l'atabalament d'haver de preparar tres fills (a casa meva som tres germans i sé com és haha). I que al final arribin a menys deu! També m'ha agradat l'expressió de l'esbroncada "made in Weasley", m'ha fet gràcia.\nJa sé que ets conscient que és un problema que tens, però vigila molt la correcció lingüística! Hi ha alguns errors que crec que, rellegint-t'ho i fixant-te en com està escrit, hauries pogut solucionar. N'hi ha un parell de repetits que et comento perquè puguis arreglar:\n-Tota l'estona escrius "Afanye't", i hauria de ser "Afanya't"\n-Escrius diverses vegades "casi", que és incorrecte. Hauria de ser "quasi" o "gairebé"\nEvidentment, tot és amb la intenció d'ajudar-te a millorar! Segueixo!\nhermione potter Enviat el 08/04/2020 a les 19:47:55\n#27473 He escrit 9 fanfics amb un total de 70 capítols\nQue bé que hagis continuat la història. Em vaig adonar que ja t'havia comentat el primer capítol fa un temps, però l'he hagut de rellegir per recordar-me una mica de tot xD\nHa estat bé aquesta presentació de personatges. A més a més, és divertit veure com s'ho agafa cadascú, això d'anar a gafar el tren! Em sap greu que en Harry no els pugui acompanyar, però estic segura que es tornaran a trobar per aquest misteri que té entre mans.


Presentem el llibre “Les arts comunitàries des de l’educació social. L’experiència Basket Beat” – Basketbeat\nBasket Beat, Big Band Basket Beat Barcelona\nPresentem el llibre “Les arts comunitàries des de l’educació social. L’experiència Basket Beat”\nEl passat 14 de novembre, a la Facultat d’Educació social de la Pere Tarrés, vàrem presentar davant de més 100 persones el llibre “Les arts comunitàries des de l’educació social. L’experiència Basket Beat”. Una acollida meravellosa que continua fent camí amb les presentacions que tindran lloc a la Universitat de Girona (12 d’abril), a la Universitat Autònoma de Barcelona (a determina) i a les X Jornadas sobre la inclusión social y la educación en las artes escénicas (9 de maig), on presentarem l’edició del llibre en castellà amb Neret Edicions.\n“L’experiència viscuda durant els onze mesos que el Josep Mª va voltar pel món desperta enveja. Un viatge per molts països però que sembla més aviat un viatge cap a l’interior. Una experiència que apunta cap a la construcció o reconstrucció de la identitat professional i que està feta de trobades, però també de silencis. Coneixement profund no només de realitats vinculades a la música i a l’art, també a la pobresa extrema, a condicions de vida difícils, a competències i habilitats, i a maneres de viure probablement més sanes que les que coneixem (és referint-se a les persones negres sud-africanes que el Josep Ma escriu: canten i ballen com qui respira… Sempre somriuen…).\nL’Estructura tan clara del llibre per mi ha estat de gran ajut a l’hora de llegir-lo. És un llibre dens (tot i que està escrit d’una manera àgil i ‘desenfadada’), un llibre més per estudiar que per llegir que, ni que només fos per tenir accés a l’experiència personal de l’autor i per la quantitat de material i de informació que el llibre recull, paga la pena llegir-lo. Però no és només per això, hi ha molt més. I vull destacar tres encerts de l’autor:\n1. L’exercici d’aprofitar la mateixa experiència per elaborar coneixement (una experiència que és rica en la pràctica però també en lectures més teòriques vinculades a l’àmbit educatiu en general). Entenc que és un llibre que surt d’un procés intens i llarg de reflexió…. Jo diria que el llibre ha començat a fer-se molt abans que es decidís escriure’l. En ell es recullen reflexions, recursos, experiències, trobades amb persones, amb companys, amb especialistes, propostes metodològiques, exercicis, que si els ha pogut recuperar és perquè en el moment de viure-les les va passar pel sedàs de la reflexió.\n2. Un segon destacat del llibre és l’aportació del Basket Beat, una metodologia, un projecte, una associació. Jo sóc de les que entén que la intervenció educativa queda modificada quan s’introdueixen pràctiques adients a la població a la qual s’adrecen. I diria que aquesta és una. Val a dir que he tingut l’oportunitat de veure-la i viure-la “in situ”, doncs tota la segona part em sembla un tresor, crec francament que té vida pròpia. Una metodologia que ha estat contrastada i provada en entorns diferents; que ha evolucionat; que amb una descarada intencionalitat educativa treballa valors a partir de la música i que a més, ho fa vinculant-la amb l’esport; que es capaç d’omplir de contingut una proposta aparentment molt simple: una pilota, el pols i el grup; que es presenta molt estructurada…\n3. El tercer encert té a veure amb el compromís social que destil·la tot el llibre. Aquesta vinculació dels projectes d’art comunitari com a resposta a una situació de violència o desatenció infantil; amb disconformitat davant les injustícies; amb interès per promoure transformacions socials o entorn més saludables. Entenc que és un element que no es pot infravalorar ni menystenir perquè probablement sigui l’eix central de l’educació.”\ndesembre 16, 2017 /by Ginesta Ferrer\nTags: basket beat, big band basket beat, educació social\nhttps://www.basketbeat.org/wp-content/uploads/2017/12/FOTOS_CONF_JMARIA_BASKETBEAT_2.jpg 2574 3861 Ginesta Ferrer http://www.basketbeat.org/wp-content/uploads/2016/11/OK-LogoBB_perfosc.png Ginesta Ferrer2017-12-16 19:44:122018-03-16 20:04:12Presentem el llibre “Les arts comunitàries des de l’educació social. L’experiència Basket Beat”\n“Un nosaltres abans que un jo”, el nou espectacle de la Big Band Basket... “Joves botem pel canvi” – Basket Beat a Manresa


Les famílies que s’encarreguen de cuidar a una persona major dependent sol·liciten a vegades la possibilitat d’ingressar-la temporalment en un centre públic perquè precisen “un respir”, un simple descans, o per circumstàncies concretes, com una malaltia o hospitalització del cuidador. Durant aquest temps, els familiars atenen la necessitat imperiosa que causa l’ingrés o dediquen aquest període a renovar l’ànim (set de cada deu familiars que cuiden a malalts d’Alzheimer sofreixen estrès), un aspecte que repercuteix després positivament en la persona que tenen al seu càrrec. “Cal bandejar la idea que l’asil és un lloc on es ‘aparca’ als avis”, al·lega Ana Muñoz des de l’ONG Solidaris, qui afegeix que certes famílies aprofiten les seves vacances per a emportar-se amb elles als majors ingressats. Per contra, algunes que els cuiden durant tot l’any decideixen portar-los a un centre per a gaudir del descans. L’augment dels ingressos es pot xifrar entorn del 20%.\nPerò no és cert que es produeixin més ingressos en els centres hospitalaris durant l’època estival per causa de les vacances familiars, “en primer lloc, perquè ningú ingressa per la via d’Urgències sense un motiu físic. La veritat és que la calor és un factor de risc per als ancians”, explica Mayte Sancho, vicepresidenta de la Societat Espanyola de Geriatria i Gerontologia (SEGG), poc inclinada al fet que es continuï encunyant aquest estereotip de “persones majors abandonades als hospitals”. No obstant això, la vicepresidenta de la SEGG demanda recursos per a aquest milió de persones que es troben en situació de dependència greu: serveis domiciliaris que els atenguin a les seves cases i/o places residencials. El Llibre blanc de la Dependència parla també d’1.657.400 persones que necessiten algun tipus d’ajuda per a realitzar activitats de la vida diària i que en l’actualitat només el 6,5% de les famílies que cuiden a aquestes persones compta amb suport dels serveis socials.\nInstaurats en la dècada dels noranta, els encara incipients “programes de respir” pretenen oferir una alternativa de suport temporal a aquestes famílies. Els requisits que es demanen per a poder sol·licitar una d’aquestes estades temporals varien d’una comunitat autònoma a una altra i fins i tot d’una província i d’una ciutat a una altra, però en general estan pensats per a:\nPersones majors de 65 anys amb limitacions per a les activitats de la vida diària i, excepcionalment, pensionistes majors de 60.\nMajors que no pateixin una malaltia infectocontagiosa, crònica en estat terminal o que requereixin tractament en un centre hospitalari. Tampoc poden participar els ancians amb trastorns mentals o conductuals que puguin alterar la normal convivència.\nMajors que el cuidador no pugui atendre per malaltia, accident o situació familiar greu.\nEls qui sofreixin mancada temporal de l’habitatge a causa d’obres de reparació, rehabilitació, que impedeixin o dificultin la seva habitabilitat.\nEls qui necessitin una plaça temporal a causa d’un període de descans del cuidador o del seu familiar per a evitar una situació de cansament físic o psíquic.\nVes a la pàgina següent: Modalitats »