El racó de la Solsida: EL MÈTODE "ESPE" A TV3\nEL MÈTODE "ESPE" A TV3\nInterrompo les vacances del blog perquè estic indignada.\nEls telenotícies de TV3 estan fent que em plantegi on és la línia que separa el dret a la informació i la "propaganda" política.\nLa veritat és que vaig obrir el blog per parlar de literatura i de cinema, però hem anat agafant confiança i m'agradaria que hi diguéssiu la vostra al voltant d'aquest tema, que em té una mica "cremada".\nEn els telenotícies de TV3 hem d'assistir A DIARI als passejos que fa el president de la Generalitat.\nAixí, un dia tenim un publi-reportatge d'un dinar que ha fet amb simpatitzants del seu partit a Vandellós (vagi per davant que, com ja sabeu els que em coneixeu, sóc bastant "apolítica", però aquí el que faig és parlar de la manipulació i, clar, només pot manipular qui té el poder, per tant parlo claríssimament del PSC del sr Montilla) - sense que el sopar en qüestió ens aporti cap dada informativa rellevant, com pogués ser un anunci "estrella" d'aquells que de vegades fan els polítics quan es troben envoltats "dels seus"- un altre dia en tenim un altre on es passeja per una empresa ("a qui la Generalitat va ajudar amb un impuls econòmic important", ens diu la veu en off), i et preguntes, però ON ÉS LA NOTÍCIA? (fins que t'adones que no hi ha notícia, que el reportatge és una mena de lluïment del senyor president ... vinga va, ja només ens falta que surti fent footing o pescant (mare meva que això de la pesca em recorda una altra època!!!)\nÉs normal que el president de la Generalitat surti a la televisió pública autonòmica, però QUAN ESTIGUI JUSTIFICAT, NO? Quan hi hagi una sessió de control parlamentari, quan hi hagi una visita oficial a un altre lloc, una aprovació d'una llei, una declaració en contra del terrorisme... Però el que no pot ser és que surti cada dia PER DECRET. On és la rigorositat que hauria d'haver-hi en el dret a la informació al qual tenim dret constitucionalment?\nNo és aquest el model Esperanza Aguirre que tan criticàvem??\nNo s'està convertint "la nostra" en la "del senyor president"??\nQuina vergonya que sento de la meva televisió, la que pago amb els impostos, i quina degradació democràtica que vaig percebent, cada vegada en més sectors i en més àmbits socials!!!\nSí, estic emprenyada, però és que no puc pas evitar-ho!\nPublicat per Mireia a 3:35\nElfreelang 12 d’agost de 2009, a les 4:14\nTotes les televisions estan poli-idiotitzades i a més com és estiu les neurones s'estoven....tranqui.la...jo ja estic curada d'espants...abans era ingenua i creia en la honestedat i aquestes coses i en la independència dels periodistes...segons el color polític així va ...però comparteixo i entenc la teva indignació...a més és una mostra de mal periodisme mostrar una notícia que no és cap notícia...\nLluís Bosch 12 d’agost de 2009, a les 4:21\nEm penso que aquest és un vell vici de la TV3, i no té res de nou. No sé si recordes que en època pujoliana ens empassàvem totes les costellades, cargolades i calçotades on anava. Si inaugurava un fanal, allà el tenies. Ens havíem d'empassar en Pujolet pujant el Puigmal en un memorable reportage que es repetia cada estiu. Això no vol dir que justifiqui res, sinó que ens trobem davant d'un hàbit enquistat a les TV. Si mires Antena 3 veuràs com esmorza, dina i sopa en Mariano (diràs que és privada i pot fer allò que vulgui, és clar, però cal veure quines empreses controlen aquell canal). És un mal general.\nA mi m'indigna especialment la submissió de les TV públiques a moltes coses més enllà dels polítics: l'esport (futbol i F1) en concret.\nm 12 d’agost de 2009, a les 5:05\nI així treuen la crosta catalanista...\nMa-Poc 12 d’agost de 2009, a les 9:40\nM'alegro de poder llegir un dels teus apunts abans de setembre :)! Sobre això de TV3, sembla evident que alguns periodistes fan poc de periodista i molt d'adulador del president de torn. A mi també m'emprenya haver de veure cada dia no-notícies pel simple fet que estan protagonitzades pel president... En fi, jo fa temps que no em miro massa els informatius de TV3, però sembla que la suposada imparcialitat i transparència són lluny de ser reals...\nSadurní 12 d’agost de 2009, a les 11:28\nÉs així de trist, el model Espe el trobem a totes les televisions anomenades autonòmiques. Al Canal 9, per exemple, sempre s'està fent propaganda descarada del Francisco Camps.\nÒscar Roig i Carrera 12 d’agost de 2009, a les 15:11\nEls telenotícies catalans cada vegada foten més pena, i això que comparativament són millors que la majoria dels de la resta de l'Estat espanyol. Ara és "tele-Montilla", com abans era "tele-Pujol", té raó en Lluís...Crec que qui es vulgui informar bé avui en dia té que cercar, sobretot, a internet (discriminant també molt bé què troba, és clar...) Afortunadament la tele ja no és el mitjà hegemonic d'informació, però continua sent l'instrument favorit dels poders per tal d'intentar manipular-nos.\nUnknown 12 d’agost de 2009, a les 23:52\nNo he pogut percebre -aquests dies- això que dius. Fonamentament perquè faig vacances de televisió, també. Podríem dir en el seu desgreuge que a l'estiu les notícies escassegen i els professionals també.\nEstic fonamentalmetn d'acord en tot allò que ja heu dit.\nEl periodisme MAI no és imparcial. Si és públic té influències del govern (hi ha algú que no recordi els "Telediarios" de l'època papera?), i les televisions autonòmiques no són una excepció. Les privades estan influides per interessos privats.\nRecordo que quan estudiava publicitat hi havia una rivalitat entre els que estudiàvem aquesta especialitat i els que estudiaven periodisme (ara les dues carreres ja no són comuns per tant imagino que aquest debat es deu haver diluït); llavors, els periodistes eren els "honestos", els "imparcials", mentre que els publicistes érem poc menys que uns dimonis esquats manipuladors de cervells. La publicitat (que no el patrocini) com a mínim "anuncia" d'entrada que el que vas a veure sónm anuncis i prou.\nAquest és un llarg debat, inacabable. L'objectivitat simplement, no existeix. Ni en publicitat -per raons òbvies-, ni en periodisme.\nEva 13 d’agost de 2009, a les 0:49\nAvui dia tot té cabuda a la TV... això si, la interpretació de les persones serà totalment diferent la d'uns i la d'altres... i sort d'això, que podem ser crítics i distingir interesos...\nAnònim 13 d’agost de 2009, a les 2:15\nEfectivament com apunta un comentarista que es diu Sadurní el cas més FLAGRANT és Canal 9. Jo veig les dues cadenes (Canal 9 i Tv3) i les aparicons de Montilla a TV· fan riure al costat de les de Francesc Camps a Canal 9.\nDe dilluns a divendres , en els informatius de Canal 9 (que duren uns 45 minuts), 10 estan destinats exclusivament al seu LLUIMENT PERSONAL. Sempre hi ha un mínim de tres reportatges (que van encadenats), així que els NO_DOs de l'època franquista es queden curts.\nI no us penseu que l'àmplia cobertura es pel tema Gurtel, no, no, d'aixó res, el tema Gurtel NO existeix a Canal 9, ni les 12 o 13 causes pendents que té Fabra (president de la Diputació de Castelló). De veritat, Canal 9 és la VERGONYA més gran del mon. Us heu parat a pensar quin fastic que dona haver de vore 3 (sí, sí, 3 mínim !!) reportatges seguits del president. De vegades, si aquell dia no ha acudit a molts actes, el trauen sortint de casa, saludant als seus veins i pujant al cotxe...\nUf, perdona la llargaria del comentari Mireia però es que necessitava quedar-me a gust , que aquest tema em posa dels nervis.\nTrini González Francisco 13 d’agost de 2009, a les 3:12\nPer això jo només miro Ventdelplà i El cor de la ciutat ;)\nSílvia Tarragó Castrillón 13 d’agost de 2009, a les 3:35\nComprenc la teva indignació, jo m'indigno només sortir al carrer... però no és això el que voli dir, volia felicitar-te per aquest blog, dir-te que tenims inquietuts i gustos similars i que m'hi aniré passant. A banda de que compartim el gust per la literatura i el cinema, veig que també estem experimentant l'atracció cap al cinema clàssic. En els darrers anys tinc un fort desig i una gran enyorança de pel·lícules "d'abans". També m'està passant amb els llibres. N'anirem parlant...\nMireia 14 d’agost de 2009, a les 4:39\nTotalment d'acord, Elvira.\nlluís potser tens raó i en Pujol també hi sortia, però vols dir que ERA CADA DIA??\nMarta i Ma-poc, m'agradaria que no fos així i que fosin plurals, però potser sóc massa il.lusionista.\nSí que hem de ser crítics, Eva, sí.\nTrini, jo a poc a poc cada cop faig el mateix que tu: tv= entreteniment, i prou.\nSílvia, benvinguda passa pel racó sempre que vulguis, com pots comprovar és un espai de debat i de reflexió constant\nEulàlia, tens raó és un debat llarg, i ptser també tens raó quan dius que la imparcialitat és difícil, però quan es tracta de mitjans públics s'hauria d'intentar.\nÓscar a mi també m'agrada infromar-me per internet, però també s'ha d'anar en compte.\nSadurní i Abel, d'això de Canal 9 ja em tenen ben informada els amics valencians que tinc, sembla que allò és ja un ESCÀNDOL.\ncoses2 14 d’agost de 2009, a les 11:22\nTambé parlen cada dia del Barça, tant si hi ha notícia com si no. Però això no ho critica ningú...\nMireia 16 d’agost de 2009, a les 2:41\nCose 2, benvingut/-da, ja he dit en altres ocasions que el tema del futbol també m'emprenya, però crec que no ho posaria al ateix nivell: el futbol no mira de rentar-me el cervell la propaganda política sí.\nJordicine 18 d’agost de 2009, a les 9:34\nEm sap greu, però estic tan desconnectat que ni el Telenotícies he vist. Quan torni, em poso al dia. Un petó.\nAnònim 23 d’agost de 2009, a les 8:16\nMireia, espero que estiguis gaudint força del parèntesi estival.\nRespecte al tema, poc puc afegir. Crec que en el fons el descrèdit de la professió periodística cal atribuir-lo fonamentalment als propis periodistes.\naristocrataiobrer 24 d’agost de 2009, a les 4:33\nMiro poc la tele però aquests dies de vacances m'he mirat algun fragment de telenotícies i he quedat al·lucinat/esparverat. En un van dir més o menys: "a l'Iraq assassinen homosexuals i els que van envair-lo es pensaven que farien un país democràtic".\nMireia 24 d’agost de 2009, a les 23:55\nJordi, Jaume i Aristòcrata, gràcies per passar pel Racó.\nJoan Calsapeu 26 d’agost de 2009, a les 13:02\nMireia, això et passa per mirar un Telenotícies. ¿I què et pensaves? ¿Que TV3 és la BBC? Si no vols pols, no vagis a l'era. Jo fa anys i panys que no miro la tele -més que res, perquè no sóc masoquista. Així m'estalvio aquesta indignació que t'ha agafat. Servidor arribo a les mateixes conclusions que vosaltres, però la malsofridura la passa un altre.\nAnònim 27 d’agost de 2009, a les 3:05\nCada cop fa més pena la "nostra". I ahir què m'en dieu del partit en hora de màxima audiència? quants seguidors hi han de la Fiorentina o de l'altre equip que no se ni com es deia??\nAnònim 27 d’agost de 2009, a les 3:08\nBé, espero que no hagi sonat despectiu això de "no sé ni com es deia", sé que era portugès però no sé el nom.\nAnònim 30 d’agost de 2009, a les 3:55\nLes enrabiades neixen de les perspectives que dipositem en els altres. Hem de mirar-nos els "informatius" com el que són: Productes d'un sistema i fills d'unes servituds. Per tant hem de mirar-los amb compassió i oferir-los tot el crèdit que ens permeti el nostre dubte militant. Si els hi donem el valor just que es mereixen segurament ens estalviarem aquests sotracs emocionals. Tens raó quan en reclames més professionalitat en pro d'un estatus de servei públic. La realitat però ja ens ha mostrat moltes vegades que això de "servei" i de "públic" té molts i molts matisos.\nM'agraden aquests embats de revolta. Però ja veuràs com no s'ho val que ens penetrin en les nostres ànimes les seves mesquineses. Si els ho permetem no fem res més que refrendar-los en els seus propòsits. Sembla contradictori però ens cal sobreviure'ls.\nMireia 30 d’agost de 2009, a les 10:52\nHola, Cosme, gràcies per la visita.\nNo et falta raó, però cota tant mirar-los "com a productes d'u sistema i fills d'una servitud".\nM'agradaria saber com "sobreviure'ls", tal com dius...\nAssumpta 30 d’agost de 2009, a les 13:11\nM'ha fet gràcia el comentari de "treure la crosta" que ha fet la Marta jejeje\nNo tan sols treuen la crosta, és que cada dia parlen pitjor el català (quan el parlen!)\nAra mateix acabo de veure un reportatge sobre les xarxes focials, el "feisbuc", el "tuiter" i aquestes coses i, com a exemple, posen una tia que fa un vídeoblog EN CASTELLÀ!! i va sortint passejant per Barcelona, parla català, però a la xarxa tot ho fa en castellà!! Què passa? que no hi ha blogàires, feisbuqueros i tuisteros que parlin català??? Grrrrrr\nApa, ja m'he desfogat :-)))\nCèlia 30 d’agost de 2009, a les 13:28\nEmprenyar-se és un dret constitucional... o no? bé, conyes a banda, personal sí, però millor que no duri gaire... Sobretot, com diu el Cosme, tenir criteri i responsabilitat, dues coses molt importants que alguns, per interessos de poder, obliden...\nMireia 31 d’agost de 2009, a les 11:05\nAssumpta i Cèlia gràcies per la visita.\nFerran Porta 1 de setembre de 2009, a les 23:55\nCoincideixo amb tu, plenament, però també et dic que la tele té els dies comptats. Els estrategues de la comunicació política s'hauran de currar altres maneres d'arribar a la gent, que no sigui treient costellades als TN; ho tindran francament més difícil.\nMireia 2 de setembre de 2009, a les 6:43\nSí, però encara falta temps perquè passi això Ferran, per molt que el jovent estigui enganxat a internet, l'hegemonia televisiva continuarà anys i panys, o coneixes algú que dini i sopi amb la tv apagada??\nElisenda 2 de setembre de 2009, a les 14:56\nÚltimament fem notícia dels temes més impensables... Serà que no passen coses cada dia en aquest món, perquè haguem de comentar determinades banalitats...\nEstem creant la societat de la desinformació, societat que, aleshores (i per inculta), és més fàcil de conduir pels camins que interessa a qui manipula el poder. El saber fa la llibertat, però cada cop més sembla que interessi la ignorància... Aquest tema a mi també m'indigna.\nMireia 3 de setembre de 2009, a les 3:50\nCompletament d'acord Elisenda.\ngerman 3 de setembre de 2009, a les 14:33\nhola Mireia! feia moltes setmanes que no passava per ací i, de fet, m'ha sorprés no tant el contingut com el to de l'entrada. I tens tota la raó en totes i cadascuna de les coses que dius. I és curiós com les notícies que critiques -amb tota la raó, insistesc- són una referència d'informació ben feta al País Valencià. No sé si has tingut en alguna ocasió el "plaer" de contemplar un informatiu autonòmic valencià, però la TV3 no li arriba ni al turmell en manipulació i malversació de la informació -i això no et lleva ni un cèntim de raó. Però és que una part de la ciutadania valenciana sent enveja per programes com Polònia, que en Canal Bufa'm l'Ou nostre seria INFINITAMENT MÉS QUE IMPENSABLE!! I torne a dir, no et lleve la raó. L'ús que fan els polítics de les televisions (diners) públiques és vergonyós!! Internet ho canviarà tot!! ;)\nMireia 4 de setembre de 2009, a les 14:51\nGerman no he pogut veure mai un TN de Canal 9, però pel que dieu tots és ben esxcandalosa la manipulació, no?\nGalderich 14 de setembre de 2009, a les 15:19\nMalauradament és el pa de cada dia... Avui en Guillem Carbonell comentava que a la revista de Barcelona l'Hereu només hi surt una vegada. Comparant amb les revistes anteriors es veu que sortia a cada pàgina!\nMireia 19 de setembre de 2009, a les 3:31\nDonc sí, Galderich, però almenys ens queda el dret a queixar-nos, no?


Presentació dels pressupostos participatius – Actualitat a Palau-saverdera\nBy Ajuntament de Palau-saverdera | 24 d'Octubre de 2017\nL’Ajuntament de Palau-saverdera ha reservat 35.000€ del capítol d’inversions del pressupost municipal del 2018 perquè decidiu vosaltres mateixos el destí que voleu donar a aquests diners.\nÉs la primera vegada que es posen en marxa els pressupostos participatius a Palau-saverdera i és per això que l’Ajuntament us convoca a una reunió oberta que tindrà lloc el proper divendres 27 d’octubre a les 19h a la sala de conferències del Centre Cívic.\nDurant la reunió, que durarà com a màxim una hora, us explicarem quin tipus de propostes es poden fer, quin és el termini per presentar-les, com les podeu presentar i, finalment, com es farà la tria dels projectes que s’acabaran implementant.\nMembres de l’equip de govern i de l’empresa Neòpolis, que dinamitza tot el procés, atendran els vostres dubtes i estaran a la vostra disposició durant la reunió per a qualsevol aclariment que necessiteu.\n← Pressupost del 2018, a exposició pública Ple a l’Ajuntament: 26 d’octubre 2017 →


MISSATGE CANALITZAT D'PARE MARE DÉU: ACCEPTA TEVA LLUM - MISSATGES DEL CEL - 2022\nCanalitzat per Ann Dahlberg 19 de gener de 2018\nJo sóc el Pare / Mare Déu que avui els parla, els meus estimats fills a la Terra. La llum brilla ara amb una resplendor constant sobre vostès i els ajuda a portar llum a tots els racons. Avui tot s'està il·luminant a la Terra. Tot està il·luminat en els seus cossos.\nQue brilli, estimats fills a la Terra ... que brilli i no tinguin por de la llum, ja que la llum és el seu més estimat amic i ve com un bàlsam per les seves ànimes.\nL'ànima pot ara alliberar-se de les seves cadenes com la papallona que emergeix del seu capoll i després estén les seves belles ales sota els raigs del sol. Llavors ... vola a on les seves ales la porten i gaudeix de la seva recent trobada llibertat.\nViu per al dia i ni l'ahir ni el demà li concerneixen. Tal com la papallona, vostès també han de provar les seves ales i és en l'ara que han de viure. Tot passa ara i és molt el que està passant ara, estimats fills. I stán superant l'etapa del capoll per convertir-se en una esplèndida papallona que gaudeix de tot el que veu i fa.\nQue la teva ànima sigui lliure com una papallona acabada de sortir del seu capoll.\nDeixin que l'alegria i l'amor es moguin en els seus cors i deixin que l'ànima els mostri el camí ara. L'ànima prefereix ser lliure i no aferrada i fer el que és bell i amorós per a si mateixa i per als altres. Pot ser valent i fort i actua en el seu propi poder amb els tons de llum als quals pertany.\nJa no tanquin la seva ànima. Ella busca la llum - la seva llar segur. Perd l'equilibri en la foscor i es pot perdre. Deixin que entre la llum a la seva ànima i seran recompensats per mil vegades, perquè la seva ànima és llum i veritable i només vol el millor per a vosaltres. És l'instrument per al seu viatge i coneix els tons que el seu cos necessita.\nTenen un veritable amic en la seva ànima i el poden trobar en el profund del seu cor, llevat que ja li hagin preparat una mica d'espai obrint el cor a la llum i al bé que estan dins de vosaltres.\nCerca la llum que ja està en la teva ànima.\nSí, estimats fills, molts de vostès ja ho han fet. Han preparat espai per la seva ànima i han començat el seu viatge de les tenebres a la llum. Alguns de vostès estan en la fase final d'aquest viatge i la llum està començant a prendre el control cada vegada més en el seu cos. El mateix és cert per a la Terra. La Terra s'omple de llum cada dia i la s'escampa a través de la seva superfície perquè més persones tinguin l'oportunitat d'absorbir la llum en els seus cors.\nÉs un temps lluminós i bonic que s'acosta per als nens de la Terra. És un temps lluminós i bonic per a mi, el teu Déu, Pare / Mare, Font, o qualsevol altra cosa que vulguis cridar-me. Vostès són tots els meus estimats fills i sempre he esperat el seu retorn a la llum que un cop van deixar, però ara estan en camí de tornada a ella.\nConfia en tu mateix, la llum està en el teu cor.\nÉs més fàcil del que es pensen. Només han de triar-lo per trobar-lo. Hi ha moltes moltes entitats que els estan ajudant amb això. Només necessiten xiuxiuejar el seu desig en el seu cor. Jo estic sempre amb vosaltres i puc escoltar el seu desig i el seu desig és la meva llei. Així que tinguin molta fe i confiança en vosaltres mateixos i en la llei que governa a l'Univers que Jo he creat. La teva llum és amb tu. Només han de triar portar-la, estimats fills. Els estic esperant ... els estem esperant ... sempre. Vostès són els meus fills estimats i sempre estaran en el meu cor. La seva llum és la meva llum i la meva llum és la seva. Així és com és i serà sempre.\nLa teva llum és la meva llum.\nAra hi ha grans forces al seu voltant que els ajuden a trobar el camí cap a la seva llum - només han de triar-la. És la seva voluntat, la seva lliure albir el que determina el camí que seguiran. Respecte aquesta voluntat i sempre els estimaré i estaré amb vosaltres independentment del camí que triïn.\nEls deixo aquest missatge amb gran amor i els desitjo ara un viatge lleuger i afectuós.\nPare Mare Déu\nTRADUCTORS: Traductor del suec a l'anglès: Per Staffan. De l'anglès al castellà: Carolina, redactora de la gran família de la Germandat Blanca.\nFONT: Ann Dahlberg (2018) Mother / Father God. 2018.01.22. Sananda Website. www.sananda.website\nMissatges del Mestre Ritzua i Mare Mileila. Saviesa interior. Per Fernanda Abundes


Colofó és una expressió que significa el coronament d'alguna cosa. Va donar nom als finals predeterminats a causa de la seva bona marina i sobretot a l'excel·lent cavalleria; aquesta darrera assegurava la victòria al bàndol pel que combatia, és a dir quan intervenia la cavalleria de Colofó el combat s'acabava amb la victòria. No obstant Plató diu que era perquè a les assemblees de les 12 ciutats jòniques que es feien a Paniònion, quan hi havia empat el vot de Colofó era decisori perquè el seu vot valia doble perquè Colofó poblava la seva ciutat i la d'Esmirna.\nColofó és una expressió que significa el coronament d'alguna cosa. Va donar nom als finals predeterminats a causa de la seva bona marina i sobretot a l'excel·lent cavalleria; aquesta darrera assegurava la victòria al bàndol pel que combatia, és a dir quan intervenia la cavalleria de Colofó el combat s'acabava amb la victòria. No obstant Plató diu que era perquè a les assemblees de les 12 ciutats jòniques que es feien a Paniònion, quan hi havia empat el vot de Colofó era decisori perquè el seu vot valia doble perquè Colofó poblava la seva ciutat i la d'Esmirna. (ca)


helppane.exe Ajuda i suport tècnic de Microsoft – Windows files\nSi aneu a Propietats, veureu que el procés helppane.exe està associat al servei d’ajuda i suport de Microsoft. Si premeu F1 al vostre teclat, s’obrirà la pàgina d’assistència de Microsoft.\nHelppane.exe és un fitxer que no és del sistema que es troba al disc dur de l’ordinador i que porta el codi de la màquina.\nTot i que el procés d’ajuda i suport de Microsoft no és un arxiu del sistema i no participa en el funcionament del sistema operatiu, no s’ha d’eliminar.\nNaturalment, aquest procés no es mostra a l’Administrador de tasques i només apareix quan s’especifica l’ajuda. No obstant això, no s’hauria d’incloure com a processos que formen part del procés de creació del vostre sistema.\nComú, el fitxer Helppane.exe es troba a la carpeta C: \_ Windows. Això vol dir que és un fitxer natiu de Microsoft Corporation i no exposa el vostre PC a cap dany. Tanmateix, en cas que la detecteu en un altre lloc, assegureu-vos de comprovar si no és un virus.\nCom a conclusió, helppane.exe és una tasca de Windows OS preinstal·lada de Windows que forma part del servei d’ajuda i suport de Microsoft i proporciona serveis d’ajuda.\nEn el sistema Winx64, helppane.exe Ajuda i suport tècnic de Microsoft (32 bits)\nAlguns problemes que pots trobar\nNo estàs connectat a Internet. Per a obtindre ajuda en línia, que mostra el contingut més recent, has de connectar-te a Internet. Comprova la connexió a Internet.Si continues veient este missatge, pot ser que el servei d’ajuda en línia no estiga disponible temporalment.\nNo estàs connectat a l’ajuda en línia, on s’ofereix el contingut més recent. Obtín ajuda en línia ara.\nL’ajuda en línia no està disponible en la llengua que utilitzes. Per a veure el contingut d’ajuda més recent, pots obtindre ajuda en línia en %1.\nHi ha un problema amb l’ajuda i el suport tècnic del Windows. Per visualitzar el contingut de l’ajuda en línia, visita el lloc web del Windows.\nNo es pot obrir Ajuda i suport tècnic perquè el Windows Update està instal·lant o desinstal·lant contingut de l’ajuda. Podràs iniciar l’ajuda de nou quan s’haja completat l’actualització.\n← winlogon.exe Aplicació d’inici de la sessió del Windows


Indrets amb mist./13 - www.indretsambmisteri.es\nCal Xerill i cal Titarro (El Vinyet de Solsona)\nAquestes dues cases del Vinyet són veïnes, separades pel camí. Gaudeixen d’unes vistes excel·lents sobre els voltants de Solsona, el Castellvell i tot el gran baluard de muntanyes nevades en aquest temps d’hivern. El Josep Vilaseca Planes és conegut mundialment pel “Xerill” i ha viscut molts anys a totes dues. Primer a cal Xerill durant 49 anys, on eren masovers, fins que els seus pares l’any 2007 es van mudar a cal Titarro, que ja havien comprat el 1967 a la poderosa família Tuncano de Solsona, que s’havia fet molt rica a finals del s. XIX i principis del XX gràcies a la indústria solsonina dels ganivets. Va costar, casa i 10 ha., 800.000 ptes. Entrevistem, doncs, el Xerill.\nCom era la vida al Vinyet, Josep? Ens fèiem uns tips de caminar, però no hi patíem gens. Anava a Monges, on hi havia unes ties meves, dos cops al dia, i quan feia repàs amb el mestre Padullés, eren tres cops al dia d’anar i venir a peu. Els diumenges anàvem a missa a la capella de Sant Llúcia a les 6 del matí, a l’estiu perquè hi havia molta feina i a l’hivern perquè anàvem a caçar amb els pares i després a pescar. Mossèn Figueras venia amb el cotxe de línia i feia el darrer tros a peu. Hi havia molta camaraderia entre els vinyatans, que diem nosaltres. La canalla del Vinyet ens aplegàvem en alguna casa per jugar a cucut-amagar i més grandets, ja nois i noies, a passar l’anell i jocs per l’estil. Recordo que els diumenges a la tarda anàvem al Casal dels Dominics a veure la TV amb mossèn Subirà i a jugar a pilota al pati d’aquell col·legi. I per Quaresma fins i tot anàvem al viacrucis de la tarda a Solsona.\nTens un hobby força original... Doncs, sí. Són les pistoles antigues, en particular la que es coneix per “arma catalana”. Un oncle meu, als 17 anys, acabada la guerra, li van trobar una pistola antiga a casa, inofensiva, però el van ficar a la presó de Lleida. Era molt antiga, de dos canons, poc mal podia fer. Llavors a casa jo sentia a parlar molt de pistoles i això em va marcar, però la meva afició només és per les pistoles antigues. He visitat moltes vegades el Museu de l’arma catalana de Ripoll promogut per Eudald Graell Puig i el de Vic fundat per Xavier Sala Aragó, industrial i negociant d’armes antigues. A tots els he tractat. La pistola catalana arrenca el 1500 i arriba al seu màxim el 1814 amb la invasió francesa. Tenia molt prestigi i ara s’està descobrint que moltes que es creien turques, són catalanes. Era molt lleugera, de bon canó i eficient. El mecanisme del pany era per fora, la francesa per dintre. Constava de tres parts, l’encep o culata, el pany o disparador i els canons. La ciutat de Solsona hi va jugar un paper important perquè aquí feien les tres peces, però cada taller només en feia una. Un dels tallers principals era la família Coma. Van morir sense descendència i llavors va venir un tal Camps de Ripoll per continuar el taller. Els millors llibres sobre l’arma catalana els he comprat als mercats en llibres de segona mà. Al mercat de Solsona durant anys venia el Casacuberta que portava antiguitats. L’alcalde Serra Forn no el feia pagar com a compensació per una mala jugada que li havien fet. Cal dir que una pistola antiga ha de portar l’any de fabricació, si no, no val res. Les bones avui poden arribar als 1500 o 3000 €.\nEn ma vida havia vist una casa tan endreçada com cal Titarro, tant per dins com per fora... Em ve de la mare. Deia: Sigueu ordenats. Si no, quan sereu grans no trobareu les coses.\nJosep, com a caçador, has voltat molt per aquests verals a peu i fins a Riner, quins noms rars destacaries? Doncs, cal Catí a baix a la ribera, el Molí de Catí, tot enrunat, la Font de l’Encantada a Viladebages i la font Galiana aquí mateix.\nBé, Josep o Xerill, moltes gràcies per les teves paraules. El dia que ve tocarà parlar dels dos noms d’aquestes cases, que també són ben rars, però la teva personalitat, com la de tothom, passa al davant.\nConcentració de geoglifos animals al Vinyet\nAquesta contrada del Vinyet de la partida de Sant Bernat sembla ser que està plena de geoglifos, de figures sobre el terreny que només es poden veure volant pel damunt, tot animals. Es diria que n’hi ha un per cada casa. A cal Xerill li correspon un cèrvol al costat del llop de cal Llop, amb el morro, l’ull, què estrany que encara hi sigui si és un arbre, i les grans banyes. Sortia a la mateixa foto de cal Llop i segur que cap dels 4000 lectors, no 7000 com abans de la pandèmia, no el va veure, i això que es veu ben clar. Recorda una pàgina del gloriós TBO quan el caçador havia de cercar el conill amagat dins el dibuix i altres animals. Xerill serà una paraula hebrea-ibera, ja que en hebreu cèrvol fa xebí,que tampoc s’allunya gaire de Xerill. Si tenim en compte la distància que hi va des d’Israel, poble escollit per Déu, fins al nostre Vinyet, és lògic que una de les dues s’hagi corromput una mica pel camí mentre van caminar d’aquí fins allí i perquè el poble d’Israel ha estat sempre un poble errant a la recerca de la terra promesa. Segur que és mes fidel a l’original l’iber Xerill que no pas l’hebreu Xebí, dues llengües homònimes.\nUna casa amb dos noms: cal Boscarró o cal Titarro\nPel que fa a cal Titarro, consta en l’escriptura de compra de l’any 1967 que la casa tenia dos noms. Se’n deia cal Boscarró o cal Titarro. Hi ha molts indrets menors, noms de camps i racons, que se’n diu Boscarró o Boscarrons i es tracta de conills, així com hi ha llocs dits Conill, encara que menys. En canvi, en el mapa Vissir de la Generalitat només consten dos llocs Titarro, el nostre i un de Castellbò a l’Alt Urgell, aquest accentuat: cal Titarró, que és un restaurant de molta fama. Alguns dels Boscarró, Buscarró o Boscarrons també tenen el geoglif d’un conill i es dona el cas que sota cal Titarro del Vinyet tambe n’hi tenim un, un conill de mig km que està corrent en direcció a ponent amb les llargues orelles al cap, l’ull i tot el cos estirat. D’aquí ve que de cal Titarro se’n digués cal Boscarró, conill.\nPerò, resulta que per damunt de cal Titarro hi podem apreciar força bé un ruc o ase amb una bassa que li fa d’ull, com passa amb el conill, encara que avui està embardissada i la de cal Titarro molt ben cuidada, tot i que sembla de creació recent. Hi ha també dos camps que serveixen per fer les orelles del ruc, l’una ben dreta i l’altra cargolada, que ja sabem que els rucs les fan llargues. Aquest ruc també sembla tenir el morralet, una grossa saca per anar menjant la palla o l’alfals que li posen. Així, doncs, estava justificat que aquesta casa tingués dos noms, bo i situada com estava a l’endemig de dos geoglifos animals: el ruc i el conill. Que Titarro vol dir ase es demostra perquè a cal Titarró de Castellbò també hi és.\nEs diria que algú misteriós malda des de dalt perquè es conservin intactes aquestes figures al llarg dels segles i segles per complir segurament alguna missió supersecreta, tal volta fins i tot beneficiosa. O potser no són tan antigues com això?\nEn fi, el nom fa la cosa. Per això és important el nom de les persones. El nostre Xerill, el Josep Vilaseca i Planes, als 70 anys es conserva fort i lleuger com un cèrvol, encara podria jugar a futbol, però el seu era caçar i pescar. Ens conta que el seu avi, ja nascut en ple s. XIX, tenia fama de ser l’home més valent del país amb unes mans enormes. Torçava les anses d’una galleda com si fos filferro per lligar un menat de plantes. Era capaç d’aturar un bou per la banya i de vegades la banya se li quedava als dits, i es carregava una saca de 100 k de farina per dur-la fins a baix a la ribera. Tot una una llegenda.\nEls pares de cal Xerill:\nEls avis de cal Xerill:\nEs tracta de trobar amagats en el paisatge: el llop, el cèrvol, el conill i l'ase.\nCal Titarró de Castellbò i el geoglif del ruc.\nCal Llop (El Vinyet)\nEl Torrent Ribalta\nAquest afluent del riu Negre neix a l’indret més emboscat de la gran obaga de la Torregassa, dalt de tot, sota la casa dels Hostalets ja enrunats i desapareguts de fa temps, on s’entaforen els gats masquers si és que encara en queda cap. Aquest rierol ja era cabalós als anys 60 quan passava a l’indret de la font de la Canal, una font sempre rajant per una llarga canaleta de fusta. Allí, al Torrent Ribalta, hi anaven els seminaristes més petits alguns dijous a la tarda i jugaven a fer-hi un bon embassament, que s’omplia amb poca estona, i també hi havia una clariana que hi anaven a jugar a futbol els estudiants claretians que estudiaven Filosofia en el centre de Solsona, avui el Casal, vinguts de tot Catalunya. Era un lloc molt arrecerat i allí hi podien jugar sense ser observats de ningú. Els claretians eren un jovent molt disciplinat, que els preparaven per anar a fer de missioners a qualsevol lloc del món, fos al Japó, a Amèrica o a l’Àfrica, molt diferents dels nostres seminaristes. Ells van fundar l'Escoltisme de Solsona que avui encara perdura i que tant bé ha fet a la ciutat. Aquí hi van estudiar la flor i nata de la joventut claretiana, sorgida dels seus col·legis de Catalunya. En aquest camp de futbol improvisat hi jugava, per exemple, el lleidatà Josep M. Abella, que actualment és el bisbe auxiliar d'Osaka, després d'haver estat durant molts anys el superior general de tots els claretians del món i que ha viscut la major part de la seva vida al Japó, però en fi, cal tornar al Torrent Ribalta. Quan aquest rierol ja passava a l’altura del Pou de Jacob, nom que li van donar els seminaristes solsonins a aquell vell pou, feien falta unes passeres de tres o quatre llosses per travessar-lo. Ara, tot i la neu, baixa quasi sec, perquè l’èlit mundial amb els seus avions arruixadors no volen que plogui per un motiu que se’ns escapa al comú dels mortals.\nAquest rierol se’n diu Torrent “Ribalta” perquè al final del seu curs tan curt, ja en la plana final, té una riba extremadament alta i força encinglerada, com una muralla impossible d’escalar. El nom del Torrent Ribalta és molt antic, d'un temps en què encara no existien els articles ni les preposicions: Torrent Ribalta, Torrent (de la) Riba Alta. En aquells temps remots el llenguatge funcionava amb la juxtaposició de substantius.\nLa casa del Vinyet\nQuan comença a despuntar la “riba alta”, tot seguint el curs del rierol convertit en un sender protegit per fer-hi caminades, trobarem un espai que ens convida a seure en un banc molt ben fet. Allí hi ha un pont tot barroer per travessar el rierol i pujar per un corriol de roques, que ens menarà a cal Llop i a cal Marduix per acabar sortint a la part alta de la partida de Sant Bernat. Aquest corriol avui està abandonat, tan transitat com havia estat durant segles per la gent d’aquestes cases que anaven a mercat cada divendres i a missa els diumenges, i per la mainada del Vinyet que anava a estudi. Cal Llop, que era una casa mig derruïda, ara ha estat artísticament restaurada. Però, on és el llop? Als estadants d’aquesta casa els agradava que els diguessin els “llops”? Doncs, potser sí, no ho sabríem dir. Al cap i a la fi, el llop és un animal molt ben format i molt popular, que va conviure amb els solsonins fins ben entrat el s. XIX, i la seva funció era anivellar la població d’altres espècies perjudicials per al camp.\nEl llop del Vinyet\nBé, és aeri perquè només es veu des de l’aire, volant a certa altura. Es tracta d’un geoglif, com tants n’hi ha a la comarca del Solsonès, cosa que trigarà molt temps a ser de domini públic. Simplement, prohibit. Ens pensàvem que ens fabricàvem nosaltres mateixos la nosta cultura moderna, però no, ens la donen feta i, si surten coses que no encaixen i són massa misterioses, doncs, no existeixen, perquè no es pot retocar res de la cultura vigent, materialista, atea, sense trascendència, avorrida i morta, perquè tot s’acaba amb la mort.\nCada any el Vissir de la Generalitat penja les noves fotografies aèries del territori de Catalunya. En totes s’hi pot veure la figura del “llop del Vinyet", però les mes clares són justament les dels darrers anys. La figura no s’ha fet malbé, sinó al contrari, ha guanyat en perfil i claredat com als dies molt llunyans, impossibles de datar, en què la deurien fer. Amb el pas del temps, i dels imperis com el Romà, es perdé la memòria de la figura, però es conservà el nom de l’indret fins que s’hi va fer una casa que va prendre el nom del topònim i en van dir cal Llop, i que ha servit per guardar i conservar el secret del "llop del Vinyet" fins als nostres dies, amb la seva orella curta i el seu ull guenyo d’animal dolent, malgrat tot, perquè es volia menjar la pobra Caputxeta Vermella.\nUn repòs vora el Torrent Ribalta.\nUna petjada d'animal en el camí de cal Llop, no serà el llop?\nEspectacular geoglif d'un llop, a tocar mateix de cal Llop, Solsona. Problema: el geoglif acaba de ser descobert, any 2021, de manera que ningú no en sabia res, però cal Llop ja té segles d'existència. Solució: En temps llunyans la humanitat ja sabia volar.\nCor de Roure (Brics)\nAixò diu la Viquipèdia sobre Cor de Roure, aquesta masia de Brics que apareix tan bon punt sortim del Vinyet de Solsona per la partida de Sant Bernat: Es coneix documentalment l'existència de la masia de Cor de Roure, des del segle xii. A la segona meitat del segle xii, Pere Corderoure comprà 50 jornals de terra o bosc a la masia de Viladebages.\nEl nom de Cor de Roure també respon a un personatge llegendari i alhora històric, com va ser Pere Cor de Roure, senyor del castell de Santa Coloma de Queralt i templer, a mitjans del s. XIII. Un sobrenom que se’l va guanyar per la seva valentia. Es conta que un amic seu va ser fet presoner pels sarraïns a València. Ell s’hi presentà i va fer un tracte amb els moros. Si matava un lleó, donarien la llibertat al seu amic. I així fou. Armat amb l’espasa i protegit per l’armadura, s’enfrontà a un lleó cara a cara i el matà, i així el seu amic i ell tornaren a Santa Coloma de Queralt. La gesta va ser esculpida a la gran portalada romànica del Santuari de Santa Maria de Bell-lloc.\nTambé “Cor de Roure” és el títol d’una gran novel·la d’Emili Teixidor de caire històric. Tinoc és un noi que es queda tot sol a vigilar la masia mentre els seus amos marxen a la guerra carlina. Li passen tota mena d’aventures i enigmes que ha de resoldre.\nTambé hi ha persones que duen el cognom de Corderroure i que descendeixen d’aquesta masia sense saber-ho alguns. Entre tot Catalunya, 41 de primer cognom i 22 de segon, la majoria del Bages.\nMisteriós origen d’aquest nom\nUna vegada més ens trobem amb un geoglif del Solsonès, una figura que només és visible des de l’aire. Sobrevolant Cor de Roure, podem apreciar en primer lloc el dibuix encara perfecte de la soca d’un gran roure. Es gruixuda, forta i alta. Actualment, degut a les boïgues que s’hi han fet per formar un gran tros, ja no s’aprecien les moltes branques que tenia antigament, que li penjaven per tots costats, però algunes encara hi són. La soca apareix indestructible a la vora de la casa, com ha de ser un bon roure. El més xocant és que entremig de les branques de l’arbre es deixava entreveure en anys passats la figura d’un gran cor, segons fotos antigues del Vissir de la Generalitat, anteriors a la boïga. Ara bé, el cor de Cor de Roure es resisteix a morir perquè un cop feta la boïga i arrasat aquell primer cor, hi han aparegut altres cors dibuixats sobre els camps o almenys això és el que sembla. Impossible saber qui va fer tot això, ni quan, ni com ni per què. Així són tots els geoglifos del món, i que cada dia se’n van descobrint més. Bon i misteriós Nadal!\nLa masia de Cor de Roure del poble de Brics, al Solsonès.\nFoto aèria de Cor de Roure any 1956.\nFoto aèria de Cor de Roure any 2001.\nLa Creu de Marcús (Ogern)\nUna creu de camp\nEl nostre país, el nostre paisatge està ple de creus que no figuren en cap mapa de tantes com n’hi ha i perquè són molt desconegudes. La Creu de Marcús és una excepció. Ningú no sap on és, però surt en el mapa i és tan poqueta cosa que a hores d’ara ja potser no existeix. Després de cercar-la per tot arreu sense èxit allà on posava el mapa, entre Sarinyana i Ogern, ha resultat que el Ramiro de cal Sastre d’Ogern la tenia fotografiada. No podia ser altre. El Ramiro estima molt la terra que l’ha vist néixer i per això col·lecciona tot el que li cau a les mans que parli d’Ogern i els seus voltants, i és molt ja el que té recollit i guardat zelosament per la posteritat. La Creu de Marcús, com es pot veure, és molt xica i molt poqueta cosa, dues barres de fusta encreuades, clavada entre quatre rocs. Val a dir que per aquests encontorns hi ha creus d’aquest tipus, de dues fustes i prou, com la de Perdiguers i la que presideix el poble d’Ogern, passat el Càmping de la Ribera Salada, just en el camí que duu molt amunt a la Creu de Marcús teòricament. Amb tot, el qui va clavar la Creu de Marcús va procurar donar-li un petit toc artístic en el braç horitzontal que, dintre la seva humilitat, volen ser uns braços estesos que donen tendresa i acolliment enmig de la feresa del bosc, sobretot al caient de la nit.\nEl misteri de la Creu de Marcús\nTornant al Ramiro, escriu en el seu dossier amb una magnífica cal·ligrafia de l’antiga escola, que diria molt de la seva personalitat, el següent:\nD’Ogern cap a Pampa per el camí de la Serra es passa per una de les cases pairals mes importants de la comarca: el Puitot, la Font del Tico, la Creu de Marcús, el Tossal Alt, les Alzines, Comardons, és tot un camí verd ple de pins , alzines i altres arbres, i de Marcús, ningú sap el seu significat i la causa que sigui en aquest lloc.\nDe primer antuvi es podria pensar que es tractava d’una creu referent a un personatge que es diria Marcus, nom llatí de Marc, però l’accent final el traeix i, encara que també podria ser que l’accent s’hagués desplaçat, la veritat és que el llatí oficial no va arribar mai a aquestes contrades de la ribera Salada profunda. Hi ha molts noms genuïnament catalans que s’han perdut pel camí al llarg de tants segles i que servien per a designar objectes que també han desaparegut. El cas de la Creu de Marcús torna a ser una excepció. S’ha perdut el significat del nom de Marcús, però no l’objecte que encara el té ben a prop i que és d’una dimensió colossal. Es tracta d’un gran camp de figura estranya que apareix totalment isolat enmig de la gran boscúria. La seva figura només s’aprecia bé des de l’aire i per tant es tractaria del que modernament s’anomena un geoglif i que, pel que es veu, en català se’n deia marcús, de l’arrel marc. Marcús voldrà dir una marca sobre el terreny per ser vista des de l’aire. Els nostres avantpassats ja molt llunyans, o no tant, sabien que aquí hi havia un marcús, una gran marca que tal volta tenia un significat religiós i pagà i que, per tant, seria un indret venerat. Algú, mogut pel subconscient o pel record d’una vaga tradició, hauria plantat aquesta creu o una altra anterior en aquest indret. Seria la Creu de Marcús, o sigui, del Marcús en la parla actual, i lògicament no podria ser anterior a l’arribada del cristianisme en aquestes contrades per tractar-se precisament d’una creu. El que seria antiquíssim seria el Marcús pròpiament dit.\nUna mà misteriosa\nEl geoglif de la Creu de Marcús te la forma d’una mà que penja en vertical de nord a sud enmig de la boscúria. Casual. No és una mà plana amb els cinc dits oberts, sinó vista de costat i molt ben perfilada amb el dit gros i l’índex, i els altres tres plegats al mig de la imatge. És una mà femenina i delicada, com si volgués agafar alguna cosa, i això ens recorda ni mes ni menys que la Mare de Déu del Claustre, la forma com agafa amb la seva ma dreta i amb molta delicadesa el ceptre, el qual simbolitza el poder i l’autoritat. El Dr. Antoni Llorens en el seu gran llibre sobre la Mare de Déu del Claustre dona una interpretació molt maca d’aquest simbolisme. Escriu que l’escultor de la bonica imatge ens vol dir que el fill de la Verge Maria regnarà sobre el món futur i que el seu regne serà de pau i concòrdia. No com tants imperis que hi han hagut, dèspotes i tirans, quan precisament estem en vigílies d’un altre que, adormits com estem, ens caurà al damunt sense ser a temps ni a obrir la boca.\nEl geoglif de la Creu de Marcús és indestructible, a no ser que emprem explosius i màquines excavadores, però pot desaparèixer a la vista si hi creixen els pins, com va passar ja, fins que va reaparèixer l’any 1988, segons les fotos aèries del Vissir de la Generalitat, en fer la boïga a l’antic camp. No és pla, sinó tridimensional. Els tres dits centrals formen una depressió i les vores cauen al buit. Els sembrats fan que passi del color verd primaveral al color daurat de l’estiu i al marró de la tardor. No va adreçat als humans de la Terra, ja que només es veu des de l’aire. Els destinataris del missatge misteriós només poden ser els habitants de l’espai, com els viatgers d’altres planetes que s’acostin a la Terra o que l’observin amb els seus potents telescopis. Però també poden ser malauradament els esperits que ronden pels aires segons les creences de tots els temps. No ho sabem, com tampoc no sabem el missatge simbòlic d’aquesta mà. La mà és un símbol enormement màgic, el que ha fet suar més als arqueòlegs sense trobar-li cap explicació certa, ja que moltes coves de França i algunes d’Espanya i del món estan plenes de mans gravades a les parets, i ja vam veure l’estela de Matamargó, on hi figura una mà estesa que surt de terra. Ningú no en va fer cap cas, passat del Rafel Pérez, el professor de l’Institut, com no podia ser de cap més manera. Per ell aquella estela és d’origen celta.\nVegi's el potencial de la mà, el seu misteri lligat al cervell i simbolisme:\nEl geoglif de la Creu de Marcús. Una mà, molt ben perfilada, que penja de nord a sud en actitud d'agafar quelcom.\nLa Mare de Déu del Claustre (Solsona). Aguanta amb la mà dreta molt delicadament el ceptre del Regne de Jesús, regne de pau, justícia i bondat. Una mà que recorda per la seva forma la mà figurada en el geoglif de la Creu de Marcús.\nEls indrets acabats en -ot (Solsonès)\nAl Solsonès hi ha un reguitzell de noms de lloc que acaben en -ot i que se’ls ha de fer justícia perquè la gent se’ls pren en un to despectiu, de menyspreu, i no és així. En català hi ha un sufix que serveix per degradar o rebaixar que, com tothom sap, és -ot: sabatot, ocellot, sapastrot... i l’amo de tots, carallot. No sempre és així, almenys en el cas del llibre de mossèn Enric Bartrina, titulat 50 Homenots solsonins, inspirat en els Homenots de Josep Pla, tan meritori per la nostra història local i que és tot el contrari, és un elogi, ja que recull la biografia de molts personatges il·lustres, bàsicament clergues vinculats al bisbat de Solsona. Doncs, pel que fa als nostres topònims la terminació -ot no és un sufix, sinó un substantiu “ôt” que en hebreu vol dir “senyal”. Antigament les paraules s’unien les unes a les altres sense la preposició “de” ni cap article: el, la, els... Vegem, doncs, quins són aquests topònims:\nA Santes Creus de Bordell, Madrona, hi ha una zona plena de savines, que amb el sol i el vent que sempre hi fa creixen molt bé, però el nom li ve d’uns rocs drets i punxeguts que hi ha entremig de les savines. Són els “ots” i voldrà dir “savin-ots”, les Savines dels Ots, dels senyals.\nÉs una masia del poble de Ceuró o Cigró, com diuen els conterranis. Voldrà dir el “Puit de l’Ot”. Es tracta d’un roc dret dalt d’un turó, una mica apartat de la casa, però que definia la contrada, prop de la carretera de la serra. Quan fa poc hi van fer una gran boïga, va aparèixer el roc dret enmig dels camps i el van respectar, però les vaques s’hi grataven i el van tombar. La propietària assegura que el tornarà a posar dret. Era segurament una pedra de la fecunditat per a fertilitzar l’entorn, precisament ara que torna a ser tot camps de pastura, com seria en els seus orígens, i no pas boscúria, que l’amagava. Al terme d’Ogern hi ha per altra part el serrat del Puitot, on hi havia una altra casa avui ensorrada, dita el Puitot, al capdamunt d’un turó rodó, que és un misteriós gran túmul de terra grassa i amb un forn de pa mol ben fet i també misteriós perquè sembla més antic que la casa.\nLa Vila de l’Ot, a Brics, com es va dir al seu dia, es va edificar en un lloc que era un gran “Ot”, és a dir, un promontori que té la base, no pas el cim en aquest cas, en forma de punxa que apunta al nord. També sembla un cor i podria ser un altre túmul, o sigui, una muntanya buida amb una tomba a l’interior.\nEs tracta d’una partida de terra del Pla d’Olius, prop de Sant Miquel, on actualment s’hi ha construït una gran granja porcina, que ja l’han batejada amb el nom de Planots i menys mal que no els ha semblat pas cap greuge ni cap retret d’adoptar aquest nom, perquè una vegada més no es tracta de cap menyspreu envers aquest pla, que pel que es veu estava plena de “ots”. Era el “Pla dels Ots”, com ho demostra que, a pesar de la gran destrossa que ha suposat la construcció de la granja, encara s’hi poden veure alguns rocs acabats en punxa tirats per les vores. Més pedres de la fecunditat.\nAquest els resumeix tots. La gran casa de pagès dels Ots, al terme de Sant Just, estava plena de rocs punxeguts de mig metre d’altura. Molts van ser arrencats i amuntegats a l’entrada de la casa fins que el nou amo els va treure, però a la finca encara en queden uns quants de drets. D’aquí el seu nom, que no té res a veure amb uns “horts”, sinó amb algun misteri lligat al poder de les pedres amb punxa, talment les piràmides.\nEra una antiga casa de pagès de la Serra de Sant Climenç. En anar-hi a viure uns nous inquilins li van canviar el nom perquè lògicament no els va agradar el seu presumpte to despectiu i el van canviar per Xarpell Nou, ja que ells provenien de Xarpell, la casa veïna. El cas és que encara es pot veure la pedra dreta que feia de “Ot” a certa distància de la casa. En algun temps molt antic allí hi van fer una gran casa, o sigui, un Casal precisament i, com que el referent més important del lloc era aquell Ot clavat a terra des de temps immemorial, tot i ser petit, en van dir el Casal-Ot, o sigui, el Casal de l’Ot.\nPel que fa a aquesta casa de pagès de Lladurs, no sabem si el nom és veritablement despectiu, però podria ser que hagués tingut o que encara tingui el seu Ot dret en algun punt proper de la casa per recollir tal volta la força tel·lúrica que emana de la terra. Val a dir que en el Solsonès tenim un altre Solerot, a Tentellatge, i entre totes les comarques encara n’hi ha 3 o 4 més a Catalunya, que en realitat podrien significar el Soler de l’Ot. A Sallent, per altra part, hi havia el Corralot, una altra casa, no el Corral d’avui, que en aquell cas potser sí que es tractava d’un corral de mala mort. Tampoc ho sabrem. A Correà trobaríem encara el Bufot i a Montmajor el Tillot, dues masies més. I a la partida de Sant Honorat no podem oblidar cal Billot, que fins fa molt poc tenia una penya dreta molt definida, com una “bitlla”. L’únic que podria ser un sufix més o menys despectiu potser fora cal Joanot de l’Hostalnou, encara que, com queda dit, de vegades és un elogi a mitges ja que podria fer referència a la grandària i en aquest cas a un home d’una certa corpulència. I, posats a dir, no oblidem tampoc el Cabot, gran pairalia de Vallmanya, clarament el Cap de l'Ot. Només que algú l'hauria de descobrir.\nEls "Ots" dels Savinots a Santes Creus de Bordell.\nL'Ot del Puitot a Ceuró (Castellar de la Ribera).\nEls "Ots" dels Ots, casa de pagès de Sant Just (Olius).\nL'Ot del Casal de l'Ot, o sigui, el Casal-Ot o Casalot de Sant Climenç de Pinell.


FlixBus estrena una línia diària que connecta València, Alacant, Gandia i Benidorm amb París i Lió - Diari La Veu\nEscriba el número 255520\n10 juny 2019 16:44h\nFlixBus, que ja connectava València amb Portugal, comptarà amb línies diürnes i nocturnes que arribaran fins a França. / EUROPA PRESS\nVALÈNCIA. FlixBus, operador europeu de mobilitat de llarga distància, arriba a Alacant, Benidorm i Gandia, i augmenta les destinacions des de València, que ja estava connectada amb Portugal, amb noves connexions a París, Lió i Chalon-sud-Saône (França). Dins d'aquesta línia diària, de dilluns a diumenge i tant diürna com nocturna, es podrà viatjar en bus des de València i Gandia fins a França des de 19,99 euros, i des d'Alacant i Benidorm, a partir de 24,99 euros.\nEn concret, les connexions de la seua xarxa des del País Valencià són Alacant, Benidorm, Gandia, València, Castelló de la Plana –que està pendent de l'estació–, Port Aventura, Barcelona, Lió, Chalon-sud-Saône, París, Madrid (aeroport i ciutat), Setúbal i Lisboa (Portugal). La parada de la línia a Castelló de moment no es pot realitzar perquè la companyia no ha aconseguit posar-se en contacte amb l'empresa gestora de l'estació, segons detalla FlixBus en un comunicat.\nA causa de la normativa espanyola no es poden realitzar trajectes estatals, és a dir, pujar-se i baixar-se en dues parades dins del territori espanyol. Per tant, només podran adquirir-se bitllets amb origen i destinació en països diferents. Tant les parades al País Valencià com les destinacions d'aquesta xarxa augmentaran per a "donar a conéixer a un públic internacional més ampli la seua riquesa cultural i turística", segons explica l'empresa.\nEls preus dels bitllets varien en funció de l'anticipació de compra, dates, horaris, oferta i demanda, mitjançant un sistema similar al dels vols, per la qual cosa, com més prompte s'adquireix el trajecte, ix més barat. El sistema de compra i canvi de bitllets és flexible i adaptat a les necessitats dels passatgers: en la pàgina web, l'app mòbil, les estacions d'autobusos, les agències de viatges i, fins i tot, en el mateix bus.\n"Viatjar és un dels majors plaers de la vida, moltes vegades també una necessitat, i hauria d'estar a l'abast de tot el món. És cridaner que puga eixir més car viatjar dins d'Espanya que a un lloc molt més llunyà en un altre país. Encara que molta gent no ho sap, al contrari que a França, Itàlia o Alemanya, a Espanya des de fa més de 50 anys, per la legislació existent, cada línia d'autobús estatal i regional sols la pot operar una empresa. Així que de moment continuarem creixent en línies internacionals", afirma la directora de Comunicació, Elena Compte.\nEscriba el número 586358


La segona oportunitat per a l'envàs retornable\nUn estudi encarregat pel Govern defensa que el reciclatge d'envasos de begudes augmentaria fins al 95% si s'implantés un sistema de devolució\n5 min. Barcelona 25/07/2017 19:51\n651x366 El sistema de dipòsit i retorn pot suposar l'adéu dels envasos de begudes del contenidor groc / MARC ROVIRA El sistema de dipòsit i retorn pot suposar l'adéu dels envasos de begudes del contenidor groc / MARC ROVIRA\nAnar a comprar un refresc i retornar l'ampolla buida a la botiga per comprar-ne un altre o per recuperar l'import de l'envàs. Aquesta pràctica extingida que encara recorden els consumidors més veterans es podria tornar a implantar a Catalunya, tot i que amb algunes modificacions. Un estudi encarregat per la Generalitat assegura que el reciclatge d'envasos de begudes d'un sol ús -ja siguin de vidre, plàstic, brics o llaunes- augmentaria del 63% actual fins al 95% si s'introduís aquest sistema de manera complementària a l'actual de recollida selectiva.\nLa imatge de piles de residus embrutant les platges, per exemple, després d'una revetlla com la de Sant Joan és la que l'estudi assegura que pot combatre's si s'implanta un sistema de dipòsit, devolució i retorn d'envasos amb el qual el consumidor pagaria 10 cèntims d'euro per a cada envàs. Els diners se li retornarien quan els retornés buits a un establiment (no necessàriament allà on els hagués adquirit). Així, s'incentivaria la recuperació per al reciclatge i també es reduiria fins a un 90% l'abocament indiscriminat al medi natural i als carrers, segons ha defensat el director de l'estudi, Ignasi Puig.\nEl treball, encarregat per l'Agència de Residus de Catalunya (ARC), l'han liderat la consultora ENT juntament amb Eunomia i el despatx d'advocats Jiménez de Parga, que ha analitzat la legalitat de la mesura dins les competències de la Generalitat; l'estudi analitza la viabilitat econòmica i tècnica del nou sistema incloent-hi els envasos d'aigua, sucs, refrescos en tots els seus formats. En quedarien exclosos, però, els dels vins, caves i els d'altres begudes espirituoses, així com els de la llet. El motiu, ha explicat Puig, és que la seva contribució a aquest abocament indiscriminat de residus que es vol combatre és molt menor.\nQui pagaria el dipòsit i com?\nLa implantació d'aquest canvi suposaria, a la pràctica, que els envasos afectats sortissin del contenidor groc a on van a parar ara amb el sistema integrat de recollida selectiva. Anirien a parar als establiments comercials, ja fos a través de la recollida manual per part del comerç o a través de la instal·lació d'unes màquines especials de retorn d'envasos que ja existeixen en països on aquest sistema funciona. "Hi ha 40 regions o països, com Alemanya o Noruega on ha donat bons resultats", ha defensat la secretària de Medi Ambient i Sostenibilitat del Govern, Marta Subirà.\n540x306 Un objectiu menys llunyà: el camí cap al residu zero / XAVIER BERTRAL Un objectiu menys llunyà: el camí cap al residu zero / XAVIER BERTRAL\nEl sistema de dipòsit devolució i retorn (SDDR) requereix d'una major implicació no només del consumidor, sinó dels mateixos productors. Els fabricants, de fet, serien els primers que haurien de pagar l'organisme central de gestió (un ens que seria de nova creació) especificant el nombre i tipus d'envasos que posa en circulació. L'estudi calcula que la seva contribució al sistema seria de 21 milions d'euros, 8 més dels que paguen ara.\nEls diferents canals de venda o intermediaris pagarien el dipòsit de l'envàs quan adquirissin el producte, i tots els establiments que venguessin al consumidor final estarien obligats a cobrar aquests 10 cèntims per envàs. L'organisme gestor pagaria a tots els establiments els dipòsits que hagués tornat als clients a canvi dels envasos buits i el comerç també rebria una compensació per la manipulació i gestió d'aquests envasos.\nAquest sistema topa amb els recels de la indústria i dels distribuïdors, que no veuen clara la viabilitat del sistema. La patronal Aecoc està estudiant la proposta de la Generalitat, però avisa que el sistema integrat de recollida selectiva és "molt positiu", tot i que admet que encara pot millorar. "No som gaire partidaris, a priori, d'un nou sistema que generi duplicitats o que n'alteri un que ja funciona", ha assegurat una portaveu d'Aecoc.\nEcoembes, una de les companyies que gestiona els envasos que avui van a parar al contenidor groc, recorda que un estudi recent de la Càtedra UNESCO de Cicle de Vida i Canvi Climàtic d'ESCI-UPF subratllava que un sistema de dipòsit i retorn no aportaria beneficis ambientals a Catalunya i sí costos econòmics i socials a les famílies.\nEn tot cas, ha dit avui la secretària de Medi Ambient i Sostenibilitat de la Generalitat, aquest estudi és una primera aproximació que neix d'una demanda del Parlament per discutir aquest tema. Ha recordat que ja es va fer una prova pilot a Cadaqués l'estiu del 2013 amb bons resultats. Els propers mesos, tots els agents implicats constituiran una comissió amb el Govern per estudiar l'eficàcia ambiental, tècnica, econòmica i social d'aquest i d'altres sistemes de gestió de residus, ha afegit.\nNoves plantes de reciclatge\nIntroduir un sistema de retorn significaria canvis també en on van a parar els envasos i com es tracten un cop són recollits. El director de l'Agència de Residus de Catalunya, Josep Maria Tost, ha reconegut que caldrien noves plantes de recepció d'aquests envasos retornats. En concret, l'estudi del Govern en projecta quatre de noves per gestionar envasos compactats i no compactats repartides per tot el territori, i una planta més petita només per a compactats. Tost ha dit que podrien ser plantes de nova creació, o bé es podria optar per "l'optimització" d'infraestructures ja existents d'algunes empreses gestores de residus.\nEls ajuntaments, actuals gestors de la recollida selectiva de residus als municipis, no haurien de patir per la reducció de recursos que pot suposar el sistema, ha dit Puig. "Ha de ser una mesura neutra perquè, tot i que hauran de seguir gestionant el contenidor groc, hi haurà menys material per recollir", ha dit.\nEn la mateixa línia, la fundació Rezero ha defensat que el sistema suposaria un estalvi per als ens locals. "L'Ajuntament acabaria estalviant en abocador i incineradora, que és on ara van a parar molts dels envasos que no es reciclen", ha explicat la presidenta, Rosa Garcia.\nCatalunya ja recicla prop del 80% dels envasos


Quiroga denuncia l'intent de xantatge de Bárcenas\nLa presidenta del PP basc, Arantza Quiroga, ha mostrat la seva convicció de, amb el 'cas Bárcenas' existeix "ara mateix un intent de xantatge" davant el qual el seu partit "s'ha plantat", per la qual cosa ha advertit a l'extesorero del PP que "si amenaça amb tirar de la manta", ho faci "tot el que vulgui" i, "a poder ser, en un jutjat".\nEn una entrevista a Radi Euskadi, recollida per Europa Press, Quiroga ha considerat que "ara mateix hi ha un intent de xantatge" i s'ha alegrat que el PP "s'hagi plantat i no es plegui a això".\n"Si aquest senyor es va a la presó, es va a la presó, i si amenaça amb tirar de la manta, que tiri de la manta, de tot el que vulgui i que, a poder ser, ho faci en un jutjat, perquè siguin els jutges els que determinin què hi ha de debò en el que està dient", ha manifestat.\nLa màxima dirigent del PP basc ha mostrat el seu alleujament perquè "per fi, aquests papers (de Bárcenas) estan en el Jutjat", encara que hagin arribat a seu judicial "de forma rocambolesca" i ha desitjat que "la Justícia sigui ràpida" i resolgui al més aviat possible. "Ara és el moment que parlin els jutges", ha dit.\nRespecte a la suposada aparició del nom del president del Govern en els documents de l'extesorero del partit, ha manifestat la seva convicció que Mariano Rajoy "està ocupat durant totes les hores del dia" a "treure a Espanya de la crisi".\nPer això, ha considerat que, des del PP se li ha de donar "tranquil·litat perquè pugui dedicar-se al que s'han de dedicar, i que és pel que va rebre la confiança en les eleccions generals".


la crisi dels 40: de març 2015\nQuè són aquests tatuatges del Zlatan Ibrahimovic?\nQuè són aquests tatuatges del Zlatan Ibrahimovic\nAquest matí quan s'ha aixecat el petit de la casa, em pregunta pel partit d'ahir del Chelsea i PSG. Li dic que es va classificar el PSG i es va posar content per què allà juga un dels seus ídols Zlatan Ibrahimovic (i això que no se'n recorda d'ell del Barça, només té 5 anys el petit!) Després li comento que l'àrbitre s'havia equivocat , ... jo crec que no, i el van expulsar. Després s'ha preocupat per això, pensant si el proper partit podria jugar o no i que repercussió tindria això per a Zlatan.\nIsaac es la passa veient vídeos de Zlatan amb els seus gols, jo els comparteixo aquest vídeo per entendre alguna cosa dels noms que porta tatuat en el seu cos Ibrahimovic.\nEtiquetas: #5, video


EL CERCLE SUMA UN PUNT ´IN EXTREMIS´ AL CAMP DEL BELLATERRA - Cercle Sabadellès 1856\nEL CERCLE SUMA UN PUNT ´IN EXTREMIS´ AL CAMP DEL BELLATERRA\nEls de Sabadell van estar a punt de perdre injustament el partit però finalment van empatar per 1 a 1 en un corner al minut 90\nPartit igualat el que vam viure diumenge a Cerdanyola del Vallès. El Bellaterra va avançar-se al minut 60 però el Cercle Sabadellès 1856, que per ocasions mereixia més, va acabar empatant en el descompte en un final tens i emocionant. Pels verd i blancs va anotar Arnau Sala, mentre que pels visitants ho va fer Jordi Grau\nEl matx del cap de setmana enfrontava el Cercle Sabadellès 1856, que venia de guanyar tres partits seguits, i el Bellaterra, que jugava com a local i es trobava a la part mitjana de la taula. Des del començament la duresa de l’equip verd i blanc es va fer evident: el Bellaterra era físicament superior i ho volia aprofitar. D’altra banda, l’àrbitre, amb un criteri desconcertant, va ajudar al fet que algunes faltes perilloses es quedessin sense càstig.\nPassats els primers minuts de partit ja es van anar distingint les dinàmiques del partit i tot feia indicar que tindríem un partit on les defenses dominarien. El Cercle intentava tocar-la però la intensitat del rival i les dimensions del terreny de joc ho feien impossible. De la mateixa manera, el Bellaterra tampoc creava perill en jugades de combinació.\nPerò, quan el joc bonic no funciona, apareixen les individualitats. I en això pel que es veia al camp el Cercle era superior, ràpidament van començar a arribar les primeres ocasions. Aleix Besonias va estar a prop de marcar en un xut potentíssim des de la dreta de l’atac però el porter local la va treure bé. També ho va intentar Miquel Torres, però no va ser el seu dia de sort.\nEs va arribar al descans amb empat a zero, i la sensació que el 0-1 visitant podria arribar si la dinàmica seguia igual.\nVa començar el segon temps i les sensacions eren les mateixes. El Cercle, però, no volia deixar escapar l’oportunitat de sumar la quarta victòria seguida i va fer canvis en clau ofensiva. Andreas Eigenbauer va deixar el terreny de joc per Albert Raluy, i Sergi Cruells ser substituït per Alex Ferrer. Al Bellaterra va entrar Albert Serra per Juan Ortega.\nAl minut 60, tot i les ocasions blaugranes, va arribar la galleda d’aigua freda pel Cercle. El Bellaterra feia una bona jugada per la banda esquerra, centrava i després d’un rebot Arnau Sala enviava la pilota al fons de la xarxa des del bell mig de l’àrea. Els locals gairebé no havien creat perill en tot el partit, però no van deixar escapar el ‘momentum’ i van agafar el domini del partit.\nEls de verd i blanc van començar a tenir més la pilota i, tot i les ocasions que van tenir, no van sentenciar el partit. Per la seva banda, el Cercle, ho seguia intentant, sense sort, i veia com una pilota de Miquel Torres s’estavellava al travesser després d’un bon xut des de la frontal. Amb tot, els visitants van abocar-se a l’atac i van deixar desproveït el mig del camp, per on el Bellaterra sortiria diversos cops al contraatac.\nA mesura que es va anar entrant als últims instants de partit l’orgull dels blaugranes va despertar i els que fins aleshores guanyaven ja no tenien tant clar si s’endurien la victòria: el Cercle va arraconar el Bellaterra els últims minuts. En arribar el minut 90, els visitants van estar molt a prop d’anotar en dos córners amb molts rebots i nerviosisme pel mig.\nEl premi va arribar al tercer consecutiu, quan Jordi Grau va aprofitar que la pilota havia quedat morta -després d‘encara més rebots- i va fer l’empat a un. Un gol molt valuós i que donava al Cercle l’oportunitat de fins i tot guanyar el partit. El parell d’ocasions que l’equip, desbocat, va tenir no es van acabar de concretar i s’acabaria amb empat.\nAmb aquest punt ‘in extremis’ el Cercle continua quart a la classificació, amb 23 punts en 12 jornades. La setmana que ve visita el camp de l’últim classificat, el Vallvidrera Senglars.\nEl partit es va disputar diumenge 3 de desembre a les 12 del matí, amb l’àrbitre Badillo Peralta.


Imatge d'arxiu de les mobilitzacions\nEl Jutjat de Primera Instància i Instrucció núm. 6 de Paterna ha emés ordre d'obertura de judici oral contra l'exdirector general de l'ens públic RTVV, en la qual es fixa una fiança de responsabilitat civil d'1.800.883 euros, s'assenyala com a òrgan competent per al coneixement i la decisió de la causa l'Audiència Provincial de València i s'adverteix que la resolució no és recurrible.\nEl 9 de juny de 2014, CCOO PV va registrar denúncia davant la Fiscalia de la Comunitat Valenciana. Aquesta va ser remesa a la Fiscalia Especial contra la Corrupció i la Criminalitat Organitzada i des d'ací al Jutjat de Primera Instància i Instrucció núm. 6 de Paterna per a la seua acumulació a les diligències prèvies 422/14. Una vegada presentat escrit de personació com a acusació particular en el procediment 422/14, va ser rebutjat per la resta d'acusacions particulars, i es va interposar querella per a actuar com a acusació popular.\nJa en qualitat d'acusació popular, en el seu escrit de conclusions de 10 de setembre CCOO va demanar l'obertura de judici oral contra López Jaraba per un delicte de malversació de cabals públics i un delicte de prevaricació administrativa com a delictes continuats, sol·licitant una pena de 7 anys de presó i 18 d'inhabilitació absoluta, multa de 20 mesos, a raó de 50 euros/dia i la condemna al pagament de les costes del procés.\nDesprés d'un periple de més de 5 anys, amb la resolució dictada ahir es reconeixen els indicis d'una gestió nefasta que, com moltes altres variables va desembocar en el tancament de l'extinta RTVV, amb la pèrdua d'ocupació directa en Canal 9 i indirecta en tot el sector audiovisual valencià.


Demà comença el programa educatiu de vela a les escoles\nDemà comença el programa educatiu de vela escolar, adreçat als alumnes de cicle superior de primària i primer cicle d´ESO de les escoles del municipi. Aquesta iniciativa està promoguda per l´Ajuntament,el club de vela Palamós i els centres escolars.\nEls alumnes en grups de 25 a 30 faran classes teòriques i pràctiques a les instal·lacions del club de vela Palamós. Les classes es faran de dilluns a divendres en horari lectiu de matí o tarda, inclosa a l´assignatura d´esports a l´escola.\nSeran en total uns 350 alumnes, els que participin en aquesta activitat escolar que es desenvoluparà a Palamós durant els mesos de febrer a març.\nAquesta proposta ajudarà fomentar entre els joves palamosins la pràctica de la vela, tenint en compte que la nostra població està molt arrelada a aquest esport.\nEl regidor d´esports Pere Coll valora de manera molt positiva poder tirar endavant aquesta activitat.\nD´altra banda, pel que fa a la piscina municipal coberta, el regidor d´esports Pere Coll explica que segueix treballant per mirar de que en un futur pugui ser una realitat, però que s´està trobant amb algunes dificultats. Coll comenta que hi han altres prioritats i que per aquest fet no veu viable que hi hagi una piscina municipal coberta a curt termini a la nostra població.


The Daily Avalanche: Déu no ens estima\nLa Divina Família a l'hora de dinar\n«Le Tout Noveau Testament» (imperfectament traduïda com: El nuevo Nuevo Testamento), el darrer film del fantasiós belga Jaco Van Dormael, encara que s’anuncii com una «kermesse" per a descreguts, pertany a aquella tradició irreverent, però finalment inofensiva, on també s’hi poden incloure les fantasies escatològiques sobre cel i infern de Lubitsch, les de Powell i Pressburger, o l’«Así en en el cielo como en la tierra» de l’immens manxego José Luis Cuerda.\nEl Déu de Van Dormael és un cabró sàdic, misantrop i desastrat (l’actor còmic Benoît Poelvoorde, en sabatilles i bata d’estar per casa) que manipula la Humanitat des del seu ordinador en un pis mediocre de la metròpoli brussel·lesa, mentre manté captives una esposa volgudament idiota (Yolande Moreau) i una filla rebel (Pili Groyne, recentment premiada a Sitges). El fill gran, en JC, fa temps que es va independitzar i no ha tornat a casa per raons que tots coneixem. La nena fugirà del pare maltractador i reclutarà sis deixebles que, juntament amb els dotze de JC sumarien els 18 necessaris per formar un equip de beisbol.\nComèdia subversiva però menys, plena d’imatges impactants i de moltes ganes de desmitificar; també amb algun moment tendre i fins i tot ensucrat, però sense arribar a l’embafament d’«Amélie». Hi surt Catherine Deneuve (sogra de Poelvoorde a la vida real), que s’ho munta amb un goril·la, només per això ja val la pena pagar l'entrada. «Le Tout Nouveau Testament» és imaginatiu i aporta bon rotllo; m’ha fet molta gràcia.\nGalderich 20 d’octubre de 2015, a les 1:19\nNo em feia gràcia però amb una crítica així...\nAllau 20 d’octubre de 2015, a les 9:24\nDeu anar a gustos, però jo m'ho vaig passar bé.\nFRANCESC PUIGCARBÓ 20 d’octubre de 2015, a les 6:47\namb en Galderich, acabes de vendre la pel·licula.....\nAllau 20 d’octubre de 2015, a les 9:25\nBé, això de l'humor és molt personal...


Més de 60 positius i 180 treballadors confinats pel brot de Covid-19 a l'escorxador de Padesa d'Amposta\nCCOO exigeix a la direcció mesures de seguretat i prevenció per garantir la salut i seguretat de la plantilla\nRedacció dilluns, 19 d’octubre 2020 - 16:30h | Actualitzat a 2020-10-19 20:26h\nEl brot de Covid-19 detectat a l'escorxador de l'empresa Padesa a Amposta suma ja més de 60 positius i manté més de 180 treballadors confinats, segons ha informat CCOO d'Indústria. Després del contagi massiu a l'escorxador de la mateixa empresa a Roquetes, el Departament de Salut va iniciar divendres passat les proves PCR a la plantilla després que s'hi detectessin dos positius. La constatació d'un nou contagi massiu, segons explica el sindicat, ha obligat a tancar alguna de les seccions del centre de producció. En aquest context, CCOO d'Indústria ha reclamat a la direcció de Padesa que apliqui les mesures de seguretat i prevenció necessàries per resoldre la situació, garantint la seguretat i la salut de la plantilla.\nEl sindicat ha demanat una reunió urgent amb el Comitè de Seguretat i Salut i el comitè d'empresa per posar fil a l'agulla a les mesures oportunes així com detectar les errades en els protocols per fer front a la Covid-19 a l'empresa. La direcció, a la qual retreuen deixar al «marge» el comitè d'empresa, encara no hauria respost a aquesta petició.\nAixí les coses, i en funció de com evolucioni la situació, CCOO no descartar presentar una denúncia davant la Inspecció de Treball per determinar les mesures i protocols que ha d'aplicar l'empresa per «garantir la seguretat i evitar posar en risc la salut de les persones que treballen als seus escorxadors i de les seves famílies».\nUrgent Tortosa: El brot de l'Hospital de Jesús afecta també diversos treballadors


L'AFA de Les Arrels de Salt i veïns reclamen un pas de zebra elevat - Empordà\nL'AFA de Les Arrels de Salt i veïns reclamen un pas de zebra elevat\nAlerten que els vehicles no respecten que es tracti d'una zona escolar i això «posa en perill els nostres fills»\nJ.V.P. SALT 04.03.2021 | 06:30\nReclamen un pas de vianants elevat davant l'escola Les Arrels. MARC MARTÍ\nReclamen un pas de vianants elevat davant l'escola Les Arrels.\nL'Associació de Familiars d'Alumnes (AFA) de l'escola Les Arrels de Salt, i veïns de la zona, estan recollint firmes per reclamar que es millori la seguretat per als vianants en un encreuament de davant el centre educatiu. En concret, denuncien una connexió «deficitària» per als vianants al carrer doctor Castany, a l'altura del carrer de La Moreneta. Alerten que no es respecta «que és una zona escolar», i això «posa en perill els nostres fills». Per ara, superen les 160 firmes recollides. El punt coincideix amb la sortida de dos aparcaments (un de zona blava i l'altre per a treballadors) del Parc Hospitalari Martí i Julià.\nEls promotors de la recollida de firmes indiquen que hi ha diversos factors que afecten el carrer doctor Castany: d'una banda, s'inclou en el recorregut de línies d'autobusos, i també és una sortida cap a altres poblacions i cap a l'autopista. Per això hi ha un «flux de vehicles que circulen a alta velocitat sense respectar que és zona escolar», apunten. A més, quan camions de neteja i escombraries bloquegen de manera temporal el carrer, alguns vehicles particulars envaeixen la vorera per accedir a la calçada.\nPer això els col·lectius demanen a l'Ajuntament de Salt «que es posi un pas de vianants elevat» -que obligaria a frenar als conductors- «i se senyalitzi de manera adequada el carrer doctor Castany», en aquell encreuament. De fet, lamenten que allà hi ha «un únic senyal escolar, recent i insuficient, que a penes ningú respecta».\nA més, volen que «es busqui una solució a la sortida de vehicles dels aparcaments de la zona blava», que es troba al carrer La Moreneta.


AECAVA - El Cargol l El setmanari del Penedès l Societat l Política l Economia l Cultura l Vins i Caves l Món casteller l Entrevistes l Esports\nLes institucions, organismes d’aquest calat, s’han de unificar, per aconseguir arribar a punts d’encontre, que serveixin per un rellançament. Veient com va l’evolució, la trajectòria, és positiva la fusió per els interessos i els avantatges del cava.\nLa pugna, la baralla, no és “positiu”, ni porta enlloc. Dissentir hi té de ser, però amb unes motivacions.\nCorpinat,D.O.Penedès, Clàssic Penedès, són ramificacions, maneres de fer i pensar, diferents del denominador comú, que és el D.O.Cava. I segurament, tenen el seu dret.\nInsisteixo, però, i des de el meu punt de vista, que la unitat i el anar tots a una és el camí i la direcció, perquè qui en surti beneficiat sigui el “cava”.


Butlletí de novetats 317\n3r "Cicle de Diàlegs: Ètica aplicada a empreses i organitzacions": Compartint bones pràctiques d'ètica aplicada\nMaria Rodriguez, directora de Comunicació interna, Desenvolupament i Atenció al Personal de l’Ajuntament de Barcelona: "Malgrat el que es digui, els empleats de les Administracions Públiques són un col·lectiu en constant adaptació al canvi. Els cicles electorals així ho requereixen i els seus treballadors així ho tenen assumit."\nI si la fi del 'mètode del cas' comencés a Harvard?\nDesprés de les crítiques a les escoles de negoci pel seu paper en la formació de líders que no han estat a l'alçada durant la crisi, hi ha qui demana ara revisar certs mètodes per revolucionar aquestes institucions. La Harvard Business School es troba en l'ull de l'huracà pels seus mètodes i pels seus objectius a l'hora d'educar els futurs líders empresarials.\nSense despatx, el directiu ja no té on amagar-se\nGairebé des que l'empresa és empresa, els directius han tingut un despatx. Fins ara. Amb cada vegada major recurrència, les empreses més grans estan optant a un disseny d'oficines obertes, sense parets ni llocs fixos, i també, sense despatxos per als màxims responsables.\nCaps que baixen al fang\nCada cop és més corrent que els alts directius abandonin temporalment el confort dels seus despatxos per prendre-li el pols a la seva organització. A més, els treballadors valoren més la proximitat, també 'geogràfica', dels directius per crear una atmosfera de confiança i de respecte mutu.\nQuan la Universitat es troba a l'oficina\nSi a nivell internacional la referència és McDonald's, a nivell estatal empreses com "la Caixa" o everis tenen propostes formatives d'alt nivell amb programes 'ad hoc' o col·laboren amb escoles de negoci perquè els seus empleats rebin una informació específica. Perquè avui en dia, per retenir el talent cal enamorar-lo i oferir-li la possibilitat de desenvolupar la seva carrera professional.\nTothom vol treballar a Zara\nInnovació, prestigi i elevar el catxé professional, són els aspectes més valorats entre els qui es plantegen un canvi de feina al sector de la moda. A Zara s'aprèn i molt, tots els que han passat per allà coincideixen en això; però també planeja sobre els seus empleats l'estrès i la competitivitat, aspectes que provoquen una alta rotació de personal.\nEn aquesta ocasió volem difondre un curtmetratge animat fet aquí, amb uns 5 milions de visualitzacions i guanyador del Goya al Millor Curtmetratge d'Animació l'any 2016. Dirigit per Daniel Martínez Lara i Rafa Cano Méndez, planteja com, gairebé sense adonar-nos, anem minant la capacitat creativa dels nostres fills. De totes maneres, sempre som a temps de corregir el rumb...\nRegles clares per tuitejar a l'oficina\nUn treballador pot tuitejar o enviar un watsap durant la seva jornada laboral, o només en els moments de descans? Un empleat ha de posar en el seu perfil de Facebook per quina empresa treballa, sense avisar els seus responsables immediats? S'ha d'utilitzar el correu electrònic corporatiu per a qüestions estrictament professionals?\nSilicon Valley: Dones, l'assignatura pendent\nA la terra de les oportunitats, on emprendre és una religió, el gènere també marca la relació amb els inversors de capital risc, els veritables impulsors d'idees. A més, la bretxa salarial i els casos d'assetjament i discriminació indiquen que el masclisme està lluny d'eradicar-se a la meca tecnològica del món.


Agriturismo Costantino Maida Itàlia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Fer un comentari al lloc web\nAgriturismo CostantinoC.da Donnantonio, Maida, Maida, Itàlia, 88025 - Veure al mapaExcel·lent8,8Basada en71comentarisAgriturismo CostantinoVeure més fotos"Maryangela, her mom, Maryanna, plus the staff couldn't d..."'pepeUnited StatesPiscinaVeure més fotosVeure totes les 46 fotosMolt bona ubicació 8,7Veure al mapa8,7UbicacióParticularitats que li encantaranWi-Fi gratuït en totes les habitacionsaire condicionatbartransport hotel/aeroport\nSobre l'allotjamentDescripcióAquesta casa de camp tradicional està ubicada en un entorn rural a Maida. L'Agriturismo Costantino és a 15 minuts en cotxe de l'aeroport de Lamezia Terme i disposa d'un jardí gran amb piscina i instal·lacions esportives.\nEl Costantino està envoltat d'oliveres i està situat a només 2 km del centre de Maida, al camp de Calàbria. L'establiment elabora els seus propis pastissos i melmelades, dels que podreu gaudir esmorzant a l'aire lliure a la vora de la piscina.\nAquí trobareu habitacions espaioses i apartaments amb aire condicionat i internet Wi-Fi gratuïta. Totes les habitacions disposen de TV de pantalla plana, minibar i bany privat. Els apartaments tenen una zona de cuina completament equipada.\nA l'exterior hi trobareu un parc infantil i un camp de minigolf. La sala de jocs interior disposa d'una taula de billar, tennis de taula i dards.\nL'establiment ofereix aparcament gratuït. Hi ha un centre comercial gran a només 3 km.Mostrar mésCaracterístiquesAccés a InternetWi-Fi gratuït en totes les habitacionsZones públiques amb Wi-Fi Desplaçamentaparcament de cotxesservei de llançadora lloguer de bicicletestransport hotel/aeroport Fitnes i recreaciósala de jocs Coses a fer, maneres de relaxar-sejardípiscina [exterior] ping pongvisites turístiques Àpats, begudes i refrigeribarmàquina venedoraservei d'habitacionsinstal.lacions de barbacoaRestaurants Serveis i comoditatscaixa fortaservei de bugaderia magatzem d'equipatgezona de fumadors Per als nenshabitació familiarParcservei de cangurAccésentrada/sortida [exprés]instal.lacions per a minusvàl.lidss'admeten animals de companyiaDisponible a totes les habitacionsaire condicionatassecador de cabellmosquiteraparell de televisiócalefaccióplat de dutxaarticles de tocadorempolles d'aigua de cortesia Mostra MenysPolítiquesEls llits supletoris depenen de l'habitació escollida. Consulti la capacitat de l'habitació individual per obtenir-ne més informació.Al reservar més de 5 habitacions, poden aplicar-se diferents condicions i suplements addicionals.Mostrar mésAvís importantLa piscina exterior és oberta des de juny fins a finals de setembre. Els clients han de presentar un document d’identitat amb fotografia i una targeta de crèdit durant el registre d’entrada. Les peticions especials són segons disponibilitat i poden comportar suplements. Cal que informeu el Agriturismo Costantino de la vostra hora d’arribada amb antelació. Podeu fer servir l'apartat de Peticions especials en fer la reserva o posar-vos en contacte amb l'allotjament directament mitjançant les dades de contacte que apareixen a la confirmació. Mostrar més


El CCCB parla dels presos amb un film de Portabella\nEl CCCB parla dels presos polítics i les llibertats a través d''El sopar' de Portabella\nEl CCCB ha decidit impulsar un debat sobre els presos polítics i les llibertats. I ho ha fet a partir d'una pel·lícula mítica de Pere Portabella: El sopar. Aquest documental es va rodar clandestinament el 2 de març de 1974, el dia que es va executar Salvador Puig Antich a la presó de la Model. Avui, s'ha projectat la pel·lícula, amb dues addendes: una la lectura de la fitxa de l'advocat que defensava Puig Antich, feta uns mesos després de la gravació. L'altra es va rodar el 2018, després de l'aplicació del 155 i de la detenció dels líders independentistes catalans, i consisteix en la reproducció del text del 155. Després de la projecció s'ha obert un debat amb el propi Portabella, la companya de Jordi Cuixart, Txell Bonet, l'especialista en cinema Jordi Balló i l'antic pres polític Pablo Mayoral, ex membre del FRAP. L'acte ha comptat amb una àmplia assistència, tot i que no ha omplert el Teatre del CCCB.\nMayoral, ex militant del FRAP: Que no els derrotin a ells a la presó, i que no ens derrotin a nosaltres aquí\nL'actualització de la pel·lícula\nLa trobada del CCCB volia connectar la pel·lícula sobre els presos polítics franquistes amb la situació actual. Mayoral, ex militant del FRAP ha afirmat que la projecció d'avui, més que fer-lo pensar en la seva vivència durant el franquisme, l'ha fet pensar en els presos polítics actuals i en la necessitat "Que no els derrotin a ells a la presó, i que no ens derrotin a nosaltres aquí". Jordi Balló ha ressaltat que és una pel·lícula que avui té una lectura completament diferent de la que tenia fa 10 anys, quan semblava aquesta realitat molt llunyana (de fet, fins i tot els ex presos d'El sopar debaten sobre la utilitat de la vaga de fam). "Quan veig aquesta pel·lícula em sonen moltes de les coses que he vist en el meu company o en els qui estan empresonats amb ell", explica Txell Bonet i ha lloat l'esperit de lluita de molts presos de Franco que van continuar lluitant quan van sortir al carrer. "Els participants en la pel·lícula mai no cauen en el victimisme", s'admira Bonet. A més a més, Bonet ha explicat que els primers que van considerar presos polítics a Cuixart i els seus companys van ser els propis presos jutjats per delictes comuns: "A la presó ho tenen molt clar que ells són presos polítics". Portabella s'ha mostrat preocupat pel desprestigi de la democràcia a nivell europeu i per l'ascens d'una dreta radical i autoritària, que provoca una recessió democràtica que a l'Estat espanyol afecta principalment al sobiranisme, però també a molts d'altres sectors.\nEl sopar (1974-2018). Pere Portabella - Films 59.\nUn sopar molt especial\nAl documental cinc presos polítics parlen mentre sopen de les seves experiències a la presó (hi han passat 50 anys empresonats, entre tots). Són Narciso Julián, del PSUC, que havia passat 24 anys a la presó; Àngel Abad, també del PSUC, que n'havia acomplert 7; el sindicalista de Comissions Obreres Antonio Marín, que n'havia acomplert 8; la militant del PC (m-l) Lola Ferreira que n'havia passat tres; i Jordi Conill, un membre de les Joventuts Llibertàries de Catalunya, que en va acomplir 10. Tots ells transmeten, bàsicament, un missatge de resistència, front a un Estat que pretén "assecar-los políticament". La seva discussió gira en torn a com convertir la presó en un front de lluita més que ajudi a combatre l'opressió. I, sobretot, destaquen l'important paper que té el carrer en el suport a la lluita dels presos.\nL'home a l'ombra del "Ja sóc aquí"\nEl director i productor Pere Portabella és un dels homes de cinema amb major trajectòria d'aquest país. Ja va ser productor de El cochecito de Marco Ferrreri i de la Viridiana de Luis Buñuel, el 1961, el que li va provocar molts problemes amb la censura. Com a director, va fer un cinema d'avantguarda, vinculat a vegades amb el grup Dau al Set i a la música de Carles Santos. El 1976 va signar com a director l'Informe general, una obra en què es denunciava la situació de l'Espanya de l'època (el 2015 en faria una segona edició). Però una de les accions de les que se sent més satisfet és de l'organització de la rebuda del president Josep Tarradellas, quan va tornar de l'exili, el 23 d'octubre de 1977. Va aprofitar el seu talent escènic per organitzar un acte de tints hollywoodians. Portabella, que va participar a la vida política de la transició en el sí del PSUC, era famós perquè cada any organitzava a la seva casa de Palau Sator, al Baix Empordà, un gran suquet de peix on es trobava tota la classe política, i també bona part del món intel·lectual català. Ha estat guardonat amb el Premi Nacional de Cinema i també amb el Gaudí d'Honor.\nPortabella vivisecciona l'Espanya actual Gustau Nerín\n25 DE SETEMBRE DEL 1973 Detenció de Puig Antich, icona de la lluita antifranquista Marc Pons\nFranquisme Revisar la sentencia de Puig Antich, "exigència ineliduble" Marta Alcolea


No fer res | Carles Jove i Buxeda\nPublicat a la revista Catalunya, gener 2008.\nNo fer res és una de les arts més difícils de dominar. No tothom ho aconsegueix, i bo i aconseguint-ho, no tothom arriba a sentir-s’hi bé. I és que estar tombat al sofà de casa quan un sap que hauria de buscar una feina i deixar de viure dels estalvis dels amics, o passar una tarda al café sabent que hi ha convocada una manifestació en suport de’n Pascual i la Martina, o amagar la revista del sindicat sota la pila de papers per així no veure’s obligat a llegir-la un mes més… no és gens fàcil. I la cosa es complica quan un es declara partidari d’això que en diem el Moviment, perquè és clar, ¿com es pot estar a favor del Moviment i alhora perferir quedar-se a casa a veure l’enèssima repetició de Friends, segurament una de les séries més inmobilistes de la història? La contradicció és evident, però el fet es produeix una vegada i una altra, i cal aprendre a conviure-hi.\nEl sentiment de culpabilitat és quelcom molt nociu, especialment quan va vinculat a un deixar-de-fer militant. Quantes manifestaciones salvades per un “s’hi ha d’anar”! Quantes aburrides i llargues assemblees a les que s’hi va a contracor! I és que no hi ha res pitjor que un militant esbufegant i queixant-se de lo avorrit que és tal o qual acte i que tot i això continui allà, movent nerviossament la cama esquerra i jugant amb el bolígraf i fent dibuixets al quadern –per cert, convindria fer una exposició de les grans obres d’art que s’han fet tot ignorant el tertulià de torn– i que al final se t’apropi amb el somriure típic d’activista optimista i et pregunti “ha estat bé, oi?”. I tu penses “Oh sí! M’ha encantat el teu moviment de llapis al ritme de La Internacional!”.\nAquesta no és un crítica als que no fan res, i molt menys una crida al no-fer-res generalitzat, si no més aviat un elogi als que saben deixar de fer perqué toca. Em sembla que entre l’esquerra abunda massa el pensament “si no ho faig jo, no ho farà ningú”, el qual sovint impregna l’acció política d’una càrrega moral que no li pertoca i converteix la militància en penitència. És aquell procés tan conegut que un dia, sense gaire bé adonar-nos-en, ens ha cremat. I aleshores és quan ve la caseta al camp, la vida retirada i la frase lapidària: ja només crec en el canvi individual.\nA vegades convé sortir de la dinàmica centrípeta per percebre fidelment allò que es mou i com ho fa. Podria haver parlat de moltes altres coses en aquesta columna, però allà on sóc ara molt sovint tan sols hi ha quietud.\n← En defensa de Chávez\nVa de morts →


Nivell màxim de risc d'incendi en esta onada de calor | Alzira Ràdio 107.9 fm\nNivell màxim de risc d’incendi en esta onada de calor\nDavant esta situació la regidoria de medi ambient recorda que en dies com el de hui, en què el nivell de preemergència davant risc d’incendis forestals s’establix al nivell 3, risc extrem de perillositat d’incendis, està prohibit fer cremes i s’han de suspendre tots els treballs o activitats que puguen suposar un greu risc d’incendi en sòl forestal. A més, des d´avuí divendres 28 de juny fins dilluns 1 de juliol, el paratge natural de la Murta i de la Casella romandrà al públic per seguretat dels visitants i prevenció d’incendis. No és la primera vegada que es pren esta mesura de prevenció davant la situació d’alerta coneguda pels meteoròlegs com 30-30-30, és a dir, més de 30 graus, humetat relativa al voltant del 30% i vent de més de 30km/h.\nNo es recomana tampoc fer rutes senderistes ni activitat esportiva per les nostres muntanyes en les hores centrals dels dies de més calor.\nÉs important evitar l’ús del foc domèstic, paellers i barbacoes, a les urbanitzacions i nuclis habitats en l’entorn forestal. Queda prohibit també l’ús festiu-recreatiu del foc en sòl forestal, adjacent o amb una proximitat inferior a 500 metres de terreny forestal.\nDavant qualsevol indici de foc en l’entorn forestal és fonamental cridar al telèfon d’emergències 112 i comunica-ho, l’avís primerenc és fonamental de cara a la ràpida extinció dels conats d’incendi.


Meritori segon lloc de TV3 al juliol\nTelecinco conserva el lideratge, però la televisió pública mana al ‘prime time’ i aconsegueix mantenir la diferència en només sis dècimes en un mes tradicionalment dolent\n5 min. Barcelona 02/08/2017 09:23\n651x366 El documental Las cloacas de Interior va ser l’emissió més vista del juliol a Catalunya, amb 766.000 espectadors. / CCMA El documental Las cloacas de Interior va ser l’emissió més vista del juliol a Catalunya, amb 766.000 espectadors. / CCMA\nTV3 ha acabat el juliol amb una quota de pantalla del 10,1%, exactament la mateixa xifra que fa un any. Però el context en què es produeix aquest resultat és molt diferent del de l’estiu passat, i això permet fer-ne una lectura més positiva.\nEl canal públic continua segon i manté la distància respecte al líder\nEl 10,1% que TV3 va marcar el juliol del 2016 va ser, llavors, el seu mínim històric, i la va situar tercera, a 1,9 punts de Telecinco, després d’haver perdut 1,8 punts en només dos mesos. Ara, en canvi, la televisió pública és segona, ha reculat només mig punt des del maig i, més important, té el primer lloc a només sis dècimes, la mateixa distància que el mes passat. Tenint en compte que l’estiu sol ser l’època de l’any en què TV3 rendeix pitjor, que aquesta temporada només va ser líder al setembre i al desembre, que des del juliol s’havia situat dos cops per sota d’aquell mínim històric i que els quatre primers mesos de l’any es va veure relegada a la tercera plaça, el 10,1% actual deixa un regust molt més satisfactori.\nEl canal públic, a més, manté un avantatge còmode en prime time, amb un 14,1% de share i 4,5 punts de marge sobre Telecinco, i conserva el valuós lideratge en informatius. El rànquing de programes, encapçalat pel documental Las cloacas de Interior, també li va a favor: les set emissions més vistes del mes són seves, i entre les 20 primeres en situa 17, entre les quals algunes estrenes estiuenques com Aeroport (al 6è lloc), Estranyes parelles (al 14è), Això no és un trio (al 18è) i The last kingdom (al 19è).\nLa nota més negativa l’obté Esport3, que ha fet mínim històric amb un 0,5%, una dècima menys que al juny. El Super3/33 ha repetit l’1,2% a què està abonat des de fa 16 mesos gairebé sense interrupció. El 3/24 també es manté estable, per quart mes consecutiu, en l’1,5%. En conjunt, els canals de la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals (CCMA) sumen un 13,3% de quota, el tercer pitjor resultat de la història.\nTelecinco lidera amb la dada més baixa de l’any i Cuatro bat La Sexta\nTelecinco ha tornat a ser aquest mes el canal més vist a Catalunya, una posició de privilegi que no abandona des que va començar l’any, tot i que el 10,6% que ha obtingut al juliol és la seva pitjor dada del 2017. L’avantatge sobre TV3, que fa dos mesos era d’1,2 punts, s’ha reduït ara a 0,6, la mateixa distància que fa un mes. Mentrestant, Antena 3 és l’única de les grans cadenes que va a l’alça, però molt tímidament: passa del 9,3% al 9,4% i queda a set dècimes de la segona plaça que va ocupar fins a l’abril.\nEl duel entre Cuatro i La Sexta també es decanta a favor de Mediaset, per primer cop des del gener: Cuatro, amb un increment de dues dècimes, arriba al 5,6% i supera La Sexta, que repeteix el 5,5% del juny. Per grups, la victòria de Mediaset és clara: 26,5% enfront del 22,9% d’Atresmedia. Hi ha contribuït FDF, el temàtic més vist del juliol, amb un 3,7%, la millor dada des de l’agost.\nLa 1 consolida la millora i s’aproxima als canals principals\nDurant els últims quatre anys, La 1 ha estat més preocupada de no ser superada per Cuatro i La Sexta -cosa que ha passat en diverses ocasions- que de lluitar pel lideratge. Els últims mesos, però, la tendència ha canviat, i la televisió estatal torna a acostar-se ara a les primeres posicions. El 7,9% del juliol, tot i situar-se una dècima per sota de la dada del juny, és la segona dada més alta des de l’abril del 2014, i deixa La 1 a 1,5 punts de la tercera plaça i, en canvi, a 2,3 de la cinquena. Sumant-hi la resta de canals, TVE aconsegueix un 13,6% de share i supera, per tant, la CCMA.\nSense els programes estrella, el canal fa el mínim dels últims dos anys\nSense 8 al dia, que es va acabar el 30 de juny, ni Arucitys, que es va acomiadar el 14 de juliol, 8TV ha sigut incapaç de mantenir els registres dels mesos anteriors i s’ha enfonsat fins al 2,3%, 1,2 punts menys que al juny i el pitjor registre des de l’agost del 2015. El canal del Grupo Godó sempre obté els resultats més baixos a l’estiu, però el juliol passat va marcar un 2,9%. Ara bé, en aquella ocasió el programa de Josep Cuní va seguir en antena fins a mitjans de mes.\nTelecinco s’imposa amb el marge més ampli dels últims dotze mesos\nA Espanya no hi ha hagut sorpreses i, per sisè mes consecutiu, la cadena més vista ha sigut Telecinco. El canal de Mediaset ha anat a la baixa, i del 14,4% que havia obtingut els dos últims mesos ha caigut fins al 13,8%. No obstant això, el seu avantatge sobre la segona classificada, Antena 3, és el més ampli des del juliol de l’any passat: 2,5 punts. El canal d’Atresmedia ha perdut 0,8 punts i s’ha quedat amb un 11,3%: cal retrocedir fins a l’agost del 2012 per trobar-li una xifra inferior. Per arrodonir l’èxit de Mediaset, Cuatro ha superat La Sexta per primera vegada aquesta temporada. Ho ha fet, a més, sense necessitat de millorar: repetint el 6,4% del mes anterior n’ha tingut prou per avançar la seva rival, que ha caigut del 6,5% al 6,1%.\nPel que fa a La 1, manté còmodament la tercera plaça tot i perdre els dos dígits, un fet que aquesta temporada només havia passat al setembre i a l’abril. La cadena pública ha obtingut un 9,9%, quatre dècimes menys que al juny.\nTV3 manté un meritori segon lloc al juliol\nTV3: un estiu d’assaig general