Consumir sense entonar el mea culpa | Revista | EROSKI CONSUMER\nEls ciutadans prefereixen cada vegada més productes respectuosos amb el medi ambient, les persones i la salut\nEls ciutadans no volen productes que els converteixin en males persones. El consum lliure de culpa és una tendència de mercat creixent que proposa productes respectuosos amb el medi ambient, com els reciclables, de comerç just o sense substàncies nocives per a la salut. Cal tenir en compte que els ciutadans estan cada vegada més informats i conscienciats, rebutgen empreses que danyen el medi ambient, que ofereixen unes pèssimes condicions als seus treballadors o que utilitzen substàncies nocives per a la salut.\nEl consum lliure de culpa (Guilt-free consumption) respon a una necessitat creixent arreu del món, ja que es basa en un sentiment universal: tots volem tenir la nostra consciència neta, tranquil.la. "Els consumidors estan ansiosos per un nou tipus de consum, sense preocupar-se (o almenys preocupar-se menys) pel seu impacte negatiu". Així ho assenyalen a Trendwatching, una empresa especialitzada en tendències de consum globals.\nDiversos estudis mostren la tendència a l'alça del consum lliure de culpa. Prop de dos terços dels ciutadans de tot el món volen comprar de forma responsable amb la societat i el medi ambient, segons un informe publicat el 2013 per GlobeScan, SustainAbility i BBMG. El 28% dels consumidors se sent culpable per l'impacte de les seves accions en el medi ambient, segons el document Greendex de National Geographic, publicat el 2012. Als Estats Units, el 27% dels consumidors estava "més preocupat" pel rebuig d'aliments el 2013 que el 2012, segons l'estudi BAV&Sustainable America.\nPerò el consum lliure de culpa també provoca que les "marques netes" aconsegueixin un avantatge davant la seva competència. Les empreses que es declaren respectuoses pel medi ambient, que no produeixen en països amb mà d'obra precària, o que utilitzen substàncies saludables, posen en el punt de mira dels ciutadans les companyies que creixen sense dir res sobre aquest tema.\nEn definitiva, els consumidors són la base del sistema productiu i les seves decisions de compra poden modificar les tendències del mercat. Per això, fer un consum lliure de culpa és una manera indirecta de reclamar a les empreses que incloguin la variable ambiental, solidària i de benestar en els seus productes i serveis.\nEls consumidors lliures de culpa es divideixen en tres classes:\nPer si mateixos. Necessiten productes positius per al seu benestar físic i mental. Per això, demanen aliments amb menys greixos, calories, sense alcohol, amb activitats que promoguin l'exercici, etc.\nPer la societat. Volen sentir-se bé amb els altres i busquen productes de comerç just, elaborats per empreses que incorporin treballadors en perill d'exclusió social.\nPel planeta. El medi ambient és la seva preocupació prioritària, i per això consumeixen productes que puguin reciclar-se, biodegradables, no embolicats en destrucció d'espais naturals, amb la mínima petjada ecològica possible, respectuosa amb la biodiversitat.\nUn producte o marca que reuneixi els tres tipus de consum lliure de culpa seria l'ideal. Els experts de Trendwatching parlen d'anar fins i tot més enllà i promoure el "consum lliure de culpa total", amb un "impacte altament positiu en cadascuna de les dimensions".\nClaus per a ser un consumidor lliure de culpa\nEls ciutadans que vulguin tenir el mínim complex de culpabilitat a l'hora de consumir haurien de guiar-se per les tres claus següents:\nConscienciar-se. Ser conscients de les conseqüències negatives de determinats productes porta a plantejar-se el consum dels que no les tenen. Reflexionar abans de comprar res, ser crítics o assumir les tres erres de la conducta ecològica (reduir, reutilitzar i reciclar) són algunes de les possibilitats.\nInformar-se. Una bona informació contrastada ajuda a destriar entre els productes i les empreses amb més impacte ambiental, social o sobre la salut, i els que poden proporcionar als ciutadans una compra lliure de culpa. Les etiquetes i la informació al consumidor dels productes poden ajudar, com els símbols de reciclatge.\nRebutjar i reclamar. El consumidor lliure de culpa ha de ser proactiu, no quedar-se en un consum passiu. Per això ha de rebutjar l'ús dels productes amb impacte negatiu, i fer-ho de manera pública, perquè el seu entorn social ho sàpiga i segueixi el seu exemple. Així mateix, ha de reclamar a les empreses i les institucions més mesures que contribueixin a millorar el medi ambient, la justícia social i la salut.\nPDF: Fes clic aquí per a Descarregar aquesta informació en PDF (247 Kb) (* Disponible només en castellà)


L'Eliana llança una campanya de Benestar Animal “Per un poble més net” | Ajuntament de l'Eliana\nL'Eliana llança una campanya de Benestar Animal “Per un poble més net”\nL'objectiu principal d'aquesta acció radica a eliminar les olors provocades pel pixum de les mascotes.\nL'Ajuntament de l'Eliana a través de l'àrea de Benestar Animal va a desenvolupar per a este estiu la campanya “Per un poble més net”, amb la qual es fa una crida a la ciutadania del municipi a portar una botella d'aigua, a part de les corresponents bosses de recollida d'excrements, per a pal·liar les olors provocades pel pixum dels gossos.\nLa regidora delegada, Carmen López, ha destacat que la iniciativa s'impulsa en esta època per a “mantindre el poble net” ja que este fet “provoca bastant malestar als habitatges i als comerços”. És ben sabut que amb les temperatures pròpies de l'estiu es potencien estes olors i l'edil demana “que tota persona propietària d'animal domèstic porte botelles per a millorar la convivència”.\nLa iniciativa es va a promoure per xarxes socials, amb aquesta ja són quatre les campanyes dutes a terme des de la regidoria de Benestar Animal, l'única existent en tota la comarca del Camp de Túria la labor de la qual s'ha centrat en els últims mesos en campanyes d'esterilització de gats de carrer, per a l'adopció d'animals i la duta a terme durant les Falles per a evitar el llançament de petards contra gossos i gats.


Colacao: d’abril 2014\nHo dic amb orgull: he fet una bona cursa\nLes perspectives no eren gaire bones. Primer no havia estat la meva millor setmana, amb el Per a Noruega i amb tensions i mal de cap. Cert que dilluns havia sortit a fer sèries una miqueta més llargues que les que estic acostumada a fer. Però no havia pogut sortir més a entrenar.\nVam anar amb temps i aquest any en moto, per tal de no quedar-nos en un embús. Vam escalfar i em vaig despedir del Per perquè ell anava a la de 10 i jo a la de 5km. No plovia com havien anunciat i s'estava realment bé.\nM'havia proposat fer tres quilòmetres a 5:20 i després -imaginant que ja no podria més- fer els darrers dos com pogués. Però, passat el tercer, em sentia molt fresca. Vivint el present, sense forçar més però mantenint el ritme, a veure quant resistia, vaig seguir tirant.\nJa cansada i a punt de començar a baixar ritme, veig el cartell de separació pels que corríem el 5km i ja només em quedava la recta final, vaig passar la meta a 26:51. I és millor marca personal!\nEn acabar vaig passar per les begudes i la fideuà comodíssimament sense fer gens de cua doncs els de 10km no havien arribat i dels de 5km no érem gaire encara. La fideuà acabava de sortir i estava molt bona. Vaig anar a la moto a canviar-me i vaig tornar a la meta per esperar al Per juntament amb els amics de Corredors.cat.\nOrgullosa, sí, de la temporada (dues millors marques personals en 5km i dues en mitja) i de la cursa d'ahir particularment!\nPublicat per Cristina a 22:36 Cap comentari:\nVoleu treballar com DIRECTORS D'OPERACIONS?\nEn aquest vídeo teniu les condicions:\nGràcies Erik, gràcies Pol....\nPublicat per Cristina a 19:41 1 comentari:\nBombers, una cursa de 8+2 km\nÉs la quarta vegada que corro la Cursa dels Bombers i és amb molt la meva pitjor marca. Les altres tres edicions (2010, 2011, 2012) la vaig fer en 58' i avui el meu temps ha estat de 1:00:14.\nRecordo sempre tenir molta calor i que em costaven els darrers quilòmetres. Com veieu pel títol, això ha estat igualment així en aquesta edició.\nSi jutgem pel resultat final ha estat una mala cursa. Però com passa en alguns partits de futbol o més sovint al tennis, el desenvolupament de l'event no ha estat tan dolent com el resultat.\nAl pas per els km 2'5, 5 i 7'5 anava a 5'40 més o menys, no per fer millor marca però sí perfectament per fer un 57 o 58, tal i com havia fet els anys anteriors. En arribar al km 8 havia un avituallament d'aigua i he agafat una ampolla. Llavors he caminat, tenia set i calor i no pensava que perdria tant de temps (crec que no ha estat més de mig minut ??) Però en tornar a córrer s'acabat la cursa per a mi. Per molt que volia agafar ritme, ja no podia continuar igual. La baixada per Via Laietana ja no m'ha semblat baixada, quasi ho notava pla. I la recta final, sense que em mullessin els bombers (deien que no els hi quedava aigua, doncs si arriba a ser un incendi!) ha estat lenta, molt lenta.\nPer cert lamentar que ha mort una persona per parada cardiorespiratoria al km 5.\nPublicat per Cristina a 19:59 Cap comentari:\nSortida pel riu\nJa em pensava que correria la Cursa de Bombers sense haver entrenat (el que es diu fer un "Speedy"), quan ahir per anulació d'una cita vaig poder sortir amb els runners de Can Mèlich.\nI va ser molt maco, perquè vam anar "al riu". És una sortida que jo mai havia fet amb ells i no la coneixia de res.\nSí a fer sèries.\nQuin vols que sigui, el Llobregat\nPerò per on?\nJo ja patia, perquè quan vaig amb ells he d'anar per un camí conegut, sinó em deixen enrere i no sé per on han tirat. Deixem els cotxes a la Ciutat esportiva del Barça de Sant Joan Despí. Som un grupet (tots màquines) Per, Albert, Toni, Santi, Núria, Roger, Xavi.\nPer arribar fins al riu anem escalfant, és un quilòmetre. Tu ens segueixes i després nosaltres fem les sèries en una recta i tu fas una volta trotant.\nCom podeu imaginar el ritme d'escalfar tranquils d'aquesta gent no és el meu. I menys quan portava sense córrer més d'una setmana. Així que per arribar al riu ja anava per sobre del ritme que havia de fer trotant. Sort que la Núria i el Per m'anaven esperant.\nLa volta m'ha encantat, per camí de terra especial per passejar, córrer o anar en bici, rodejant horts i camps de conreu, passant per sota de les autopistes i les vies del tren. Un petit indret natural en mig de l'scalestric d'asfalt i ferro.\nI sí, tenim un riu, el Llobregat, que passa per ben ben aprop de casa nostra. No per res la nostra comarca es diu "Baix Llobregat".\nEn acabar la meva primera volta, ja no els vaig veure a la recta on teòricament estaven fent les sèries. Vaig tornar a pasar i tampoc els veia. Començava a caure la llum del vespre i no em feia gràcia estar en un lloc solitari i fosc, així que vaig anar corrents cap on havíem deixat el cotxe. Allà me'ls vaig trobar que en buscaven.\nI demà a disfrutar corrent de nou per Barcelona. No crec que pugui fer millor marca personal perquè diuen que farà calor i per falta de preparació adient. Però el que segur que passarà és que riurem i gaudirem d'omplir els carrers de la meva estimada ciutat. Un plaer.\nPublicat per Cristina a 8:27 Cap comentari:\nMai he sabut quina opinió tenir en la famosa polèmica entre la pirateria i la producció musical. Per una banda em sembla normal que, si pots aconseguir tota mena de cançons sense moure't ja no de l'ordinador, sinó fins i tot d'un mòbil, la majoria de la gent aprofiti i actuï amb tota llibertat compartint i gaudint de les possibilitats que té una xarxa feta per tots. Per altra banda també entenc que els músics són treballadors i creadors i han de poder viure de la seva feina. Si no venen el seu "producte" no podran dedicar-s'hi.\nAra bé, l'altre dia a la ràdio vaig sentir una iniciativa d'un grup de rock flamenc de Terrassa, D'Callaos, que em sembla genial, sobretot perquè conjuga amb molta imaginació la lliure baixada de música amb viure d'ella i promociona el directe.\nLa proposta és aquesta app Apps&Fans que permet descarregar gratuïtament el seu darrer disc Oir tu voz només des d'una sala de concerts. Conté un localitzador que permet a aquelles sales que s'hi adhereixin que tots els espectadors que estiguin assistint a un espectacle musical i per tant hagin pagat una entrada, es puguin baixar el disc d'aquest grup.\nEl missatge és molt clar i molt, molt bonic, "us deixem escoltar la nostra música de franc i vosaltres veniu als concerts i canteu, gaudiu i ens aplaudiu. Amb el cost de l'entrada vivim i creem noves cançons.\nUn bon tracte, no?\nPublicat per Cristina a 8:08 Cap comentari:\nClemente no es vasco\nDissabte passat vam anar a veure la peli que tant es comenta darrerament i de la qual jo havia sentit tant crítiques ferotges com elogis i comparacions amb "Benvinguts al nord" (cinta francesa molt bona)\nAixí que vam voler saber de primera mà com era Ocho apellidos vascos. A mi em va agradar força, vaig trobar l'humor molt blanc i carent de sarcasme. Sense voler fer mal. Una petita aportació a la convivència entre nacions.\nLa història és una comèdia romàntica amb final feliç, amb dos protagonistes joves, guapos, sense problemes econòmics, sense traumes. Una mica dos extraterrestres l'un de l'altre perque els prejudicis i els tòpics els han fet pensar malament d'allò desconegut. Com és típic primer s'odien, després s'estimen i també s'afegeix el joc de simulacions més habitual de la comèdia d'embolics.\nLa millor escena i perdoneu-me l'spoiler és la que dóna títol a la película, quan el pare d'ella vol que Rafa, el sevillà, que s'està fent passar per basc, li digui els seus vuit congnoms bascos.\nSou capaços vosaltres de anomenar vuit cognoms seguits? Quina estratègia seguiríeu?\nRafa tira de personatges famosos i diu que els seus cognoms són: Gabilondo, Urdangarin, Arguiñano, Zubizarreta, Otegui, Igartiburu, Erentxun..... i aquí se li acaven les idees, ja no recorda cap més personatge vasc, desesperat mira les parets de la herriko taberna i veu un póster de l'atlètic i deixa anar\nEl futur sogre sembla satisfet, però en arribar a aquest darrer mira amb desconfiança.......\nClemente no es vasco, ai va la hostia!!!\nPublicat per Cristina a 8:44 Cap comentari:


LA PETANCA I JO (Amics Petanca Gaudi): Fototeca\nA la Fototeca s'afegiràn cronológicament (les més antigues primer), les fotografíes de que disposem i que representen diferents moments de la vida del Club des dels seus inicis. A sota hi deixarém un peu de foto de cadascuna d'elles per tal d'explicar de qué es tracta, espero que os agradi la Fototeca.\nAquesta és la primera imatge presa a principis de l'any 1979\nEstíu de 1979 a Sant Pol, el meu pare a la dreta.\nEls meus inicis de petanquer (1979)\nLa meva primera tripleta oficial, amb Vives i el meu pare\nEquip campió de la 1ª Lliga, ascens a 4ª Divisió-1981-82\nCampionat infantil a principis dels 80\nEquip de fémines campiones Lliga 1984-85 ascens a 1ª Div.\nTripleta de fémines 3ª de Catalunya i 3ª del Ciutat de Barcelona-1985\nA la década dels 90 vaig estar al Club 7 a 9 i al Club La Cenia, per tant no tinc documentació gràfica, però retornem a la Fototeca al 2004, any del 25 Aniversari del Club.\nCartell del 25 Aniversari, al any 2004\nExcursió Camprodón - 2004\nExcursió Setcases - 2004\nDiferents moments del sopar del 25 Aniversari del Club\nEls responsables del gran éxit del Trofeu 25 Aniversari\nTrofeu 25 Aniversari. Els Finalistes\nEquip inicial Lliga 2004-2005\nL'equip campió de Lliga 2004-2005\nLa meva tripleta: Antoni, Faustino, Albert\nEl local social del carrer Lepant, ens va durar poc...\nAmb els meus pares al sopar de Campions 2004-2005\nPart de la llarga taula del Rest. Els porxos\nLa taula dels campions i les seves parelles\nOlvido i Josep, una parella a la que estimo molt\nPrimeres XII Hores - 2005 La Taula sota la carpa\nMoment del Primer Trofeu XII Hores\nEl dinar, descans per als jugadors\nLes copes per als guanyadors\nExcursió Ribes de Fresser i Ogassa\nExcursió a Tarragona i Valls (Calçotada)\nMoment de la Calçotada\nSegones XII Hores - 2006\nLa meva tripleta i aleshores organitzadors\nEntrega de la copa al C.P. Màs Guinardó\nEl dinar d'una excursió\nRamón i Angelina davant d'un tren\nSalva fent de les seves, és un "crack"(any 2008)\nPromoció d'ascens - Lliga 2009-2010\nAl final no va poder ser.\nDiferents moments de la Lliga 2010-2011 del Grup "B"\nEmilio i Tere, ells també formen part de la nostra História, són propietaris del Bar Lepanto, el nostre domicili social\nEls components del Grup "B" - Lliga 2010-2011\nJordi, al seu primer any al Club jà és campió (2010-2011)\nVivi contra el Valldaura, màxim rival de la temporada\nSusi i Antoni, el delegat del equip campió 2010-2011\nRaúl, tot un campió d'Espanya molt noble i senzill. Bon nano.\nJaume, Vivi i Antoni comentant la jugada\nMontse, Susi i Andrea, molt maques totes tres\nAntoni, part de culpa és seva de que siguem campions, un bon "míster"\nL'equip inicial de la Lliga 2010-2011\nL'equip campió 2010-2011, 15 victòries i 3 empats, históric.\nAlex, un altre "crack", a més molt de la broma. Ha estat un bon animador des de dins i aixó l'equip ho agraeix molt\nEl sopar va ser un éxit, es va cumplir un objectíu, estar tots junts\nImatges de la entrega de trofeus


25/04/2019 - 22:53h\nL'Ateneu acollirà dijous 17 de maig una nova edició del Petit Comitè: Transformació digital? Dues visions per entendre-la\nL'empresa de Sant Fost Witte i Solà organitza una nova edició del Petit Comitè, un cicle de conferències i un nou espai d'intercanvi d'idees per a fomentar la innovació i els nous models de gestió empresarial.\nAquest any l'esdeveniment comptarà amb dos professionals de renom dins de l'àmbit de la transformació digital. Genís Roca, especialista en estratègia digital i anàlisi de l'entorn i Francisco Requena, responsable d'innovació de SmartFactory en Seat, ens oferiran dues visions de la transformació digital a l'empresa.\nD’una banda , Genís Roca ens donarà una visió més humanista i propera del nou paradigma en el qual estem immersos i ens ajudarà a mirar amb perspectiva per entendre el moment actual, el nou repte, i per un altre, Francisco Requena ens proporcionarà un punt de vista més tècnic però posant el focus en les persones i en la seva importància en el procés de transformació digital d'una indústria.\nPer assistir a l'acte cal registrar-se a Witte y Sola S.A.\nDarrera modificació: 10-05-18 a les 17:03\nFrancisco Requena i Genís Roca - Petit Comité


Catalunya és pionera en l'ús civil d'aquestes aeronaus sense tripulants i veu en la nova legislació prevista pel 2017 una bona oportunitat d'expansió\nEl Mobile World Congress 2017 té entre els seus expositors el Catalonia Smart Drones, el clúster d’empreses impulsat per la Secretaria de Telecomunicacions, Ciberseguretat i Societat Digital del govern especialitzades en aquest tipus d’aeronaus. I és que Catalunya és pionera en l’ús civil d’aquests enginys no tripulats. Un exemple és l’empresa CATUAV, creada l’any 2000 i la companyia més antiga d’Europa dedicada al sector dels drons. Compta, a més , amb el BCN Drone Center, ubicat a Moià, un dels deu únics centres de proves de drons que hi ha al món. Per la seva banda, l’expansió d’aquesta tecnologia permet la creació de noves empreses, com és el cas d’E-STRATOS, especialitzada en captar imatges a cultius. El ventall d’usos podria ampliar-se de manera significativa amb la nova legislació que enguany preveu tenir a punt el ministeri de Foment, a través de l’Agència Estatal de Seguretat Aèria (AESA).


Arxiu històric » Com t’ho diria\nArxiu per a la categoria ‘Com t’ho diria’\nRecordem Salvador Escamilla a COMRàdio\nArxiu històric - 29/03/2012\nEl 13 de gener de 1964 va apareixer la frase Bon dia Catalunya a les ones de la ràdio. La pronunciava Salvador Escamilla des dels micròfons de Ràdio Barcelona. Iniciava les seves emissions Radioscope, en català en plena dictadura i parlant sobre tot de la cançó catalana. Més endavant el programa l’emetria Ràdio Miramar.\nAprofitem l’aniversari de la seva mort per escoltar algunes entrevistes a COMRàdio amb el Salvador Escamilla:\nA l’Aquell dia amb Ramon Muntaner i Ferran Mascarell, recordant la data.\nA Cançons al vent, amb Jordi García Soler, el 3 de maig de 1997\nA La República, amb Joan Barril, el 17 de juny de 2002\nA Bufar i fer ampolles, l’estiu de 2006, on repassava la seva trajectòria professional.\nAquell dia, Cançons al vent, Catalunya Plural i Sílvia Cóppulo, Catsons, Com t'ho diria, La República amb Joan Barril\nTal com som amb Joaquim Muntañola\nArxiu històric - 7/03/2012\nUs convidem a escoltar els detalls de la vida del dibuixant d’historietes, caricaturista i escriptor Joaquim Muntañola que va morir a Barcelona aquest 5 de març de 2012.\nÉs una conversa amb Jordi Sacristán al Tal com som de COMRàdio.\nJoaquim Muntañola va començar a treballar poc abans de la Guerra Civil a publicacions en català com El be negre o El patufet.\nAls anys 40, Muntañola va dibuixar per al TBO i va crear personatges com “Josechu el vasco”, “Angelina y Cristobalito” i “Doña Exagerancia”.\nTambé va publicar tires còmiques i caricatures a molts mitjans escrits, tant diaris com revistes. Es autor de novel·les humorístiques i comèdies teatrals, i va ser cartellista i crític cinematogràfic. El seu darrer títol publicat, ara fa 4 anys, és La memòria fa pesigolles, un recull il·lustrat d’anècdotes i vivències. Joaquim Muntañola va rebre la Creu de Sant Jordi de la Generalitat i el premi Gat Perich d’humor per la seva trajectòria\nCom t'ho diria, Tal com som i Jordi Sacristán


J2: Papers CB Bellpuig – Natural Òptics CB Balaguer – Club Bàsquet Balaguer\nJ2: Papers CB Bellpuig – Natural Òptics CB Balaguer\nadmin 28/01/2015 Sin categoría 0\nPapers C.B. Bellpuig 56 – Natural Optics C.B.Balaguer 58\nBon partit del infantils contra un bon rival que va plantar cara en tot moment.\nPartit complicat per als de la Noguera degut a les baixes i que com la passada jornada van sortir amb poca intensitat a pista, finalitzant el primer període 4-11. Durant els següents quarts els infantils van entrar al partit i van demostrar la seva superioritat aconseguint diferències de fins a 10 punts.\nAl final del partit els Balaguerins van acusar l’esgotament degut a les baixes i van afluixar sobretot en defensa, on els jugadors locals superaven amb massa facilitat en l’1×1 als del Balaguer arribant als dos últims períodes amb un avantatge de nomes 6 punts.\nEn els dos últims quarts l’encert local va fer que arribéssim al final del partit empatats en el marcador, inclús els de Bellpuig van col·locar-se per davant, tenint tots dos equip opcions d’emportar-se la victòria. Una bona acció individual en els últims segons va permetre aconseguir una victòria molt meritosa. Destacar també la participació del Xavier un mini que ens va ajudar molt en el partit.\nMoltes coses a millorar de cara al pròxim partit contra Pardinyes un rival molt complicat.\nNatural Optics C.B.Balaguer\nPrevious: Previous post: J15: Bàsquet Llor – CB Balaguer\nNext: Next post: J2: Peña Fragatina – Gamma Farré CB Balaguer


Sèrbia i Joksimovic: el combinat perfecte |\nÉs cert que Sèrbia sap com conquistar de valent a tot Europa i per això, ahir divendres es va comunicar que el reconegut i prestigiós Zeljko Joksimovic tornarà a representar el seu país, aquesta vegada sense la república de Montenegro, tal com ell va confiar cantant en l’edició del 2004 quan encara els dos països estaven units.\nUna molt bona notícia per a tots les fans i seguidors del Festival que la RTS, la televisió sèrbia, assegura que és la opció més fàcil per poder aconseguir un lloc a la final. De fet, la televisió ha prescindit completament del format de preselecció amb compositors de renom iniciat fa un parell d’anys i que tants bons resultats ha donat tant per Milan Stankovic (2010) o Nina (2011) i hi ha hagut de renunciar per la mala situació econòmica en que es troba la televisió del país balcànic.\nLa cançó que interpretarà Joksimovic a Baku es presentarà en un programa especial durant les primeres setmanes del 2012, de la qual ell mateix en farà la composició i lletra.\nTal com hem ja esmentat, el cantant ja va representar a Sèrbia-Montenegro en l’edició del 2004 aconseguint una brillant segona posició amb el seu tema Lane Moje. A partir d’aquest resultat va composar també altres cançons eurovisives com Lejla, que va interpretar Hari Mata Hari per Bosnia-Herzegovina el 2006 aconeguint un 3r lloc, o també Oro, cançó que va defensar per Sèrbia la jove Jelena Tomasevic al mateix Belgrad l’any 2008 i on va aconseguir un sisè lloc. Aquesta serà doncs, la quarta participació a Eurovisió d’un tema de Joksimovic.\nA més de la popularitat com a cantant i compositor també hi hem d’afegir la seva faceta com a presentador del Festival del 2008 celebrat a la mateixa capital de Sèrbia, Belgrad, i ho va fer conjuntament amb Jovana Jankovic, que poc després van oficalitzar la seva ferma relació sentimental.\nAquí podeu veure l’actuació de Joksimovic al Festival celebrat a Istambul el 2004 amb Lane Moje:


No tot va sempre sobre rodes: Els tres de Torà no entraran a presó!\nEls tres de Torà no entraran a presó!\nAvui s'ha celebrat el judici a l'Audiència Nacional contra els tres joves de Torà. Un judici a mans del sr. Garzón, el jutge de tot el món amb més denúncies per encobrir tortures, que ha volgut incriminar durant 4 anys d'una sèrie d'atemptats a 3 joves de Torà sense cap més prova que les declaracions extretes sota tortura.\nFa 4 anys l'Ajuntament de Molins de Rei, a instància de l'assemblea local d'Endavant, es va manifestar per la llibertat dels 3 joves i avui per tant és motiu d'alegria saber que al final només han estat condemnats a 2 anys de presó i per tant no ingressaran a presó però han quedat impunes les tortures als detinguts i per tant haurem de continuar denunciant des de Molins que la pràctica de la tortura continua existint a casa nostra.\nA Llibertat.cat podeu trobar tota la informació de cas i des d'aquí vull felicitar especialment a en Jordi Vilaseca, un dels 3 encausats, que per cert també estava el dissabte a la Quebrantahuesos, i que ha demostrat durant aquests 4 anys una actitud de compromís i de lluita no gens fàcil en aquestes situacions.


Boris Johnson demana perdó acorralat per les peticions de dimissió - Diari de Girona\nBoris Johnson demana perdó acorralat per les peticions de dimissió\nAdmet que va estar 25 minuts a la festa a la seva residència oficial en ple confinament, però diu que va pensar que era una reunió de feina\nBoris Johnson intervé a la Cambra dels Comuns. | EFE\nEl futur de Boris Johnson segueix a la corda fluixa, amenaçat per noves peticions de dimissió. Lluny d’aplacar els ànims, les ridícules explicacions del primer ministre sobre la festa celebrada a la seva residència oficial en ple confinament van augmentar ahir el seu descrèdit. En una exhibició de calculada contrició, Johnson va iniciar la sessió setmanal de control a la Cambra dels Comuns reconeixent que havia participat a la festa el 20 de maig de 2020 al jardí de Downing Street, i demanant perdó.\n«Vull demanar disculpes. Conec els extraordinaris sacrificis que milions de persones han fet en els darrers 18 mesos. Sóc conscient de la ràbia que senten cap a mi i cap al meu Govern quan pensen que les regles no es van complir a Downing Street», va declarar amb un to de dubtosa humilitat. El que va seguir després va provocar riallades. «Vaig anar al jardí poc després de les sis de la tarda el 20 de maig del 2020 per donar les gràcies a membres del personal. Vaig tornar a la meva oficina 25 minuts després per continuar treballant. Vaig creure implícitament que era una trobada de feina», va argumentar sense posar-se vermell.\nEl missatge d’aquella invitació que el seu secretari va cursar a més de 100 persones parlava de «gaudir del bon temps» i «portar una ampolla». A la suposada «jornada de treball» es van servir canapès i la dona del primer ministre va beure una ginebra, segons un dels presents.\nMulta o processament\nAdam Wagner, un advocat expert en normativa sobre covid, va assegurar en un tuit que en l’ús escrupolós dels termes utilitzats per Johnson en disculpar-se hi havia un clar assessorament legal per no tenir problemes amb la justícia. El jurista Charles Falconer, que va ocupar el lloc equivalent a ministre de Justícia al Govern laborista, va explicar que Johnson ha de ser multat o processat després d’haver admès que va participar a la festa i es va saltar la llei. A més d’això, va enganyar el Parlament quan al desembre va assegurar que no havia contravingut cap de les normes imposades durant la pandèmia. Aquesta mentida l’obligaria, segons una regla no escrita en la política britànica, a presentar la renúncia.\nL’explicació del primer ministre va ser «un espectacle patètic de qui es troba al final de l’escapada», li va retreure el líder laborista, Keir Stamer. «La seva defensa que no es va adonar que estava en una festa és tan ridícula que resulta realment ofensiva per al públic britànic», va afegir. L’oposició en ple va demanar la seva dimissió. «S’ha acabat la festa, primer ministre. L’únic dubte que queda per resoldre és si l’acabarà fent la ciutadania britànica, el seu propi partit, o si farà vostè mateix l’única cosa decent que pot fer i dimitirà», va explicar Starmer. El líder dels Liberal Demòcrates, Ed Daved, ha sol·licitat en una carta a Scotland Yard que iniciï una investigació policial sobre la festa. «La policia ha de garantir al públic que es farà justícia i que no hi ha una regla per a tots i una altra per a Johnson i els seus col·legues a Downing Street», va afirmar.\nEn ple debat intern sobre els passos que cal seguir, la resposta immediata dels conservadors a la intervenció de Johnson va ser el silenci. L’explicació i la petició de perdó, a més d’humiliant, clarament no ha estat suficient. Douglas Ross, el líder dels tories a Escòcia, va demanar el seu cessament.


L'assassina del nen Gabriel Cruz coneixerà l'acusació contra ella pel crim\nBarcelona - Dilluns, 17/09/2018 - 17:56\nL’autora confessa de la mort del nen de vuit anys Gabriel Cruz a Níjar (Almeria), Ana Julia Quezada, compareix aquest dilluns davant del magistrat Rafael Soriano, que li comunicarà l’acusació que pesa contra ella per assassinat, detenció il·legal i contra la integritat moral.\nLa compareixença, a les 12.00 hores i a porta tancada, s’emmarca en el procediment de tribunal de jurat acordat contra ella pel jutge d’instrucció, que ja ha aixecat totalment el secret decretat sobre les actuacions i ha donat per conclosa la investigació, a l’espera de conèixer si les parts personades en la causa interessen que es practiquin noves diligències de prova.\nAgafada amb el nen\nAna Julia Quezada va declarar per primera vegada sobre els fets que se li imputen durant més d’una hora i mitja després que fos detinguda a l’entrada d’un garatge comunitari a la Puebla de Vícar, a més de 75 quilòmetres de la pedania de Las Hortichuelas i al volant d’un turisme en què transportava el cos sense vida i seminú del nen, amagat all maleter.\nPer contra, en la seva última compareixença davant l’autoritat judicial al juny, es va negar a respondre a les preguntes formulades pel magistrat per, segons va argumentar, salvaguardar el seu "dret de defensa", ja que es mantenia el secret decretat sobre les actuacions. No obstant, aquestes preguntes, que s’interessaven per detalls sobre com van passar els fets, sí que van quedar registrades.\nPoc després, s’acordava l’aixecament del secret de sumari sobre les actuacions recollides en més de 1.500 folis de manera parcial.\nA la compareixença, prevista en l’article 25 de la llei orgànica del tribunal de jurat, hi estan citats el ministeri fiscal i totes les parts personades en el procediment, inclosa l’acusació popular que exerceix l’Associació Clara Campoamor, i en el seu transcurs el jutge d’instrucció començarà per escoltar la fiscal i, successivament, els acusadors, que concretaran la imputació contra Ana Julia Quezada. Seguidament, escoltarà els lletrats de la defensa. En les seves intervencions, les parts podran sol·licitar les diligències d’investigació que estimin oportunes.


El Museu i la seva col·lecció com a JOIA | Blog del Museu del Ferrocarril de Catalunya. Vilanova i la Geltrú\nAprofitant que aquest mes de maig es celebra el Dia Internacional dels Museus (DIM 18 de maig), ens ha semblat un bon moment per a convertir el Museu i la seva col·lecció en la Joia del mes de maig i fer un repàs per la seva història des de molt més abans de ser Museu. Versión en castellano\nCom us hem anat dient des del començament de l’any, aquest 2015 el Museu celebra els seus 25 anys. Potser és moment de mirar enrere i assenyalar els fets més importants a l’evolució d’aquest equipament cultural. Podem delimitar cinc etapes en la trajectòria d’aquest equipament: la primera, en la seva “prehistòria”, aniria de 1972 a 1990; la segona, des de 1990, any en què comença la història oficial, fins a 1993; la tercera, de 1993 a 1997; la quarta del 1998 al 2008; i la cinquena i última, de 2008-2015.\nPrimera etapa 1972-1990:\nEls membres de l’Associació d’Amics del Ferrocarril de Barcelona, amb l’ajuda de ferroviaris i el vistiplau de Renfe, van portar màquines de vapor de diferents punts de la península per mostrar-les en unes instal·lacions ferroviàries que es trobaven fora d’ús des de 1967. Un cop exposat aquell primer esbós de col·lecció als amants dels trens europeus en el Congrés de 1972 (MOPROP) celebrat a Barcelona per la Unió Europea de Modelisme Ferroviari i els Amics del Ferrocarril, tot el material va quedar a les vies mortes d’unes edificacions tancades. Fins a nou anys després d’aquella trobada de modelistes, les institucions no es van plantejar la possibilitat de crear un Museu per la voluntat conjunta de la Generalitat de Catalunya i de Renfe, a les que aviat es va unir l’Ajuntament de Vilanova i la Geltrú. Aconseguir que els més de 13.000 m2 d’instal·lacions ferroviàries i de vehicles històrics poguessin arribar a ser un equipament cultural, requeria recursos, planificació i coneixements multidisciplinaris, que per les seves dimensions i característiques es va considerar que necessitava una àmplia cooperació institucional.\nEn els anys 1981 i 1983 es van signar dos convenis que comprometien a les parts en el repartiment de tasques: la Generalitat, a través del Museu de la Ciència i de la Tècnica (mNACTEC), s’ocuparia del projecte arquitectònic integral, així com de les inversions necessàries per a la rehabilitació de les edificacions, i Renfe de la cessió de terrenys, vehicles i els elements del fons patrimonial, així com de la restauració dels vehicles i d’altres peces. Amb posterioritat, s’afegia l’Ajuntament que aportaria una subvenció anual de funcionament i els serveis del consistori. Dels acords establerts entre els tres organismes esmentats, alguns es van complir: la Generalitat va rehabilitar l’edifici de la Rotonda i va convocar un concurs d’idees per a buscar una solució arquitectònica integral, i Renfe va restaurar els vehicles i les instal·lacions. Però el conjunt del projecte i la seva execució col·laborativa va quedar a mitges. Ni els convenis signats, ni les bones intencions, van aconseguir que els tres organismes anessin a una en el seu objectiu. El 1987 es va suspendre el propòsit inicial de gestió conjunta. En aquells anys de jove democràcia, els diferents colors polítics dels organismes responsables no van ser capaços de generar solucions consensuades. Una ocasió perduda que posteriorment no es va saber o poder rectificar, el que ha significat arrossegar fins avui gran part de les mancances estructurals de partida, així com les museològiques i les museogràfiques.\nSegona etapa 1990-1993:\nL’espai va obrir les seves portes en els dies de la Festa Major de fa vint-cinc anys, per voluntat de l’Ajuntament i de Renfe, amb moltes dosis de voluntarisme, però sense un pla d’intervenció global, ni un pressupost, ni una estructura, ni fons que convertissin el vell dipòsit i l’edifici de l’economat en un Museu de veritat. Va néixer en precari i els dos primers anys, per mantenir-lo obert i en unes mínimes condicions, es va recórrer a l’ofici dels ferroviaris, d’alumnes de l’Escola-Taller municipal, d’auxiliars de l’Ajuntament o de voluntaris entusiastes del tren. L’aposta de gestió conjunta es va anar diluint. Les institucions van semblar perdre interès per arribar a un acord estable de cooperació, en quedar prou garantida l’existència del Museu per la intervenció de Renfe,. Fins que l’any 1993, Renfe li va encarregar la gestió i el funcionament a la seva fundació cultural, però sense dotar-la de recursos associats. Aquesta entitat s’ha responsabilitzat fins al dia d’avui de l’obertura diària del Museu. Però aquesta fórmula, des de l’inici, es va revelar insuficient per als requeriments d’un equipament de grans i complexes dimensions.\nTercera etapa 1993-1997:\nLa contribució competencial de la Generalitat es va canalitzar a través del mNACTEC que va assessorar en temes museològics i va contribuir a donar-lo a conèixer a través de la seva integració en el Sistema de Museus de Ciència i Tècnica de Catalunya. L’Ajuntament de Vilanova i la Geltrú es va comprometre a una aportació econòmica anual que ha anat dels 18.000 € als 12.000 € previstos per al 2015, passant pels 9.000 € del període més greu de l’última crisi econòmica. Al llarg del temps, s’han obtingut subvencions puntuals del Servei de Museus de la Generalitat, del Ministeri de Foment o de l’Ajuntament; totes elles han servit per a la rehabilitació de les edificacions més deteriorades i la seva recuperació com a espais expositius.\nÉs un fet que els béns industrials no han tingut el mateix reconeixement que altres tipus de patrimoni com l’artístic o l’arqueològic. No és fàcil que determinats elements que han format part de la quotidianitat propera -màquines industrials, estris i objectes del segle XIX o XX-, siguin considerats valuosos per la ciutadania i, en conseqüència, per les institucions que la representen. En el cas del ferrocarril, podia haver estat diferent per la important presència del tren a Catalunya i, de manera particular, a Vilanova i la Geltrú -tant d’instal·lacions com de persones- o per la identitat industrial del país o, fins i tot, per l’atractiu turístic que representen els trens, però no va ser així. Al Museu no li ha resultat gens fàcil créixer i ser considerat valuós en el territori.\nQuarta etapa, 1998-2008:\nNo obstant això, l’afecció, el compromís i la complicitat de la “gent del tren” han estat determinants per a l’evolució del projecte. El ferrocarril atreu i crea aficions apassionades i incondicionals, a les que cal sumar la identificació i l’entusiasta entrega de la “família ferroviària”. Abans de 1993 i després d’aquesta data, la manca d’experiència museològica dels seus responsables i de recursos agregats, es va compensar per aquesta tirada entusiasta que desperta el món ferroviari. La imaginació, la persuasió i l’enginy de l’equip del Museu amb l’ajuda de persones de l’entorn ferroviari (dels Tallers de Vilanova, de Rodalies, d’ADIF, de Renfe …) i amb la col·laboració emocional o intel·lectual de la Federació Catalana d’Amics del Ferrocarril, de Ferrocarrils de la Generalitat de Catalunya (FGC) i de Transports Metropolitans de Barcelona (TMB), va introduir millores substancials en l’exposició original. Des d’elements històrics diversos fins a programes de documentació i divulgatius que convertirien les velles instal·lacions del dipòsit i de l’economat de Renfe en un dinàmic vehicle de comunicació del patrimoni ferroviari. L’equipament, abans de complir els 18 anys, va ser capaç de fer-se un lloc en la vida pública. La Fundació dels Ferrocarrils Espanyols li va adjudicar un ajustat pressupost i va configurar una mínima organització que molt lentament ha anat creixent d’una a les cinc persones d’avui -totes procedents de Renfe. A partir de 1998, moment en que es celebren els 150 Anys de ferrocarril a Espanya, es configuraria una estructura professionalitzada amb les àrees imprescindibles en un Museu. Cada persona que ha actuat en aquest singular Museu ha deixat el seu segell en els àmbits que ens defineixen: al servei d’atenció al visitant, al centre de documentació, a través de la biblioteca-hemeroteca-fototeca, en l’ambiciós programa educatiu, expositiu i d’activitats, en l’estratègia d’interpretació i difusió, a l’àrea de manteniment, restauració i administració o a la coordinació del col·lectiu de voluntaris. L’empremta dels equips de les diferents empreses de serveis culturals i de manteniment que han actuat i actuen al Museu, així com dels voluntaris, també és ben visible en el seu estil i manera de ser i fer. El resultat ha estat l’adaptació de l’edifici de l’economat en distribuïdor i àmbit de serveis del Museu, on es situa la recepció, una botiga especialitzada, una àrea infantil i familiar, la biblioteca, sales expositives, sala de reserva, de reunions, d’actes i projeccions, oficines…\nLa Generalitat de Catalunya fins a 1999 no ho va reconèixer oficialment com Museu. Amb posterioritat es van rehabilitar i recuperar dues edificacions històriques: l’antiga nau del taller de subministraments, anomenada Espai Segle XXI (2000) i d’un dels dipòsits d’aigua, com Espai Gumà (any 2006). De la mateixa manera s’ha incrementat la infraestructura amb tres noves vies; s’han adaptat 10 passarel·les per accedir als vehicles i es va crear el Parc de la Vall de Núria -Obsequi de Ferrocarrils de la Generalitat. En el vessant patrimonial s’han incorporat setze vehicles a la col·lecció original, variats objectes i eines pròpies de l’explotació ferroviària i un gran fris escultòric de l’escultor Josep Maria Subirachs -creat per l’estació de Sants. S’han realitzar més de 25 intervencions en vehicles, en alguns casos per poder circular i la majoria per a ser conservats i exposats com a testimonis de diferents èpoques.\nLa complicitat ferroviària ha estat l’amalgama que ha permès l’evolució museològica de les velles instal·lacions. En l’etapa que va de 1998 a 2008 es va observar que sense les micro-ajudes d’uns i d’altres no era possible avançar i consolidar el recinte com a espai públic de cultura, d’oci i divulgació. Per agrair públicament aquesta complicitat i els favors rebuts de diferents àmbits, el Museu crea els premis a la col·laboració Camins de Ferro a Vilanova el 2001, que cada any reconeixen el suport rebut d’una organització i d’una persona. Durant aquests anys s’han lliurat 30 guardons. Aquestes cooperacions, sent molt significatives, no són suficients per garantir una correcta preservació i restauració patrimonial o la configuració d’unes instal·lacions museològiques del segle XXI.\nCinquena etapa, 2008 – 2015. El punt d’inflexió: la col·laboració institucional del territori.\nEl 2008 es produeix un punt d’inflexió que va permetre al Museu prendre impuls. Just quan va començar la crisi general del país. La cooperació en el projecte d’una sèrie persones i de les institucions que representaven fer possible una part de la transformació pendent. La concessió d’una subvenció de la Generalitat, a través del mNACTEC- de 30.000 € per fer un avantprojecte integral. Un any més tard, el diputat per Vilanova Carles Campuzano, després d’una visita al Museu en la que detecta la seva potencialitat com a actiu del territori, presenta una esmena als pressupostos generals de l’Estat de la que derivaria una aportació de 450.000 € en 2009 i la mateixa quantitat per al 2010. Els 900.000 €, ingressen directament a l’empresa titular dels espais, Adif, com a encarregada de dur a terme les obres. El pressupost indicat permetre fer rehabilitacions en dues de les edificacions més emblemàtiques i deteriorades: la Nau del Pont-Grua i la Rotonda i redactar dos projectes executius per poder continuar les intervencions quan s’aconsegueixin més fons de finançament. Aquests ajuts marquen un abans i un després en l’evolució del Museu.\nEl 2010, en la celebració del vintè aniversari del Museu, van coincidir dues fites. D’una banda, l’inici del Màster en Sistemes Ferroviaris i de Tracció Elèctrica del Campus de la Universitat Politècnica de Catalunya a Vilanova i la Geltrú, possible per l’estreta cooperació de la UPC amb el Museu i la Fundació que el gestiona. Aquesta titulació va suposar per a la ciutat un pas decisiu cap a la capitalitat educativa del ferrocarril a Catalunya, per arribar a ser el centre de formació dels professionals d’aquest sector. De fet, el 2013 a Vilanova també començaria a impartir per primera vegada en l’Estat- un grau mitjà de formació professional dual en manteniment de vehicles ferroviaris. Uns estudis que revalidarien la tasca educativa iniciada el 1993 pel Museu i que ha apropat el món dels trens a diverses generacions de nens i nenes. D’altra banda, es va produir un constant creixement de visitants i d’usuaris, més destacable a partir de 2012, malgrat el context econòmic i el descens de públic als museus en general. De fet la crisi no s’ha notat en els resultats del Museu, com tampoc es va notar la bonança econòmica de finals del segle XX i començaments del XXI, aquella en què les institucions -moltes vegades amb ajuda de fons europeus- van aixecar grans equipaments, noves construccions o van fer profundes rehabilitacions patrimonials.\nL’any 2013 passarà a la història de la institució per dos fets rellevants. El primer, per la signatura d’un conveni entre la Fundació i l’Ajuntament per a la utilització compartida de la Nau del Pont-Grua. Un acord innovador i pioner en els museus del país que ha significat una considerable inversió municipal en la Nau més antiga i singular del Museu. El segon succés destacable va ser la campanya de micro-mecenatge que va fer possible reparar la locomotora de vapor “Mataró” i tornar-la a posar en funcionament. El resultat va ser una àmplia col·laboració ciutadana que va recollir més dels 73.000 € necessaris. Per a l’equip del Museu va ser molt més, va ser una declaració pública de confiança de gairebé 400 persones i de 37 organitzacions. Una declaració i un reconeixement públic que també marca una fita històrica.\nArribem al 2015 celebrant 25 anys, i amb l’objectiu d’aconseguir el definitiu posicionament social i patrimonial, volem que hi hagi una presència continuada del Museu a les xarxes de comunicació i en l’agenda ciutadana, així com una àmplia cooperació. L’objectiu és la configuració d’un model museístic creatiu, inspirador, multidisciplinar, integrador i útil per a una societat en procés de canvi permanent. Un model que contribueixi a la custòdia, la interpretació i la divulgació d’un patrimoni excepcional i també que difongui la utilitat i projecció social del transport ferroviari. Un estil de gestió i de finançament que estimuli la recerca de recursos i la generació d’ingressos per garantir la viabilitat econòmica i un desenvolupament sostenible.\nEtiquetes: actividades, activitats, col·lecció, colección, Museo del Ferrocarril de Cataluña, Museu del Ferrocarril de Catalunya, patrimoni, Patrimoni ferroviari, Patrimoni industrial, patrimonio\tComentaris\n← Sant Jordi 2015: Ressenya de les principals novetats a la biblioteca del Museu\nEl Somni del Progrés: Fons Fotogràfic del Museu del Ferrocarril de Catalunya →\n2 Respostes to “El Museu i la seva col·lecció com a JOIA”\nMai 7, 2015 a 19:49\nQuan podrem veure la Mataró fer una sortideta, encara que només siguin uns pocs km?\nHeu pensat uns viatgets turísitics de Vilanova a Sitges ?\n[…] El Museu i la seva Joia […]


Informació sobre l'eixida per a corredors de la Marató i la 10K\nInformació sobre l’eixida per a corredors de la Marató i la 10K\nDavant l’increment de cens aconseguit en la present edició, l’eixida de la Marató València Trinidad Alfonso es realitzarà en dues tandes a fi de millorar la comoditat i seguretat de tots els corredors.\nA les 9:00 hores partiran tots els atletes acreditats fins a 3h 30 minuts i 59 segons (dorsals de fons groc, verd i blau), d’acord amb l’ordre previ establit en els fulls d’inscripció.\nA les 9:06 hores eixiran tots els altres participants que s’han inscrit amb temps superiors a 3h i 31 minuts (dorsals de fons taronja i blanc).\nLa decisió d’efectuar dues eixides no afecta en cap cas al complet i correcte cronometratge de tots els atletes, qualsevol que siga la tanda en què isquen. Tots els corredors del 10k partiran en el primer tret.\nEntrada prèviaAnterior Ocho atletas sub 2h08:00 encabezan la lucha por conquistar el récord del Maratón de Valencia (2h07:14)


Garriga fa una crida a la mobilització massiva | betevé\nConsidera que "insultar un representant públic i milers de catalans no és llibertat d'expressió"\ndilluns, 15 de febrer del 2021, a les 00.43\n(ACN) El candidat de Vox a eleccions al Parlament de Catalunya, Ignacio Garriga, ha fet una crida a la mobilització massiva i ha posat com a exemple de la “necessitat” d’anar a votar, “aquesta turba violenta que m’ha increpat”, en referència a les feministes que han protestat contra el feixisme davant del col·legi electoral on ha votat. “Crec que és la primera vegada que un candidat a la presidència de la Generalitat és increpat en anar a votar per un grup que, a més, ens diu feixistes”, ha lamentat.\nGarriga, a més, a preguntes dels periodistes, ha afegit que “tota protesta és llibertat d’expressió” però que no ho és “insultar un representant públic i milers de catalans dient-los feixistes per exposar unes idees que no els agraden”. El candidat de Vox a la Generalitat ha votat al col·legi electoral del carrer de Sant Joan de la Salle, 42 de Barcelona. Allà mateix un grup de feministes l’han cridat i han tirat papers amb escrits contra el feixisme. “Nosaltres no insultem ni increpem ningú. Aquesta és la diferència entre l’esquerra totalitària i nosaltres”, ha dit.\nÉs per això, ha afegit, que avui és un dia “històric” i “d’esperança” perquè els catalans “tenen l’oportunitat de recuperar Catalunya” i s’ha mostrat convençut que seran unes eleccions “democràtiques i lliures” de les quals n’espera, ha dit, un gran resultat.\n“Vot a Garriga, vot a feixista”\nLa protesta que ha rebut Garriga al col·legi electoral l’han fet cinc dones del grup feminista Femen. Hi han arribat poc després que el candidat, acompanyat de la seva dona i de la seguretat habitual, entrés al col·legi. Han cridat “Vot a Garriga, vot a feixista” mentre mostraven cartells i llençaven paperetes verdes on es podia llegir “Feixistes fora de les urnes” i “Femen contra el feixisme polític i institucional”, frases que també duien pintades sobre el seu cos, nu de cintura cap a dalt. Els Mossos d’Esquadra que hi havia a la porta se les han endutes i les han identificades.\n— eleccions Catalunya 2021 — feminisme — Ignacio Garriga — protestes — Vox\nChacón assegura que votar aquest diumenge és “més fonamental que mai”\nAragonès fa una crida a omplir les urnes de “determinació” i “llibertat”


elblogdelpower: de setembre 2010\nAquest dissabte tornava a tocar sortir em la flaquilla. Em el Ru,aviem dit d'anar a St.Hilari,pero quant ja anàvem cap alla ens varem desviar i varem anar a parar al Turo. El Ru,encara no hi havia pujat em la flaca i algun cop tindria de ser el primer.\nEns hi varem trobar a moltisima gent pujant,sembla que la Noe ha posat de moda la pujada,tot hi que ahir no ens la varem trobar.\nA Granollers duiem uns 120km,encara que a ell a casa n'hi van sortir 140.Cagun to,sempre entrena mes que jo :(\nAvui teniem planajada una pujada al Puigmal,pero em el temps que ha fet aquesta ultima setmana,millor deixar-ho per un altre dia.\nAquet mati plovia força,pero tot hi aixi,ens em acostat a la pedalada dels perduts. Una pedalada on cada any val la pena anar i on avui,segur que per culpa del mal temps,em sigut molt poca gent.Aixo si,els que em anat,ens ho em pasat de puta mare.\nJo he anat a passar el mati em el Ru i el Pere (que des de que es de poble,no hi ha qui el vegi),ells em les MTB i jo em la CaXitos. Al principi m'ha costat una mica adaptare al fang un altre cop,pero al final el ritme era prou similar.Aixo si,nosaltres em arribat dels ultims i els 2 primers en completar la volta llarga (la curta,l'ha guanyada l'Eric) han fet la pedalada em les CX. Encara tinc molt a millorar em la CX,quina putada,tindre de sortir mes em ella :)\nEscrit per Francesc Calvo a les 19:20\nSi,la vista es super important per poder apreciar aquestes meravelles que alguns fabricants ens ensenyen de tant en tant.\nI jo segueixo sortin en bici,encara que nomes sigui per no veure moltes fots d'aquestes.\nDimarts, 1h 40 em la flaca\nDimecres, 2h de MTB\nDijous, 1h 50 de MTB\nI avui soc a casa i ja veieu quin desastre...\nJa comença a fer uns anys,que algun club o altre aprofita la diada del 11 de setembre per fer alguna pedalada.\nAquest any,em l'Heri i el Ru,em decidit anar a la Desfrenada de besalú.\nPrimer ens varem sorpendre per la quantitat de gent que hi havia (480 bikers,segons ens va comentar algun dels organitzadors) Tot hi aixi,no varem tindre de fer gaire cua per fer les inscripcions. Ens canviem, preparem les bicis em els dorsals i fem una petita volta per el poble per semi calentar,ja que tampoc donava temps per mes. A la sortida hi havia molta gent ja,aixi que ens varem posar a un costat del carrer i varem esperar a que sortissin els mes motivats.\nA la que el grup es va anar estirant una mica,el Ru i jo varem anar pillant un ritme prou bo. Al principi era tot pista ample,on es rodava be i cada un s'anava posant al seu lloc. Al cap d'uns km i despres de la primera pujada durilla del dia, varem arribar al primer avituallament. Ens varem parar per omplir diposits i seguim. Ens havia passat prou gent al parar i varem pillar una mica de trafic a la baixada que venia. Un corriol chulisim,que tenia pinta d'estar acabat de fer.\nAl segon avituallament ja no ens varem parar,mes que res per treure gent del mitg cara a la baixada.Aixi millor,mes net i podiem anar mes al nostre ritme.Un altre corriol ben divertit i nosaltres ja pensant en la pujada llarga del dia.\nFins aqui tot un trencacames,em algun tram de pujada dur,pero curt i la resta de molt bon fer. La pujada llarga començava em algun tram prou dur,pero despres es feia mes suau,tenia un tram per descansar i de cop i volta ja erem dalt. Aqui ja,mes que corriol era una trialera.No una trialera super complicada,pero si que es tenia d'anar em mes ull i algun tram (sobretot alguna corba) prou complicada. Despres d'aixo,ja tocava acostarse al poble,passar per sota l'arc d'arrivada i anar a per la botifarra i la beguda.\nEn fi,la pedalada genial.Un recorregut molt chulu,sense ser matador ni dificil,bons avituallaments i ben marcat. Segur que l'any vinent la gent repeteix.\nApa,vaig al gimnas,a treballar i al gimnas i a treballar i despres continuem ;)\nBe,segui em el cap de setmana.\nDespres de la pedalada, varem fer una birra al poble i varem anar a dinar em les meves amigues i les criatures. Algu a jugat mai al scooby-doo? Tot una experiencia veureu en viu :)\nDiumenge va ser un dia mes tranquilet. Despres de parlar de fer moltes coses,al final em vaig cadar sol i vaig sortir una estona em els sliks muntats a la CaXitos.\nUna setmana prou completa de bici,em bones sensacions i aixo si,no hi ha manera de motivar-me per corre.Pero tampoc em preocupa,aixi ja m'ho passo molt be.\nEscrit per Francesc Calvo a les 6:56\nDespres d'estar tota la setmana parlant d'anar a La Molina, a la nostra amiga Ada,no te res millor a fer que tallar-se la ma preparant el dinar.El tall sembla que es prou important i no es que sigui millor no agafar la bici,mes aviat es que no la pot agafar.\nEm aquest panorama,al final decidim fer un canvi d'ultima hora i anem a Les Angles em l'Heri i el Ru.\nRecordo que l'any passat a l'heri i a mi ens va agradar molt i ja tenia ganes de tornar-hi. Aquest cop pero,les pistes estaven mes machacades,hi havia molta mes gent i el terreny estava molt sec.\nL'any passat em va costar agafar el ritme de baixades,aixi que varem començar em la mes facil.Una pista verda molt facil,pero no per aixo avorrida. L'Heri es va escapar a la primera corba i el Ru tb em va deixa prou aviat.Ara per aixo,com que ja ho se,no em preocupa.Ja farem mes baixades :)\nA la segona repetim i res,seguim igual.Aquest cop pero,el Ru em deixa passar i intento seguir al Heri,pero res,a cada peralte s'escapa i no hi ha res a fer. Anem fent baixades,tb anem a les 2 blaves,parem a menjar una mica (fins hi tot va caure una petita mitgdiada a la sombra) i tornem a baixar.\nAra si! :D Sembla que aquesta pista blava s'em dona prou be i el petit descans m'ha anat prou be. Les pistes blaves son una mica rollo enduro.Si que baixen (i molt) pero tb tenen algun tram de pedaleig.\nTot hi aixi,s'em va resistir un tallat que l'any passat em feia i a la ultima baixada que vaig fer,vaig notar unes punxades al colze dret,que em van fer plegar avans de la ultima baixada.\nAprofito la entrada,per dir que porto tres setmanes sortin prou sovint i especialment aquesta ultima.Avui ha sigut l'unic dia de la setmana que no he fet res i la veritat es que fins hi tot m'ha costat no anar en bici,ni al gim. Al mati tenia una energia fora del normal.No he aguantat al llit i a les 8:30 ja era a la botiga per fer alguna cosa.Menys mal,pq si no,crec que no auria pas pogut entregar totes les bicis que faltaven per aquest finde. Ara mateix estic K.O ,pero espero llevar-me dema al mati em la mateixa energia que avui. Van a flipar a la pedalada dels desfrenats!\nAh! I tambe vaig estrenar uns plats nous. Ja fa uns dies que vaig treure el plat gran i vaig posar un 22/36. Fa temps duia els Q-ring i m'agradava força,pero ni em la Liteville,ni a la Genius es pot ajustar la alçada del desviador i el plat gran tocava. Ara pero,al no portar plat gran... :)\nAra em els Q,port-ho un 23/38 que esta prou be.Poder no es ideal per competir,pq en algunes baixades o en els plans em faltaria traca,pero per un glovero com jo ja esta be.


Culmina la JMJ a Panamà\nEl dissabte 26 i el diumenge 27 de gener van ser els dies més importants de la 34a Jornada Mundial de la Joventut a Panamà on els milers de joves congregats van poder viure un moment intens de comunió i pregària al costat d'altres joves d'arreu del món, dels preveres, consagrats, animadors, bisbes i del Papa Francesc.\nAl vespre del dissabte 26 va tenir lloc la vetlla de pregària amb els joves presidida pel Papa Francesc al Camp Sant Joan Pau II - Metro Park a Panamà i on hi van poder assistir els Bisbes espanyols representants de la CEE que han participat a la JMJ. Entre ells, l'Arquebisbe d'Urgell, Mons. Joan-Enric Vives.\nEl Papa Francesc va recordar als joves com la salvació que Déu ens ofereix és una invitació a formar part d'una història d'amor que canvia radicalment la vida. Déu ens "primereja" en la nostra història i vol que li diguem "sí". D'aquesta forma, Déu va sorprendre Maria, i la va convidar a formar part d'aquesta història d'amor. Maria, va dir el Papa Francesc als joves, no era una "influencer", no sortia en les "xarxes socials", però, sense voler-ho ni buscar-ho, es va tornar la dona més influent de la història. Amb poques paraules va dir "sí" i va confiar en l'amor de Déu i en les seves promeses. Déu és l’única força capaç de renovar, de fer noves totes les coses. El Papa va animar els joves a preguntar-se "què vull que Déu renovi en el meu cor?"\nMaria respongué “faci's en mi” a l'àngel. No va ser una acceptació passiva o resignada. Va ser un "sí" confiat. Va ser el "sí" de qui vol comprometre's i de que vol arriscar, de qui vol apostar-ho tot, sense cap altra seguretat que la certesa de ser portadora d'una promesa. I el Papa animà els joves preguntant-los: "Us sentiu vosaltres portadors d'una promesa?", "Quina promesa tinc en el cor per portar endavant?". Maria, va viure una missió difícil, però les dificultats no li van fer dir "no". Maria va ser valenta i per això és una "influencer", és la "influencer" de Déu. El seu "sí" i les ganes de servir van ser més fortes que les dificultats i els dubtes.\nLa Vetlla va seguir amb testimonis impactants de joves que van narrar la seva fe enmig de les seves vides i a qui el Papa Francesc va agrair el seu testimoni. A continuació, va tenir lloc un moment intens d'adoració al Santíssim Sagrament, a Jesús viu en l'Eucaristia, on els joves van ser convidats pel Papa a compartir davant el Senyor els seus anhels, esperances i angoixes.\nEl diumenge dia 27 de gener el Papa Francesc va celebrar la Santa Missa d’enviament per la Jornada Mundial de la Joventut al Camp Sant Joan Pau II - Metro Park amb la presència de més de 600.000 joves.\nA la seva homilia el Papa va dir als joves que són "l'ara" de Déu, fent referència a l'Evangeli llegit en aquell diumenge que ens presenta l'inici de la missió pública de Jesús a la sinagoga del seu poble. El Papa Francesc va subratllar com "en Jesús s'inicia i es fa vida el futur promès. Quan? Ara. Però no tots els qui ho van escoltar es van sentir convidats o convocats. No tots els veïns de Natzaret estaven preparats per creure en algú que coneixien i havien vist créixer i que els invitava a posar en acte un somni tan esperat. Es més -deien- : "No és aquest el fill del fuster?".\nEl Papa va dir als joves que això també ens podia passar a nosaltres, ja que "no sempre creiem que Déu pugui ser tan concret i quotidià, tan proper i real, i menys encara, que es faci present i actuï a través d'algú conegut com pot ser un veí, un amic, un familiar. No sempre creiem que el Senyor ens pugui invitar a treballar i embrutar-nos les mans amb Ell en el seu Regne, de forma tan simple però contundent.\nEl Papa Francesc va dir als joves que no són el futur sinó l'ara de Déu. "Ell us convoca i us crida en les vostres comunitats i ciutats a anar en recerca dels ancians, dels grans; a posar-se drets al costat d'ells i prendre la paraula, i posar en acte el somini amb què el Senyor ens va somiar".\nFrancesc va recordar el passat Sínode sobre "els joves, la fe i el discerniment vocacional" amb aquestes paraules: "va ser la riquesa de poder trobar-nos i, sobretot, escoltar-nos. La riquesa de l'escolta entre generacions, la riquesa de l'intercanvi i el valor de reconèixer que ens necessitem, que hem d’esforçar-nos a propiciar canals i espais que ens permetin involucrar-nos per somiar i treballar pel demà ja des de l'avui. Però no aïlladament, sinó junts, creant un espai en comú".\nEl Papa va acabar la Missa agraint tots els qui van fer possible la JMJ a Panamà i destacant l'acollida del President de Panamà, Juan Carlos Varela i de l'Arquebisbe de Panamà, José Domingo Ulloa.\nPosteriorment, el Papa Francesc va visitar la "Llar del Bon Samarità" gestionada per l'Església Catòlica i que atèn malalts de VIH sense recursos.\nFinalment a la tarda va tenir una trobada amb tots els voluntaris joves que han permès que la JMJ de Panamà fos un èxit abans d’acomiadar-se, rumb cap a Roma.\nEl Cardenal Farrell va anunciar que la pròxima JMJ tindrà lloc a Lisboa (Portugal) l'any 2022.


FEEDA organitza una jornada sobre el futur de l'ascensor - Ascensors Sales\nFEEDA organitza una jornada sobre…\nFrancisco Javier A baix, director general d’Indústria, Energia i Mines de la Comunitat de Madrid, va anar l’encarregat d’inaugurar la jornada durant la qual va avançar que “pròximament s’aprovarà un ‘Pla Renove’ amb l’objectiu d’incrementar els nivells de seguretat i eficiència energètica dels ascensors més antics”.\nEficiència, accessibilitat, sostenibilitat i seguretat\nD’altra banda, Jorge Ligüerre, president d’ELA (Associació Europea d’Ascensors) va destacar que Europa compta amb el 43% del parc mundial d’ascensors que es xifra en 13,5 milions d’unitats de les quals 1 milió estan a Espanya. Segons va apuntar, l’organització que presideix treballa en línia amb les iniciatives de la Unió Europea en mesures que redunden en eficiència energètica, accessibilitat, sostenibilitat i en la millora de la seguretat als ascensors més antics, entre altres assumptes. Va destacar també que Europa es distingeix d’altres continents per “la introducció mesurades d’accessibilitat, que no estan en l’agenda de molts països”.\nPedro Sainz de Baranda, expresident Mundial de OTIS, va destacar que “la digitalització marcarà la transformació del sector en la propera dècada”. I aquesta connexió es basarà en el servei i l’experiència de l’usuari que 4.0 que diferenciarà a unes empreses d’unes altres”. Un pas que es donarà pròximament serà la connexió dels equips amb els usuaris. “Ja estan connectats tots els equips, ara falta aquesta connexió amb el client. Alguna cosa molt fàcil a través d’una aplicació en el mòbil”, va augurar.\nLa digitalització i el control d’accessos\nAltre dels ponents en la jornada de FEEDA, Alexis Nadal, CEO de Nayar Systems, va avançar que algunes de les aplicacions que es veuran en un futur proper són el “reconeixement facial i de veu en el control d’accessos, el manteniment predictiu de la maquinària, la presa de decisions de les pròpies màquines a través d’imatges o l’elecció del millor moment per realitzar les tasques dl manteniment”.\nPer la seva banda, José Antonio Delgado, cap de l’Àrea de Seguretat Industrial del Ministeri d’Economia, Indústria i Competitivitat va centrar la seva intervenció en la necessitat de modernitzar el parc d’elevació unit a les millores en el control del manteniment i de les inspeccions reglamentàries. “Estem analitzant com introduir reformes en la legislació per introduir mesures de seguretat i manteniment”, va explicar durant l’acte organitzat per FEEDA.\nDurant la jornada, que va comptar amb l’assistència d’unes 150 persones, tant el president, Javier Catalina, com el Director de FEEDA, Francisco González, van assegurar que aquesta jornada té com a objectiu “donar a conèixer els avanços en el sector i facilitar l’intercanvi d’opinions i van anunciar que s’organitzarà una trobada similar una vegada a l’any”.\nCategory: Destacat, Novetats 10 octubre, 2017\nPreviousPrevious post:Ecosistemes digitals connectats i Internet de les Coses, la nova aposta en ascensorsNextNext post:Prop de 5.000 habitatges de Saragossa han fet obres per millorar la seva accessibilitat en els últims quatre anys


Penedesfera » Una petita pausa… i Ràdio Vilafranca!\n« ELS 50 ANYS D’UN CARRETÓ DE MERCADERIA DOLÇA\nAvui he vist que fa una setmana que no publico res, no seria tan greu si no fos perquè tampoc hi ha previsions de fer-ho fins d’aquí un parell de setmanes… Sort que la del 15 ja la tinc programada! A més a més tampoc tinc temps per passar a mirar tot el que feu [...]\nAquesta entrada ha estat escrita per Bet i enviada el 3 maig 2012 at 11:17 pm classificada a Cultura popular i tradicional, Gastronomia, Pagesia, vins i caves, Turisme. Aquí tens l'enllaç permanent. Comentaris i trackbacks deshabilitats.\nGlobalitza’t-e, comença un nou cicle de Cine Fòrum a la Biblioteca Josep Pla de Les Roquetes »


La República, un model d'estat i una forma de viure i sentir | Antonio Escribano - somMollet\nLa República, un model d'estat i una forma de viure i sentir\nDijous, 12 d'abril de 2018 | 09:50h\nMembre de la comissió de política local d’ICV Mollet\nuns dies vaig anar a la biblioteca de Can Mulà, i em vaig trobar amb una petita exposició d’un treball que havien fet els alumnes de 4t d’ESO de l’INS Gallecs, amb motiu del Dia Internacional de la Dona d’enguany, sobre les mestres de la República.\nEl treball que se’ls havia proposat era la representació, amb total llibertat creativa, d’una mestra republicana i expressar, en les diferents parts del cos, el que sent i el que viu.\nEm va semblar una fantàstica idea per analitzar el que va ser la República, els seus valors, les seves importants aportacions... i encara em satisfà més el fet de que els alumnes tinguessin una enorme implicació en el treball i una identificació amb la figura de la mestra republicana. Han descobert un model de dona que trencava amb el paper assignat a l’època i representava l’ideal de llibertat en les seves relacions personals.\nCertament, durant la II República, l’escola i l’educació va ser un dels valors més importants. Les mestres van jugar un paper molt important. Van participar de manera compromesa i valent en el desenvolupament d’un projecte educatiu. Van ser les responsables de la construcció i difusió d’una nova identitat ciutadana educant als seus alumnes en els valors republicans de la igualtat, la llibertat i la solidaritat a través de la transmissió de continguts però també amb el seu exemple personal.\nEs va donar una reforma en l’educació. Aquesta va esdevenir laica, pública, gratuïta. Es va apostar per nous mètodes pedagògics que estimulaven molt més els alumnes. Es van fer campanyes d’escolarització, es va impulsar l’educació activa i sobretot es va implantar la coeducació; era la primera vegada que les nenes tenien accés a una educació de totes les matèries i destinada a la seva formació intel·lectual i cultural.\nFa 87 anys que es va proclamar la república, el 14 d’abril de 1931. Aquell projecte democràtic i modernitzador va despertar moltes expectatives que, en gran mesura, alguns elements segueixen tenint avui plena validesa.\nL’actual situació de necessitat de millora de la democràcia, de la lluita pels drets socials, econòmics i polítics, ens és molt necessari fer memòria de la vigència dels valors republicans de llibertat, igualtat i fraternitat per guiar l’acció política per una societat més justa i igualitària.


principis d’entrenament per construir un cos atlètic: preguntadors\n5 Principis d'entrenament per construir el cos fort que sempre heu desitjat\nEric Bach 4 de gener de 2016 Comparteix Tweet Flip 0 Shares\nIgual que construir una gran carrera, construir un cos fort i atlètic requereix un treball dur constant amb el pas del temps. Construir el cos és un negoci 'què heu fet per mi darrerament' i, tot i que les promeses de solucions ràpides són abundants, els millors resultats provenen de dedicació a llarg termini. I això vol dir entrenar de forma coherent amb mètodes que s’ajusten als teus objectius.\nEns caure en presa de mans de la infinita vaga de màrqueting de fitness i grans promeses: Afegiu tres polzades als braços en quatre setmanes. De keg a sis-pack en vuit setmanes.\nSi sona massa bé per ser veritat, ho és. En lloc d’acabar maltractat i ofegat amb el pròxim entrenament miraculós, mantingueu-lo senzill. A continuació, es descriuen els principis essencials per mantenir-se saludable, fort i atlètic a llarg termini.\n1. Es fa fort per construir múscul\nLa força de la construcció és vital per construir músculs. El problema és que la majoria dels nois salten directament a entrenaments de 5x10 de gran rep per excitar els músculs abans que hi hagi múscul. Això fa que la majoria dels nois estiguin en l’etapa de formació inicial, vulguin admetre-ho o no.\nNecessiteu força. Construeix les bases per a totes les habilitats físiques: sense ell, tot el volum del món no ha guanyat; no us ajudarà a fer massa muscular; l'estrès general del vostre cos és massa baix.\nHi ha dos grans factors per reforçar la musculatura.\nEn primer lloc, ser fort ensenya que el vostre sistema nerviós és més eficient. Això vol dir que reclutaràs més fibres musculars per treballar junts per realitzar moviments i, així, construir més força i múscul.\nllibres d'àudio inspiradors\nEn segon lloc, la força reforça la vostra capacitat de treball. Construir múscul requereix tres factors: estrès metabòlic, tensió mecànica i dany muscular.\nSense la capacitat de generar tensions i elevar pesos moderadament pesats per obtenir més volum, no podreu crear l’estrès necessari per crear músculs.\nPer aconseguir ser fort, aneu amb un programa bàsic d’estil 5x5 durant sis mesos i sigueu forts i apunteu per aquests punts de referència:\nBanc Premeu el vostre pes corporal\nAgafa 1,5 x el teu pes corporal\nDeadlift 2x pes corporal\nPrimer centreu-vos en assolir aquests objectius. L'assoliment d'aquests números generarà tones de força i múscul, alhora que us proporcionarà una base excel·lent per a entrenaments més específics.\n2. Escalfem-nos cada dia\nTant si ets nou al gimnàs com si és un veterinari experimentat, necessites un escalfament. No només és vital l’escalfament per a la prevenció de lesions, sinó que prepara la ment i el cos per a l’entrenament que hi haurà. Ens centrarem en un escalfament dinàmic per ajustar els músculs que s’utilitzen en l’entrenament, despertar el sistema nerviós i preparar el cos per a l’entrenament que hi haurà.\nPasses tot el dia assegut, la qual cosa porta a malucs estrets, mala força del nucli i dificultats per estendre els malucs; també ens centrarem en això.\nRealitzeu cada exercici per a un conjunt de sis representacions:\nHidrant de quadruped contra incendis\nPer què: la boca d’incendis despertarà els músculs bàsics per proporcionar estabilitat al tronc mentre treballeu el gluteus medius. Aquest múscul és important per prevenir lesions de maluc, genoll i peu.\nPer què: el T-Push s'escalfa el pit, les espatlles, els braços i l'esquena mentre es fa servir el nucli per controlar la rotació. Si dediqueu molta estona asseguts i atrapats, aquest exercici us ajuda a trencar la rigidesa a la part posterior de l’esquena i les espatlles.\nPer què: Lunges prepara el cos per als moviments del pla sagital (frontal i posterior), afluixant les articulacions de maluc, genoll i turmell. Això millora l'estabilitat i la mobilitat per augmentar el rendiment i mantenir-vos lliures de lesions.\nPer què: Saltar la corda és una manera excel·lent de millorar la vostra coordinació, treball de peu, condicionament i agilitat. A més, prepara teixits com el tendó d’Aquil·les per a moviments ràpids com esprints, salts i altres activitats explosives.\nPer què: a causa dels nostres estils de vida sedentaris, la majoria dels homes tenen una mobilitat de maluc terrible. Això comporta problemes d’esquena i genolls i una mala postura i dificulta la seva capacitat per mantenir-se sa i atlètic.\n3. Donar; no sol aixecar pesadament\nUna base de força és vital per construir el millor cos, però no pot ser l'únic que feu. Assoleix els punts de referència indicats anteriorment, però incorpora exercicis més lleugers i explosius, exercicis de pes corporal i entrenaments a l'estil de culturisme.\npitjors targetes de crèdit\nPenseu en què passa després d’un període d’elevació pesada i com de semblant és un treball estressant:\n& bull; Ets mentalment descabellat (necessites quatre tasses de cafè només per tornar a l'equilibri)\n& bull; No dormiu bé, per tant, el cafè addicional\n& bull; Els augments del cortisol i la disminució de la testosterona et fan irritable i disminueixen l'energia\n& bull; Un sistema immunitari deprimit, que us fa més probabilitats de posar-vos malalt.\nCom qualsevol altra cosa, la formació es redueix a l'equilibri de l'estrès i la recuperació. Fes-te fort i, a continuació, afegeix-hi flexions, ajustaments i ocupes de pes corporal. Acabeu amb dos o tres jocs d’alta representació on persegueu una bomba. Saltar, córrer, saltar i ser atlètic.\nUs mantindreu fort, reduireu l'estrès articular i mantingueu la ment i el cos més aguts en lloc de ser derrotats i letàrgics.\nMillors llocs de cites pagats\nAMA de James Deen Reddit\n6. Un pare s’esforça per ser un model de rol\nMillor proteïna de caseïna per pèrdua de pes


Trenta anys de records dels Esports d'estiu escaldencs en imatges - FÒRUM.ad\nTrenta anys de records dels Esports d’estiu escaldencs en imatges\nOn: 29/06/18 8:39\nÉs difícil no trobar a un nen o nena a Andorra que no s’hagi apuntat mai als Esports d’estiu, ja que és alternativa per fer exercici, conèixer gent nova i descobrir el país. Trenta anys després de la seva creació, el comú d’Escaldes-Engordany ret homenatge a totes aquelles persones que d’alguna manera hi han participat al llarg del temps, amb una exposició al carrer dels Veedors que s’ha inaugurat aquest dijous.\nLa iniciativa va sorgir l’any 1987 de la mà del conseller d’Esports Robert Font, per fer front al problema social de la parròquia amb la infància, ja que no totes les famílies podien pagar unes colònies als seus fills. Tal com ha recordat la cònsol major Trini Marín durant l’acte, “els Esports d’estiu estan vinculats als canvis socials de la nostra societat, sobretot a la incorporació de la dona al món laboral” i suposaven una alternativa per a les mares i els pares a l’hora de trobar un equilibri entre la vida laboral i familiar.\nAl llarg dels trenta anys han comptat amb 700 monitors, com Salvador Joviera, un dels primers en participar-hi. La seva experiència el va ajudar a escollir la seva carrera. “És una manera d’involucrar a la gent del país i, a la vegada, provar si t’agrada el món de l’educació”, comenta Joviera, que també explica com nens que ell va tenir després han volgut ser monitors. Joves com Clàudia Montfort, que “veia com els monitors s’ho passaven bé i jo tenia clar que quan fos gran també havia de viure aquesta experiència”.\nDesprés de trenta anys, els Esports d’estiu continuen renovant-se any rere any combinant les activitats esportives. El conseller d’Esports de la parròquia escaldenca Jordi Vilanova va ser un dels primers nens que va participar-hi. Els Esports d’estiu també han crescut en les darreres tres dècades. El 1987 el comú ofertava 250 places, mentre que enguany poden inscriure’s 3.262 infants en deu torns entre el 2 de juliol i el 7 de setembre. “Estem en una xifra rècord”, comenta el conseller d’Esports de la parròquia Jordi Vilanova, que va ser un dels primers nens a gaudir de les activitats d’estiu.\nPrevious Post: Els alumnes de l’EENSM mostren la feina feta sobre l’escenari\nNext Post: La UEU organitza la 22a edició de les 15 Hores de Camí


Marsol afirma que el bus comunal de la Margineda és per donar servei als veïns\nUn dels busos que baixen de la Margineda.\nActualitzada 20/01/2021 a les 06:56\nLa cònsol major d’Andorra la Vella, Conxita Marsol, va afirmar ahir que el bus comunal de la Margineda és per donar servei als veïns, i que les escoles de la zona, l’institut del sistema espanyol i el centre de l’andorrana de batxillerat són de competència nacional i no comunal. Ho va indicar després que la junta de personal i funcionaris espanyols a Andorra mostrés el seu malestar amb el comú a causa de la no-arribada del bus comunal fins a les escoles, ja que afirmen que aquest es queda al poble quan, en principi, marca que ha d’arribar als centres educatius.\nEn aquest sentit, la cònsol va destacar que la corporació compleix amb les seves obligacions i va assenyalar que “estem donant els serveis que ens corresponen amb el bus comunal”. Tanmateix, va obrir la porta al diàleg i va comentar que “tot es pot parlar” i que “nosaltres no ens tanquem a fer-ho”.


literatura « bloQG — El blog del 'Quadern gris'\nEntrades etiquetades ‘literatura’\n24 de març de 1918\ndilluns 24 març 2008\nEn tornar de cacera o de passeig, Gori fa cap a la botiga de vetes-i-fils que posseeix al carrer de Cavallers, s’instal·la al seu petit escriptori i es posa a llegir fins a l’hora de sopar. La Pauleta, una seva parenta, despatxa a la botiga i amb la seva veu amable i simpàtica fa els compliments.\nCom a lector, Gori és un cas extraordinari. Seria probablement exagerat de dir que li agrada la literatura noble, la de sabre o espasí, però és un fet que l’apassionen els llibres fins i delicats, sentimentalment afectats, de moviments excepcionals, amb personatges que no poden agafar les coses si no és amb un paper de fumar –i tot plegat tocat per una mica de lluna.\nDe les «Confessions» de Rousseau, en diu penjaments. En canvi, de la senyoreta Heloïsa per amunt, no diguem de les «Rêveries d’un promeneur solitaire», en té un concepte elevadíssim. Tot el que avui és tingut en literatura per fat, insípid i enrarit, sobretot si és donat en forma de fals paisatge, de fals idil·li i de sentiment de cartró, li produeix una satisfacció positiva. A mi, em sorprèn que, a un home tan alt i gros –Gori és un home molt alt i gros–, que beu, a cada repàs, un litre de vinassa de setze graus, tan saturat de bons peixos, de llebres, de conills i de perdius, li agradin les estampetes evaporades i evanescents.\nAvui em deia, al seu despatx, que, literàriament, si hi ha un home equivocat, despistat i mal orientat, sóc jo mateix.\n–La literatura –deia– ha d’ésser idealista, fina, excepcional, distingida, ha de sortir d’ací –i mentrestant es posava una mà al cor.\n–I per què la literatura ha d’ésser així? –que jo li dic.\n–Ha d’ésser així perquè la literatura és per a les estones en què no es té res a fer, en què no hi ha res a pelar, que són les úniques en què pot existir la vaga possibilitat que la gent vulgui distreure’s llegint un llibre. L’home no ha pas estat posat en aquest món per llegir llibres. Desenganyeu-vos… L’únic problema seriós de l’home en aquest món és el de subsistir, o sigui el de guanyar i el de gastar diners. Els homes i les dones dediquem a aquesta qüestió el noranta-vuit per cent de la nostra vida conscient. I potser faig curt. La literatura serà, doncs, sempre una cosa de diumenge a la tarda, que és el moment del dia de la setmana en què es produeix la possibilitat –i això que dic era més cert anys enrera que ara, perquè ara fan cinema– que la gent vulgui distreure’s una estona de la seva obsessió permanent. Si les coses són així, ¿com voleu que la gent s’afeccioni a la vostra literatura crua, descarnada, realista? ¿Com voleu que s’hi afeccioni si està saturada, tipa, del que li proposeu? La vostra literatura és redundant, terra a terra, vulgar, d’una embafadora obvietat…\n–Ja ho entenc…\n–Seria una llàstima que no m’entenguéssiu…! –diu amb un engrescament triomfal. I després d’una pausa durant la qual es dissolen en l’aire del petit despatx les seves riallades sonores:\n–Resumim! –diu–. A vós us agrada la literatura per cada dia. Això us porta a donar massa importància al vostre ofici. Tota la literatura que es fa avui està, per això, tocada de pedanteria. Crec que us faria bé de recordar que el vostre ofici no havia donat, fins fa pocs anys, més que per a entrar a les cases, per l’escala de servei. A mi, en canvi, m’agrada la literatura bona, que és l’excepcional, la que recull sentiments singulars, vull dir la de diumenge a la tarda, la bonica…\nDesprés sortim a parlar de la seva darrera estada a Barcelona. En el curs dels viatges que com a botiguer ha de fer a la capital, no deixa mai d’anar a veure les millors «funcions» de teatre de cada moment. Quan recorda les últimes que veié, s’indigna, vocifera, perd els estreps.\n–Això que facin pagar per veure coses reals, coses que passen cada dia, coses que es poden mirar obrint simplement la finestra, és intolerable, indigne… –diu–. No penso pas tornar mai més al teatre. Hi he fet creu.\nEls alemanys, segons els diaris, continuen triomfant en tots els fronts; però, la guerra –que està a les acaballes–, la tenen perduda irremeiablement. Les discussions entre francòfils i germanòfils són cada dia més rares i han perdut totalment l’interès. A mesura que en el camp germanòfil el silenci es fa més dens, creix el nombre de persones que porten al trau de la solapa el botonet amb la inscripció: No me hable usted de la guerra. És una fugida ridícula.******\nL’Empordà –sento dir– és un país d’arrauxats, de tabalots, d’hereus-escampa, d’enfollits. I és cert.\nPerò també ho és que hi ha, en aquest país, molta de gent que es passa la vida alçant objeccions, posant bastons a les rodes de tota persona interessada a portar a cap alguna iniciativa, o que en una o altra forma surti de l’espessa rutina. Aquestes objeccions s’edifiquen gratuïtament, a tort i a dret, la reticència és permanent. Tant si voleu matar els paràsits dels fruiters com els cadells de les patates, tant si voleu exterminar les mosques vilatanes com la usura dels pagesos, us sentireu dir constantment:\n–Vós voleu fer això…? I què heu de fer! ¿Que dormim? No ho fareu pas… Desgraciat! No sabeu el que us dieu…\nEn el fons de tot arrauxat, en aquest país, potser no hi ha res més que un home enervat i fatigat de sentir-se tractar permanentment de bufanúvols i de ximple. Vull dir que hi ha arrauxats que no són res més que homes explícitament desafiats.\nDesprés hi ha els arrauxats constitucionals, els tabalots marcats per una força interna, els hereus-escampa de professió. Aquests, però, són una cosa molt diferent.\nEtiquetes:catalana, espanyola), lectures, literatura, literatura, política (europea, catalana, espanyola)\nEscrit dins de lectures, literatura, política (europea, catalana, espanyola), societat | 8 comentaris »\n19 de març de 1918\ndimecres 19 març 2008\nSant Josep. L’àvia Marieta ha enviat un pa de pessic, en l’elaboració dels quals excel·leix. La meva mare ha fet crema. Però, així com la crema i el pa de pessic del dia dels anys tingueren una intenció normativa, la intenció dels dolços d’avui ha estat merament onomàstica, és a dir, intranscendent.\nEl meu pare és un home molt metòdic.\nA les deu en punt del vespre, tanca la porta del carrer –després d’un recorregut general de la casa per constatar el tancament de les obertures– i es dirigeix al cafè Pallot. El seu costum, a l’hivern, és sortir al carrer amb l’abric sobre les espatlles, faci el temps que faci. Només un dia la setmana es posa literalment l’abric: els diumenges. Al cafè fa tertúlia amb el senyor Balaguer, del Jutjat; amb el senyor Mascort, secretari de l’Ajuntament; amb Emeri Gironès, tractant en carbons i llenyes; amb el senyor Jordi, conegut per Quica, delicat i excel·lent confiter, i, si s’escau de trobar-se a la població, amb el senyor Rossend Girbal, conegut també per Girbal Jan i, al Rosselló, per Marxant Gros.\nEl senyor Rossend és un espècimen humà considerable; pesa més de cent trenta quilos. Negociant en cavalls, ha agafat, malgrat ésser d’una família absolutament cristiana, els aires de la gitaneria d’una manera tan ben calcada, que tots els seus modes són els del gitano del país. No solament sembla un gitano per la seva manera de parlar, sinó per la seva vaga i incerta comptabilitat, migrada, confusa i trista. Molt entrant al cafè –entrant, en realitat, a innombrables cafès del país–, és molt apreciat a la tertúlia. S’hi instal·la còmodament: hi seu sobre dues cadires. És l’únic de la taula que, en demanar cafè, li serveixen automàticament una copeta: una copeta d’anís.\nLa tertúlia té una certa, irrisòria, amenitat perquè sobre d’ella flota una atmosfera permanent de projectivisme i de possibilisme. Quan, superada la mitja hora de xafarderia vilatana, entra en el seu propi ambient, la conversa gira sobre el que s’hauria de fer: farem això, farem allò; s’hauria de fer això, s’hauria de fer allò; si féssim això, si féssim allò… No és pas que tots els assistents estiguin imbuïts del mateix ardor futurista. Hi ha matisos. En tot cas, l’únic que queda, davant d’aquesta manera de comprendre el món en un estat de més recalcitrant fredor, és el senyor Mascort, buròcrata eficient, aferrissat, terrible secretari de l’Ajuntament.\nResulta, però, que quan el senyor Mascort es posa a parlar de les seves aficions a la pesca –que practica des de fa molts anys, cada diumenge, a Tamariu– esdevé, sense adonar-se’n, un delirant i fantasiós projectista. Quan agafarem un nero, el dia que els llobarros piquin…\nEl senyor Girbal escolta aquests insignificants deliris amb un punt de muda displicència, mig adormit. Però de vegades vol establir exactament la jerarquia de les coses i marcar la superioritat que posseeix, i llavors comença la seva peroració amb un punt d’emfàtic retinctinc:\n–Els qui hem tastat la vida de Perpinyà –diu–, els qui coneixem la vida de Figueres…\nQuan el rellotge de l’església toca les dotze campanades de la mitjanit, el meu pare s’alça de taula per anar a dormir. Perquè aquest horari sofreixi modificació s’ha de produir a la vila i a la tertúlia algun fenomen insòlit. S’ha de calar foc en algun lloc; s’ha d’haver produït, en la tertúlia, la presència d’algun enginyer agrònom, passavolant i escadusser. Altrament, les dotze és l’hora límit.\nA la porta de l’establiment, tothom emprèn la seva via i es dispersa.\nAleshores el senyor Jordi, conegut per Quica, entra a casa seva, il·lumina un racó de la confiteria, floreja un assortit de llaminadures, en fa un adorable paquetet i torna a sortir al carrer. Ben abrigat, amb el paquet a la mà, es dirigeix llavors, silenciosament, passant pels carrers més foscos, a passar una estona en una o altra casa de senyoretes.\nLlegit «Les planetes del verdum» de Josep Carner.\nCarner és probablement –tant si escriu en prosa com en vers– un dels retòrics més prodigiosos de l’època. El domini que té de la llengua i dels seus misteris és enorme, provoca una autèntica enveja. Perill permanent d’aquesta classe de virtuosismes: caure en el provençalisme, en el joc literari com a finalitat; confondre la forma amb el fons. Generalment parlant, Carner és graciós –formalment, sempre. Malgrat ésser barceloní, mai no és xaró. El xaronisme dels escriptors barcelonins és observable de vegades, àdhuc en les notes de societat: correspon al ruralisme abrupte i pedantesc dels escriptors de fora.\nEn l’obra de Josep Carner, la magnitud de l’esforç literari de vegades no és paral·lel a l’autenticitat humana del fons. És la muntanya parint un ratinyol. Carner fa l’efecte de l’home que ha imposat uns límits a la seva vida mental per delicadesa –per timidesa, potser– o potser, encara, per sentit del ridícul.\nEtiquetes:caràcters, caràcters, persones i personatges, lectures, literatura, literatura\nEscrit dins de caràcters, persones i personatges, família, lectures, literatura | 19 comentaris »


Publicado por rahamonet en 11:20 No hay comentarios:\nDespres de la lesio de la muñica hui he tornat a rodar amb la bike, David havia quedat amb uns amics de Ximo que hui estaba mal. hem quedat a les 8 a la gasolinera i hem decidit fer salines, estos xics no coneixien res de alli, aixi que hem anat cap a la Llosa per la vella nacional, hem bordejat el poble per dalt i hem pujat en direccio a santa Ana, i clar se nota el no rodar. pero se ha pujat igual.\nestos xics si es nota que tenen una seguida amb bici i anaven prou be, poc a poc en fare al ritme.\nHem arribat a la entrada del cami i hem buscat les primeres sendes. jo he fet de guia i he anat davant, primera baixa i primera caiguda, crec que ha segut Juan, ha perdut el control i ha eixit per dalt, ha segut poc, un bras raspat. hem continuat les sendes, pero al no coneixer han dubtat un poc en algun tram. despres del primer tram hem seguit pedalejant per la puja de la peña on ja ens porta a les salines, pero sorpresa, David trenca la cadena...... hem parat i li he donat per curarse a Juan per a fer de mecanic, he arreglat la cadena pero he fet un fallo, no pasarla per el desviador, altra vegada a llevar. me Ha ajudat David i ha doblat un eslabo, a la fi he montat be el eslabo i a seguir.\nal fi a les salines....\nhem pasat les colmenes i en direccio a la casa les cabres, on esta la senda que porta fins el camp de adiestrament dels gosos.\ndespres hem pujat cap a dalt per fer una altra trialera, la del merendero. ja alli els he comentat que hi havia un poc de desnivell i que anaren en cuidao ja que despres de ploure no hi havia molt bon agarre i portavem molt de fang a les rodes.\nhem baixat tots molt be i sense ni un percans.\nja baix jo volia fer alguna mes per alli, pero un dels xics tenia que estar pronte a casa i hem decidit tornar a Xativa on hem esmorsat a casa chulla jo, David i Edu. despres tocaba neteja de maquina.a la fi, una volteta mes i coneixer gent nova. hem comentat en anar la semana que be a suma a per un sepionet i enseñarlos algo de per alli.\nes unic el tito David, 1000 usos jajajaja\nPublicado por rahamonet en 11:49 No hay comentarios:\nProvant les cames\nAhir de nou una ruteta, vaig quedar amb David per fer unes trialeres a les salines, pero a ultima hora es va tirar arrere.\naixo no es inpediment quan hi han ganes de rodar i mes amb els dies que fa.\nVaig pensar en vore com estan les meues cames i vaig decidir en fer km i no trialeres. A les 17:30 vaig eixir de casa i en vaig dirigir cap al cami del camping i per alli buscar la senda de les arcadetes per on vaig continuar el sendero cap a la cova negra, casa la llum i arribar fins el panta de Bellus.\ndespres de creuar el panta hem vaig desviar a la esquerre i aixi evitar carretera i arribar a Beniganim on vaig buscar el cami de Gandia que en va enseñar Rafa, pero en vaig equivocar de encreuament i vaig agafar un altre, pero el resultat va ser el mateix ja que acaba al mateix lloc.\nja al poble, a pujar la planisa on vaig pujar prou be, despres de pujar en vaig adonar que ens han posat uns bancs i una fonteta dalt, de cine per refrescar els dies de estiu, aunque sense sombra.\ndespres venia lo millor de la ruta i eu vaig aprofitar, me encanta eixa pista i el paratge fins pla de corrals. una vegada alli vaig decidir apretar les cames i pedaletjar cap a Barxeta i poc despres a Lloc nou on seguia a un ritme prou fort, a continuacio per la protectora i a buscar el puig, i arribant ja a Xativa les meues cames ja no podien seguir el ritme ni res mes. encara que estaba a escasos 2km de casa on vaig arribar pegadet a casa, un total de 47km amb bon sabor de boca, pero amb mal de cames, jejeje, despres vaig vore a la meua xiqueta amb la bici i ferem dos carreres, on esta clar qui va guanyar....... la princesita.\nPublicado por rahamonet en 12:05 No hay comentarios:\nEl pasat diumenge eixirem a rodar una miqueta, David esta un temps que no roda i ferem algo light.\na les 8 del mati eixim de xativa, direccio a Lloc nou on esns desviem cap el cami la llonganisa en busca de el ecoparc de Genoves i finalment arribant al pobble.\ndespres de creuar el poble anem per pino grande en direccio a Alboy, pasem per la chopada i seguim fins la casa la llum on veiem als primers bikers del dia.\nde alli ens dirigim direccio a Bellus on arribem fins la presa i rodem cap al poble en direccio a xativa.\ntornem per el mateix lloc fins la casa la llum, cova negra. alli tambe hi havien uns bikers amb algun problema mecanic, despres de prestarlos ajuda i no voler res de noaltres seguim, arcadetes i cami sant Antoni a Xativa on chulla tenia tancat, esmorsarem al la musica nova on per fi en vaig decidir a baixar les escales, ja que sempre me han donat respete. a la fi 25km que saben a poc, pero bona compañia i una ruta mes.\nfotos no en vaig fer ni una, ja que trialeres cap en ferem.\nPublicado por rahamonet en 11:34 No hay comentarios:\nPou de sant Felix, pou de Bellus i Quintana\nhui nova eixida amb la burra, no tenia molt clar si fer km o fer algo de trialeres, he optat per la segon, ja que en falta un poc mes de tecnica a les baixades.\nhe eixit en direccio al camping en busca del pou de san felix.\nsenda molt bonica per a gaudir, no he estat molt fi hui alli, i me trobat torpe en algun tram i en la curva imposible.\nja baix he seguit la senda cap les arcadetes , cova negra, casa la llum i direccio a Bellus. me dirigit a pujar per el pou i valla tela, no me enrecordava de aixo, he patit una mica pero he pujat fins dalt de una tira, despres per la senda fins arrivar a la altura de la cantera. tambe tecnic eixe tram.\nja venia la trialera bona i he baixat prou be, en algun tram he baixat ja que no eu tenia clar i el cansanci fisic tambe jugaba en contra, a la fi me divertit prou alli..\ndespres me dirigit cap a la quintana on he seguit pujant fins arribar al pou de frances, on he seguit el cami i me desviat per el barranc de bolvens on he baixat el tram xicotet de senda i que porta fins la via de servei. he seguit fin la redona i alli ja li pogut clavar el plat gran i posarme a Xativa en poc de temps, on me trobat la sorpresa de que estaba ploguent, poca cosa pero ideal per refrecarme fins a casa.\nhui 25km mes auque treballats i de sendero. el proxim dia fare pista i algun km mes.\nPublicado por rahamonet en 12:41 No hay comentarios:\nHui dilluns i bon dia volta en bici, en vaig quedar en les ganes ahir i hui me vengat. eren les 17:00 en punt i la calor era guapeta, tenia ganes de salines i cap alli he anat. per el poligon de Xativa cap al plaza mayor on he agafat un poc de carretera fins la pedania de Sorio.\ndespres per camins de horta i bordejant el canyoles fins el cementeri de la llosa, per alli a buscar el antiu verteder que puja a la font amarga, un poc antes me desviat per anar cap la primera trialera que va desde la quadra de les cabres fins el centre de adiestrament,\nja feia un monto de temps que no pasaba i me divertit com sempre, despres he pujat direccio font amarga pero me tornat a desviar a la dreta per fer una altra trialera que comensa desde un xicotet merendero que hi ha dalt la lloma i baixa fins el antiu camp de tir de les salines.\nja baix, era hora de pujar cap a la font amarga i pujant me trobat un biker un poc despistat per alli, hem parlat ali un poc i li he recomanat un parell de baixades que no sabia. despres he arribat fins la font amaga i he pujat per els xalets que porten cap el antiu verteder.\ndespres he creuat la carretera i per el cami fin el pont del hospital on jahe seguit per la carretera i me permitit clavar tota la maquinaria posible i me rebentat les cames fins a casa.\na la fi 20km i espere ja anar sumant i fer voltes pendentsi mes exigents.\nPublicado por rahamonet en 13:19 No hay comentarios:\nPues per varies coses, deixe la entrada del pasat diumenge 23.\nCom sempre eixideta a les 8:00, pase a per el David i pensem en fer Pla, ja fea un meset que no eixia i volia fer algo mes planet. eixim desde Xativa en direccio a Genoves on en pasar el poble ens desviem a la esquerre per la ruta sana, el dia el feia molt bo i prometia calor.\naunque el ritme ja era el pactat..... de tranqui!!!!! seguirem per el cami de perot, pujant i baixant quan en vaig quedar sense el freno de darrere... puff, ja estem com l´altra setmana, palpant el tornillet al final se va fer algo i seguirem la volta, aunque la ruta no es exigent de frenos.\naribant al encreuament de pla es desviem en direccio a Barxeta, despres direccio a Lloc nou i per la protectora hasta la carretera i per alli fins a casa chulla a esmorsar i xarrar un ratet en bona compañia.\nruta sense fotos, pero lo important 30km a les cames.\nPublicado por rahamonet en 2:03 No hay comentarios: