Sí, col.laborem amb Déu per formar un home. Quan l’infant neix és un esboç d’home. Després arriba el moment de fer-lo un home, de formar la seva voluntat, el seu caràcter, els seus valors.Tot això ho fa l’educació. No hi ha res de més gran.\nEl nen rep com una segona creació.\n(Juan Claudio Colin)\nEl col·legi Sant Pere Chanel és una escola concertada per la Generalitat i de titularitat religiosa: Pares Maristes . Eduquem amb l’estil de Maria : estima, senzillesa, esperit de família, participació i col·laboració, de servei discret i eficaç.\nVolem una escola participativa. La direcció, professors, alumnes, pares i personal de servei, cadascú segons la seva competència, col·laboren units en la tasca educativa.\nBasem la nostra educació en una visió cristiana del món, de la vida, de l’home i de la dona.\nLa religió catòlica s'oferta amb caràcter general a tots els alumnes.\nOferim una formació integral, arrelada en la cultura del nostre entorn i oberta als altres pobles i cultures. Eduquem en actituds com l’esforç, la voluntat de superació, l’autoestima, l’autodisciplina, el diàleg, la igualtat de drets i deures i la solidaritat.\nL’ educació és una obra col.lectiva en la qual han de treballar conjuminats diversos actors: l’escola, les famílies i els alumnes, ja que sense “el seu consentiment i participació activa pocs fruits es poden esperar”. "Tots hem de ser solidaris els uns dels altres en el funcionament de col.legi”.\n(Juan Claudio Colín)\n1. El respecte als altres i el bon funcionament de l’ escola demana a tots arribar a l’ escola amb puntualitat.\n2. La porta del col·legi s’obre 15 minuts abans de començar les classes.\n3. El col·legi obrirà les seves portes 10 minuts abans de l’ hora de sortida perquè els pares/mares pugueu començar a recollir els nens i nenes d’ educació Infantil.\n4. Els pares i mares dels alumnes d’ educació infantil podeu acompanyar els nens i nenes fins a la porta. A la sortida recollireu els nens i nenes a la classe corresponent.\n5. És obligatòria l’ assistència a totes les classes del curs i a qualsevol tipus d’ activitat que s’ hi relacioni i que tenen lloc durant l’ horari escolar (sortides, excursions, celebracions) que han estat aprovades dins el Pla Anual del curs.\n6. En cas que els vostres fill/es per malaltia o altres causes no assisteixin a l’ escola heu de justificar el retard per escrit, encara que s’ hagi fet per telèfon.\n7. Acabat l’ horari escolar només es queden al col·legi els alumnes que fan activitats extraescolars o casal. A partir de les 17,15 hores el col·legi tanca i només estarà disponible per als alumnes que fan activitats extraescolars i casal.\n8. Tots els alumnes han de portar l’equip de gimnàstica complet per fer la classe d’ educació física.\n9. Els alumnes de P3,P4,P5 i els de 1r i 2n de primària han de portar la bata de l’ escola.\n10. Els dies de pluja els alumnes de primària poden començar a sortir 5 minuts abans de l’ hora. Els alumnes de 3r i 4t d’ ESO podran sortir pel Camí Nou.\n11. Durant l’ horari escolar no es podrà visitar els alumnes.\n12. Els alumnes i les alumnes han de vestir de manera adequada i respectuosa en tot l’ espai escolar.\nNORMES DE CONVIVÈNCIA I DISCIPLINA\nLa bona convivència i el bon rendiment acadèmic demana que:\n1. Al col·legi no es portin reproductors de música i video ni altres aparells que no són d´’ ús escolar.\n2. És motiu de retirada per un període de temps que es consideri oportú trobar mòbils connectats o alarma de rellotges en horari o activitats escolars, pati inclòs.\n3. No és permès menjar ni beure a les classes; no es poden menjar ni xiclets ni altres llaminadures en tot el recinte escolar.\n4. Per sortir del centre en horari escolar cal la corresponent autorització dels pares o tutors i el permís de l’ autoritat del col·legi.\n5. Poden ser motiu de sanció i fins i tot d’ obertura d’ expedient disciplinari :\n· Les faltes de respecte (paraules, gestos, to), l’ agressió física, calúmnies i ofenses a qualsevol membre de la comunitat educativa.\n· Els actes que impedeixin greument o de forma reiterada el bon funcionament de la classe. Tres "partes" de disciplina comporten l’ expulsió durant dos o tres dies; la reiteració pot suposar l’ expulsió durant cinc dies o l’ aplicació de les sancions previstes en el Decret de Dret i deures dels alumnes i el reglament de règim intern del col·legi.\n· La subtracció d’ objectes, material acadèmic o dels companys, així com la falsificació de documents.\n· El deteriorament intencional de les dependències del centre, dels materials dels altres membres de la comunitat educativa. L’ alumne i els seus pares s’hauran fer càrrec de les despeses ocasionades. La intencionalitat pot ser causa d’ expedient disciplinari.\n· La incitació o realització d’ actes contraris a la salut o a la integritat personal de qualsevol membre de la comunitat educativa.\n· El consum de tabac o substàncies nocives per a la salut, així com ell consum de begudes alcohòliques per part dels alumnes en l’àmbit col·legial.\nLa nostra escola es troba al poble de Malgrat de Mar, Barcelona.\nAdreça: Passatge Alsina 13-15


Viu l'Experiència Rialles!\nSi estàs cansat d'anar a presentacions com les de sempre, vine a viure una experiència amb Rialles.\nPodràs jugar, experimentar, divertir-te, desconnectar de la rutina i sentir-te com un infant.\nA més, coneixeràs noves propostes per treballar a l'aula. No deixis passar aquesta oportunitat.\n9 de maig de 2017 a Brooklyn Loft Barcelona (carrer Consell de Cent, 401 bxs. 2a).\nL'experiència Rialles començarà a les 18.00 h. i acabarà a les 20.00 h. En acabar el taller, podràs gaudir d'un berenar molt original.\n17.30 Benvinguda a l'espai "I per què no?", un lloc per a l'emoció i la diversió\n18.00 Inici del Taller Rialles\n19.30 Fi de l'experiència i temps per a un berenar diferent\n20.00 Comiat dels assistents\nRegistra't a l'acte\nPotenciar la curiositat és el primer pas per començar el procés d'aprenentatge i Rialles et proposa nombroses eines i camins per fer-ho a través del repte, el joc i l'experimentació. Ara podràs conèixer totes aquestes eines d'una manera pràctica i de la mà de mestres que les estan treballant a l'aula, en un taller molt especial.\nUn taller en què experimentaràs com treballa Rialles en tres fases:\nGENERA AMBIENTS DE CONFIANÇA\nUn nen feliç aprèn millor? L'educació emocional és una eina potent amb què es pot crear un ambient segur i de confiança que prepari els alumnes per a l'aprenentatge.\nAmb el repte, el joc i l'experimentació. Crea espais per al diàleg. Partir de l'experiència per construir aprenentatges permet que l'alumne adquireixi coneixements i habilitats de forma sòlida i perdurable. Descobreix com fer-ho a través del pensament logicomatemàtic.\nOBSERVA I AVALUA\nUtilitza les eines adequades per avaluar els teus alumnes durant el procés d'aprenentatge. Perquè una avaluació correcta és la base per millorar el procés.\nA més, t'esperen moltes sorpreses, com ara dinàmiques i activitats divertides i un càtering ben especial... que et faran passar una tarda inoblidable.\nViu-la! No deixis que t'ho expliquin...


Manresa rep la Flama del Canigó i fa la divuitena revetlla sense petards - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nManresa rep la Flama del Canigó i fa la divuitena revetlla sense petards\nActivitats de cultura popular i animació amenitzaran la vetllada\nredacció | manresa 22.06.2016 | 00:00\nA Manresa aquest dijous, revetlla de Sant Joan, l'arribada de la Flama del Canigó i la revetlla sense petards compartiran una jornada d'actes lúdics i culturals que tindrà de marc la plaça de Sant Domènec i la plaça Major.\nTotes dues activitats se celebren de manera coordinada i estan organitzades conjuntament per Òmnium Bages i Imagina't, amb la participació d'entitats de cultura popular com Nova Crida, Tradiball en Dansa i amb la música de Lluís Atcher i Ramon Navarro.\nLa Flama del Canigó, símbol de la unitat dels Països Catalans, arribarà a la plaça de Sant Domènec a les 5 de la tarda. Aquest any, la Flama es custodiarà a la mateixa plaça, fins a 1/4 de 9 del vespre, moment en el qual s'iniciarà un cercavila fins a la plaça Major amb músics de carrer.\nA continuació es farà l'encesa del peveter, la pubilla i l'hereu de la ciutat llegiran el missatge de la Flama del Canigó, escrit per Andreu Carranza, es ballarà una sardana de germanor i hi haurà una actuació coral.\nSeguidament, quan finalitzi l'acte de l'arribada de la Flama del Canigó, cap a les 9 del vespre a la plaça Major, començarà la 18a edició de la revetlla infantil.\nMúsica i animació infantil\nLa festa inclourà l'actuació del grup Ail'as, de música i animació infantil, que oferiran un repertori de cançons i danses per fer participar tothom, i està format per Sara Sanfeliu (veu, mandolina, flauta dolça i pandereta), Xavier Pérez (veu i guitarra), Bernat Martí (veu, acordió diatònic i guitarra), Jordi Martí (veu, bateria i percussions) i Franc Miró (veu i baix elèctric).\nEl grup de música i animació infantil que actuarà ja ho va fer l'any passat, però a causa de la pluja va actuar als porxos de l'ajuntament. Per aquest motiu aquest any se l'ha tornat a convidar. Des d'Imagina't, Joan Vilà també s'ha felicitat pel fet d'haver arribat a la divuitena edició consecutiva de la revetlla sense petards.\nDes de l'Ajuntament de Manresa i Imagina't es convida el públic familiar a gaudir de la revetlla a Manresa i es recorda que la festa és sense petards. Òmnium Bages convida la ciutadania a participar en aquest acte d'afirmació nacional i també a les diferents celebracions que es faran durant la nit de Sant Joan arreu.


30 de març de 2018 De trascantó\nFa uns mesos em va venir de gust escriure sobre una revolució, l’anomenada Revolució Francesa, tal i com la va intitular el colós historiador Albert Soboul en el seu dia. Aleshores, segurament ja devia escriure que el concepte ‘revolució’, aplicat a la Història contemporània i a l’actual, no em sembla del tot oportú des d’una perspetiva evolutiva, que és en la que m’agrada i em trobo còmode alhora de pensar els processos de la Història. Es tracta d’observar la universalitat dels fenòmens presents per pensar les particularitats de l’entorn més conegut i proper en relació als avenços de la ciència i de la tècnica.\nAquell dia vaig voler posar de manifest allò que la historiografia marxista anomena a les conferències i les tertúlies ‘les tensions’ o ‘les contradiccions’ (derivades dels sistemes i relacions de producció) donada la conjuntura actual al nostre país, per fer això mateix que jo pretenc ara -més o menys barroerament-, que és posar en valor la síntesi de les ilustracions francesa i alemanya en relació al vocabulari de les notícies dels nostres dies.\nI ho vull fer sobre la idea genèrica i certa que a Catalunya, bressol de la industrialització ibèrica, mai hem protagonitzat pròpiament cap revolució ilustrada i això ha generat, en relació amb Espanya, un fet diferencial en el marc del ja pròpiament nacional l’acceptació dels quals, per bé o per mal -per mal, evidentment-, ha estat motiu de tragèdies bèl•liques, a banda d’un variat repertori de jocs d’ous dins i fora de les nostres fronteres.\nPotser, de fet, pretenc defensar la idea que la darrera revolució ilustrada -i sempre pacífica- que conegui Europa sigui la nostra. Si més no, diria que la República i l’Article 155 de la Constitució espanyola sembla que ara ja preocupen a l’Europa vella i nova, ja sigui perquè hi tenim exiliats, ja sigui per una qüestió encara més de fons com la relació històrica entre el dret comú i els drets individuals i la seua traducció en la realitat europea, més enllà fins i tot de la Declaració Universal dels Drets Humans. O és que fóra més encertat parlar de les realitats europees?\nEn aquest sentit, m’agradaria dir que a nivell de formulació del raonament la Humanitat segueix insistint en les mateixes qüestions que els anomenats renaixentistes, el quals dotaren a l’Occident d’una nova època marcada per l’Humanisme.\nVull dir que, en els dies en que sembla que superem l’estadi de ‘l’època’ per endinsar-nos en el de ‘l’era’ en la mesura que la tècnica pren el protagonisme en tant que n’esdevenim dependents -i únicament consumidors-, encara ens trobem reformulant plantejaments condicionats per la confusió, l’alienació i el dogma. I la censura, sembla ser.\nEls debats actuals i urgents entre allò que és ciència i allò que és una pseudociència en són una mostra, per exemple. I caldria preguntar-nos si és que interessen o no al gruix de la població, la qual n’és la principal afectada i partícep. Per què no? A qui no?\nEn aquest sentit, si ara desposseïm la revolució francesa de la creació de l’Enciclopèdia (ou Dicctionnaire raisonné des Sciences, des Arts et des Métiers) i la seua voluntat manifesta de pal•liar els efectes de la superstició, la servitud i la ignorància de la població, mos quedaria, pel meu gust, una altra cosa del tot diferent i malaurada: La fredor de la despòtica guillotina.\nPerquè l’Enciclopèdia fou molt més que literatura científica, per bé que la necessitat i la voluntat es van conjurar com es conjura ara la Humanitat per fer possible això que en diem Viquipèdia sense adonar-nos potser de la trascendència que té de cara a la democratització real i la prevenció de calamitats com les viscudes al segle XX.\nAquesta èpica enciclopedista volia obrir camí en la renovació i el progrés social, tal i com expressava explícitament el seu encapçalament escrit per D’Alembert (1717-1783), un dels editors, juntament amb Diderot (1713-1784), sobre la teoria de la ciència i la història del progrés humà des del Renaixement.\nSegons Diderot, la filosofia experimental era el vertader camp de progrés per una ciència democràtica, on tothom podia ser-ne partícep a través de l’observació i la pràctica amb matèries concretes, quotidianes, mundanes, casolanes.\nInfluenciat pel pensament liberal anglès de John Locke, a nivell filosòfic destacà Voltaire (1694-1778), qui basà el seu pensament en la defensa de la tolerància, el deïsme i la crítica al dogmatisme, per la qual cosa fou exiliat i empresonat.\nA nivell polític, la Ilustració francesa es recolzà sobre El contracte social, de Rousseau (1712-1778), basant-se en el concepte de la voluntat, que és un concepte que ha arribat als nostres dies amb la mateixa potència si el pensem en clau de llibertat.\nRousseau distingia la ‘voluntat general’ (el bé comú que emana de la pacte col•lectiu), de la ‘voluntat de tothom’ (la suma de les voluntats particulars, oposades la majoria de les voltes amb el bé comú). El contracte entre ambdues es traduïa en l’adveniment d’una pràctica política basada en la democràcia, juntament amb una religió civil encarregada de dotar d’un valor sagrat les lleis de l’estat i el contracte en si. És clar que es referia a una democràcia mancada d’un complet sufragi universal, entre altres aspectes que han anat evolucionant a fi de bé.\nLa Ilustració francesa marcà l’inici de la contemporaneïtat al món occidental, però la seua experiència no va ser l’única en el sentit de canvi i regeneració en les estructures organitzatives de l’estat. La seguiren el cas d’Anglaterra, sobre les bases de la seua tradició empírica, seguida d’Alemanya, que a patir del 1770 va començar una embranzida científica de la qual encara avui se’n fa ressò qualitativament la historiografia.\nAl darrer quart del segle XVIII, Alemanya estava formada per un conglomerat d’estats independents marcats per l’espectre aglutinant del luteranisme i la cultura universitaria, basada en els principis de la llibertat per pensar, investigar i publicar. Però a diferència del cas francès, a Alemanya els autors estaven convençuts de no tenir la força suficient per a intervenir en els assumptes públics. En aquest sentit, valgui l’exemple de Frederic II el Gran, rei de Prússia, qui fundà a Berlín l’Acadèmia de les Ciències, la qual esdevingué en bona mesura l’epicentre de la investigació científica i humanística del món anglosaxó.\nChristian Wolff (1679-1754) i Ephaim Lessing (1729-1781) van ser els dos grans protagonistes de la Ilustració alemanya. Ambdós compartien una visió del món, de la filosofia, basada en la ciència de totes les coses possibles i la recerca de les seues causes. La cosmologia de la física d’Isaac Newton i les ciències naturals experimentals van ser la base sobre la qual es desenvolupà la pràctica científica en aquell temps.\nLa Ilustració anglosaxona es fonamentà sobre els principis del liberalisme social i econòmic, bo i acceptant la pluralitat d’opinions sobre qüestions metafísiques i religioses i mantenint sempre una actitud escèptica i racional en tots els àmbits.\nLa idea de causalitat de David Hume (1711-1776), qui fou amic de Rousseau i autor del Tractat sobre la naturalesa humana, ens exemplifica com ningú altre la síntesi del que suposà aquell temps: La connexió entre dues realitats no emana de l’experiència, sinó que és el resultat d’una creença després d’advertir reiteradament la conjunció de dos aconteixements. I en aquest sentit, considerà que la identitat no és res més que un conjunt de records, de sensacions, que la memòria o la imaginació tendeix a reunir o associar.\nComptat i debatut, fins ací he pretès esbossar a grans gambades l’ideari comú de les ilustracions per a extreure’n unes conclusions en base a conceptes que em semblen claus. I potser el primer que se m’acut és el de la vindicació de la raó heterodoxa enfront de la dogmàtica o no susceptible de ser reinterpretada.\nAquesta vindicació té una relació amb el combat contra el supremacisme de les idees, però també de la justícia i la seua pràctica efectiva en relació als drets col•lectius i individuals.\nÉs clar que se’m pot jutjar la simplicitat de l’exposició, però és que la meua intenció no és fer un elogi o prendre partit de la bonesa o les virtuts de les ilustracions, sinó únicament posar de manifest que sí que existeix al llarg dels segles contemporanis una necessitat constant de revisió, regeneració i canvi posada de manifest per les voluntats d’eixamplar els fonaments dels drets democràtics i que aquests no esdevinguen paper mullat. I que aquesta necessitat genera una voluntat de superació, no exempta, evidentment, de tensions i riscos.\nI que aquesta voluntat té un caràcter també preventiu enfront la seducció per part de les ideologies totalitàries -una perspectiva real i ben present a l’estat espanyol i també a Europa-. I és que si bé és evident que l’ordre, el temps i la mesura actuals no són les mateixes que els segles de les ilustracions, no és menys cert que les lògiques econòmiques i socials continuen girant a l’entorn d’uns poders recolzats en les lògiques canviants, però no diferents, del model capitalista.\nQuan Edward Snowden, pocs dies abans del Referèndum de l’1 d’octubre es va fer ressò de la relació entre el cas català i l’observança dels Drets Humans, vaig esciure un post per a tenir presents les seues paraules en els propers mesos, que a mi ja em semblen anys.\nI diràs que hi som, avui, tot i que no sabem cap on tombarà tot plegat, tot d’una, potser. Personalment, sóc un escèptic que tendeix al pessimisme. Em salva, però, sentir-me un entusiasta de la voluntat d’evolucionar. Cap a on? Cap a l’esperança en l’adveniment de nacions interdependents, capaces de dur a la pràctica formes no dependents en relació amb el medi i el treball. I capaces, per tant, de resoldre els conflictes sense prejudicis, des de la fraternitat del diàleg i la discussió i amb una visió universalitzant del present.


Calafell: 2n Concert del Moviment " UI UI" (Un Infant, Un Instrument) - Esguard de Dona\nCalafell: 2n Concert del Moviment " UI UI" (Un Infant, Un Instrument)\nBy Esguard de Dona - dimecres, de maig 25, 2016\nDemá Dijous 26 de maig tindrà lloc la darrera jornada del II Concert "Un Infant, Un Instrument" al Baix Penedès amb les intervencions de les escoles "Santa Creu" de Calafell i "QuatreVents" de Sant Jaume dels Domenys.\nHora del concert: 11.00\nLloc: Auditori de Calafell\nMoviment "UI, UI" (Un Infant, Un Instrument) al Baix Penedès\nFa quatre anys que l'Escola de Música "Contrapunt" i l'escola "Quatre Vents" de Sant Jaume dels Domenys, van inciar aquest projecte que en aquests moments aplega ja sis escoles de primària de Calafell ("Santa Creu" i "El Castell"); Cunit ("Pompeu Fabra"); La Joncosa del Montmell ("Teresa Godes") i "St. Julià" en col·laboració amb l'Escola de Música de l'Arboç.\nAquest projecte suposa oferir als 300 infants que participen la possibilitat de tocar un instrument (violí, violoncel, trompeta, trombó, saxo, clarinet o flauta travessera) i formar part d'una agrupació musical.\nA Catalunya aquest projecte es va iniciar fa deu anys i aplega un total de 40 centres de primària i secundària amb la particpació d'uns 4000 infants.\nEl moviment va sorgir en gran mesura en constatar l'existència d'una part de la població que no participava degut a raons econòmiques i aspectes socials.\nAjuts públics al projecte.\nGràcies a les polítiques de transparència, les informacions que en aquest moments estan disponibles a la xarxa sobre les ajudes atorgades per aquest projecte per part de la Diputació de Tarragona són:\n3.165 euros per les despeses d'inversió d'aquest projecte donants a l'Ajuntament del Montmell per l'adquisició de 7 violins, 4 cellos i material instrumental accessori. També ha dotat amb 1.362 € l'Escola Santa Creu de Calafell.


T´Avalen Vila de Santa Pola I - Jornada de portes obertes\n/T´Avalen Vila de Santa Pola I - Jornada de portes obertes\nEl projecte T´Avalem Vila de Santa Pola I, de l'Agència de Desenvolupament Local, celebra la seua jornada de portes obertes el dia 26 de maig.\nEl projecte T’Avalem Vila de Santa Pola I, té previst organitzar una Jornada de Portes Obertes, per a donar a conèixer les diferents actuacions i treballs realitzats per l'alumnat durant el període d'execució del mateix. Aquest taller es va iniciar al juny de l'any passat estant prevista la seua clausura el pròxim dia 31 de maig.\nPer a aquesta jornada de portes obertes s'han organitzat diverses activitats lúdiques, així com una exposició fotogràfiques de les activitats realitzades per l'alumnat de les tres especialitats (administració, electricitat i dinamització cultural) del T’Avalem.\nAmb aquesta jornada es vol promoure i difondre el treball realitzat pels alumnes i per a açò s'han convidat a les empreses d'àmbit local i provincial pertanyents als diferents sectors d'activitat de les especialitats impartides amb la finalitat de promocionar el treball dels alumnes, per a afavorir la seua inserció laboral.\nAl mateix temps, amb aquesta jornada, es pretén que siga un dia de contacte amb la comunitat, oferint activitats d'oci educatiu i lúdic en família.\nLa jornada tindrà lloc dissabte que ve 26 de maig de 2018 en el parc El Palmerar, donant començament les activitats a les 10:00 hores i finalitzant a les 14:00 hores.\nDurant tot el matí gaudirem de diversos Tallers de Dinamització i Electricitat, Jocs Cooperatius, Jocs tradicionals, Grans jocs, Cuentacuentos, Exposicions i Photocall.\nL'equip del Projecte T’Avalem Vila de Santa Pola I aspira a contribuir al Desenvolupament Local de la nostra Comunitat i desitja que la jornada siga grata a tots els participants en la mateixa.


La sèrie que (presumptament) desvela qui va matar Malcolm X\nNetflix estrena un 'true crime' que podria fer reobrir el cas de l'assassinat del líder afroamericà\n3 min. Barcelona 13/02/2020 10:50\n651x366 Una imatge de la sèrie 'Who killed Malcolm X?' / Getty / Netflix Una imatge de la sèrie 'Who killed Malcolm X?' / Getty / Netflix\nDe Rachel Dretzin i Phil Bertelsen per a Netflix\nQuatre magnicidis van sacsejar els Estats Units els anys seixanta: els de John Fitzgerald Kennedy (1963), Malcolm X (1965), Martin Luther King (1968) i Robert Kennedy (1968). Els quatre assassinats coincideixen en el perfil de les víctimes, líders carismàtics que encapçalaven des de diferents ideologies la lluita pels drets civils, i en el fet que un cert misteri envolta encara l'autoria dels crims, fins i tot quan se'n va detenir la mà executora. Malcolm X va morir a causa dels trets que li van disparar mentre feia un míting a la sala Audubon de Nova York. La policia va arrestar tres homes com a presumptes autors: Talmage Hayer, Norman Butler i Thomas Johnson. Mentre està ben demostrada la implicació del primer, també és més que probable que els altres dos fossin homes de palla empresonats per amagar la identitat dels còmplices reals de Hayer i, de retruc, els possibles interessos rere l'assassinat del líder negre. Netflix ha estrenat una sèrie documental que vol oferir llum al cas.\nDirigida per Rachel Dretzin i Phil Bertelsen, Who killed Malcolm X? no tira d'un fil propi sinó que ressegueix la feina de l'activista Abdur-Rahman Muhammad, que investiga l'assassinat del líder afroamericà des de fa dècades. La hipòtesi de Muhammad és clara: Butler i Johnson són innocents (una suposició defensada per moltes altres veus) i, malgrat que Hayer va participar en l'atemptat, els trets mortals els hauria disparat una altra persona amb nom i cognoms. Com es fa palès al llarg de la sèrie, la identitat de l'assassí és un secret a veus, sobretot al seu lloc d'origen, Newark, a Nova Jersey. Lluny d'endinsar-se en el fangós territori de la conspiranòia o l'especulació, la docusèrie ofereix prou proves, evidències i testimonis perquè la tesi de Muhammad resulti més que creïble. Fins al punt que la Fiscalia de Nova York ja valora reobrir el cas.\nWho killed Malcolm X? aprofundeix amb encert en el context històric en què es van produir els fets, de manera que també resulta un molt bon documental sobre el que representa la Nació de l'Islam, les tensions pròpies d'una gran tragèdia shakespeariana que van sorgir entre Malcolm X i el seu antic protector, Elijah Muhammad, i el paper de l'FBI a l'hora d'atiar amb tècniques pròpies de l'espionatge aquest progressiu odi entre els dos líders afroamericans. El paper de l'oficina federal a l'hora d'avortar el potencial d'un moviment negre que es revoltés contra l'opressió blanca queda clar.\nA partir del cinquè episodi, la sèrie cobra un to més pròxim al thriller quan Muhammad s'acosta a Newark per identificar l'assassí. Les reaccions en una comunitat amb molta població afroamericana i on la Nació de l'Islam ha arrelat amb èxit resulten d'allò més il·lustratives: tothom li diu que no s'hi fiqui, que no remeni el passat, que ho deixi córrer...\nWho killed Malcolm X? coincideix amb altres true crimes de Netflix com The Keepers i A los gatos, ni tocarlos, en què la iniciativa de revisar un cas no surt dels realitzadors sinó d'algun individu o grup de persones que s'hi interessen. Això fa que en alguns moments resulti excessivament derivatiu (hi ha detalls o reflexions al voltant de la investigació un pèl sobreres), però en aquest cas la sèrie no només compleix un dels objectius del true crime, posar en evidència les escletxes en una investigació policial o judicial, sinó que també arriba allà on altres no poden: identificar el veritable culpable d'un crim mal tancat.


Àlex, Autor en Viu Salt - Pàgina 2 de 12\nMeanwhile lets just say that we are proud Àlex contributed a whooping 117 entries.\nEntrades per Àlex\n13 desembre, 2016 in Factoria Cultural Coma Cros, Noticies, Notícies universitats, Salt /by Àlex\nEnguany fa 40 anys que la Universidad Nacional de Educación a Distancia (UNED) va arribar a les comarques gironines primer a Girona i ara a Salt, on té la seu a la Factoria Cultural Coma Cros. Aquí es presentarà demà dimecres, dia 15 a partir de les 20h, un llibre d’homenatge per aquesta commemoració. Avui […]\n12 desembre, 2016 in Cultura, Factoria Cultural Coma Cros, Noticies, Salt /by Àlex\nLa biblioteca Iu Bohigas, situada a la Factoria Cultural de la Coma Cros, us ofereix pel proper divendres 16 dues activitats : el concert de Nadal i la presentació d’un llibre. Per tant, us hi esperem el proper divendres !! La primera tindrà lloc a dos quarts de set de la tarda (18h30). El Concert […]\n8 desembre, 2016 in Comerç de Salt, Festes, Noticies, Salt /by Àlex\nUna de les tradicions contemporànies del Nadal a les ciutats es l’enllumenat especial que ens recorda que són dies especials. I demà, divendres dia 9, li toca a Salt encendre els llums. Per tant us convoquem a l’acte popular que farem a partir de les set de la tarda al Passeig Ciutat de Girona. Després […]\n7 desembre, 2016 in Factoria Cultural Coma Cros, Noticies, Salt /by Àlex\nEncara sou a temps per a inscriureu-vos al curs de tres dies que començarà el proper dimarts 13 i fins dijous 15, organitzat per l’Espai Municipal d’Ocupació (EMO) i que es farà a la Coma Cros. Els destinataris poden ser persones en situació d’atur, persones en actiu, comerciants, empresaris i emprenedors, i tothom qui vulgui […]\n6 desembre, 2016 in Noticies, Salt /by Àlex\nLa campanya ” I tu, jugues en català?” pretén difondre el joc en català i es fa a través de col·laboracions i acords amb botiguers, en el cas de Salt amb Via Lúdica i Drim, amb un App de jocs en català, on cada establiment que hi forma part, hi surt de forma geolocalitzada i […]\n5 desembre, 2016 in Comerç de Salt, Noticies, Salt /by Àlex\nPer primera vegada les Associacions de Comerciants Francesc Macià Zona Centre-Massana i els Dracs de zona Plaça Catalunya (Unió de Comerciants de Salt), amb el suport de tots els seus associats, han unit esforços per col·laborar amb l’Hospital Sant Joan de Déu per poder recollir joguines amb l’objectiu que cap nen es quedi sense joguina […]\n2 desembre, 2016 in Esport, Noticies, Parc de les Deveses, Salt /by Àlex\nTot a punt perquè el proper diumenge tingui lloc el XVI Cros Vila de Salt organitzat per l’Ajuntament de Salt, el Consell Esportiu del Gironès i Esports Parra, que forma part del circuit gironí d’aquesta especialitat. Com a principal novetat respecte a altres anys és que augmenta la visibilitat del recorregut, que s’ha centrat al Pla […]\n2 desembre, 2016 in Cultura, Factoria Cultural Coma Cros, Noticies, Salt /by Àlex\nEl cantautor i actualment diputat, Lluís Llach, presentarà aquest any l’acte de les “Veus de Salt” que es farà al Centre d’Arts Escèniques el Canal. L’acte és gratuït i es recullen donatius per a Càritas. Tindrà lloc el dijous 15 de desembre a les 20h. El projecte “Les Veus de Salt” es fa des de […]\n1 desembre, 2016 in Natura, Noticies, Salt /by Àlex\nL’Ajuntament de Salt continua aplicant polítiques ecològiques en la prevenció mediambiental. Així, a l’ús de larves de marietes usades per a controlar els pugons dels arbres, ara hi sumem un pla pilot que usa les feromones de llop com a olor que aturi la presència dels senglars per les Deveses. Aquest nou projecte s’ha presentat […]\n30 novembre, 2016 in Factoria Cultural Coma Cros, Noticies, Salt /by Àlex\nApunteu a les agendes. El diumenge 11 de desembre s’organitza una visita guiada pel Museu de l’Aigua de Salt, ubicat a la Factoria Cultura Coma Cros. La visita és gratuïta i les places són limitades. Els que vulgueu assistir-hi, heu d’inscriure-vos en aquest enllaç. Perquè la nostra vila no s’explica sense la presència del riu […]


El passat quinze de novembre es va preestrenar al cinema Vigatà de Vic el documental La batalla per les xarxes. El dimarts següent es va estrenar al programa Sense Ficció de TV3. Jo, particularment, no el vaig acabar d’entendre. La sinopsi és clara: «Les primaveres àrabs, les protestes a l'Iran o el referèndum celebrat a Catalunya l'1 d'octubre de l'any 2017 són clars exemples del poder de les xarxes socials en la societat actual. Durant aquestes mobilitzacions, milers d'imatges i vídeos de les actuacions policials, gravats pels ciutadans, es van convertir en virals a les plataformes socials». Així doncs, parlem sobre el que circula o pot circular per les xarxes socials i la potència que pot tenir.\nNo obstant, i no és pas el motiu de l’entrada, com us dic no em va acabar de convèncer. Si bé parla de les xarxes socials, posa el focus bàsicament en el vídeo viral d’un policia saltant en unes escales en una escola de Barcelona durant el celebrat primer d’octubre. Diria que és el fil conductor del documental, per també acabar parlant de les fake news. Que és on volia arribar. El documental, de manera encertada, posa en evidència el poder que tenen les xarxes socials per difondre notícies. Això mateix, notícies. Que poden ser certes, o poden ser manipulades. A partir d’aquí, experts que hi diuen la seva.\nJo, lògicament, no en soc d’expert però com tot, almenys ens adonem de quatre coses. Certament, avui en dia la gent s’informa mitjançant els seus contactes de confiança i, generalment, no contrasta res del que li arriba. N’arriba massa d’informació, i és impossible contrastar-la; més encara si no tens contactes i/o no tens temps per fer-ho. Aleshores, algú diu que les vaques volen (no pas La Vanguardia), i com que tenim confiança amb el qui ens ho diu, li donem veracitat i ho anem difonent. Si bé això és anecdòtic, no es pot pas dir el mateix quant a altres notícies. Imagineu que l’adversari d’algú difon a cercles de confiança una mentida que compromet a l’algú. Això es va escalant (per la confiança o credibilitat que donem a qui ens informa) i es va escalant: el que era una invenció —malèfica— acaba essent una cosa inqüestionable per la societat; encara que totalment falsa.\nMolts estats juguen amb això. Ho hem vist darrerament. Diuen una mentida o manipulen unes imatges o declaracions i les difonen. Jugant amb la confiança i sensibilitat de la gent, guanyen adeptes i, encara més, juguen amb una cosa tan perillosa com l’odi. Tampoc en vull parlar avui però queda anotat. Al capdavall, i el que és altament criticable, és que les fake news sempre acaben essent responsabilitat dels usuaris de les xarxes socials. I és on jo faig la crítica. Darrerament se n’ha parlat molt del terme anglès, quan d’antany sempre se n’ha dit manipular i mentir. A vegades amb mala fe, a vegades inconscientment. I si els usuaris de xarxes socials i aplicacions en són responsables, també ho són, tant o més, els malanomenats periodistes. I aquí rau la meva queixa.\nUn usuari és un usuari i si bé se li pot demanar que no difongui coses que no creu certes, els periodistes s’haurien de moure per un codi deontològic i no ser partícips de manipulacions i mentides. No és just que tota la responsabilitat recaigui sobre els usuaris, i els màxims difusors quedin impunes. Al mateix temps, és criticable per tots els programes i periodistes que ho han alertat però que no gosen atacar a companys de professió. Que, com dic, no sé si són companys de professió de carrera i moral, o senzillament, llicenciats en periodisme com ells. El periodisme ha de ser, sempre, crític, però també ho ha de ser amb ell mateix. Només cal escoltar televisions espanyoles per veure el biaix de la seva realitat, contraposant-t’ho amb el silenci de la majoria dels mitjans catalans. Que tampoc estic dient que els mitjans catalans siguin del tot fidels a la veritat. Trist, molt trist.\nPer això, com sempre dic, mira diverses fonts, qüestiona’t tot el que passa al teu entorn, contrasta i, en la mesura que puguis, viu-ho tu mateix. Al cap i a la fi, de realitat només n’existeixen dues, la de cadascú i l’altra: a vegades coincideixen; a vegades s’aproximen.


IME - Aquest dissabte l'IME engega una nova edició de Barridiades a Son Espanyolet\nAquest dissabte l'IME engega una nova edició de Barridiades a Son Espanyolet\nL'IME presenta la programació del primer trimestre de l'any que arribarà a 10 barris de Palma i que té com objectiu impulsar hàbits saludables\nPalma, 8 de gener de 2018. L'Institut Municipal de l'Esport (IME) presenta la nova programació del primer trimestre de Barridiades 2018, que començarà el 13 de gener al parc de la Convivència, a Son Espanyolet. Aquestes jornades ludico-esportives, que tindran lloc cada dissabte de 10.30 a 13.30 h a diferents barris de Palma, són activitats gratuïtes i estan dirigides a tots els infants i joves a partir de 3 anys.\nLes jornades comptaran amb una àmplia oferta d'activitats, com bàsquet, vòlei, tennis, hoquei, bàdminton, futbet, circuit de psicomotricitat, atletisme, futvòlei, slack line, petanca, escacs, cotxes de pedals, i d'altres d'esports adaptats com goalball, vòlei i bitlles. Els infants també podran gaudir d'un circuit de bicicletes d'educació vial que compta amb la participació de la Policia Local. Tots els participants rebran un diploma esportiu i una targeta amb les activitats i amb consells saludables.\nLes deu jornades del programa, que es duran a terme de gener a març, són les següents:\n3 de febrer: El Coll d'en Rabassa. Plaça de l'Església\nFecha publicació original: 8 de gener de 2018


Llibres, i punt!: Solar\nEscriu en XeXu a les 22:17\nYáiza 7 de juny de 2013 a les 0:06\nUi, pinta fatal! El proper cop que vagi al fnac, li giraré la cara! (bé, a la seva prestatgeria, si és que en té una per ell sol).\nAnònim 7 de juny de 2013 a les 9:12\nveient llibres com aquest crec que hauries de convertir les puntuacions en etiquetes d'aquesta manera seria més fàcil trobar tots els llibres que t'han desagradat o t'han agradat, però sempre es més morbosa una ressenya negativa.\nMaurici 7 de juny de 2013 a les 13:02\nJo vaig llegir Expiació i ja en vaig tenir prou. De fet, és candidat a la propera purga per quan necessiti espai per als llibres nous...\njomateixa 7 de juny de 2013 a les 14:14\nBé, aquest no ens cal patir per anotar-lo.\nBotika 7 de juny de 2013 a les 21:20\nNo compartim opinió sobre McEwan, tot el que he llegit d'ell m'ha agradat, encara que "Solar" no és el que més. Com Murakami, a tu t'agrada molt i jo no el suporto ;)\nAnònim 7 de juny de 2013 a les 22:35\nSóc una admiradora de McEwan, però Solar no me'l vaig poder acabar. Reconec que tens raó quan dius que es fa pesat i és poc atractiu, jo no li vaig saber trobar res que el fes una bona lectura. En aquest cas, coincideixo totalment amb tu.\nmaria 8 de juny de 2013 a les 19:04\nNo és pas per defensar-l'ho, però pot ser t'esperaves un llibre més cintífic i ha resultat ser més de sentiments? De totes maneres no m'atrau massa. Tindré en compte la nota per si en veig cap d'ell.\nmyself 8 de juny de 2013 a les 21:43\nQuina mandra aquest autor. Diria que tinc un llibre seu a mig llegir per alguna banda de casa. Sí, ho acabo de comprovar, un que es diu Saturday i crec que no vaig passar de la pàgina 30. Veient la teva ressenya no m'hi animaré pas de moment.\nrits 9 de juny de 2013 a les 19:35\nPerò li has donat una segona oportunitat :)\nHe mirat la ressenya de l'altre llibre d'ell que vas llegir xq no recordava quin era i m'ha fet gràcia veure els comentaris.\nAquest ja no m'atreia abans, x tant, no et diré que me l'apunto, xò en canvi si que hi ha algun altre de l'autor que tinc ganes de llegir. En el fons és molt emocional, aquest home, i els llibres d'aquest caire ja m'agraden.\nXeXu 11 de juny de 2013 a les 16:26\nGràcies a tots pels comentaris. Em sap greu però crec que serà el darrer McEwan que llegeixi, no m'arriba gens, per més que els seus fans digueu que aquest precisament és fluixet, l'anterior que vaig llegir tampoc no em va convèncer. Què hi farem, no ens pot agradar tot.\nYáiza, crec que el seu nom sí que surt a les estanteries, té fama l'home, però té pinta de ser un d'aquests tan sobrevalorats. Jo crec que t'avorriria.\nPons, és una cosa que m'he plantejat i que a més l'Assumpta també m'havia proposat. No seria mala cosa convertir les puntuacions en etiquetes, però hi ha alguna cosa que no em convenç. Per començar, és una feinada, però bé, sóc prou matat per fer-la. Després, no posava puntuacions des del principi. I per últim, la puntuació que poso és molt en calent. Temps després, en revisar ressenyes, m'adono que no m'ha quedat la mateixa impressió que en el moment de llegir el llibre, tan per bé com per mal, i em sorprèn la puntuació que li vaig posar. No m'agrada que es converteixi en una opinió inamovible, perquè en el meu cap no és així, i descarto anar canviant les puntuacions periòdicament, això sí que seria una ximpleria.\nMaurici, sempre que sento que algú ha de fer espai a casa i es desfà de llibres aixeco una mà enlaire com a candidat a heretar-los. Ara, si m'has de passar llibres del McEwan, crec que hi ha un lloc més adient que és un contenidor de color blau on estaran molt bé.\nJomateixa, no et queixis, que et dono descans!\nBotika, això és bo! McEwan té fama, i això vol dir que hi ha gent a qui agrada, és clar. I tu ets una d'aquestes. Doncs perfecte per tu. Com dic a la ressenya, no és per mi. Tot per tu! A Murakami ni tocar-lo, eh! Hehehe.\nNúria, em sorprèn el teu comentari perquè sé que ets seguidora d'aquest autor. Va ser a recomanació teva que vaig llegir 'A la platja de Chesil', i no em va agradar. Li he volgut donar una segona oportunitat amb aquest 'Solar', i crec que he decidit no donar-hi més. Segurament me'n podries recomanar algun altre de millor, però hi ha autors incompatibles amb alguns lectors i que d'altres adoren. No cal donar-hi més voltes.\nMaria, de ciència ja en surt, però se m'ha fet molt pesat. I el tractament dels sentiments que hi ha no es pot dir que sigui agradable. No sé què esperava, però sens dubte, que m'avorrís no.\nMyself, sembla que tu i jo seguim compartint gustos, ja va bé per fer-nos cas en les recomanacions. A la pàgina 30 d'aquest jo ja veia que la cosa no tiraria, però com que no m'agrada deixar llibres a mitges...\nrits, una segona oportunitat se la pot merèixer tothom, encara que de vegades ni això. En aquest cas, és un autor d'aquells que si agrada a tanta gent deu ser per alguna cosa, i per tant no està malament tornar a provar. Però res, que no és per mi i ja està. Potser sí que és emocional, però la manera com parla dels sentiments i de la ment dels protagonistes a mi no m'agrada. A veure si tu tens més sort i t'hi enganxes.\nAssumpta 12 de juny de 2013 a les 22:28\nHe de reconèixer que m'encanta quan et carregues un llibre hehehe...


Badia | Noves lleis de la DGT\n09 març Noves lleis de la DGT\nPosted at 09:14h in Blog, Sense categoria\tby\tbadia 0 Comments\nLes noves maneres de moure’ns, connectar-nos i comunicar-nos ens exigeixen evolucionar. Per això, adaptem als temps la Llei de Trànsit i Seguretat Viària, una nova reforma que millorarà l’eficàcia del sistema i la convivència entre tots.\nConeix les noves normes que entren en vigor el 21 de març:\nAra, no posar-se el cinturó de seguretat, sistemes de retenció infantil i altres elements de protecció o no fer-ho de manera adequada, et farà perdre 4 punts.\nAra, si condueixes subjectant amb la mà dispositius de telefonia mòbil pots perdre 6 punts.\nAra, llançar a la via o en els seus voltants objectes que puguin produir incendis o accidents comporta la pèrdua de 6 punts\nAra, per a avançar a una bicicleta o a un ciclomotor, hauràs de fer-lo ocupant completament el carril contigu en vies de 2 o més carrils per sentit. En vies d’un sol carril, hauràs de mantenir la separació mínima lateral de 1,5 metres o perdràs 6 punts. És una manera de protegir aquest col·lectiu vulnerable.\nAra, no usar el casc o no fer-lo de manera adequada et farà perdre 4 punts.


CCOO critica l'increment de contractes "d'emprar i llençar" i demanda mesures per frenar la desacceleració laboral\nEl secretari d'ocupació de CCOO a les Illes Balears, Rafel Borrás, va denunciar avui la proliferació de contractes "clínex; d'usar i llençar" i va exigir a les administracions que apliquin mesures urgents per frenar la desacceleració laboral.\nEn declaracions a Europa Press, Borrás va assegurar que es tracta d'un fet "conjuntural" i "preocupant" que precisa de l'aplicació de polítiques de cohesió social i de formació de persones en risc d'exclusió sociolaboral. Un perfil poblacional molt alt, afectats per una ruptura amb la tradicional manera de contractació fix-discontinu i amb les contractacions eventuals, fomentades fins i tot pels governs per a l'impuls de macroprojectes com les carreteres d'Eivissa.\nEl sindicalista va apuntar que les illes es troben "immerses en un període de transició d'un model econòmic i d'un mercat de treball escorat per molts treballadors als qui els falta preparació i que precisen d'una protecció especial". Sobre aquesta qüestió, va destacar l'important nombre d'immigrants extracomunitaris que engrandeixen els 586 desocupats registrats durant el mes de maig a les Pitiüses provinents del sector de la construcció.\nAixí, Borrás va assenyalar que l'increment de persones en situació de desocupació en un 27,35 per cent a Eivissa, amb de 4.461 aturats, amb relació a maig del 2007 "necessita mesures urgents per guanyar la batalla a la temporalitat", va concretar Borrás. Es tracta, segons va concretar el sindicalista, "d'impulsar els mecanismes suficients perquè, el que avui és un problema, en octubre no es converteixi en una alarma".\nD'altra banda, avui es reunia la consellera de Treball i Formació, Margarida Nájera, amb responsables del Consell Insular d'Eivissa i dels diferents ajuntaments de l'illa amb l'objectiu de pactar la posada en marxa dels plans de treball durant els mesos en els quals la situació laboral serà "més difícil", referint-se així al període comprès entre octubre i març.\n"Compartir la situació, analitzar-la i proposar iniciatives per impulsar els pocs recursos amb els quals compte l'autonomia per frenar l'increment de desocupació, eren les premisses que s'abordaven en l'esmentada trobada", segons va explicar Nájera a Europa Press.\nAlhora, la consellera va agregar que es reunirà amb els sindicats pitiüsos divendres que ve per seguir treballant en aquest aspecte.


Repte 2014: exercici artístic\nJanuary 31, 2014 February 2, 2014 SpotSuite Leave a comment\nAquest any m’he proposat caminar. Tots aquells que em coneixen saben que no sóc gaire esportista i que l’exercici físic diguem que el puc procastinar de manera perpètua.\nPerò aquest any m’hi poso! I m’he inventat una de les millor maneres de fer-ho i sense sortir de Barcelona: caminar acompanyada de grans artistes i obres d’art. Com? Parlo d’una iniciativa pionera al món: el Circuit d’Art Contemporani proposat per Art Barcelona, la primera associació de galeries d’art contemporani que es va crear a Espanya durant els anys 90.\nA partir d’un element urbà, un pal de 2,53m d’alçària, ubicat al davant de les galeries, els museus, les fundacions i els centres d’art contemporani, pots identificar els espais culturals que formen part del circuit i que estan compromesos amb la creació actual. Els pals els trobareu de dos colors: els roses, que identifiquen a galeries, i els blaus, que identifiquen a museus o fundacions. A més a més, tot molt tecnològic: han incorporat un sistema wireless i un codi QR que et porta directament al web per a trobar més informació sobre la galeria o institució.\nPregunta de Trívial… Qui ha dissenyat aquests pals?\nI com que careixo de tot tipus d’ordre material, vaig aprofitar per afrontar dos dels altres reptes del 2014 i vaig ser, per un cop a la vida, ordenada i vaig fer-li cas al mapa.\nSpot 1: Galeria Joan Prats\nOberta des del 1976, vaig poder descobrir a l’artista Fernando Prats i la seva obra Todesfuge. Un projecte que inclou obres en diversos formats, vídeo, instal·lació, fotografia, paper… Que remeten al poema de Paul Celan Todesfuge (La Fuga de la Mort). Fernando Prats construeix aquest relat a partir dels cels d’Auschwitz, l’esdevingut a la Nit dels vidres trencats, la pluja, el fum i la llet, com a símbol de l’aliment matern que apareix a la imatge de la “negra llet de l’alba” (Schwarze Milch der Frühe), amb la que comença el poema, i que situa la paradoxa en la matriu de la creació.\nSpot 2: Galeria Senda\nVaig tenir la sort de poder gaudir de l’exposició individual de l’artista James Clar abans que finalitzés. Una mostra d’escultures i videoinstal·lacions on la llum és la matèria prima que evoca la inmaterialitat de l’espai a través de la creació d’efectes òptics i de la manipulació de les noves tecnologies. Clar investiga sobre els efectes de les noves tecnologies i els seus processos de producció a la nostra percepció de la cultura i la identitat. Com molt bé diu, la tecnologia permet noves formes de comunicació però també en limita d’altres. El tema central de la seva obra es basa en els efectes modulats i les alteracions de les nostres percepcions.\nA més, si seguiu la galeria i cliqueu “M’agrada” a la seva pàgina de Facebook us regalaran catàlegs d’exposicions passades. A mi em van donar: Valérie Favre, Roger Ballen i Susana Solano, artistes que desconeixia i que passaran a formar part dels meus referents artístic, especialment l’obra fotogràfica de Roger Ballen.\nSpot 3: La Taché Gallery\nEn puntas de Javier Pérez (fins el 28 de febrer de 2014)\nL’obra està formada per una projecció i una escultura. No us dic res més, gaudiu de la meravellosa metàfora de la dansa per explicar el dolor i el sacrifici que comporta el camí cap a la perfecció.\nSpot 4: Galeria Carles Taché\nSota el títol Tot és possible, vaig arribar al número 4 del circuit. A la Galeria Carles Taché em vaig trobar amb uns acrílics sobre fusta, majoritàriament, de petit format, obra de Vicens Viaplana.\n“Així, en els càlids mesos d’estiu i instal·lat al Montseny, Viaplana va agafar els pinzells amb la idea vacacional de no fer res. Aquest gest, no obstant, el portà accidentalment a perdre´s per molts camins”.\nQui s’apunta a perdre’s per la galeria?\nSpot 5: Galeria Toni Tàpies\nDes del 2013 la galeria ha encarat una nova direcció i centra les seves activitats en la gestió artística i comercial d’Antoni Tàpies.\nAquest 2014 la galeria celebra 20 anys dedicats a donar a conèixer artistes contemporanis reconeguts internacionalment i joves creadors emergents, i ho volen celebrar a través de cicles expositius puntuals.\nEn el primer que van fer van presentar un diàleg simbòlic entre l’amor i l’odi: Maldito corazón de Susy Gómez y Trinity site 8 de Jeff Brows. Tristesa, dolor, passió, destrucció i creació, lletjor i bellesa és el que vaig sentir mentre em passejava entre aquestes obres d’art.\nSpot 6: Galeria Eude\nFins el 15 de març podeu gaudir dels dibuixos i gravats de Víctor Mira.\nUna exposició conjunta amb la Galeria Ignacio de Lassaleta, N2 Galería i la pròpia galeria Eude per a retre homenatge a l’artista al complir-se 10 anys de la seva mort.\nSpot 7: Galeria Balaguer\nObservo que aquesta galeria no està a peu de carrer, penso en si trucar o no el timbre (sempre fa aquella mena de respecte entrar a un lloc només a mirar). Sort que vaig deixar les manies a una banda. Vaig descobrir-hi a un gran artista, en Lluís Vilà, i a un interessantíssim director de galeria: en Fidel Balaguer.\nA l’exposció Absolut II ens dónen a conèixer a un artista polièdric que treballava amb el blanc i el negre, l’escultura, la pintura, el dibuix, les instal·lació… Absolut II recull les peces més representatives de dues de les últimes sèries de l’artista banyolí Lluís Vilà: Absolut (2009) i Nautes (2006-2009).\nEl concepte absolut va marcar les últimes creacions de l’artista, ell l’entenia com a un concepte bicèfal: principi i fi, construcció i destrucció. Segons Lluís Vilà, ell feia undripping* despintava les seves obres amb aire a pressió o aigua fins que pràcticament desapareixien. Una de les frases amb les que em vaig quedar al llarg del recorregut expositiu és amb aquesta: “Si no m’aturo, el resultat seria el blanc inicial…”\n* Oposat a Jackson Pollock i el seu dripping: tècnica pictòrica basada en el goteig de pintura.\nL’altre sèrie, Nautes o els navegants de Lluís Vilà, són personatges que s’enfronten al desconegut, llançats per a una espècie de consciència i inconsciència d’una curiositat sense límits. Aquests personatges no tenen rostre, són anònims. És amb el misteri on també comença l’art i les preguntes.\nAcabada la visita, al darrera de la taula d’oficina hi conec, com ja us he comentat, al seu director. Jo m’hi atanso amb la intenció d’explicar-li que estic fent aquesta ruta i ens posem a parlar. M’explica en què consisteix la seva feina, que la idea de la ruta va sortir de la mateixa associació de galeristes, que la unió fa la força i que és una iniciativa pionera al món.\nLa veritat és que em sembla un projecte interessantíssim, sobretot per a les sinèrgies que s’han creat i es crearan entre tots els agents culturals. Una ruta que ensenya i dóna a conèixer al públic la seva oferta artística de manera accessible, fàcil i ràpida. Tots al mateix nivell, tots igual d’importants, tots oberts a rebre les visites tant d’habitants com de turistes.\nAh, també li vaig preguntar quin era el seu criteri per a escullir els seus artistes, interessant resposta… Això queda off the record. Gràcies Fidel!\nI amb l’objectiu de no fer un espectacle al mig del carrer Consell de Cent, degut a un mareig típic del síndrome de Stendhal, em vaig aturar. Vaig obrir el mapa i vaig decidir que les 30 institucions restants les aniria degustant a poc a poc, setmana a setmana, per així gaudir de l’art, i dels artistes, tal i com es mereixen.\nSi algú s’anima i es vol apuntar a seguir amb la ruta que m’avisi. Quan més serem, més km i art farem!\n* Per cert, qui hagi respost Josep Maria Civit a la pregunta referent al creador dels pals identificatius de la ruta, ha encertat! Qui no, doncs ha guanyat en coneixement cultural!\nAquí podeu localitzar on son les galeries: http://www.spotsuite.com/ruta/circuit_dart_contemporani\nArteart contemporani, barcelona, galeries, ruta\n← El nou trasllat dels Encants\nPicasso i la Barcelona bohèmia →


Quedaran tallats els accessos a població des de la Costa Nord, l’avinguda de Leopoldo Querol i Tarragona, entre altres, fins a les 12.00 hores\nLa Policia Local de Vinaròs informa que aquest diumenge, dia 11 de juliol, se celebrarà la XXXI Triatló de Vinaròs, la qual constarà de les tres habituals proves de natació, ciclisme i carrera a peu, amb inici a la platja del Fortí a partir de les 8:00 hores.\nAmb motiu de l’esdeveniment esportiu es posarà en marxa un dispositiu policial compost per un total de 12 agents de la Policia Local de Vinaròs, els quals juntament amb els voluntaris del Club Triatló JIJIJAJA, vetlaran perquè l’acte esportiu es desenvolupe amb total seguretat per als atletes.\nA conseqüència de l’esdeveniment a partir de les 8: 00 h quedaran tallats els accessos a població des de la Costa Nord, en concret en l’avinguda de Francisco José Balada, al seu pas pel camí dels Rodets, i Joan Fuster a l’altura del camí Vell d’Alcanar, així com els accessos des de població a la mateixa costa en l’avinguda de Leopoldo Querol i avinguda de Tarragona. Des de la Policia Local es recomana utilitzar l’N-340A per a accedir a població des de la zona residencial nord i al revés. El tall d’aquestes vies, les quals afecten a part del recorregut del sector de ciclisme, quedarà restablit aproximadament a les 12:00 h.\nAixí mateix, quedarà tallat l’accés al túnel subterrani del passeig, direcció nord, des de l’estàtua de Costa i Borrás, perquè en l’avinguda de Fora del Forat s’instal·larà la zona de transició dels atletes. Aquest tall es realitzarà a les 7:30 h i es prolongarà durant pràcticament tot el matí.\nCom a novetat enguany, part del sector de carrera a peu discorre íntegrament pel passeig, zona portuària i carril bici de la Costa Sud. En aquest sector, només quedarà tallat a la circulació del vial sentit nord de la zona portuària, enfront de la “Casa de la mar”, quedant el trànsit dirigit per la plaça de Primer de Maig.


Novetats Supertennis 2016 – Federació Catalana de Tennis\nNovetats Supertennis 2016\nDes de la Federació Catalana de Tennis ens plau informar-vos de les següents novetats relacionades amb el programa formatiu Supertennis.\nEl preu per equip aquesta temporada 2016 serà de 100€ amb un nombre il·limitat de jugadors.\nEs podrà inscriure tants equips com es vulgui.\nEs podrà anar afegint nous jugadors mentre es disputa la competició ( dos dies al mes).\nLes actes dels partits s’introduiran via on line, permetent així l’actualització automàtica de la classificació.\nCol·laboració en el desenvolupament de jornades de promoció de Supertennis.\nSeguim treballant amb noves millores i restem a la vostra disposició al telèfon 639541995 (Jordi Morales) o al correu electrònic supertennis@fctennis.cat


Es demana que s'eviti sortir al carrer i fer esport en les hores de màxima insolació\nUn home refrescant-se amb aigua de la calor. Francesc Melcion\nBarcelona“Cal evitar sortir en les hores de màxima insolació. No són dies per posar-se en exposició del sol més del compte”, ha alertat el secretari general d’Interior, Oriol Amorós, davant l’onada de calor extrema que marcarà Catalunya els pròxims cinc dies . Amorós ha demanat a la població que es quedi a casa, no faci esport i no tregui les mascotes durant les hores de més sol del dia pel risc de patir un cop de calor. També ha fet una crida a tenir cura de les persones amb malalties cròniques, els menors i la gent gran per garantir que estiguin acompanyats. A més, segons el Govern, s’han enviat unes recomanacions als ajuntaments catalans per donar consells a la ciutadania de com superar aquesta onada de calor.\nL’Ajuntament de Barcelona ha explicat que encara no ha activat l’alerta per onada de calor perquè això només es fa quan es pronostiquen tres dies seguits a 33,6 graus o més. Com que no es pensa que s’arribi a aquest llindar de temperatures, el consistori manté la fase preventiva de calor que va començar el 15 de juny i acabarà el 15 de setembre. Això implica que la ciutat disposa de 162 espais, anomenats refugis climàtics, dirigits sobretot a les persones vulnerables que pateixen la pobresa energètica per millorar el confort tèrmic. Són 46 parcs i jardins, 40 biblioteques, 34 equipaments de proximitat, 19 complexos esportius, 11 escoles, nou museus, dos equipaments ambientals i el Centre d’Urgències i Emergències Socials de Barcelona (CUESB).\nEl mapa dels refugis climàtics de Barcelona\nA Lleida, un dels llocs de Catalunya on es preveu que les temperatures puguin assolir rècords històrics, s’ha activat el pla per una onada de calor al nivell màxim de perill. En aquest cas la Paeria ha informat que es revisaran els recursos de Protecció Civil i els equipaments dels locals municipals climatitzats, perquè funcionin els aparells i hi hagi disponibilitat tant de menjar com d’espais vàlids per allotjaments temporals. A més, s’intensificaran les trucades a les persones més fràgils en l’àmbit domiciliari. Sobre això últim, el servei de teleassistència de Barcelona també fa trucades als usuaris per oferir-los consells i mesures.\nA taula Amb la calor és el moment de fer àpats poc calòrics i que no siguin molt calents. Millor sopes fredes i evitar salses o fregits. En qualsevol cas, opteu per la ingesta de fruita, verdura i hortalisses perquè, a banda d'aportar les sals minerals que el cos ha perdut per la suor, refresquen i són riques en aigua. Evitar el consum d'alcohol.\nonada de calor Catalunya


Inici Inici Cultura Eclipsi de Sol demà divendres 20/03/2015\nCategoria principal o arrel: Cultura\tCategoria: Notícies sobre Cultura\tPublicat el Dijous, 19 Març 2015\nFarem aquest seguiment acompanyats dels alumnes de 6è de primària de l'escola Marcel·lí Domingo de Roquetes. Penjarem les fotografies en aquesta pàgina pensada per a ser vista tant des de dispositius mòbils com des dels vostres ordinadors.\nA Roquetes, l'eclipsi començarà a les 9:08 i finalitzarà a les 11:24. El màxim serà a les 10:13. En el seu màxim, la Lluna cobrirà un 63% de la superfície del Sol. Els propers eclipsis visibles des d'Europa no seran fins al 2021, 2022 i 2025 però, en aquests casos, la Lluna no taparà més del 5% del disc solar en cada cas. Per tant, no ens podem perdre aquesta ocasió. Per poder veure un eclipsi total des de les Terres de l'Ebre, haurem d'esperar fins al 12 d'agost de 2026.\nDes de l'Observatori de l'Ebre volem recordar que enguany és el 110è aniversari de la inauguració oficial del centre, que va coincidir amb un eclipsi total de Sol que va tenir lloc el 5 d'agost de 1905.\nEsperem que gaudiu de l'esdeveniment i no oblideu fer l'observació de manera segura.\nAquesta és una activitat a seguir per internet a la pàgina http://eclipsi2015.obsebre.es/, no es tracta d'una activitat oberta al públic.\nObservatori de l'Ebre (Universitat Ramon Llull - CSIC)\nHorta Alta, 38. 43520 Roquetes (Tarragona), Spain.\nT. (+34) 977 500 511 - F. (+34) 977 504 660\nhttp://www.obsebre.es - http://pere.quintanasegui.com


Laia Pineda, Laia Curcoll : Si el Covid-19 no és ciència ficció tampoc ho hauria de ser que els polítics escoltin els infants - Social.cat\nInfància i joventut, Educació, Salut\nSi el Covid-19 no és ciència ficció tampoc ho hauria de ser que els polítics escoltin els infants\nDimarts, 24 de març de 2020 | 09:15 h\nSociòloga de formació, en l’actualitat és directora de l’Institut Infància i Adolescència de Barcelona. S’hi va incorporar com a cap de projectes l’any 2016 per impulsar iniciatives com l’Observatori 0-17 BCN o el Parlen els nens i nenes. Anteriorment, havia estat cap de projectes a la Fundació Jaume Bofill (fins al 2015), on va dirigir el Panel de Desigualtats Socials a Catalunya.\nLlicenciada en periodisme (UAB) i màster en direcció de comunicació (UPF). Responsable de comunicació de l’Institut Infància i Adolescència de Barcelona des del 2016. Anteriorment ha treballat per altres institucions públiques, entitats socials i diversos mitjans de comunicació.\nUs imagineu un món en què els polítics tinguessin per costum respondre les preguntes dels infants? Us imagineu que en l'agenda plena a vessar de la persona que ocupa la presidència d'un país o un ministeri important, no hi faltés una cita periòdica per escoltar el que li volen dir o preguntar els nens i nenes? Que tingués entre les seves prioritats polítiques respondre'ls amb el respecte i l'atenció que es mereixen? Us ho imagineu? Avui dia sona a ciència-ficció, oi?\nFa ben pocs dies també ens haurien semblat ciència-ficció les circumstàncies que estem vivint a Catalunya i arreu. Però malauradament, aquesta vegada no és ficció sinó que és ben real. Una realitat que capgira els nostres “donats per descomptat”, les nostres rutines diàries, i que ens confina a tots a casa, adults, gent gran i infants. Quan les coses es capgiren, passen coses noves i inesperades, com que el màxim representant de Catalunya es prengui un temps per escoltar als nens i nenes i respondre a les seves inquietuds.\nAixí és com el passat divendres a la tarda, una setmana després que els infants haguessin de confinar-se a casa (amb l'enorme dificultat i conseqüències que això comporta en una etapa de creixement on el joc i el moviment són vitals pel seu benestar), el president de la Generalitat, Quim Torra, va respondre les preguntes dels nens i nenes a través d'un programa especial de l'InfoK ‘Pregunta al president’. I és que l'InfoK va fer possible un fet inèdit a Catalunya (fins on hem pogut saber), i va transcendir el vessant estrictament informatiu entorn de la crisi del Covid-19 per elevar-la a l'àmbit de la política.\nL'InfoK va vehicular 26 preguntes dels nens i nenes al president de la Generalitat relacionades amb la gestió i les conseqüències del Covid-19: “President... com s'ho faran els pares i mares per pagar les seves necessitats si no poden anar a treballar? Per què els esportistes i els polítics es fan el test i els altres no poden? A l'hora de prendre les decisions a qui escolta? Com és que els adults poden sortir a comprar si estem confinats? Té por d'aquesta situació? Com ho fa per entretenir-se a part de ser president? Es podrien fer les classes online? Als infants que no tenen ordinador com els podríem ajudar? Quan podrem tornar a estar amb els avis? Com podem col·laborar els nens i nenes des de casa?....”.\nDies abans, el 16 de març, només tres dies després del tancament de les escoles, la primera ministra de Noruega, Erna Solberg, la ministra de Coneixement, Guri Melby, i el ministre de la Infància i Afers Familiars, Kjell Ingolf Ropstad, van comparèixer en una roda de premsa especial per respondre les preguntes dels nens i nenes –preguntes que també havien fet arribar a través de dos mitjans de comunicació noruecs adreçats a la infància–, un fet prou significatiu, tant pel format com per la promptitud, de la importància que es dona a Noruega als infants. De fet, a Noruega, l'escolta dels infants és molt més sistemàtica i es planteja com una peça indestriable del procés de disseny, implementació i avaluació de qualsevol programa o servei adreçat als infants.\nTant la primera ministra noruega com el president català van voler tranquil·litzar els infants, dient-los que és normal tenir por però que ens en sortirem i vencerem el virus, i tots dos van demanar la col·laboració dels infants en la lluita contra el Covid-19 fent tots els esforços possibles per quedar-se a casa.\nLa manca d'escolta adulta, una font d'insatisfacció generalitzada entre els infants\nEls nens i nenes sempre tenen preguntes. Sempre. I moltes. I de molt rellevants. Però sovint, massa sovint, veuen com les seves preguntes no són escoltades i, encara menys, respostes. No sentir-se prou escoltat és motiu d'insatisfacció generalitzada entre els infants i encara que als adults no ens ho sembli, és una mancança que afecta el seu benestar global, tal com ha quedat palès a partir del programa de coneixement sobre benestar infantil, ‘Parlen els nens i nenes’.\nEn aquest sentit, cal celebrar les iniciatives catalana i noruega d'haver posat la màxima autoritat del país a disposició de les preguntes dels infants. Però, sobretot, cal demanar que aquestes trobades entre infants i polítics no siguin puntuals i fruit de circumstàncies excepcionals. Tant de bo entre les moltes qüestions que tots i totes esperem que canviïn a partir d'aquesta crisi del Covid-19 s'hi trobi també aquesta. Tant de bo aconseguíssim normalitzar el fet que la classe política tingui en compte les veus dels infants i s'hi adrecin de forma directa, de tu a tu, sense embuts i sense por. Perquè només així avançarem en l'exercici dels seus drets, escoltant-los i donant resposta des de la informació adequada i des de les més altes instàncies polítiques.


El responsable Jordi Pujol - La taula d'en Bernat - Els blogs d'e-noticies\nVaig treballar deu anys al servei del President Pujol; i molt a prop seu. I han estat els anys que més he après sobre el funcionament de la política i les persones. I ni una falta de respecte, ni un to de veu més alt, ni més baix, del compte. I un pragmatisme eficaç, propi d'una intel·ligència superdotada. Malgrat tot, la vida és complexa per definició. I també sabem que ningú es perfecte. I cal tenir present que atesa la repercussió infinita de la realitat en aquest món digital que vivim segueix sent honorable i tot un exemple el fet de reconèixer els errors, per grans que siguin, i demanar-ne perdó.\nEls blogs d'e-noticies - La taula d'en Bernat - El responsable Jordi Pujol


MIRANT EL SOSTRE: TENIR FAM\nHui he vist la fam en la cara d'una persona. Estava tirat en la vorera, era estranger i portava unes xancles, uns pantalons esguellats, una motxilla de càmping plena de ronya i anava amb un gos famolenc. Anava brut. Assegut en un portal mirava al fons mentre mantenia un cartell que posava "Tengo hambre.Por favor,una ayuda para comer". Per la vorera passava gent i, persones que eixien de l'edifici li han dit que alli no podia estar. Tindria la meva edat. M'he arrimat al supermercat, He comprat una barra de pà, dues ampolles d'aigua, companatge, formatge i unes llandes de tonyina.Li les he donat. M'ha mirat, i plorant,m'ha dit en un espanyol anglòfon "muxas gruasias, senyor, gruasias". No vull fer en aquest post propaganda de "quin tio més solidari sóc". vull escriure sobre l'impacte que m'ha produit que em diguera "senyor". Eixe "senyor", dit sense cap intenció i producte de la parla estrangera, m'ha fet sentir per una estona com si jo fós superior, una sensació que no m'ha agradat gens. Una persona de la meva edat m'ha dit "senyor" pel simple fet d'ajudar-lo. La fam és molt puta.\nHe recordat este poema de Jacques Prévert (anys 50) que vaig llegir un dia i l'he traduit. És un poema que reflexa justament aixó, que la fam és horrible.\nAbans de migdia\nEl lleu soroll de l’ou dur trencat contra l’estany del mostrador\nÉs terrible eixe soroll\nQuan retrona en la memòria d’un home que té fam\nÉs terrible també el cap de l’home\nEl cap de l’home que té fam\nQuan a les sis del matí veu\nEn el mirall d’un centre comercial\nUn cap color pols\nPerò no és el seu cap el que veu\nEn el vidre de “Potin”\nSe’n fot del seu cap l’home\nNi pensa en ell\nS’imagina un altre cap\nUn cap de vedella per exemple\nAmb salsa vinagreta\nO un cap del que siga que es menge\nI remena suaument les barres\ni rellisca els dents suaument\nal món tant li fa el seu cap\nell no pot res contra eixe món\ni compta amb els dits: un, dos, tres\nAixó fa tres dies sense menjar\ni per molt que es repet des de fa tres dies\nAçò no pot continuar\neixos patés,eixes ampolles, eixes conserves\npeixos morts protegits per llandes\nllandes protegides pels vidres\nvidres protegits pels policies\npolicies protegits per la por\nquantes barreres per a sis miserables sardines...\nun poc més enllà el bar\ncafé crema i croissants calents\ni dins el seu cap\nuna boira de paraules\nsardines per menjar\nou dur café crema\ncafé tocat de ron\ncafe crim tocat de sang!...\nUn homme molt estimat al seu barri\nHa sigut degollat a plena llum\nl'assasin le vagabond lui a volé\nL’assassí roder li ha furtat\nQue són un café tocat\nZero setanta francs\nDues torrades amb mantega\nI vint-i-cinc céntims de propina per al cambrer\nEl lleu sorool de l’ou dur trencat sobre un mostrador d’estany\nEs terrible eixe soroll\nQuan retrona en la memòria de l’home que té fam\n"faire la grasse matinée" en francés és quedar-se al llit fins molt tard. La traducció és lliure, però pense que va amb el sentit del poema.\n"Potin" és el nom d'una cadena de tendes.\n"café-crème" és més o menys un café amb llet però cremosa. L'he traduit per "café crema" per mantenir la sonoritat amb "café crim" de l'original\n"arrossée" significa literalment "arremullat".\nPublicat per MEQUETREFE a 0:37\nGenial la reflexió: "Una persona de la meva edat m'ha dit "senyor" pel simple fet d'ajudar-lo. La fam és molt puta."\nAh! Crec que posant els dos poemes per separat, original i traducció, fa la lectura més fàcil. ;)\n12 de novembre de 2013 a les 3:38\nCada vegada que vaig a la ciutat d'Alacant i camine per l'Avinguda Alfons el Savi se me cau el mon als peus.A cada cantonada hi ha una persona demanant ajuda.\nMire el perfil, veig que son igual dones que homes, mes o menys joves, segurament amb fills, i em pregunte on treballarien i m'enrabia pensar que tot continua igual que des del començament d'aquest p. "no" crisi que va començar al 2009.\nI mirem cap altre lloc o els fem aixecar-se dels nostres portals o evitem eixos carrers... perquè això es el que estem fent, dia rere dia, amb qualsevol dels problemes d'aquest pais. Mirar cap altre lloc.\nPerquè després hi ha qui s'atreveix a dir que queixar-se es de "hippies", que eixir al carrer a manifestar-se es "de rojos"...\n13 de novembre de 2013 a les 4:02\nMorning:Així és, horrible.Quan vas al banc, no et tracten de "vosté", a què no?.\nQuant a la traducció, téns raó, a la pròxima ho faré així, a mi també m'agrada més.\nÀngels: si per cadascú que diu que eixir al carrer o manifestar-se és de "hippies" o de "rojos" hi haguera algú que li contestara que resignar-se és el que volen que fem fins que ja no tinguem res, potser a aquesta gent se li activaria el pensament i la raó, però, sincerament, no espere absolutament res de les persones que pensen així...\nEl problema és que soón legió, i així no anem enlloc. "el que és meu per a mii tú t'apanyes". En aixó ens estan convertint.\n16 de novembre de 2013 a les 4:11


Quan es concep una nova idea i aquesta es vol traduir en la creació d’una nova empresa, fins ara tothom té clar que existeixen tres aspectes que cal tenir presents, la visió, la missió i els valors. Però cada vegada es planteja amb més insistència la necessitat de definir un propòsit.\nMirat des del punt de vista de les teories de la motivació això té molt sentit. Tots ens impliquem en projectes per aconseguir satisfer diferents motivacions que actuen alhora i es modulen en importància depenent de les nostres circumstàncies. Ens agrada tenir les necessitats materials cobertes, aprendre, relacionar-los amb els altres de manera enriquidora i que allò que fem sigui útil pels altres i tingui un impacte positiu. La visió normalment és com volem veure’ns com a empresa idealment en el futur. Ens inspira a nosaltres i incorpora un desig de qui volem arribar a ser. La missió acostuma a concretar en quin negoci estem presents i en quins altres no, inclou aspectes de què fem, per a qui ho fem i com ho fem, tant ara com en el futur, per tal de centrar l’equip que està implicat en el projecte i focalitzar les seves energies. Els valors ens descriuen allò que ens agradaria que formés part de la cultura organitzativa, i que aporta de manera resumida els principis de comportament que es troben ben valorats a la nostra empresa.\nQuè aportaria el propòsit doncs a això? Encara que semblaria que d’entrada ja tenim prou conceptes per a establir com crea valor la nostra empresa i quina és la nostra proposta de cara a aportar solucions a determinades necessitats, el propòsit incorpora un ingredient addicional: el focus en els altres. En un article publicat a la Harvard Business Review, en Graham Kenny comentava que la visió, missió i valors ajudaven a descriure la direcció de l’organització. Però arribava a la conclusió que ni la missió, ni la visió, ni els valors definien el propòsit, així doncs, aquest es feia necessari (“Your Company’s Purpose Is Not Its Vision, Mission, or Values”, Graham Kenny). Cal el propòsit per tal d’indicar el “per a què” fem les coses, és a dir, per a quina finalitat. En primer lloc, perquè si no explicitem la finalitat, tendim a orientar-nos a les raons o “perquès”, que evidentment són necessaris per a diagnosticar, ara bé, no estan orientats ni a l’acció ni són elements motivadors. Però encara més important, i segons Kenny, el propòsit posa el focus en com aconseguim amb la nostra proposta de valor impactes positius en els altres.\nVisió, missió i valors es defineixen des del nostre punt de vista, posant el centre en nosaltres. Però ja hem vist que una de les principals motivacions de les persones a nivell individual és ser útils als altres, aconseguint generar-los impactes positius. Per tant, el propòsit es formula en el “per a què” fem les coses que fem, i quines conseqüències tenen pels altres, com els és útil la nostra organització i com els impacta de manera important. Així, per definir el propòsit, en primer lloc hem de sortir de nosaltres mateixos, sentir empatia cap a aquelles persones a les quals volem servir, i al fer-ho, formular un propòsit que tingui sentit per a elles. Quan ho fem, hem de tenir clar que la nostra empresa té sentit si soluciona els problemes d’algun col·lectiu. Per tant, existim i tenim un espai perquè ajudem a resoldre problemes i és fent-ho que obtenim com a resultat beneficis tangibles i intangibles. Però a més, solucionar problemes i ser útils és positiu i incrementa el compromís de l’equip, perquè els ajuda a satisfer les seves pròpies necessitats de ser útils als altres, i ser-ho fent alhora coses que tinguin sentit per a elles.\nUna organització amb propòsit engresca, impacta la vida dels grups d’interès, de tots als que l’empresa vol servir, de tots aquells als quals vol implicar, de tots aquells als que afectarà en alguna mesura, perquè al capdavall l’empresa està connectada a través de tots ells, que cada vegada més, actuen amb múltiples rols.\nAixí, les empreses del futur podran ser si tenen un propòsit que els doni sentit.


FAC – Federació Ateneus Catalunya – Què faràs aquest pont d’octubre? La FAC et proposa una experiència de senderisme al Penedès\nQuè faràs aquest pont d’octubre? La FAC et proposa una experiència de senderisme al Penedès\nLa Federació d’Ateneus de Catalunya us recomana una experiència diferent per al proper pont d’octubre, s’anomena ‘Fem Camí’. FEM CAMÍ 2018 és una experiència de senderisme cultural que aquest any ens porta al Penedès, acompanyats de la seva gent.\nEls dies 12, 13 i 14 d’octubre vine a fer la ruta des de Sant Sadurní d’Anoia fins a Vilafranca del Penedès per establir i enfortir vincles entre gent i entitats dels Països Catalans i per gaudir del territori i dels productes de la terra.\nUna experiència, 4 pilars: el PAISATGE amb la caminada, la GASTRONOMIA amb el tast de productes del Penedès, la CULTURA amb la visita cultural i taller de castells i la MÚSICA amb el concert.\nTres dies farcits de vivències, adaptables a tots els públics.\nT’hi esperem, sigui sol, en família o en grup!\nEl programa combina dues caminades amb visites culturals dels pobles, visita d’una cava, de productors locals (mel, vi ecològic, oli, productors artesans,..) i tast dels seus productes, el Centre d’interpretació del cava, el Celler Cooperatiu de La Granada, sopar popular, un concert per la República, una mostra de la parla penedesenca i un taller de castells amb els Castellers de Vilafranca.\nEl guiatge i totes les activitats es faran amb entitats de la comarca: autenticitat garantida!\nAquí tens el programa i el formulari d’inscripcions\nL’organització del Fem Camí és a càrrec de l’associació PAS-AMICS D’EL CAMÍ, entitat impulsora del projecte El Camí des de fa 14 anys.\nEl Pas té una llarga experiència d’organització de caminades culturals amb un enfocament 100% vivencial arreu dels Països Catalans, sempre des del contacte i la participació de la gent i entitats de cada territori.\nGràcies a aquesta col·laboració, es gaudeix de la coneixença amb la seva gent i de la immersió en el paisatge i cultura de cada terra.


La "cabotà" i el vot en blanc - Periòdic del Camp de Túria\nFa anys que m’ho estava pensant i reflexionant. Finalment, ho he portat a terme. Ha estat una decisió meditada i argumentada. Per a l’opinió pública sembla que es tracta d’una acció pròpia del meninfotisme tan nostrat i el resultat d’un estat impropi a la societat actual. El pas dels anys, però, m’han menat a votar, per primera vegada, en blanc a les eleccions municipals. A mesura que transcorren els dies, les setmanes i els mesos, em sent més satisfet amb eixa decisió. Mai, però, no m’he sentit tan cofoi amb el vot en blanc en uns comicis d’ençà que exercisc eixe dret. Enrere queden l’eufòria dels guanyadors i el desencís dels perdedors. La situació per als dos bàndols, si més no, és inversament proporcional al seu estat respectiu d’alegria. La campanya electoral és sinònim de dies de promeses, de debats, de notes de premsa, de comunicats, d’interacció sobtada entre els polítics i els seus ciutadans i de tot un seguit d’elements que elecció rere elecció engalanen els nostres carrers amb la cara dels candidats, com la cirereta del pastís. Després de tantes i tantes aventures, de conèixer gent -a voltes alguns que no superen el qualificatiu de gentola-, de treballar amb els polítics, d’escorcollar en el rerefons de les imatges fàtues o de posar el dit en la nafra de certs temes, arriba un moment en el qual el meninfotisme descrit es fa l’amo de tot el cervell, fins l’últim racó. El que més fàstic em fa és el repartiment de les cadires que hi ha després del procés electoral, en funció dels resultats recollits per cadascun dels partits polítics. Sembla la compra i la venda d’una mercaderia qualsevol en el mercat setmanal de qualsevol dels nostres pobles, amb la diferència important que, en este cas, hi ha en joc el futur del municipi. Bromes, per tant, poques n’hi ha d’haver. Ans al contrari, seny i trellat.\nUn dels avantatges de votar en blanc és la manca de penediment que eixa acció em produeix. No hauré de maldar durant esta legislatura la gestió ni la feina que faça el partit al qual he donat el meu suport. Sense cap tipus de lligam partidista, hi ha molta més llibertat a l’hora d’analitzar i jutjar els nostres polítics. Entre votar per les misses i les processons o apostar per més misses i més processons, he optat per tirar pel camí del mig. No sé si donar la raó a Francis Fukuyama quan en parla en una obra molt famosa sobre la fi de les ideologies. Pel que sembla en alguns pobles s’entesten a aplicar eixa màxima de Fukuyama. I, a força, que sí que ho plantegen amb exactitud.\nEn alguna comptada ocasió m’han ofert formar-ne part d’alguna llista electoral. La meua resposta, però, sempre ha estat la mateixa: no. Traspassar la línia que separa la feina professional i endinsar-me al món de la política és una temptació que m’ha voltat el cap en moltes ocasions. Des que anava a l’Institut de Llíria, del qual en vaig fer un record fa molts mesos, ja m’agradava llegir el diari -en aquells anys en paper, naturalment- en arribar a casa després d’una jornada lectiva i abans de capficar-me en els deures que n’hi havia a dojo en cada assignatura. Era una forma d’assabentar-me de l’actualitat informativa, especialment política, llegir en la nostra llengua tan oblidada i, fins i tot, fer servir eixes lectures per a les classes, algunes assignatures de les quals en feien un ús important. Eixa actitud d’escorcollar en el rerefons de les coses junt a un ús del mitjà radiofònic em van portar, indefugiblement, al món periodístic. D’ençà que m’hi vaig iniciar, el món polític va ser un dels primers escenaris que vaig trepitjar amb la innocència pròpia de l’edat amb l’objectiu d’intentar reeixir-me’n de la trobada amb eixos personatges que em doblaven en edat i en experiència, per descomptat.\nA l’àmbit polític sempre no arriba, però, el més intel·ligent ni el més llest de la classe. També hi tenen molt a dir altres qualitats personals i professionals com ara la dialèctica (clau en una societat tan mediatitzada com la nostra), la perspicàcia o la manca d’escrúpols per acabar amb els adversaris que hi ha sempre dins d’un partit polític. Per això, hi ha molts exemples de polítics que provoquen la sorpresa en els seus veïns que els coneixen, fil per randa, des de menuts i que quan accedeixen a un càrrec públic demostren eixes qualitats que no apareixen en cap curriculum vitae. És un afegit molt valuós. Solen actuar amb un afany exagerat per aconseguir el major nombre de vots. Una volta accedeixen al lloc de poder, les seus decisions no se n’ixen gens ni miqueta dels paràmetres establerts: les actuacions es fan en funció del partit i poques voltes prioritzen els interessos del poble, per por a perdre suport electoral. És a dir, si a l’opinió pública se li han de dir les coses amb claredat aleshores s’emmascara amb un embolcall positiu i s’amaga el màxim possible. El més important és no emprenyar els veïns i sumar vots. Un perfil baix que no es capfique en temes o assumptes delicats és, sempre, el més recomanable. Eixa actitud és la que més sovinteja en períodes electorals i, després, es perllonga durant la legislatura.\nEnvege la gent que sempre vota el mateix. Tant s’hi val la situació, les circumstàncies o qualsevol altra història,…. es mantenen fidels a un partit i li reten el seu sufragi elecció rere elecció. Dins dels partits polítics sempre hi ha, a més, els típics “criats” o “gossets” que acompanyen el líder allà on va sense deixar-lo ni un sol minut, sempre amb el propòsit que alguna cosa li caurà en forma de “treball”, favor o pel simple fet de ser el seu amic i fer-ho públic davant la resta de la gent, una forma de fer palesa la seua proximitat amb el poder, amb els que ho decideixen tot, allà on tot es cou i es prenen les grans decisions. Si fem un passeig acurat per les xarxes socials de seguida els podrem identificar. Fàcilment. Apareixen en totes les fotografies, sembla que siguen persones importants i donen la raó sempre al seu líder, no el contradiuen mai a la vida. El culte al líder es barreja amb una acurada veneració, aferrissada i sense cap fissura. A més, la seua companyia física es combina amb una prolífica presència de comentaris a les xarxes amb frases i locucions de lloa al capitost polític.\nAl món de la política hi ha, però, una qualitat que han de posseir amb exactitud mil·limètrica els que hi accedeixen: saber renunciar a la seua independència personal en benefici del partit. Fa anys que vaig aprendre que molts polítics sols serveixen per «pegar la cabotà» i acceptar tot allò que des dels nuclis dels respectius aparells dels partits se’ls hi indica. Per arribar a eixe nivell cal tindre unes qualitats molt determinades: una escassa personalitat i un caràcter apaivagat per l’estel de la ignorància. Qualsevol no hi accedeix. Saber anar a una sessió plenària i votar a favor o en contra de un punt determinat de l’ordre del dia segons s’haja decidit prèviament en la reunió del partit és una de les claus de l’estabilitat. Normalment, quan algú vol fer força amb la seua independència i vota segons allò que creu que és positiu o negatiu per al seu poble, aleshores pot començar a tindre problemes i, possiblement, comence a fer el forat de la seua fossa política, preludi de la dimissió o la destitució. A més a més, eixos polítics han de saber empassar-se moltes i moltes situacions, contextos, assumptes, temes,….. que tot i saber que, potser, no són el més positius per al seu poble, han de votar allò que mana la direcció del partit per no contradir-la. Peguen la cabotà a tot allò que se’ls planteja o deixa damunt de la taula i no tenen cap escrúpol per tancar els ulls. La seua valentia acaba quan els toquen la butxaca o els interessos del partit. Dissortadament, eixos perfils no acaben mai. Cada volta n’hi ha més.\nUn asfaltat de carrer.- El meu veí em comentava d’allò més enfurismat la decisió de l’ajuntament de tancar durant uns dies el carrer per realitzar-hi les feines d’asfaltat. El seu goig, però, se’n va anar en orris en adonar-se que, després de tota la feinada prèvia, es va asfaltar un tram menut del carrer –una zona molt castigada pels anys- i es va deixar la resta en la mateixa situació. L’enuig del meu veí va augmentar perquè al seu carrer feia diverses dècades que no s’hi feia cap tipus d’obra de millora ni manteniment. Em comentava que els seus pares van pagar a preu d’or l’asfaltat i, ara, ni tan sols havien tingut la dignitat de fer un rentat de cara només començar la legislatura. L’època electoral va passar fa temps, li vaig respondre jo.


Centre de Documentació d'Atenció a les Persones catalog › Details for: Congrés sobre tutela i Incapacitació\nDetails for: Congrés sobre tutela i Incapacitació\nMaterial type: Visual materialPublisher: Barcelona Diputació de Barcelona. Àrea de Serveis Socials. 1999Description: 1 DVD 19 min. color, pal.Subject(s): Tutela\nMundet Benestar social DVD-364.26 Con (Browse shelf) Available Fitxa (si) - Document (no) - Miniatura (si) 95008661\nDVD-36 Dip Premis d'espais, equipaments i llocs Web municipals de qualitat. Sabadell 15 de desembre de 2004 DVD-36 Dip Premis d'espais, equipaments i llocs Web municipals de qualitat. Sabadell 15 de desembre de 2004 DVD-36.1 Pre Presentació del 1r fòrum de Serveis socials municipals DVD-364.26 Con Congrés sobre tutela i Incapacitació DVD-371 Fed Memòria 1996-2006 : 10 anys de la Federació Catalana de l'Esplai DVD-371 Fed Memòria 1996-2006 : 10 anys de la Federació Catalana de l'Esplai DVD-371.93 Cen Centre Obert la Fulla


Trencant estereotips al taller d’skate | Fundació Salut Alta\nTrencant estereotips al taller d’skate\nAquest curs els i les adolescents de Centre Obert hem tornat amb les piles carregades i amb un monopatí sota els peus. Cada dimarts, un grup d'A100 s'apropa al Parc de les Muntanyetes de Badalona per endinsar-se en el món de l'skate.\nL'any passat els va començar a entrar curiositat per aquest esport gràcies al col·lectiu Los Planos. La diversió que els proporcionava l'esport i la necessitat d'obrir-se al barri va fer que aquest grup de joves comencessin a fer classes gratuïtes a altres nois i noies de la ciutat i el grup s'hi va sumar! Gràcies a la solidaritat d'algunes persones i del col·lectiu, a principi de curs, van aconseguir 5 meravellosos monopatins pels nois i noies d'A100.\nDes que ha començat el taller tenen un objectiu clar: ser uns i unes grans skaters i a final de trimestre poder compartir amb la resta del grup un fantàstic vídeo.\nEn aquest taller, el grup d'A100 està format per 4 noies i 3 nois. Algunes mai havien pujat a sobre d'un monopatí, però van fer el pas i ara estan encantades!\nA més, cada dimarts es marquen un objectiu personal i no paren fins que ho aconsegueixen. Tot i les caigudes de cul, les pors, les vergonyes, tot i sentir-se observades... Ens demostrem a nosaltres mateixes i a l'entorn que l'skate també és un esport per a nosaltres, diu la Meri l'educadora del grup.\nLa Marwa, una de les participants ja coneixia l'esport, però mai abans s'havia animat a provar-lo. Creu que cada vegada hi ha més noies com ella que el practiquen i això li agrada.\nL'skate està permetent a les adolescents d'A100 guanyar confiança en si mateixes, perdre la por a practicar un esport nou, tenir il·lusió i ganes de superació. Però sobretot, han començat a trencar estereotips al món de l'skate!


Rafel Molina: Donec perficiam\nEstem constatant que efectivament España és una cutrada de país.\nVan sortint les notícies i no sembla passar res.\nAra hem sabut que el judici del procés va estar manipulat per la Soraya, el Marchena i el difunt Maza. Ho hem sabut i què?\nAmnistia Internacional, tot i candangos que arriben a ser, han acabat dient que almenys els Jordis haurien d’estar en llibertat, i què? Ja ho va dir també l’ONU, amb el mateix resultat.\nUn tribunal de pandereta jutja al MHP Torra i segurament l’inhabilitaran i tot.\nSortim, però de Catalunya.\nHan fet el judici dels ERE andalusos, han dit els milions que va repartir el PSOE entre els seus alts càrrecs, càrrecs intermedis, compra de vots, compra de voluntats i untatge general de la vida andalusa i què ha passat? No res. Segons la premsa espanyola, manipuladora, i les seves televisions, ara rai que ve el Nadal, tan tradicional, no ens fem mala sang i més que el principal problema per als andalusos és l’escola catalana i TV3.\nPSOE, PP i VOX segueixen posant-se com exemple d’honestedat i el Gobierno (en funcions) segueix dient que si no hi ha investidura del Pedrogan és per culpa de la poca responsabilitat dels independentistes i que farien ben fet, els separatistes, de sentir-se més espanyols. Toca’t el còccix.\nSort en tenim dels CDR, del Tsunami i de la gent que no es vol rendir. Hem de seguir en aquesta lluita, encara que la Colau també vulgui marcar-se uns punts i ens enviï la Guàrdia Urbana.\nNo han de poder amb nosaltres.


Col·loqui internacional sobre la concepció de l’espai a Grècia\nLa concepció de l'espai a Grècia és el col·loqui internacional coorganitzat per la Societat Catalana d'Estudis Clàssics (IEC) i l'ICAC que s'ha celebrat el 3 i 4 de novembre de 2008.\nBeques de col•laboració: resolució de la segona fase\nAmb data 7 de novembre de 2008 s'ha emès la resolució amb les persones seleccionades.\n‘Terracotes arquitectòniques romanes’, al carrer des del desembre\nLa presentació va anar a càrrec de la professora María Luisa Ramos. Vegeu entrevista als autors en aquesta mateixa pàgina.\nConvocatòria de quatre contractes de formació d’investigadors de l’ICAC\nEl divendres 30 de gener de 2009 s'exhaureix el termini per presentar les sol·licituds.\nPresentat el llibre sobre la prehistòria i història antiga de Valls\nEl 14 de novembre es va presentar al Saló de Plens de l'Ajuntament de Valls el volum número 2 de la col•lecció Valls i la seva història, titulat Prehistòria i història antiga. Aquest llibre, publicat per l'Institut d'Estudis Vallencs, l’han coordinat Josep Maria Vergès Bosch (IPHES) i Jordi López Vilar (ICAC), i ha comptat amb la col•laboració de 29 autors, entre els quals hi ha diversos professionals de l’ICAC. Els següents: Josep Maria Palet, Josep Maria Macias, Maribel Panosa, Judit Ciurana i els membres de la Unitat de Documentació Gràfica de l’ICAC. Rafael Grabiel, president de la Reial Societat Arqueològica Tarraconense, va ser l'encarregat de presentar el lllibre. L'acte va estar presidit per Xavier Salat, president de l'Institut d'Estudis Vallencs, i l'alcalde de Valls, Albert Batet, a més dels regidors del consistori. Saló de Plens de l'Ajuntament de Valls durant la presentació i imatge del públic. Jordi López i Josep M. Vergès, coordinadors de l'obra, durant el refrigeri.


La Gran Guerra assola Europa i, en les imponents muntanyes de la costa síria, els turcs inicien l’extermini dels pobladors armenis. Sense poder negar el vincle de sang que el lliga al seu poble, un sol home, Gabriel Bagradian, nascut armeni i convertit en parisenc, planta cara a l’esgarrifós destí que els espera i s’enduu cinc mil habitants de la vall armènia al Musa Dagh, la muntanya de Moisès, per organitzar la resistència. Allà, durant quaranta dies, amb la perspectiva d’una mort gairebé segura, els set pobles de la vall s’erigeixen contra el setge ferotge de l’exèrcit turc. Aquesta monumental novel·la coral, basada en els fets que van convertir els seus protagonistes en veritables herois, aporta llum a la tragèdia que va patir el poble armeni l’any 1915. La importància d’Els quaranta dies del Musa Dagh no rau només en el singular testimoni d’un genocidi deliberadament silenciat, sinó en la gran bellesa literària amb què va ser escrita l’obra. Llegida amb avidesa pels jueus del gueto de Varsòvia durant el seu captiveri, aquesta novel·la publicada l’any 1933 continua sent, avui dia, l’única obra significativa sobre el primer genocidi sistemàtic del segle XX. Lluita, resistència i relats personals escrits amb una mestria narrativa indiscutible que s’universalitzen i ens fan viure en primera persona la coratjosa resistència d’un poble contra el seu poderós enemic. Franz Werfel (Praga, 1890 – Beverly Hills, 1945) és, juntament amb Franz Kafka, Martin Buber i Max Brod, un dels grans escriptors de la Viena dels anys vint del segle passat. Va ser guardonat amb nombrosos premis. L’any 1929 es va casar amb Alma Mahler. Quan Hitler va envair Àustria el 1938, el matrimoni es va exiliar als Estats Units. Poeta, novel·lista, dramaturg i assagista, és autor d’una obra extensíssima. Els quaranta dies del Musa Dagh és la seva gran obra mestra. Del mateix autor, a Edicions de 1984, hem publicat Una lletra femenina de color blau pàl·lid. «La novel·la és d’una riquesa i bellesa coral extraordinàries, amb una gran profunditat psicològica, amb un control dels temps admirable, amb constants canvis d’escena, amb imatges del Musa Dagh i del paisatge plenes de poesia, i sempre amb un ritme i un alè intens, que fan que el lector no vulgui abandonar la lectura al llarg de les nou-centes cinquanta-sis pàgines del llibre.» Glòria Farrés, El Punt Avui «Franz Werfel aconsegueix travessar amb naturalitat les distàncies (del temps i de l’espai i de mentalitats i de tot) per fer-nos viure i comprendre el batec de la humanitat que es dessagnava a Anatòlia [...].» Núria Cadenes, La Veu del País Valencià «La novel·la està carregada de realisme, i és un homenatge d’un autor jueu a un poble que ha patit la persecució, com el seu.» Paz Iturbe, La Vanguardia


IMPUGNACIÓ RESOLUCIÓ MINERVA I L’ACORD SINDICAL DE 29-01-2015 QUE LI DONA COBERTURA | USPAC - mossos d'esquadra\nIMPUGNACIÓ RESOLUCIÓ MINERVA I L’ACORD SINDICAL DE 29-01-2015 QUE LI DONA COBERTURA\nInici / IMPUGNACIÓ RESOLUCIÓ MINERVA I L’ACORD SINDICAL DE 29-01-2015 QUE LI DONA COBERTURA\nEnviat per editor el Dc, 02/10/2019 - 20:32\nCom ja vam fer amb el dispositius CRONOS, ÀGORA i del 21-D -tots pendents de judici- USPAC ha interposat en el dia d’avui, 1 d’octubre, un recurs contenciós administratiu contra l’aplicació dels dispositiu MINERVA.\nLa modificació d’horaris establerta en aquest dispositiu es fonamenta en el Pacte sindical de 29 de gener de 2015 i la Instrucció 7/2015, de 9 març, que permeten una especial flexibilitat a totes les unitats: poden ser mobilitzades amb 24 hores d’antelació sense aplicació de coeficients ni compensació per disponibilitat com es va fer al CRONOS, ÀGORA o 21-D.\nSi les unitats d’USC, APEN, ARIC, ARSET o d’altres que estan en serveis les 24 hores es poden activar quan vulguin en el marc d’aquest dispositiu i sense aplicació de coeficients o compensacions, és perquè el 29 de gener de 2015 es va pactar que tindrien un règim especial flexible (E), i no un règim de torn (T) com preveia l’art. 5 Decret 146/1996.\nLa derogació del Pacte de 29 de gener de 2015 (i la Instrucció 7/2015 que el desenvolupa); així com l’aplicació de l’art. 5 del Decret d’horaris 146/1996, de 30 d’abril, suposaria que aquest dispositiu és il·legal perquè no se’n poden modificar les condicions de treball en qualsevol moment sense respectar els 3 dies mínims. També ho seria si fos un fet sobtat (que evidentment no ho és ni la Sentència del TS ni la vaga prevista pel dia 11 d’octubre). A més, suposaria l’aplicació de coeficients des del primer dia de canvi o la impossibilitat de treballar més de 7 dies consecutius.\nExcepte un sindicat de l’escala bàsica, cap sindicat el va signar. És lamentable que encara es defensi el Pacte i la Instrucció 7/2015, que fonamenta la Resolució de 27-09-2019 d’activació MINERVA:\nÉs per aquest motiu, que juntament amb la impugnació judicial de l’activació del MINERVA, s’ha procedit a la impugnació de l’Acord de Govern que ratifica el Pacte de 29 de gener de 2015 i la Instrucció 7/2015.