Martínez Sistach, el cardenal de Catalunya\nInici > Martínez Sistach, el cardenal de Catalunya\n(Jordi Llisterri-CR) Més de cinquanta anys de capellà, trenta de bisbe, i deu de cardenal. I arquebisbe emèrit en plena activitat. Això és el que recull el llibre entrevista al cardenal Lluís Martínez Sistach, Un cardenal es confessa . Aquest dimecres l'ha presentat a la premsa a la Facultat de Comunicació i Relacions Internacionals Blanquerna.\nEl llibre no desvela cap secret, però interpreta i ofereix algunes dades sobre alguns esdeveniments eclesials dels darrers anys que ha protagonitzat Lluís Martínez Sistach. Per exemple, com es va gestar a darrera hora en un despatx de la Santa Seu la nota que va permetre als bisbes catalans continuar utilitzant el terme Conferència Episcopal sense ser-ho. O alguns detalls de la divisió de l'arquebisbat de Barcelona el 2004, amb "manca de preparació" i que "també va obeir al desig de donar més joc per al nomenament de Barcelona".\nSistach pot parlar de tot això perquè és dels bisbes que ha estat més anys exercint a Catalunya. Va veure com encarava l'episcopat català la transició o com es redactava Arrels Cristianes de Catalunya i 25 anys després el document Al Servei del nostre poble. Va rebre Joan Pau II a Barcelona com a vicari general el 1982 i a Benet XVI com a cardenal els 28 anys després.\nDes de 1971 participa a les reunions de la Conferència Episcopal Tarraconense. Primer com a secretari, després com a bisbe auxiliar de Barcelona, després com a bisbe de Tortosa, després com a arquebisbe de Tarragona, després com arquebisbe de Barcelona, i finalment exercint el seu lideratge com el que el llibre anomena "el cardenal de Catalunya". Fins a la seva jubilació el desembre del 2015, que només ha estat un punt i a part. Aquest abril complirà els 80 anys i els celebrarà organitzant un congrés sobre la pastoral a les grans ciutats a Rio de Janeiro.\nEl llibre té un to amable i reflexiu, no podria ser d'altra manera en una entrevista del capellà i periodista Jordi Piquer, "enginyós i pacient", segons el cardenal. Ha estat un any treballant en les 260 pàgines del volum.\nPerò els paràgrafs en els que Martínez Sistach és més contundent és quan denuncia que "actualment hi ha una tendència a convertir la societat en laïcista, excloent-hi qualsevol realitat , activitat i senyal religiós". Com a exemple posa la decisió d'Ada Colau de no assistir a la missa de la Mercè.\nEn canvi, explica que quan el president Pasqual Maragall li va comunicar personalment que s'havia pensat suprimir la missa de Sant Jordi al Palau de la Generalitat, va accedir a la seva petició de no fer-ho per no trencar una llarguíssima tradició. Anecdòticament, també comenta que, durant la llarga sequera del 2008, el president José Montilla el va trucar per agrair-li la crida que havia fet als cristians a pregar per la pluja. La sequera que també va portar al conseller ecosocialista Francesc Baltasar a encomanar-se a la Moreneta, per si de cas funcionava. En el llibre també defensa la decisió de celebrar una missa catòlica amb la participació final d'altres religions en el funeral per les víctimes de la tragèdia de Germanwings.\nEn la presentació del llibre el cardenal va insistir en aquesta "cultura i tendència laïcista molt accentuada" que cal distingir de la sana laïcitat de "les societats democràtiques madures que respecten les creences dels ciutadans". "Tendir a fer una societat laica és perillosíssim" perquè "no respectar la llibertat religiosa genera conflictes". En canvi, Martínez Sistach assegura que "actualment costa presentar-se com a cristià".\nPròleg del cardenal Ravasi\n"Un cardenal es confessa" compta amb una acurada presentació del cardenal Gianfranco Ravasi. El president del Pontifici Consell per a la Cultura, repassa els grans eixos del llibre que creu que marquen la vida pastoral de Martínez Sistach com promoure una església evangelizadora, i en sortida abans de Francesc; una forta dimensió social; o promocionant la presència dels laics en el món de la cultura, la política i la societat. Tot emmarcat pel Concili Vaticà II, que s'obria a Roma el dia que Lluís Martínez Sistach va arribar-hi per completar els seus estudis el 1962.\n"Hem batejat molt i hem evangelitzat poc", és una de les frases que recull Ravasi de l'entrevista i que resumeix el reptes que té avui el cristianisme en la societat catalana.\nEl tema de la nacionalitat\nEl pròleg també remarca com Sistach afronta "amb discreció la dialèctica política molt viva que travessa societat catalana sobre el tema de la nacionalitat". Martínez Sistach explica que "la qüestió de fons és si s'accepta o no que Catalunya és una nació, atès que una nació, a la llum de la Doctrina Social de l'Església, té uns drets i uns deures que ha de poder exercir". Segons Ravasi, Martínez Sistach "s'absté" dels termes específicament polítics, però això no el priva de demanar "que siguin eficaçment respectades la pròpia llengua, la cultura, l'educació o el benestar social".\nEn l'entrevista, el cardenal Martínez Sistach assegura que entre el Vaticà i Catalunya "hem aconseguit unes relacions daurades". I interpreta les famoses paraules del papa Francesc en una entrevista a La Vanguardia quan li van preguntar per l'opció sobiranista: "El papa va respondre que això cal prendre-ho amb pinces; que ve a voler dir: és una qüestió complexa i la decisió correspon als ciutadans, que han de prendre-la amb lucidesa i prudència".\nEl cardenal de la Sagrada Família\nEl Concili Vaticà II, l'aprenentatge al costat del cardenal Narcís Jubany -que va definir Sistach com "un dels nostres"-, la seva especialització canònica, la relació Francesc especialment arran dels darrers sínodes sobre la família, i sobretot la Basílica de la Sagrada Família i la visita de Benet XVI, són alguns dels eixos que apareixen de forma recurrent en el llibre. Un temple que s'ha fet molt seu.\nEl cardenal Sistach explica com se li va acudir modificar l'alçada prevista de la torre de Maria perquè no quedés per sota de les torres dels Evangelistes, una decisió que després va confirmar amb una conversa amb Benet XVI. I, a més de fixar la data de la consagració del temple el 2010 que va facilitar la visita del papa a Barcelona, també va demanar que s'acceleressin les obres per finalitzar-les el 2026, coincidint amb el centenari de la mort de Gaudí. De fet, ara diu que si es pot acabar el 2024 millor, "així segur que ho podré veure".\nNo sembla que calgui patir perquè el llibre també mostra una extraordinària resistència física (una herència familiar). Quan tenia cinc mesos, el 1937 en plena Guerra Civil, un metge el va salvar d'una hèrnia inguinal estrangulada intervenint-lo de viu en viu. Això deu marcar per tota la vida.\nJosep Maria Carbonell, degà de la Facultat de Comunicació i Relacions Internacionals Blanquerna, i Josep Lluch, editor de Proa, van acompanyar el cardenal en la presentació. Lluch va explicar que després de l'edició catalana editada per Proa, sortirà la traducció a l'italià i al castellà.\nURL d'origen: https://www.catalunyareligio.cat/ca/martinez-sistach-cardenal-catalunya


Alepo - WikiLingua.net\nCiutat Antiga d'Alepo1\nPatrimoni de la Humanitat - UNESCO\nVista de la ciutat antiga.\n36°11′58″N 37°9′45″I / 36.19944, 37.1625\n1986 (Xª sessió)\n1 Nom oficial segons UNESCO\n2 Classificació segons UNESCO\nAlepo (o Halab en àrab:حلب amb el significat de "llet fresca") és una ciutat i província del nord de Síria. La ciutat té una població d'uns 1.700.000 habitants (1999), el que la converteix en la segona ciutat del país, després de Damasc. És una de les més antigues de la regió, coneguda en l'Antiguitat com Khalpe, Beroea per als antics grecs, i Halep per als turcs. Es troba en una posició estratègica a meitat de camí en la ruta comercial que uneix la costa mediterrània i l'Éufrates . La seva província ocupa més de 16 000 km² i compte amb més de 3,7 milions d'habitants.\n2 La Ciutat Antiga\n4 Ubicació geografica\n5 Els principals monuments\nHistòricament, es documenta població en la ciutat des d'almenys el 1800 a. C., segons les fonts hititas. Durant la dinastia amorita va ser capital del regne (fins a aprox. el 1600 a. C.), per a tornar després a ser hitita. Més tard va ser asiria i persa. Els grecs la van prendre en el 333 a. C., i Seleuco I Nicátor li va donar el nom de Beroea. Quan, en el 64 a. C., Síria va passar a formar part de l'Imperi romà la ciutat també es va integrar en el domini de Roma.\nVa formar part de l'Imperi bizantino fins a la seva pèrdua a les mans dels àrabs en 637. En el segle X va tornar als bizantinos (entre 974 i 987). Els creuats la van assetjar en dues ocasions, en 1098 i en 1124, però mai la van conquistar. Va passar a les mans de Saladino i es va mantenir en poder dels àrabs fins al seu pren pels mongoles en 1260. Després va ser una ciutat de l'Imperi otomano (des de 1517). A la caiguda de l'Imperi otomano, va passar a l'administració colonial francesa, però va tornar a Turquia quan aquesta va recuperar Antioquía en 1938-1939.\nEn l'antiguitat van ser creades grans obres arquitectòniques com la torre del rellotge que encara aquesta en peu i molt bé conservades.La Universitat d'Alepo va ser fundada en l'any 1960. Ha estat nomenada capital de la cultura islàmica en 2006.\n[editar] La Ciutat Antiga\nCallejuela del barri cristià\nLa Ciutat Antiga d'Alepo va ser declarada Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO en 1986. Dintre de la declaració, a més del centre històric, envoltat per una muralla amb set portes, estan inclosos els barris antics del nord, nordeste i est i diversos monuments aïllats més allunyats del centre històric.\nLa seva economia consta principalment de productes agrícoles encara que és molt dedicat al cotó, la llana, els brodats, la seda, catifes, i la licra. Fabriquen quantitats d'objectes en or i plata.\n[editar] Ubicació geografica\nSe situa al nord del país de Síria (Àsia). A més Aleppo aquesta molt a prop de la frontera de Síria amb Turquia.\n[editar] Els principals monuments\nla gran mesquita, edificada en 715 pel califa Al-Walid, i reconstruïda en 1129 per Nur al-Din; un edifici de tres naus amb un minarete de cinc pisos d'altura\nla madraza Halawiyé, que ocupa l'emplaçament de l'antiga catedral de Santa Elena\nla ciudadela, construïda en el segle XIII sobre un turó en part artificial que s'alça 50 metres sobre la ciutat, i molt danyada pels terratrèmols, sobretot pel de 1822\nEl castell d'Aleppo situat en el meridiano de la ciutat, captiva als paseantes per les seves dimensions, entrades, passadissos i històries de la defensa dels "halabille". És un dels símbols de la Unesco.\nEl bany Yalgamma un dels mes antics SPA turcs que impressiona pel seu art arabesco de l'època antiga.\nWikimedia Commons alberga contingut multimèdia sobre Alepo.Commons\n(en anglès) Ancient City of Aleppo\nGuia de viatge i fotos d'Aleppo\nCategories: Localitats de Síria | Patrimoni de la Humanitat a Síria\tViews\nAquesta pàgina va ser modificada per última vegada en 09:06, 4 jun 2008 per Usuari TXiKiBoT de Wikipedia. Basat en el treball d'Usuari(s) Bigsus-bot, BOTarate, Escarbot, VolkovBot, AlleborgoBot, Ensada, Digigalos, BotMultichill, Jarke, Kieromorir0, Botons, Racapa, Shooke, HMBot, Rakela, Mur Bot, Thijs!bot, RobotQuistnix, Baronnet, Doreano, Chabbot, CEM-bot, Rei-bot, Yrbot, YurikBot, Erri4a , Pi i Romanus de Wikipedia i Usuari(s) anònim(s) de Wikipedia.\tContingut disponible sota els termes de la Llicència de documentació lliure de GNU (vegi's Drets d'autor).


Joan Llongueres | Els teus classics\n(Barcelona, 1880- 1953)\nJoan Llongueras i Badia nasqué a Barcelona el 6 de juny de 1880. Era fill de Marià Llongueras i Trullàs, dependent de comerç nascut a Olesa de Montserrat, i de Teresa Badia i Pedrisa, de Barcelona.\nJoan Llongueras va fer els estudis musicals a Barcelona sota el mestratge de Domènec Mas i Serracant, Enric Granados, Lluís Millet i Enric Morera. Posteriorment va fer un viatge d’estudis per diferents països d’Europa i es diplomà a l’Institut Jacques Dalcroze de Ginebra l’any 1911.\nL’any següent, a Barcelona, aplicà els ensenyaments apresos a Ginebra i fundà l’Institut Català de Rítmica i Plàstica, integrat inicialment a l’Orfeó Català, esdevenint el màxim impulsor a Catalunya del mètode Dalcroze. La tasca de Llongueras a l’Institut, actualment Escola de Música Joan Llongueras, es veié reflectida en les “Festes de la Rítmica i Cançons i Jocs d’Infants” que es van fer anualment al Palau de la Música Catalana entre 1912 i 1949.\nPerò la tasca pedagògica i musical de Joan Llongueras fou molt més àmplia. Entre les seves múltiples ocupacions el trobem com a fundador i director des del 1901 fins al 1918 de l’Escola Coral de Terrassa, ciutat on també ocupà el càrrec de director de l’Escola Municipal de Música. També va ser el director de música de les Escoles de l’Ajuntament de Barcelona i de les Escoles Blanquerna. També va ser fundador, juntament amb Artur Martorell, Enric Gibert i Alexandre Galí de l’Escola Vallparadís de Terrassa.\nJoan Llongueras va ser també un notable crític musical i escriptor. Principalment va col·laborar amb la Revista Musical Catalana, promoguda per l’Orfeó Català, i el diari La Veu de Catalunya. Moltes de les seves crítiques les signava amb el pseudònim Chiron. Va participar també en els Jocs Florals de Barcelona, essent premiat en diverses ocasions, i proclamat Mestre en Gai Saber l’any 1934.\nEn l’àmbit musical, les seves composicions van adreçades sobretot als infants. En va escriure més de 100, publicades en diversos reculls per l’Editorial Boileau i la Unión Musical Española, destinades principalment als alumnes que van passar pel seu institut. És autor també d’obres per a piano o corals, així com de tractats teòrics sobre l’ensenyament de la música i del ritme.\nJoan Llongueras i Badia va estar casat amb Montserrat Galí i Fabra, amb qui tingué set fills. Morí a Barcelona el 13 d’octubre de 1953. El seu fons personal fou llegat pel seu fill, l’arquitecte Bartomeu Llongueras i Galí, al Centre de Documentació Musical de la Generalitat de Catalunya i actualment es conserva a la Biblioteca de Catalunya.\nFons Joan Llongueres\nL'artista malaurat, per a veu i piano


Ràdio Balaguer - Balaguer preveu celebrar durant la primera setmana del mes de juliol el ple del nou cartipàs. En ell es defineix com queden distribuïdes les diferents àrees i els seus responsables.\nBalaguer té previst celebrar durant la primera setmana del mes de juliol el ple del nou cartipàs, en el que es defineix com queden distribuïdes les diferents àrees i els seus responsables.\nEl ple arribarà un cop la resta de grups a l'oposició designin durant els propers dies els seus representants als diferents òrgans col•legiats, segons explica el Paer en Cap, Jordi Ignasi Vidal.\nVidal no ens ha volgut revelar cap nom i cap càrrec pel que fa al nou cartipàs però sí que ens ha dit que estarà format per més regidories, no perquè no hi fossin abans, diu, sinó perquè les havia assumit el propi alcalde. Diu que seran les habituals, Governació, Urbanisme, Ensenyament, Cultura, Esports, Medi Ambinet, Serveis Socials, Turisme i Promoció, etc. El que també ha fet Jordi Ignasi Vidal és reiterar als micròfons de Ràdio Balaguer el que ja ens va avançar fa uns dies, és a dir, que la relació entre les diferents àrees serà una relació transversal.


Pancartes contra regidors del PSE i PNB en Soraluze\nLa localitat guipuscoana de Soraluze s'ha despretat amb pancartes intimidatories amb les fotografies dels regidors del PSE-EE i del PNB a l'Ajuntament. En els cartells se'ls acusa de "feixistes i torturadors"\nLa portaveu del PSE-EE en l'Ajuntament de Soraluze, Sole del Bosque, ha condemnat la "estratègia d'assetjament" que el seu partit està sofrint ja que durant els quinze dies de campanya electoral, la Casa del Poble ha aparegut "dia sí i dia també, amb pintades amenaçadors i insultants, pintura vermella i groga i dianes en la seva façana".\nLa dirigent socialista ha manifestat també la seva solidaritat amb els regidors del PNB la foto del qual ha estat col·locada també en els carrers de Soraluze sota la paraula de "lladres".\nAs seu judici, aquests cartells són "ofensius i intimidadors i busquen fustigar, pressionar i provocar por". No obstant això, ha volgut deixar clar, "una vegada més, que a pesar les pressions que sofrim, no donarem un pas enrere respecte a la pau".


La historiadora Francesca Tugores ingressa a la Acadèmica de Belles Arts\nA la presa de possessió va demanar que el patrimoni sigui un element clau en l’educació, en el gaudi i en la gestió del territori\n2 min. Palma 11/04/2019 11:57\n651x366 Francesca Tugores, fent la seva lliçó d'ingrés, ahir al vespre. / ISMAEL VELÁZQUEZ Francesca Tugores, fent la seva lliçó d'ingrés, ahir al vespre. / ISMAEL VELÁZQUEZ\nFrancesca Tugores, doctora en història de l’art per la Universitat de les Illes Balear, ha pres possessió del seu càrrec com a membre de la Reial Acadèmia de les Belles Arts de Sant Sebastià. A l’acte, que va tenir lloc dimecres al vespre a l’església de les Caputxines, va posar en valor el patrimoni que s’ha salvat de diferents “naufragis, com les fuites patrimonials o les guerres". És per això que la historiadora demana que es treballi per l’excel·lència en la seva gestió, perquè esdevingui un element central de la nostra societat, en l’educació, en el gaudi i també en la gestió del territori.\nLa lliçó que va dictar es va centrar en l'anàlisi de tres episodis: en primer lloc, la formació de les col·leccions il·lustrades de les illes; després, el procés desamortitzador i de les institucions emergents que recuperen el patrimoni; i per acabar, la creació dels museus públics.\nPrengué com a data d’inici el 1757, la de la troballa del cap d’August velat a Alcúdia, avui encara conservat a Can Pueyo, per explicar el procés de formació de col·leccions, a l’entorn del nucli de pocs, però molt actius, il·lustrats. La segona etapa s’inicia el 1836, “amb les mesures desamortitzadores, que porten a la pèrdua de molt de patrimoni, moble i immoble, però també al naixement de la consciència patrimonial tal com l’entenem a la contemporaneïtat”, digué. A partir d'aquí, la historiadora explicà que "es formaran col·leccions per part d’erudits i entitats, i també seguirà la fuita cap a l’estranger de nombroses peces rellevants". A final de segle, apareix la Societat Arqueològica Lul·liana i el seu museu; i també el museu de Belles Arts de la Llonja, tutelat per l’Acadèmia de Belles Arts de les Balears.\nA l’entrada del segle XX, va explicar Tugores, apareixen nous museus en diferents indrets de les Balears, també els de Menorca i Eivissa, i continuen els esforços per a la millora de les condicions dels existents. També continuen les fuites patrimonials, tant de Mallorca, com d'Eivissa, sobretot de peces arqueològiques.\nPer últim, la data de tancament que escollí per a aquest assaig és l’any 1961, que tanca la postguerra, i en la qual es publica als documents oficials la creació del Museu de Mallorca, que havia d’esdevenir des d’aleshores el museu de referència de l’illa.


Tarragona 2016: ADÉU AL JARDÍ ZEN DE LA PLAÇA VERDAGUER\nEl dia 29 de febrer els veïns de la plaça Verdaguer han convocat una concentració per tal de reclamar -de forma no violenta- que el consistori torni instal.lar el Jardí Zen. En l'acte hi participaran una parella de monjos zen japonesos arribats per a l'ocasió, doncs segons ha declarat un d'ells: "El jardí zen de la plaça Verdaguer és marc de bellesa sublim, però sobretot compensa els camps energètics de 10 grans jardins zen japonesos, per la qual cosa no podem consentir que ara hi plantin un arbre i retirin les roques que de forma alegre però ordenada donaven vida al jardí zen de la plaça Verdaguer".\nEn canvi Juani Dallonses, veïna de la plaça, es mostra contrària al jardí zen doncs afirma que les pedres no eren tals i que tot plegat era mostra de deixadesa i -citem textualment-: una "warrada", amb V doble.\nDedico aquest post a tots els tarragonins/es que volen una plaça Verdaguer amb espais verds.\nImatge enviada per Rosa Casas, a qui agraïm la seva amabilitat i enviem una forta abraçada.\nPublicado por Cèsar Llamborda los 17:26\nDoncs a mí m'agrada així, el verd en aquests parterres assimètrics. No entenc com a quatre botiguers s'els ha posat el jardí entre cella i cella.\nJo no se què volen els botiguers però vaja ara per ara massa verd, no hi és...\nUna veïna de la Plaça ha dit...\nEl “jardí” s’ha de mirar de prop doncs i “floreixen” les espècies mes sofisticades que un es pugui imaginar... moltes de la família “ caques marrons i negres” regades per pixums etc. una porqueria amenitzada amb el club dels borratxos i no precisament els de “Velasques “.\nPetonets i abraçades !!!\nSou els millors del mon bloquero!!\nG.O.S TALOS ha dit...\nSegur que el Malloll hi tira zotal i més d'un crio s'intoxica si gateja per la super gespa.\nJo vull la plaça verdaguer VERDA i estic en contra dels que es volen caregar aquest jarninet, cutre, però jardinet cagadet.


Les oficines de la Seguretat Social reobriran portes des d'aquest dijous - Regió7\nLes oficines de la Seguretat Social reobriran portes des d'aquest dijous\nL'horari serà l'habitual però hi haurà límit d'aforament i serà indispensable demanar cita prèvia\n23·06·20 | 20:20\nEl Ministeri d'Inclusió, Seguretat Social i Migració ha anunciat aquest dimarts que recuperarà l'atenció presencial a les oficines de l'institut Nacional de la Seguretat Social i de la Tresoreria General de la Seguretat Social a partir d'aquest dijous, 25 de juny. Els centres es mantenien tancats des que a mitjans de març el govern espanyol va declarar l'estat d'alarma com a conseqüència de la pandèmia del coronavirus.\nPer acudir-hi, serà indispensable demanar cita prèvia, segons ha informat el Ministeri en un comunicat. A més, hi haurà un límit d'aforament i un major temps destinat a cada visita. L'horari serà el que era habitual abans de la pandèmia, de nou del matí a dues del migdia de dilluns a divendres.\nDurant la pandèmia, l'Institut Nacional de la Seguretat Social ha resolt més de 250.000 prestacions sol·licitades per Internet i en una setmana ha rebut la petició de més de 300.000 llars per acollir-se a l'Ingrés Mínim Vital, només de forma telemàtica.


Les males herbes juguen un bon paper als camps de cereal i milloren la biodiversitat\nUn estudi de la Universitat de Lleida mostra que afavoreixen els pol·linitzadors\nEls investigadors han estudiat parcel·les molt diferents (IRB Lleida)\nXavier Duran 10/12/2017 - 13.48 Actualitzat 11/12/2017 - 06.37\nL'heterogeneïtat i la presència de males herbes té un impacte positiu en la biodiversitat, perquè afavoreix la presència d'insectes pol·linitzadors i d'ocells. És la conclusió principal d'un estudi de la Universitat de Lleida, publicat a la revista "Agriculture, Ecosystems & Environment".\nEls investigadors han pogut observar que als camps de cereal de secà més heterogenis i amb més percentatge de determinades espècies de males herbes hi ha més insectes pol·linitzadors i ocells, i això afavoreix la biodiversitat, com explica Xavier Solé-Senan, l'investigador principal:\n"L'heterogeneïtat del paisatge agrícola de secà afavoreix espècies de males herbes que promouen serveis ecosistèmics a un espectre ampli d'organismes millorant la biodiversitat. Tot això s'ha de tenir en compte en el context de declivi mundial de pol·linitzadors, com ara les abelles, per planificar les millors estratègies de conservació."\nSegons l'estudi, un percentatge més alt de vegetació natural i la presència de certes espècies de males herbes proporciona diversitat de recursos alimentaris a molts ocells i constitueix un refugi i un hàbitat adequat per a la posta o la cria. A més, els camps amb formes irregulars sostenen plantes amb uns atributs florals que atreuen pol·linitzadors especialitzats.\nUna conclusió és que l'esforç de mantenir un cert nivell de complexitat estructural en el paisatge afavoriria la conservació i la recuperació de la biodiversitat. Al mateix temps, l'estudi obre noves línies de recerca sobre la relació entre intensificació agrícola, paisatge i altres serveis dels ecosistemes.


Carro de la compra polivalent, us ho mereixeu | Duoduo\nCarro de la compra polivalent, us ho mereixeu\nEl carro de la compra polivalent, de gran capacitat, pot seure i plegar, molt estimat pels consumidors.\nAmb la millora dels nivells de vida, els requisits de qualitat de vida de les persones també són cada vegada més alts, cosa que també afavoreix el nivell de consum. La gent va al supermercat a comprar, va al supermercat a comprar menjar i compra molts productes alhora. Per tant, la pregunta és: com traslladar aquests productes al vostre cotxe? De fet, no és difícil. Només necessitem un carretó de la compra per solucionar aquest problema fàcilment i, a més, augmenta molt el nostre plaer de compra.\nAvui compartiré amb vosaltres un carretó de compra polivalent que pot asseure’s i plegar i que té una gran capacitat, molt popular entre els consumidors. Totes les famílies mereixen tenir un carretó de compres tan elegant i pràctic, sens dubte el vostre ajudant adequat per comprar.\nHo veieu? És tan senzill de plegar, es plega ràpidament en 5 segons, el carretó de la compra plegat és molt petit, no ocupa espai i és fàcil de transportar. No només això, aquest carretó de la compra també es pot utilitzar com a caixa d’emmagatzematge, poseu la palanca cap avall, la caixa d’emmagatzematge es pot col·locar fàcilment al maleter del nostre cotxe, de manera que el maleter del vostre cotxe deixi de ser desordenat. S'afegeixen dues rodes universals a la part frontal del carretó de la compra, de manera que podem empènyer-la i estirar-la per facilitar-ne l'ús. Per descomptat, no ens hem de preocupar que el carretó de la compra vagi baixant pel pendent quan baixem. El nostre cotxe té un disseny de fre. Consulteu la imatge següent:


Avui s’obren les inscripcions per a la programació d’estiu dels espais joves de Girona\nL’Estació Espai Jove, Els Químics Espai Jove i El Güell Espai Jove reprenen les activitats formatives, culturals, lúdiques i informatives després de l’aturada pel COVID-19\nAquest matí s’han obert les inscripcions de les activitats que L’Estació Espai Jove, Els Químics Espai Jove i El Güell Espai Jove han organitzat entre els mesos de juliol i de setembre de 2020. La programació, que es reprèn ara després de l’aturada per la crisi sanitària del COVID-19, inclou diverses activitats formatives, culturals, lúdiques i informatives.\nEn primer lloc, L’Estació Espai Jove reactivarà l’aula d’estudi assistida per a l’alumnat de batxillerat i, com a novetat, una aula de suport al jovent que hagi de fer el seu treball de recerca. La zona de les palmeres del Parc Central també acollirà tres de les actuacions del nou cicle “A prop”, una iniciativa que neix amb l’objectiu de ser una porta d’entrada dels talents emergents i, al mateix temps, un circuit d’exhibició de petit format amb una oferta diversa i propera. Concretament, l’espai serà l’escenari dels concerts de Beatjammers, Marta Rius i Aixopluc.\nA més, al mes de setembre es donarà el tret de sortida a la 31a edició del Mostrar’t i a l’11a edició del cicle de tallers de mobilitat internacional “El Rodamón”, dirigit a tothom qui vulgui viure una experiència a l’estranger.\nEn segon lloc, Els Químics Espai Jove organitzarà novament una extensa oferta formativa de cursos, xerrades i tallers durant els mesos de juliol i de setembre, que s’agruparan en setmanes temàtiques. Alguns dels projectes més rellevants són les propostes que giraran al voltant del món audiovisual, el teatre i l’expressió corporal o la realització d’un gran mural participatiu. Els divendres de juliol també es faran activitats diverses, com cinefòrums o tornejos esportius.\nEn darrer lloc, El Güell Espai Jove ha preparat diverses propostes amb l’objectiu d’incentivar la formació, participació i l’ocupació del jovent dels barris de Santa Eugènia, Can Gibert del Pla i Sant Narcís. En aquest cas, s’han programat activitats lúdiques i esportives a diferents espais del barri i també opcions formatives de temàtiques molt diverses a l’equipament. Per exemple, tallers de cuina o de reparació de bicicletes, jocs de taula i algunes sortides esportives.\nTota la programació d’activitats és gratuïta i es pot consultar al web de cada equipament. Les inscripcions ja estan obertes i es poden fer en línia.\nQuímics Espai Jove


IV Jornades d'Altes Capacitats - Hemeroteca - Actualitat - Universitat de les Illes Balears\nSeccions: IV Jornades d'Altes Capacitats\nIV Jornades d'Altes Capacitats\nLa UIB organitza unes jornades dedicades a difondre i compartir estratègies d'intervenció i experiències educatives per atendre les necessitats dels alumnes amb altes capacitats intel·lectuals\nDia: divendres, 28 d'abril de 2017\nTindrà lloc la inauguració de les IV Jornades d'Altes Capacitats: Estratègies d'intervenció educativa per a l'alumnat amb altes capacitats des d'una perspectiva inclusiva. Hi intervindran el rector de la UIB, doctor Llorenç Huguet; el conseller d'Educació i Universitat, doctor Martí X. March; el president de la Fundació ASIMA, senyor Francesc Martorell; el director de l'Editorial Santillana a les Illes Balears, senyor Joan Arbós; i la doctora Rosabel Rodríguez, professora titular del Departament de Pedagogia Aplicada i Psicologia de l'Educació i organitzadora de les jornades.\nTot seguit, tindrà lloc la conferència inaugural, «Transforming learning through critical and creative thinking», a càrrec del senyor Robert Swartz, director del National Center for Teach Thinking, dels Estats Units. Robert Swartz també és doctor en Filosofia per la Universitat de Harvard i professor emèrit de la Universitat de Massachusetts. És considerat una de les personalitats més influents del món en l'àmbit de l'educació. És pioner en la inclusió del pensament crític i creatiu en els continguts curriculars.\nIV Jornada d'Altes Capacitats\nL'Associació Balear de Superdotats i Altes Capacitats (ABSAC), el Departament de Pedagogia Aplicada i Psicologia de l'Educació i el Programa d’Atenció a les Altes Capacitats Intel·lectuals (PACIS) de la UIB organitzen les IV Jornades d'Altes Capacitats: Estratègies d'intervenció educativa per a l'alumnat amb altes capacitats des d'una perspectiva inclusiva, que tindran lloc els dies 28 i 29 d'abril al campus de la UIB.\nL'objectiu d'aquestes jornades és difondre i compartir diferents estratègies d'intervenció i experiències educatives dirigides a l'alumnat amb altes capacitats intel·lectuals. Amb la Jornada es crea un espai per intercanviar experiències educatives dirigides a desenvolupar el potencial de les altes capacitats intel·lectuals i els talents.\nEn el marc d'aquesta jornada, el dissabte 29 d'abril, a les 13 hores, tindrà lloc la taula rodona «Parlem de talent», en la qual intervindran el motociclista Diego Pérez, subcampió d'Espanya de Velocitat OPEN 600 a 2016; l'escriptora Lea Vélez; el director Nofre Moyà, l'escriptor Jaume Roig de Diego, la xef Macarena de Castro i el fotògraf Nando Esteva.\nEl mateix dissabte, a les 16 hores, tindrà lloc la taula rodona «La veu de les famílies», en la qual intervindran representants de l'Associació Balear de Superdotats i Altes Capacitats, l'Associació d'Altes Capacitats i Talents d'Eivissa i Formentera, Altes Capacitats i Talents de Menorca, La Rebelión del Talento i MensaEspaña.


El blog de Nemo: Esperant els bàrbars\n(Publicat en dosmanzanas.com el 3 de juny de 2009 -abans, per tant, de les eleccions europees. Aquí puedes leer el texto en castellano.)\n"Què esperem, congregats tots al fòrum? / És que avui arriben els bàrbars. / Per què el Senat no fa res / i els senadors es queden asseguts i no legislen? / Perquè avui arriben els bàrbars. / Quines lleis poden fer ja els senadors? / Quan arriben els bàrbars, ja les faran ells, les lleis.”\nAquests cèlebres versos del poeta grec i homosexual Konstantinos Kavafis reflecteixen de manera estremidora la sensació d'impotència d'una societat (suposadament) avançada que veu com s'acosta el seu final imminent. És clar que en la realitat històrica les coses solen ser diferents: allò més habitual és que els bàrbars siguen menys bruscos, que vagen instal·lant-se en el poder a poc a poc, la qual cosa fa el seu domini menys traumàtic per als dominats; d'altra banda, és important tenir en compte que els bàrbars no sempre arriben des de fora.\nNo venia de fora la barbàrie que, com vam veure fa poc, va destruir a l'època final de l'Imperi Romà i a la mateixa ciutat natal de Kavafis, Alexandria d'Egipte, la Biblioteca que atresorava el saber i la cultura de l'antiguitat, privant les generacions futures del coneixement d’aquests. Segurament aquella barbàrie havia sigut engendrada en les mateixes esferes del poder alexandrí i imperial: en aquella nova aliança entre el tron i l'altar, entre el poder civil i el dogma religiós, que marcaria el destí d'Occident durant molts segles. La pèrdua de la riquesa intel·lectual acumulada a la Biblioteca d'Alexandria i en altres institucions semblants d'altres parts de l'Imperi va ser part del preu que calgué pagar per aquesta aliança, junt amb moltes altres cessions de la civilització davant la nova barbàrie institucionalitzada: menys de segle i mig després de la data probable de la destrucció de la biblioteca alexandrina, l'emperador Justinià establia per primera vegada la pena de mort a la foguera per als qui ofengueren el déu cristià practicant l'homosexualitat: la sodomia.\nEn parlar de barbàrie que ve de dins i d’aliança entre el tron i l'altar em resulta difícil no pensar en la Itàlia contemporània. Un país amb una riquesa cultural realment extraordinària, que no obstant això s'ha posat dues vegades en menys de 100 anys en mans de terrossos grossers, reaccionaris i demagogs. El primer es feia dir il Duce, i després d'arribar al poder amb l'ajuda, entre d’altres forces, de l'Església Catòlica, va procedir a posar fi a dècades d'enfrontament entre el règim liberal del Regne d'Itàlia i aquesta església, amb la qual cosa segellà una nova aliança entre el tron i l'altar. Aliança que perduraria després de la caiguda del règim del Duce, gràcies a un partit, la Democràcia Cristiana, que va saber mantenir-se en el govern des del final de la Segona Guerra Mundial fins que va desaparèixer (o més aviat es va escindir) a mitjan dècada del 1990.\nMés tard, el suport de l’Església Catòlica, gairebé totpoderosa a Itàlia, ha resultat fonamental perquè el segon terròs, conegut com il Cavaliere, superara obstacles tan greus per a la seua carrera política com ara les sospites de corrupció que se cernien sobre ell (alguna de les quals s’ha pogut provar recentment davant els tribunals) o l'enorme concentració de poder mediàtic a les seues mans, insòlita en un país democràtic i desenvolupat. De fet, Berlusconi, la política del qual esperona i explota l'homofòbia i la xenofòbia de bona part de la població italiana, gaudeix avui d'una popularitat ben poc habitual en els primers ministres del seu país, i ja es veu guanyador per golejada a les pròximes eleccions al Parlament Europeu, fins al punt d’aspirar a ser el líder que més escons aporte al grup que previsiblement tornarà a ser el majoritari de l'europarlament després del 7-J, el del Partit Popular Europeu.\nImagine que el 1922 devia resultar bastant fàcil per a les persones progressistes de l'Europa més desenvolupada despreocupar-se de l'ascens al poder de Mussolini a Roma amb el pensament que, al cap i a la fi, eren coses de la peculiar i retardada Itàlia. Qui els ho havia de dir, que 20 anys més tard gairebé tot Europa estaria en mans de règims feixistes? No obstant això, la combinació d'una crisi econòmica global i un creixent desprestigi del sistema polític que la dreta i l'esquerra extremes coincidien en aquell moment a denominar despectivament democràcia burgesa va fer possible aquest avanç irresistible de la ultradreta.\nEn l'Europa actual vivim de nou en plena crisi econòmica global, la més greu des d'aquella que els anys 30 del segle passat va aplanar el camí al feixisme. I tem que és ben possible que vaja acompanyada, també en aquesta ocasió, d'una crisi del sistema polític i dels valors sobre els quals es va fundar la nova Europa democràtica després de la derrota del feixisme a la Segona Guerra Mundial. Una dada que em sembla preocupant és que la participació de la ciutadania en les eleccions al Parlament Europeu no ha deixat de caure des que aquestes van començar a celebrar-se, l’any 1979. El 1999 la participació va caure per primera vegada per sota del 50%, i en les últimes eleccions celebrades, les del 2004, ni tan sols va arribar al 46%. I les previsions per a les eleccions d'enguany no pot dir-se que siguen molt optimistes.\nAixí, doncs, al contrari que en el poema de Kavafis, en l'Europa d'avui no són els senadors (els eurodiputats) els qui es queden quiets al seient sense fer res: el Parlament Europeu, com vam veure recentment, debat sobre assumptes que afecten de forma molt important a les nostres vides, aprova resolucions, legisla; de fet el seu poder s'ha anat incrementant al llarg dels anys. Els qui es queden a casa sense acudir a les urnes són un nombre de ciutadans cada vegada més gran. Alguns atribueixen aquest fenomen a un desinterès de la gent pel procés de construcció europea, la qual cosa ja em semblaria greu; però sospite que la realitat és encara pitjor: que aquesta fredor dels ciutadans davant la crida als col·legis electorals pot ser en molts casos una mostra d'indiferència cap a la democràcia representativa, els seus procediments i les seues institucions; i que si això s'expressa més en les eleccions europees que en altres comicis és perquè molts ciutadans estan convençuts que en aquesta mena d'eleccions no s’hi juguen gran cosa. Jo crec, però, que els qui pensen així s'equivoquen; encara que potser a algú el reconfortarà el pensament que quan arriben els bàrbars, ja decidiran ells per nosaltres.\nPublicat per Nemo a 14:33\ninfectious krkasz soapbox catastrophe sidebar projectthe send tree mesoamericas indented senda\n17 de desembre de 2009, a les 13:47


L'Horta jugarà el primer partit de l'any al Feliu i Codina contra el Prat | betevé\nL’Horta estrenarà l’any al Feliu i Codina davant el Prat\nEls hortencs volen la victòria per seguir a la part alta de la classificació\nCarles Molet | Dimecres, 9 de Gen del 2019, a les 13.12\nL’Horta rebrà aquest diumenge, a les 12 h, el Prat al Feliu i Codina i el partit es podrà seguir en directe a través d’aquesta mateixa pàgina. Els hortencs reben un dels equips més complicats de Tercera, però els de Nacho Castro volen la victòria per seguir ben a prop dels llocs de privilegi.\nL’Horta es vol mantenir ferm al Feliu i Codina\nSerà el primer partit de l’any de l’Horta a casa, ja que en la jornada anterior els hortencs van empatar a 1 al camp del Figueres. Els de Nacho Castro estan fent una temporada fantàstica. Són sisens a la classificació, a només quatre punts de la quarta posició, que dona accés a jugar la promoció d’ascens. A més, com a local, l’Horta és un dels equips més forts de la categoria. Després de 10 jornades encara no ha perdut cap partit al Feliu i Codina i només ha cedit quatre empats. I tot això, a causa de les lesions, amb un equip molt jove que està responent magníficament bé a l’exigència de Tercera. Els hortencs buscaran la victòria per trencar una ratxa de tres empats consecutius. A més, un triomf els mantindria una setmana més -hi són des de principi de temporada- a la zona alta de la classificació.\nEl Prat arriba amb la moral pels núvols\nEl Prat, però, serà un rival ben complicat per a l’Horta. Els pratencs arriben al Feliu i Codina amb la moral ben alta, després de golejar el Sant Andreu per 4 a 1. La victòria els situa tercers a la classificació empatats a punts amb l’Hospitalet, que és segon. Els de Pedro Dólera es caracteritzen per ser un equip molt sòlid defensivament. De fet, són els segons menys golejats de Tercera. Com a visitants no són dels equips més temibles de la categoria, però només han perdut dos dels nou partits que han jugat lluny de casa.


Comença la restauració de la portalada de Ripoll | Catalunya Religió\n(Departament de Cultura) Aquest dimarts s’ha iniciat la intervenció de conservació i restauració de la portalada del Monestir de Santa Maria de Ripoll. El Departament de Cultura, a través del Centre de Restauració del Béns Mobles de Catalunya (CRBMC), dirigeix i coordina l’actuació, que donarà més estabilitat a la portalada a llarg termini i en millorarà la imatge.\nLa intervenció, que finalitzarà el desembre de 2016, se centra en la neteja general de les capes de superfície alterades i en la consolidació puntual de la pedra descohesionada. L’objectiu principal és netejar brutícia superficial i retirar les capes de resina alterada de sobre la portada, sense comprometre la consolidació puntual de la pedra. D’aquesta manera es vol posar en valor l’escultura i el repertori iconogràfic de la portada, tot respectant els seus materials originals.\nRipoll, portalada, restauració, Urgell, Cultura i art


Challenger GRAPHITE 260 - Autocaravanes Perfilades // Cargol Caravanes\nAutocaravanes Autocaravanes Perfilades Challenger GRAPHITE 260\n4 4 8 6,99 m\nModel amb un gran equipament, disseny molt exclusiu. Amb un diseny interior (moble Gladstone i tapiceria Neptune) i exterior (panels graphite i viníls efecte carbono) únic. A més d'un equipament extra per a l'edicio especial molt complet. Per l'enorme saló, el llit de sostre de 160 cm d'ample, la gran capacitat d'armari, l'amplíssim garatge amb dos portons d'accés...tot plegat la fà una autocaravana molt especial, que esta reinventant el concepte de l'autocaravana perfilada.\nEnsesa d'enllumenta automatic\nDetector de pluja per al renta-parabrises\nPara-brises amb descongelació\nParets laterals de poliester gris\nDecoració interior exclusiva\nPanel dret de 115 x 70 cm y 20 x 65 cm // Panel esquerra de 185 x 42 cm // Panel posterior de 70 x 140 cm.\nAugment de motorització de 130 CV a 170 CV.


SE Baix Llobregat 7 - El moodle com a eina de suport educatiu\nEl moodle com a eina de suport educatiu\nCentre: INS El Cairat d'Esparreguera\nUtilitzar la plataforma moodle com a eina de suport de la tasca educativa.\nÚs de la plataforma moodle des de les següents vessants:\n1.Eina de presentació de continguts de la matèria\n2.Integració de les TIC (vídeos, animacions, enllaços, web...)\n3.Comunicació bidireccional alumnat-professorat\n4.Informacions relacionades amb la matèria que es treballa\n5.Eina d’avaluació de la matèria i d’autoavaluació de l’alumnat\nEn el nostre cas, es va concebre la idea d’utilitzar aquest lloc web dinàmic per tal de donar una eina de suport als alumnes des de la nostra matèria. En cap cas el moodle pretén substituir al professor a l’aula, on el contacte directe amb els alumnes és una font important d’aprenentatge.\nAquesta plataforma ens permet treballar des de casa còmodament, fer una presentació clara i ordenada dels continguts d’una matèria. També ens permet enllaçar vídeos, animacions, pàgines web, etc. per tal d’engrescar a l’alumnat en l’apropament d’una matèria que queda molts cops incompleta amb el llibre de text.\nDins de la implantació i potenciació de les eines informàtiques en el marc del projecte 1x1, la plataforma moodle apareix com una eina important d’intercanvi d’informació i de suport en el desenvolupament de la tasca docent i de l’alumnat.


Acord per a la compensació del Tazreem - Campanya Roba Neta - Campanya Roba Neta\nAcord per a la compensació del Tazreem\nDos anys després que més de 120 persones perderen la vida atrapats a la fàbrica Tazreen Fashions a Dhaka, Bangla Desh, s’ha arribat a un acord entre IndustriALL Global Union i les seves seus locals, la Campanya Roba Neta i C&A per al lliurament d’una indemnització a les víctimes de la tragèdia.\nEl 24 de novembre de 2012, Tazreen Fashions, fàbrica que subministrava a marques mundials de roba, va patir un incendi devastador. Les sortides estaven bloquejades deixant atrapats a les treballadores, més de 120 persones van morir atrapades o tractant d’escapar. 300 treballadores van resultar greument ferides. Durant dos anys estes treballadores s’han enfrontat a la misèria i problemes mèdics com a conseqüència del foc.\nEstos últims dies totes les parts han participat en diferents negociacions, juntament amb l’OIT, per tal d’establir els principis per a un acord. Els detalls del programa es finalitzaran en els pròxims dies, amb l’esperança que finalment es lliure la compensació.\nIneke Zeldenrust, de la Campanya Roba Neta ha declarat: “Just abans del segon aniversari estem molt contents de poder anunciar que IndustriALL ja ha arribat a un preacord amb C&A sobre les bases per a un sistema de compensació. El procés es basarà en el sistema ja desenvolupat per les víctimes Rana Plaza. Aquest sistema cobreix la indemnització per pèrdua d’ingressos, la prestació d’avaluacions mèdiques independents i tractament en curs ”\nCom a part d’aquest acord la C&A Foundation s’ha compromès a contribuir amb una quantitat significativa i justa a la indemnització per les víctimes de Tazreen, a més del fons que ja s’havia compromès. Els detalls finals s’elaboraran i faran públics una vegada que el volum de la indemnització sigui definitiu. Ineke Zeldenrust: “Donem la benvinguda al paper positiu que C&A ha exercit en aquest procés, ha estat fonamental per aconseguir aquest acord.”\nLa Campanya Roba Neta s’unirà avui als sindicats de Bangla Desh i activistes de drets laborals amb motiu del segon aniversari de l’incendi a Tazreen Fashions. A la llum del nou acord s’han tornat a engegar les trucades a altres marques vinculades a l’incendi per aconseguir una contribució immediata i substancial al fons de compensació.\nLes treballadores afirmen que en el moment de l’incendi acabaven de fer un enviament a Walmart, el principal comprador de Tazreen. “Walmart encara ha d’assumir la responsabilitat per les treballadores mortes i ferides”, va dir Babul Akhter del sindicat BGIWF IndustriALL (Bangla Desh Garment i Treballadors de la Indústria de la Federació).\nLes treballadores de Tazreen també produïen roba per a la cadena alemanya de baix cost Kik, els grans magatzems espanyols El Corte Inglés, marca escocesa d’Edimburg Woollen Mill (Regne Unit), Piazza Itàlia, Disney, Sears, Dickie, Delta Apparel i Sean John. Cap d’aquestes marques han pagat un cèntim a la indemnització. Li&Fung de Hong Kong, la distribuïdora de roba més gran del món, i la C&A Foundation han fet alguns pagaments a través del govern de Bangla Desh. El Corte Inglés i Kik han fet promeses informals, però la CCC demana ara que aquestes promeses es converteixen en compromisos concrets i públi


Atlas en construcció: de febrer 2020\nApunts d’urbanisme tarragoní. 3: Mas d’en Sordé\nAquesta setmana passada va saltar la notícia: un pla parcial que estava a punt de passar pel ple, ha salta de l’ordre del dia a última hora per decisió del govern, malgrat que la comissió informativa prèvia l’havia aprovat. No és un cas gaire freqüent. Alguns comentaris.\nPer començar, i per a desfer equívocs, vull deixar clar que no sóc partidari de la urbanització de Mas d’en Sordé. No crec que els 237 habitatges que projectava siguin cap prioritat per a Tarragona, ni pel format ni per la situació, i si aquest sòl fos classificat de no urbanitzable -i això igualment permetria l’ús hoteler a l’antic Mas- em semblaria molt millor.\nAra bé, igual que no m’agrada aquesta urbanització, tampoc no m’agrada la tergiversació i l’exageració, quan no la mentida pura i dura, que s’han fet servir per a justificar negatives. No totes per part de tothom, això és cert, però molt difoses. No és el primer cop que la no-veritat es fa sentir, sobre aquest tema, ja sigui per mala fe o per simple ignorància; fa gairebé dos anys, quan -amb un altre objectiu- va ser objecte de debat al plenari, ja vam poder veure com alguns no havien fet els deures i parlaven sense saber (ho vaig escriure AQUÍ).\nEl nonat -per ara- pla parcial 43, Mas d'en Sordé, té una superfície de 474.300 m2, amb una edificabilitat de 0,1 m2 sostre/m2 de sòl, i una densitat màxima de 5 habitatges/hectàrea. Aplicats aquests paràmetres, en resulten 47.430 m2 de sostre, i 237 habitatges. Com poden ser aquests habitatges? Segons el POUM, poden ser unifamiliars, plurifamiliars.... Vist això, hom entendria l'alarma per l'empastifament de xalets, però no és el cas. El POUM, a la vegada que diu això, també diu que aquests habitatges només es poden fer en una part de l'àmbit del pla parcial, una part que té 100.700 m2, i que se situa al nord, pràcticament enganxada a altres urbanitzacions existents -la urbanització Pinalbert- ja al terme municipal del Catllar, de cara a generar una massa critica que faci una mica més sostenible el conjunt, si això és possible. De manera que no, no és veritat que «es vulgui omplir Mas d’en Sordé de xalets» com ha estat dit i divulgat per xarxes socials. Això no treu cap legitimitat a estar en contra del que permet fer el POUM i concreta el pla parcial a tràmit, només faltaria, però s’ha d’estar en contra (o a favor, si es vol) del que és, no tergiversar les coses.\nA partir d’aquí, ha fet ben fet el govern, de retirar aquest punt de l’ordre del dia del plenari, quan ja havia fet tots els tràmits, sembla que favorablement, inclosa la comissió informativa de territori (si no ho tinc mal entès; si no és així, corregiré el que calgui)?. Doncs no em sembla una bona manera de fer les coses. I aquí hi ha dos aspectes.\nPer una banda, de cara a l’efectivitat de la mesura per a la no urbanització. És cert que, en no haver-se aprovat definitivament el pla parcial, la patrimonialització de drets no és completa, i la possible indemnització no és la mateixa que si el pla hagués estat aprovat, però no tinc tan clar que sigui només la compensació dels costos de redacció del planejament (que també poden ser elevats: pla parcial, avaluació ambiental, estudi d’avaluació de la mobilitat generada, etc). Vaja, que ens pot costar molt car i, molt possiblement, una guerra jurídica.\nA més, el pla parcial té dos objectius, els 237 habitatges i també la restauració i reutilització de Mas d’en Sordé com a establiment hoteler de qualitat. No crec que el segon sigui viable sense el primer, i això ja em sembla més preocupant, perquè crec que tenir aquesta mena d’hotel és bo per a la ciutat, i em sembla l’única forma de garantir la restauració i continuïtat del Mas.\nPer altra banda, per la manera de fer. De veritat no ha estat fins ara que s’han adonat del contingut del pla parcial i del que permet fer el POUM?. Vol dir això que porten els temes a comissió informativa i al plenari sense saber què hi diu, i sense pensar què hi faran?. Que a l’abril del 2018, i a l’oposició, no sabessin de què anava, ja és greu -se suposa que han de saber què voten i què no- però que això passi des del govern, i quan ja fa vuit mesos que hi són, em sembla molt preocupant.\nL’urbanisme té els seus tempos, ho he escrit sovint. Uns ritmes que no s’acorden gaire bé amb els mandats quadriennals i les urgències electorals. Així, ara s’ha aprovat inicialment el PMU 34 -el del Nàstic- en bona part propietat municipal, i amb una forta previsió d’habitatge protegit, i això està molt bé, i ens n’hem de felicitar, sobretot pel que té de continuïtat d’una feina iniciada al mandat anterior. De la mateixa manera que hi haurà temes -o n’hi hauria d’haver- iniciats en aquest mandat que veuran la llum en el mandat posterior. No passa res, les coses van així.\nEl que és preocupant -almenys a mi em preocupa- és aquesta sensació d’improvisació en una gestió complexa com és l’urbanisme. Per molt que es vulgui dissimular amb discursos grandiloqüents sobre sostenibilitat i sensibilitat i humilitat i nosaltres escoltem (a qui? al soroll de les xarxes socials?) no es pot amagar l’espifiada.\nI en segon lloc, i això no és nou, continuem sabent el que el govern no vol que sigui fet, però molt poc -per no dir res- del que sí vol fer. I no em refereixo a principis generals i a declaracions altisonants. Em refereixo a iniciatives noves, d’aquelles que s’acabaran en mandats posteriors però que cal començar ara, i concretes: quin pla, quin polígon, per a fer què i com. Com he escrit en multitud d’ocasions, els habitatges del 2030 s’han d’iniciar ara, començant pel sòl, sigui per renovació urbana (que va molt més enllà de la rehabilitació d’habitatges, també necessària) o sigui per extensió. Alguna resposta?\nPublicat per Robert Casadevall a 23:17 Cap comentari:


Daniel Stormy afirma que Trump ho va dir sobre Melania i Ivanka - Entreteniment | Setembre 2021\nDesprés de mesos d’anticipació, Stormy Daniels finalment ha entrat en detalls sobre la seva suposada aventura amb Donald Trump. Abans s'havia impedit d'explicar la seva història després d'haver signat un acord de no divulgació a l'octubre, tot i que al gener, In Touch va publicar una antiga entrevista que anteriorment no es van veure amb ella el 2011. Daniels i el seu advocat asseguren que la no. L'acord de divulgació no és vàlid perquè Trump no el va signar, i és per això que està parlant ara.\nTot i que abans havíem escoltat algunes coses sobre la suposada aventura de Daniels el 2006 amb Trump, hi va haver diverses revelacions sorprenents en una recent entrevista amb Anderson Cooper, incloent el que aparentment Trump va dir sobre la seva dona i la seva filla mentre ell estava amb ella.\nAquí teniu una ullada als detalls més interessants que van sortir durant Daniels ”60 Minutsentrevista, inclosos els presumptes comentaris de Trump sobre Melania i Ivanka (pàgines 5 i 6).\n1. Diu que va enganxar Trump amb una revista que ell tenia a la portada\nStormy Daniels va compartir alguns detalls inquietants sobre la seva relació amb Donald Trump. | CBS\nDaniels al·lega que abans que tingués relacions sexuals amb Trump el 2006, ella li va copsar una revista de la qual estava a la portada. Aparentment, Trump va parlar principalment de si mateix quan van tornar a la seva habitació d’hotel, preguntant-li: “Has vist la meva nova revista?” Ella li va dir: “Algú hauria d’agafar aquesta revista i t’ho faria costat”.\nAleshores, Daniels diu que va fer això. Ella diu que a partir d’aleshores va actuar com una persona completament diferent. Daniels diu que ella i Trump van procedir a tenir relacions sexuals sense protecció.\nPròxim:Aquest detall pot ser el de l'entrevista per convertir Trump en el més enutjat.\n2. Ella diu que no es va atreure físicament a Trump però que el sexe era consensuat\nStormy Daniels va dir que no estava atret per Donald Trump. | Ethan Miller / Getty Images\nDaniels diu que no es va sentir atret físicament per Trump, que és més de 30 anys més gran que ella. També diu que no volia mantenir relacions sexuals amb ell.\nTot i això, va aclarir que el sexe era consensuat i que no és víctima d’agressions sexuals. 'Vaig pensar en això com un acord comercial', va dir Daniels. Va suggerir que Trump li havia promès que intentaria continuar-laL’aprenent.\nA Twitter, alguns pundits especulaven que es tractava d’aquest comentari sobre no haver estat atret físicament per Trump el que podria inspirar el president a acabar amb Daniels a Twitter. Tot i això, Trump va romandre en silenci després de la publicació de l'entrevista, tot i que va tuitar vagament sobre falses notícies.\nPròxim:Aparentment, Trump va sentir com mantenir aquest afer en secret.\n3. Diu que Trump volia seguir veient-la i que mai no li va demanar que guardés això en secret\nElla diu que es van veure més d'una vegada. | Chad Buchanan / Getty Images\nDesprés que presumptament tinguessin relacions sexuals, Daniels diu que Trump li va dir que volia tornar-la a veure i que discutirien la seva aparició aL’aprenent. Tot i que Trump va estar casat en aquell moment, Daniels diu que mai no li va demanar que guardés això en secret.\nTambé diu que Trump la trucaria amb freqüència, donant-li les seves novetats sobre com seguir-la endavantL’aprenenti preguntant quan es podrien tornar a veure. Daniels diu que ella i Trump es van acabar reunint en una habitació d'hotel una vegada més, però no van tornar a tenir relacions sexuals.\nPròxim:Com va respondre Daniels quan li va preguntar si té proves de l'aventura.\n4. No diria si té proves de l'aventura\nElla es nega a confirmar o negar si té proves de la seva aventura. | Ethan Miller / Getty Images\nUna de les parts més interessants de la webUna entrevista va arribar quan Cooper va preguntar a Daniels si tenia proves de l’afer, si es tracta de vídeo, imatges fixes, correus electrònics o textos. Daniels no diria ni d’una manera ni de l’altra explicant: “El meu advocat ha recomanat que no discutís aquestes coses”.\nPerò semblava que realment implicava que sí. Cooper va dir: 'Sembla que està dient que té algun tipus de missatge de text, vídeo o fotografies. O això podríeu simplement estar bufant. 'Per això, Daniels va respondre:' Hauríeu de preguntar a algunes de les altres persones de la meva carrera quan hagin apostat per la meva acció.\nEl procurador de Daniels, Michael Avenatti, ha implicat prèviament que té proves de l'afer, redactant una misteriosa imatge d'un DVD i dient que es tracta d'un tret d'advertència. Li va dir desprésAvui, 'Hi haurà més proves.'\nmicrosoft en línia\nPròxim:El que Daniels diu que Trump havia de dir sobre la seva dona, Melania.\n5. Diu que Trump li va dir que no es preocupés per Melania i que dormen en dormitoris separats\nStormy Daniels diu que Donald Trump li va dir que no es preocupés per Melania. | Filippo Monteforte / AFP / Getty Images\nA més de no demanar-li que guardi en secret un suposat assumpte, Daniels diu que Trump li va dir que no es preocupés per la seva dona, Melania, que havia donat a llum al seu fill Barron només uns mesos abans. 'Vaig preguntar', va dir Daniels. 'I ho va apartar, va dir:' Sí, sí, ja ho sabeu, no us preocupeu per això. Ni tan sols, tenim habitacions i coses separades. ”Ho hauria dit això només un any després de casar-se amb Melania.\nAixò fa coincidir amb les declaracions de Karen McDougal, una antiga model de Playboy que al·lega que ella també va tenir una aventura amb Trump al mateix temps que Daniels. Va dir que Trump li va dir que ell i Melania tenien dormitoris separats. McDougal també va dir que era possible que Melania conegués el seu tema, tot i que no estava segura al 100%.\nTambé em recorda la memòria de Michael WolffFoc i fúria, que al·legava que Trump i la seva dona dormen en dormitoris separats a la Casa Blanca.\nPròxim:Què havia de dir Trump sobre la seva filla, Ivanka.\n6. Diu que Trump li va dir que li recorda a la seva filla\nAparentment a Donald Trump li agraden les dones que li recorden la seva filla. | Brendan Smialowski / AFP / Getty Images\nDaniels diu que Trump també va criar la seva filla, dient que Daniels li recorda molt a ella. Sembla ser que va dir això just després que Daniels l'hagués donat cops de mà a la revista. 'Era com' Wow, tu ... ets especial. Em recordes de la meva filla ', va dir Daniels. 'Sabeu, era com', sou intel·ligent i bonica, i una dona per la qual es compta, i a mi m'agrada. M'agrades tu.''\nPocs dies abans d'aquesta entrevista, McDougal va dir a CNN que Trump va fer un comentari similar a ella quan suposadament tenien la seva aventura, dient-li que era bella com la seva filla.\nTrump té una llarga història de fer comentaris sobre l’aspecte físic de la seva filla; Va dir en una entrevista que 'si Ivanka no fos la meva filla, potser jo sortiria amb ella'.\nPròxim:Daniels diu que va tenir aquesta terrorífica experiència després d'intentar explicar la seva història.\n7. Diu que després d’intentar vendre la seva història a una revista, va rebre una amenaça física\nDiu que estava amenaçada després d'intentar compartir la seva història. | Ethan Miller / Getty Images\nEl 2011, Daniels tenia previst explicar la història de la seva aventura amb Trump a la revista In Touch. La història no es va publicar mai perquè la revista estava amenaçada amb un plet de Michael Cohen, l'advocat de Trump. Mai va acabar sent pagada per In Touch.\nVa dir Daniels60 Minuts que, poques setmanes després, un home es va apropar a ella a un aparcament mentre estava amb la seva filla i va dir: 'És una bonica nena petita. Serà una vergonya si li passés alguna cosa a la seva mare. '\nDaniels diu que va considerar això com una amenaça directa, però que no va anar a la policia perquè tenia por.\nPròxim:Daniels diu que aquesta és la raó per la qual va signar el seu acord.\n8. Ella diu que va signar un acord de caiguda perquè tenia por de la seva família\nA l’octubre del 2016, l’advocat de Trump, Michael Cohen, va pagar a Daniels 130.000 dòlars per mantenir-se en silenci sobre el que diu que va passar entre ella i Trump. Aparentment, això va passar només unes setmanes després de la infameAccés a HollywoodLa cinta, que després va ser acomiadat Billy Bush, va ser alliberada per NBC.\nDaniels va dir a Cooper que sent que podria haver aconseguit molts diners per a la seva història, però que va acabar signant aquest acord perquè sentia por per la seva família i la seva seguretat.\nEn els mesos posteriors, Daniels també va signar una declaració (que ara afirma que és falsa), negant l’afer. Ella diu que ho va fer perquè 'van fer sonar com si no tingués cap opció'. De fet, diu que li van dir: 'Poden fer que la teva vida sigui de l'infern de moltes maneres diferents'.\ncàmeres de furgonetes


» Inici » La UIB » Estructura » Serveis i oficines de la UIB » Servei de Biblioteca i Documentació » Què t'oferim? » Serveis oferts » La Biblioteca de l'Investigador » Treball Acadèmic » Escriptura acadèmica\nL'escriptura acadèmica és l'instrument que tenim per expressar el nostre coneixement. Té un sol propòsit: informar del resultat d'una recerca. La redacció del nostre treball ha de ser, per tant, impecable i fàcil de llegir. Cal tenir en compte que el lector accedeix al coneixement de la nostra investigació a través del text escrit i ha de ser capaç de reproduir tot el procés, les seves fases i etapes fonamentals. Per tant, s'ha de redactar el treball de manera precisa, clara, amb un llenguatge formal i cuidant els aspectes gramaticals. És important l'ús de connectors lingüístics per articular el text i poder seguir el fil argumental que el cohesiona.\nA continuació us oferim una sèrie de recursos que us ajudaran:\nLlibres sobre aquest tema a la biblioteca.\nConsells pràctics per redactar el Treball de Final de Grau (TFG), de la Universitat Politècnica de Catalunya, Universitat Autònoma de Barcelona i la Universitat de Girona.


Qualificació de l'Accés Majors de 40 anys. Accés Majors 40 anys\nAccés Majors 40 anys\nQualificació de l'Accés Majors de 40 anys\nQualificació de l'Accés\nCalendari de l'Accés\nMatrícula en l'Accés\nResultat de l'Accés\nReclamació a la Fase Valoració\nL'experiència laboral i professional es valorarà amb una qualificació numèrica expressada amb dos decimals no podent ser superior, aquesta qualificació, a 7,00 punts, d'acord amb els següents criteris:\nPer experiència laboral acreditada en llocs de treball directament relacionats amb la titulació segons el que es disposa en la normativa: 0,030 punts per mes.\nPer experiència laboral acreditada en lloc de treball afins a la titulació segons el que es disposa en la normativa: 0,015 punts per mes.\n(L'experiència professional es considerarà acreditada si s'aporta contracte o nomenament amb funcions i certificació oficial de períodes de cotització al Règim General de la Seguretat Social)\nLa formació es valorarà amb una qualificació numèrica expressada amb dos decimals no podent ser superior, aquesta qualificació, a 2,00 punts.\nPel títol de Tècnic de Formació Professional o equivalent en cicles formatius de grau mitjà directament relacionats amb la titulació segons el que es disposa en la normativa: 2,00 punts.\nTaula resumen annexos I, II i II de la normativa d'accés per a majors de 40 anys\nPer cursos de formació degudament acreditats per Centres o Organismes Oficials, el contingut dels quals estiga directament relacionats amb la titulació, a raó de 0,01 punts per hora i fins a un màxim de 200 hores.\nDins de l'apartat d'altres mèrits es valorarà el coneixement del valencià, d'idiomes comunitaris. La puntuació total d'aquest apartat no pot superar els 1,00 punts.\nPer al valencià el certificat exigit serà l'expedit o homologat per la Junta Qualificadora de Coneixements de Valencià o per la Universitat d'Alacant, o per altres Universitats Valencianes, conformement a la següent escala:\nConeixement oral: 0,25 punts\nGrau elemental: 0,50 punts\nGrau mitjà: 0,75 punts\nGrau superior: 1,00 punts\nPer als idiomes comunitaris es valorarà d'acord a la següent escala:\nNivell 1: 0,20 punts\nNivell 2: 0,40 punts\nNivell 3: 0,60 punts\nNivell 4: 0,80 punts\nNivell 5: 1,00 punts\nPer a la valoració d'aquest apartat es considerarà la taula d'equivalències del Taula IV, aportant les certificacions corresponents.\nLa valoració del coneixement del valencià i/o idiomes comunitaris s'efectuarà puntuant exclusivament el nivell més alt obtingut.\nUna vegada superada la fase de valoració, i sempre que el candidat haja obtingut una qualificació mínima de 5 punts, el Tribunal convocarà al sol·licitant a la realització d'una entrevista.\nEn l'entrevista personal es valorarà i apreciarà la maduresa i idoneïtat dels candidats per a seguir amb èxit l'ensenyament universitari oficial de Grau triada. Aquesta prova serà qualificada com a APTE O NO APTE. Als candidats que obtinguen una qualificació de NO APTE en la fase de l'entrevista personal, se'ls considerarà que no han superat la prova d'accés per a majors de 40 anys en la Universitat d'Alacant.\nLa qualificació final vindrà determinada per la suma de les puntuacions obtingudes en la fase de valoració, qualificada de 0 a 10 i expressada amb dues xifres decimals, arredonida a la centena més pròxima i en cas d'equidistància a la superior, sempre que el resultat de la fase de l'entrevista haja sigut qualificat com a APTE.\nS'entendrà que el candidat ha superat la prova d'accés a la universitat per a majors de 40 anys, quan obtinga un mínim de cinc punts en la qualificació final.


About: Iolanda de Bretanya\nIolande de Bretanya o Iolanda de Dreux (també Violant de Bretanya o Violant de Dreux) ( 1218 - 10 d'octubre de 1272), comtessa de Penthièvre i de Porhoët, fou una princesa bretona, filla de Pere I Mauclerc, Duc de Bretanya, i d'Alix de Thouars, duquessa de Bretanya. El 1226, a l'edat de set anys, fou promesa al rei Enric III d'Anglaterra però es va casar finalment al germanastre d'aquest, Hug XI de Lusignan. Per aquest matrimoni va esdevenir comtessa de la Marca (la Marca Llemosina) i d'Angulema. Entre 1250 i 1256 fou la regent dels comtats dels dos citats comtats en nom del seu fill menor, Hug XII de Lusignan. (ca)\nIolande de Bretanya o Iolanda de Dreux (també Violant de Bretanya o Violant de Dreux) ( 1218 - 10 d'octubre de 1272), comtessa de Penthièvre i de Porhoët, fou una princesa bretona, filla de Pere I Mauclerc, Duc de Bretanya, i d'Alix de Thouars, duquessa de Bretanya. (ca)\nIolanda de Bretanya (ca)\nfreebase:Iolanda de Bretanya


Els Segells de Qualitat Esportius han esdevingut una eina de gestió de la qualitat en l’àmbit esportiu, aportant prestigi a les entitats i organitzacions que opten per adherir-se a aquest reconeixement i superar els processos de certificació. En aquest sentit, esdevenen una estratègia de millora constant per a la professionalització del sector esportiu, cercant l’excel·lència i la generació de valor en els seus diferents àmbits d’actuació.\nL’àmbit esportiu és un sector en constant creixement, on les noves tendències i les possibles línies d’actuació permeten una professionalització i consolidació del sector a través de la cerca de la millora constant. És per aquest motiu, que cada cop són més les organitzacions que impulsen la creació dels segells de qualitat en el marc esportiu, amb l’objectiu de reconèixer i buscar l’excel·lència en una determinada línia de treball. Aquests segells són més específics d’acord l’àmbit esportiu més enllà de les certificacions genèriques existents com les certificacions ISO, cercant l’especificitat des d’una perspectiva tècnico-esportiva. Dins de les organitzacions impulsores, es poden trobar:\nOrganitzacions del sector públic\nEl procés de certificació per a l’obtenció dels Segells de Qualitat, queda subjecte a documentació de referència, específica en cada cas, on es determinen les bases i els requisits establerts per al correcte compliment dels estàndards proposats per part de cada entitat promotora de la certificació. El compliment dels requisits durant el procés de certificació, i per tant, l’obtenció del Segell de Qualitat, ofereix trets d’identitat a les organitzacions sol·licitants:\nCertificació del compliment d’uns estàndards de qualitat\nPosicionament en el sector\nCerca de l’excel·lència interna en l’àmbit específic de l’acreditació\nCompromís de millora continua\nLa dimensió dels diferents Segells de Qualitat és variada, esdevenint en alguns casos certificacions per temàtiques molt específiques i en d’altres, on l’àmbit d’actuació té un caràcter més general. En tots els casos, l’oferta d’aquest recurs és una evidència de professionalització i millora continua del sector, permetent a les organitzacions i als diferents agents esportius implicats en el procés garantir la qualitat del sistema esportiu. En aquest sentit, cal destacar els passos més importants per a la creació dels segells de qualitat.\nL’organisme impulsor del Segell de Qualitat identifica un àmbit d’actuació on altres entitats i institucions del sector poden estar interessades en cercar l’excel·lència. Així doncs, l’objectiu en aquesta primera fase és oferir un producte a les institucions interessades, per tal que aquestes puguin generar valor en una determinada línia de treball i d’aquesta manera, obtenir una posició de prestigi mitjançant l’obtenció del Segell de Qualitat.\n2. Fase d’auditoria\nUna vegada les entitats interessades han realitzat la preinscripció i per tant, formen part del procés de certificació per a l’obtenció del Segell de Qualitat, s’inicia el procés d’auditoria. En primer lloc, es realitza una prova pilot per tal de consolidar tots els passos del procés. Aquest queda subjecte a la normativa de referència pròpia de cada sector, a través de la qual es fixaran les bases i els requisits indispensables per a l’obtenció del Segell de Qualitat.\nAquesta prova pilot serà útil per tal d’identificar els punts més rellevants del procés, la comunicació amb les entitats sol·licitants, els recursos que es necessiten per a cada tasca, així com la metodologia i el seguiment implementats durant l’auditoria. Així doncs, la prova pilot permet establir un diagnòstic sobre la situació del procés, a través de la detecció de les característiques pròpies identificades en cada fase. És important en aquesta fase d’implementació, el component comunicatiu. En aquest sentit, cal remarcar dues tipologies de comunicació transcendentals durant el procés:\nComunicació interna: pròpia de l’equip auditor. Durant tot el procés, és rellevant que les persones que realitzen les auditories mantinguin una comunicació fluïda, tenint en compte la situació de cada entitat auditada i els processos a realitzar en cada moment. La calendarització de les accions, les tasques a realitzar i els recursos identificats per a cada fase del procés són elements indispensables en l’auditoria.\nComunicació externa: fa referència a les accions de comunicació i de promoció desenvolupades en base al producte, és a dir, al fet de donar visibilitat i arribar a les possibles entitats susceptibles d’estar interessades en l’obtenció del Segell de Qualitat. Aquestes accions poden ser comercials per fomentar l’adherència dels centres en el procés, o també, per donar visibilitat d’actuacions específiques. Per exemple, es pot incloure en aquesta comunicació, la presentació dels centres que han superat el procés de certificació.\nLa fase d’implementació finalitza en el moment en què les auditories es consideren com a tancades, i per tant, la revisió per part de l’equip auditor referent a les possibles esmenes pendents (si el procés ho reclama), també han finalitzat. Seguidament, s’inicia la fase d’avaluació i seguiment, tret indispensable per a garantir l’òptima comunicació amb les entitats sol·licitants, tenint en compte les seves necessitats i els possibles aclariments. Cal remarcar que durant la fase d’auditoria també és important mantenir el contacte amb les diferents entitats, però és en la fase d’avaluació quan aquest fet esdevé transcendental.\nAixí doncs, durant l’avaluació es realitza la comunicació referent a l’aptitud de les organitzacions, tenint en compte el procés d’auditoria per a l’obtenció del Segell de Qualitat. Aquest procés es realitza a través d’un informe de resolució, individualitzat per a cada entitat sol·licitant i en referència a les seves actuacions durant el procés de certificació.\nEn les diferents fases descrites entren en joc aspectes rellevants, que actuen transversalment i que són indispensables per garantir una qualitat òptima durant el procés de certificació.\nEn primer lloc, destacar la importància de l’objectivitat durant tot el procés per part de l’equip auditor. Cal implementar els requisits que queden subjectes a la normativa en qüestió, del mateix mode per a totes les entitats participants i aplicant criteris estandarditzats, prèviament definits.\nTambé cal remarcar la rellevància en la rigorositat implementada. Establir processos durant les auditories que permetin un seguiment i control a l’hora d’aplicar els requisits sol·licitats, esdevé fonamental per unificar criteris i prorrogar la metodologia per a pròximes edicions del procés.\nPer últim, cal tenir presents els recursos necessaris per dur a terme el procés d’auditoria i seguiment, tant econòmics com humans. La prova pilot pot esdevenir un bon mitjà per identificar l’estat dels recursos per a cada una de les fases.\nSeguint amb el marc anterior, es citen a continuació algunes organitzacions referents del sector esportiu que han optat per a la generació d’un Segell de Qualitat específic, amb l’objectiu d’establir un reconeixement a les organitzacions i centres als quals va destinat, i oferint un element distintiu i l’excel·lència en un determinat àmbit d’actuació.\nReal Federació Espanyola de Futbol – Escola de Entrenadors - Segell de Qualitat en formació de tècnics i entrenadors de futbol i futbol sala\nLa Real Federació Espanyola de Fútbol ha posat en marxa el Segell de Qualitat en la formació de tècnics i entrenadors de futbol i futbol sala, per aquelles entitats, empreses i associacions que desenvolupen programes de formació de futbol. La certificació busca posar en valor les formacions en relació als estàndards de qualitat marcats per la UEFA en aquest àmbit. En aquest sentit, la Real Federació Espanyola de Futbol ofereix dues tipologies de Segell: Premium i Estàndard.\nReal Federació Espanyola de Piragüisme - Segell de Qualitat per a la millora competitiva del piragüisme a Espanya\nAquest Segell de Qualitat va dirigit a les entitats dedicades a l’ensenyament, pràctica i promoció del piragüisme espanyol. El compliment dels criteris establerts en el procés de certificació acredita que l’organització té un estàndard mínim de qualitat en el servei de cara a la població. Els eixos d’acció s’estructuren en la gestió de l’activitat, la seguretat, aspectes mediambientals, manteniment de les instal·lacions, infraestructures i equipaments.\nAsociación del Deporte Español, Consejo Superior de Deportes i Comité Olímpico - Sporttoury: Segell de Qualitat per establiments hotelers pel turisme esportiu\nÉs un Segell de Qualitat dirigit a allotjaments turístics que hauran de complir una sèrie de requisits bàsics, com disposar d’instal·lacions esportives pròpies o annexes que puguin utilitzar-se per desenvolupar la pràctica esportiva. D’aquesta manera, les persones usuàries podran saber quins allotjaments ofereixen activitat física, tenint en compte 3 categories: Basic, Excellent i Premium.\nCOPLEFC – Col·legi de Professionals de l’Activitat Física i de l’Esport a Catalunya - Segell de Qualitat del Sistema Esportiu Català\nEl Col·legi de Professionals de l’Activitat Física i de l’Esport a Catalunya ha impulsat el Segell de Qualitat pel Sistema Esportiu Català, a través del qual es podrà acreditar la qualitat del sistema esportiu en totes les seves vessants:\nMunicipi actiu: dirigit als Ajuntaments\nInstal·lació esportiva: dirigit a les diferents tipologies d’instal·lacions esportives\nServeis professionals esportius: dirigit a empreses o professionals autònoms\nPròximament s’impulsaran també els Segells de Qualitat referents als següents àmbits específics:\nCentres educatius actius\nFIFA - Segell de Qualitat per les pilotes de competició\nEn el marc per a la renovació del Programa de Qualitat per Pilotes de Futbol la FIFA ha introduït nous Segells de Qualitat: FIFA Quality PRO, FIFA Quality e IMS: International Match Standard. Es cerca l’estandardització dels programes de Qualitat de la FIFA, cercant la qualitat, seguretat i la fiabilitat en tot moment.


Què és el Trastorn Obsessiu Compulsiu de la personalitat (TOCP)? - Gabinet Psicològic Mataró\nEts aquí: Inici1 / Blog2 / Notícies3 / Què és el Trastorn Obsessiu Compulsiu de la personalitat (TOCP)?\nQuè és el Trastorn Obsessiu Compulsiu de la personalitat (TOCP)?\nExisteix un ampli ventall de constructes i problemàtiques que ens ajuden a definir i contextualitzar no només el malestar o la disfuncionalitat dels individus, sinó també trets o característiques més estables, com són els trastorns de la personalitat. Així, més enllà de problemàtiques com l’ansietat (englobant fòbies i altres problemes), depressió, dificultats relacionades amb el neurodesenvolupament (TDAH, problemes d’aprenentatge …), entre d’altres, hi ha aspectes, més arrelats de nosaltres mateixos, i aparentment menys observables, que poden limitar les nostres vides i generar malestar tant a nosaltres mateixos com als altres.\nAixí doncs, els Trastorns de Personalitat es defineixen com a patrons permanents i inflexibles d’experiència interna i de comportament que s’aparten de les expectatives de la cultura de la persona. Aquests a més, engloben la cognició (forma de percebre i interpretar-se a un mateix i als del món), afectivitat (món emocional), el funcionament interpersonal i el control d’impulsos. Sabem que el Trastorn Obsessiu Compulsiu (TOC, sense ser de personalitat), engloba un seguit de pensaments, idees o sensacions (obsessions) i comportaments repetitius i indesitjables (rituals) que impulsen a la persona a fer alguna cosa per prevenir algun dany i/o per reduir aquestes obsessions.\nEl TOCP, en congruència amb la definició de Trastorn de la Personalitat, es caracteritza per un patró estable de preocupació per l’ordre, el perfeccionisme i el control mental i interpersonal a costa de la flexibilitat, l’obertura i l’eficiència. Entre els seus trets més destacats es troben els següents:\nPreocupació pels detalls, regles, llistes, ordre, organització o horaris fins al punt que es perd l’objectiu més important de l’activitat.\nExcessivament devot de la feina i la productivitat fins a l’exclusió d’activitats plaents i amistats.\nEscrupolositat i inflexibilitat sobre qüestions de moral, ètica o valors.\nDificultat per descartar objectes inservibles o sense valor tot i que no tinguin, si més no, un valor sentimental.\nRigidesa i tossuderia.\nAixí doncs, a diferència del TOC, el TOCP no presenta obsessions i/o compulsions característics del primer, i mostra en canvi, un patró de rigidesa i inflexibilitat accentuats, els quals es mostren en la majoria d’àmbits de la vida de la persona. És important recordar que un no exclou l’altre, és a dir, que poden presentar-se les dues problemàtiques alhora en un mateix individu.\nSón diverses les categories que s’han utilitzat per definir les patologies mentals. És important conèixer les seves característiques de cara a elaborar tractaments útils i eficaços que beneficiïn el màxim possible i d’una manera eficient. Si tens alguna pregunta o t’interessa conèixer més, en el nostre centre de psicologia, a Mataró, trobaràs tota la informació que necessitis.\nhttps://gabinetpsicologicmataro.cat/wp-content/uploads/2021/01/trastorno-obsesivo-compulsivo.jpg 320 480 Gabinet Recepció https://gabinetpsicologicmataro.cat/wp-content/uploads//2019/07/logo_negreEditado.png Gabinet Recepció2021-01-29 12:00:232021-01-28 19:50:18Què és el Trastorn Obsessiu Compulsiu de la personalitat (TOCP)?\nPermet-te La demora de la gratificació


L'esport local viu amb incertesa el tancament d'instal·lacions ·\nL’esport local viu amb incertesa el tancament d’instal·lacions\nRedacció 13 novembre 2020 4 min read\nL’esport amateur està aturat. El tancament de les instal·lacions esportives per ordre de la Generalitat ha obligat als clubs del municipi a cessar els entrenaments de tots els seus equips. A Ripollet la gran majoria d’esports juguen en l’àmbit català i per tant no estan competint.\nEn un any tan estrany la majoria s’havien preparat per a la temporada i molts l’havien arribat a començar. Tanmateix les noves mesures han obligat a paralitzar l’activitat. Ja fa dues setmanes que els esportistes locals van quedar-se sense entrenaments. Ara ja s’ha donat a conèixer que el tancament es prorroga fins el 23 de novembre i les federacions han començat a preparar la represa. Per exemple, les federacions d’handbol i futbol donen una setmana de marge i anuncien el retorn a les lligues pel 5 i 6 de desembre, mentre que la de bàsquet no reprendrà les lligues fins el 17 de gener. Abans d’aquestes últimes notícies els tres entrenadors consultats compartien l’incertesa de la situació.\nJugadors sense poder entrenar per competir al gener\nEl Club Tenis Taula Ripollet té el seu espai al Poliesportiu. Tancat per a tots els usuaris el club tampoc en pot fer ús. Abans del tancament tot es feia segons les restriccions marcades: sense vestidors, prenent la temperatura, desinfectant taules i espais i amb pilotes pròpies de cada jugador perquè no les toqués un altre company. Tot era poc per evitar el contagi.\nAra els palistes s’han d’exercitar pel seu compte. “Els jugadors entrenen com poden des de casa i surten pel camí del riu a fer la part física”, explica Ramón Argenté, entrenador del sènior femení. El cas d’aquest club és singular. Les lligues es van posposar fins al gener, però tres dels seus equips participen en competició estatal. “El que demanem és que els equips nacionals puguin tornar a entrenar amb tota la seguretat possible per començar al gener, si tinguéssim local propi no ens haguéssim aturat”, lamenta Argenté. En total serien divuit palistes.\nSessions de tàctica per videoconferència\nEn un esport on l’equip juga junt la falta d’entrenaments és més notòria. “El toc de queda ja ens va suposar un inconvenient, però va ser una setmana, el perjudici més gran és no poder entrenar junts”, comparteix Raul Jodra, l’entrenador del sènior masculí del Club Bàsquet Ripollet.\nEl tècnic ha planificat tres sessions per setmana: una sessió de cardio individual o per parelles, una altra de força dirigida pel preparador físic feta per videotrucada i una tercera, que no es fa cada setmana, de vídeo per treballar situacions de joc. Jodra suposa que “s’engegaran competicions al gener” però espera canvis, “els equips necessitaran una petita pretemporada per evitar lesions i suposo que caldrà reformular els grups, veig inviable jugar 22 jornades”.\nEquips desanimats per no poder competir\nEl sènior del bàsquet competeix a Copa Catalunya, la següent categoria ja és estatal. Per un club més petit i humil com el Can Mas de futbol el tancament ha estat un cop molt dur. “Ens ha afectat molt moralment, l’equip està molt desanimat”, explica Francisco García, l’entrenador de l’equip de tercera catalana.\nEl cos tècnic ha demanat als jugadors que no parin l’activitat física i han indicat una sèrie d’exercicis. “És molt difícil parar els entrenaments i perdre tot el que havíem treballat fins ara, veient d’on veníem hagués estat millor plantejar-se la temporada d’una altra manera, però la situació és la que és”, lamenta l’entrenador.\nGarcía també reclama una “minipretemporada” si la lliga retorna al gener i espera que retallin la competició: “però com ho fan amb un ànim lucratiu no sabem que tenen pensat, tot és una incertesa”.\nS’està perdent més que la preparació física\nPerò què pot suposar l’aturada a un club? ‘Ens suposa que les quotes que rebem per poder entrenar no les cobrem, que sumat que no vam muntar el ‘xiringito’ de festa major el pressupost es veu tocat’, denúncia l’entrenador del Tenis Taula. Jodra creu que: “l’esport és un bé essencial i les xifres de contagi són molt baixes, entenc que no vulguin que s’escapi del seu control, però això afecta moralment”, sempre prioritzant que l’esport sigui segur.\nEls clubs es rebel·len però no s’aixeca el tancament\nLa UFEC, Unió de Federacions Esportives de Catalunya, s’ha mostrat reticent a la majoria de mesures que s’han imposat al sector de l’esport i sota el lema ‘l’esport és un servei essencial’ es van manifestar el passat dimecre a la plaça Sant Jaume de Barcelona. A la convocatòria van participar els presidents de la majoria de federacions esportives catalanes i representants de clubs. Més enllà de la reivindicació, el món de l’esport ha portat el tancament als tribunals.\nTags: Basquet Can Mas Coronavirus esports futbol Tenis Taula\nPrevious: Malestar entre els gimnasos que es reivindiquen com espais segurs\nNext: El Futsal Femení perd a casa en un inici irregular de temporada


La madriguera: de juny 2007\nLa Rosita era una dona de poble. Poc delicada en les maneres, però sempre anava de cara. Franca i astuta com una guineu, va salvar els difícils temps de la Postguerra venent metros de roba als “mercadillos”, i si en va fer duros! Avesada a les dificultats, va haver de fer de mare a l’edat de set anys. Cuidava dels seus germans m’entres els pares anaven a l’hort o a la recollida de l’oliva. M’ho explicava a l’edat de noranta dos anys i encara se’n recordava de com plorava el seu pare quan la Mariona, la filla que feia sis, va morir d’una febrada. La Rosita era la tercera de set germans. El seu germà predilecta era l’Agustí, el segon més petit. Ella no és va refer mai després de la seva mort.\nLa Rosita, és va casa amb un home vingut del sud, després d’emigrar tots dos cap a Barcelona. El Mariano era una mala pesa: rancorós, de mirada maliciosa i de llengua afilada, sabia on podia fer mal. Se’l va endur la tuberculosi. Però com deia la Rosita –cada u té la seva creu, i si l’abandones Déu et posarà dues- De tan bona i patidora, la Rosita va adquirir el do del guariment, mitjançant imposicions de mans. Preparava ungüents amb plantes naturals, algunes d’elles les va haver de canviar perquè ja eren especies que no és venien o no és trobaven, plantes que, sincerament, no havia sentit a parlar mai d’elles.\nVa començar a saber que tenia un do el dia del part del seu fill gran, quan una veu vinguda d’en lloc li va dir –l’any vinent, mateix dia, mateix més, part variant- I tal dit tal fet, l’any següent, el mateix dia, al mateix més va nèxia la seva filla. Li agradava molt recordar-ho.\nLa Rosita no avia anat mai a escola, va aprendre a comptar a casa, com li va ensenyar el seu pare. Però quelcom que és força curiós, és que cada dia escrivia, feia el que es diu “escritura automàtica”, cada dia, durant setanta anys. Cal destacar que no hi ha qui entengui la seva lletra!\nLa Rosita feia molts diners mitjançant el seu do, però ella no en gaudia d’aquest diners. Sempre deia –primer pels meus i després pels pobres- i tal com li arribaven, ella els repartia entre la família i el que quedava, que era més que el que repartia entre la família, ho donava a l’església. Ella jurava i jurava que si se’n quedes, ni que fos un cèntim Déu li trauria el seu do. I així m’entres unes anaven amb abrics de pell, ella menjava sopes de seva.\nLa Rosita se’n va anar, un dia d’octubre de fa uns anys, sense pena ni gloria, entre uns pocs amics, veïns i familiars. Serà difícil oblidar-la.\nPublicat per Nicodem a 23:56:00 1 comentari:\nFeia temps que no sentia el caliu,\nla dolçor de l’amistat,\nl’anhel de ser anhelat.\nCompartir les emocions,\nels deliris dels molts moments,\ntrobar la mà estesa en les preocupacions.\nLa pau d’esperit\nsota l’ombra del taronger en flor,\ngaudint del no res.\nEls camins son sempre tenebrosos\nperò arriben a plàcids prats,\nallà on un descansa sense por.\nDeixo caure la motxilla,\npesa massa la solitud, la tristesa.\nAra la buidaré.\nOmpliré de nou la bossa\namb alegres somriures i millors converses,\nde dies de sol i nits de lluna plena.\nVaig deixant petjades\nen camins desconeguts,\nprovant que no siguin massa fondes\nper no ferir la terra,\nni massa superficials\nque el xiuxiuejar del vent esborri.\nper a la Txus, el Ferran, l’Enric i el Dani\nPublicat per Nicodem a 13:23:00 2 comentaris:\nmes branques, una a una, va rompre la tempesta,\ni el llamp, fins a la terra, ma soca mig partí.\ni m’aida a esperar l’hora de caure, un sol conhort:\nPublicat per Nicodem a 11:36:00 1 comentari:\nque fredes son\nles sales d’hospital.\nTot son mirades perdudes,\nbuscant al infinit\nrespostes que no arriben.\nles mirades es creuen,\nQue difícil espai de temps\nque no passa ni arriba\nhavent de suportar l’existència.\nque et duen d’un lloc a l’altre\nNi diaris ni revistes\nduent la resposta\nque un tant ansia.\npasses sense destí.\nPublicat per Nicodem a 20:10:00 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Nicodem, Poesia\nHi ha moments que un agafa el vol. Viure, és aprofitar aquests moments, gaudir-los i desar-los a la Madriguera. Un cap de setmana amb els amics, alguns més propers que d’altres, tots nosaltres amb un projecte en comú: la il·lusió de posar en escena una òpera.\nNosaltres hem tingut la gran “sort!” d’estrenar, integrament, una òpera, amb tot el que comporta una producció de gran format.\nTenint en compte que som un grup d’aficionats a la música coral, du a terme una producció tan gran és un esforç més que considerable. Coordinar cinquanta dos cantants, vuit solistes i vint-i-quatre instrumentistes, es una tasca més que fatigosa: Inventar del no res i sense recursos un decorat. Confeccionar els vestits dels solistes i uniformar el cor per que s’integri dins del context de l’obra. Aprendre a interpretà un rol en escena, al mateix temps que es canta, és una tasca que a dut més d’un mal de cap i llargues nits d’insomni.\nDaniel Antolí va composar la música de l’òpera “SORT!”, Marta Luna va posar el text. Basat en el llibre “la bona sort” d’Àlex Rovira i Fernando Trias de Bes, SORT! es una òpera lleugera, moderna, on integra la música del passat i d’avui. Si pot trobar un tango, jazz o músiques que recorden el contrapunt del gran mestre J.S. Bach.\nL’òpera es va estrenar el juliol del 2006 a Premià de Mar i Barcelona. Aquest cap de setmana la varem tornar a posar en escena a Sort i properament a Vallromanes. Aquest últim amb motiu de la inauguració del teatre d’aquesta vila.\nSORT! parla de com aconseguir el bo i millor de la vida. Trobar la sort no és cosa de l’atzar, sinó de treballar amb la ment positiva i oberta. Ambientada en un conte artúric, dos cavallers busquen el trèvol de quatre fulles. Aquest trèvol neix al bosc encantat, trobar-lo i collir-lo és l’objectiu. Apareixen personatges enigmàtics com la Dama de l’estany, el Príncep de la terra, la Reina dels arbres, la bruixa Morgana amb les seves fetilleres i els gnoms.\nTreballar amb tanta gent no sempre és agraït, però si gratificant. Quan desprès dels aplaudiments i bisos corresponents entrem als camerinos la il·lusió ens corre per les venes, les duem plenes d’adrenalina, de “bona sort”. Ens sentim vius, il·lusionats i molt responsables. Sentim dins nostre una cosa difícil de transmetre, sentim que hem fet màgia.\nPublicat per Nicodem a 23:00:00 1 comentari:


El Punt (30/07/00)\n“Maragall serà el millor President del segle”\n– Per què va apostar per Rodríguez Zapatero?\nPerquè és el canvi que necessitava el PSOE.\n– Els líders, neixen o es fan?\nEs fan, es fan.\n– Zapatero, serà un bon líder?\nJo el veig en una situació precarismàtica.\nCarisma es una espècie de do que permet generar una empatia important entre la gent, i que generen no només adhesió sinó afecte, i ell ho pot tenir.\n– En què ho nota?\nA primera vista. Hi ha alguna cosa rera la seva cara.\n– També cal que els líders no trobin gaires entrebancs, oi?\nSí, però sobretot cal que siguin capaços de superar-los.\n– El nou secretari general del PSOE tindrà un camí dur?\nSí, perquè el partit està tot just encetant la sortida d’una crisis molt profunda.\n– El PSC va mantenir una ambigüitat en el congrés…\nNo. Aquesta és la primera vegada que dic públicament que estic amb Rodríguez Zapatero. Nosaltres som molt respectuosos amb el vot individual i secret.\n– Vostè era l’home de Narcís Serra a La Moncloa?\nNo, era un dels homes.\n– Com s’hi treballa?\nS’hi treballa bé, perquè hi ha una certa distància del soroll de Madrid ciutat i de la política. Però això comporta un risc d’aïllament de la realitat que alguna vegada s’ha produït.\n– Diferències entre la política madrilenya i la catalana?\nAquí hi ha un respecte més gran a les regles del joc, tant les escrites com les no escrites. Però sempre m’ha semblat més viva la política a Madrid, i fins i tot menys hipòcrita.\n-Vostè aspirava a ser el secretari d’organització del PSC. Se sent frustrat?\nLa veritat és que no, perquè m’han ofert una responsabilitat tant important com aquesta. Jo sempre havia pensat que estava més dotat per a la feina interna que no pas per donar la cara i la veu, però estic disfrutant molt.\n– Dels aparells dels partits en tenim una imatge abstracta i fosca. És mite o realitat?\nEn part és mite, perquè els aparells son persones col·locades pels electors o els delegats d’un congrés. La realitat és que en determinats llocs la lluita pel poder és més evident.\n– Els aparells són el mal menor de la democràcia?\nNo, perquè en les associacions també hi ha aparells.\n– Maragall serà President?\nEl millor d’aquest segle.\n– Però si té molts anys…\nEl problema no és d’edat. Jove és aquella persona que encara està disposada a aprendre. I en Pasqual encara vol aprendre i disfrutar molt de la vida.\n– Eleccions anticipades?\nNo ho sabem. El mateix president de la Generalitat, de tant en tant deixa entreveure que potser no serà capaç d’aguantar fins el final. En tot cas, nosaltres estem preparats per entomar la responsabilitat en el moment que es produeixi.\nQue tenim les idees molt clares els equips preparats per assumir reptes.\n– Com veu CiU?\nPreparant la seva marxa, i això sempre és trist. A més, ho estant fent amb molt soroll i de forma desordenada.\n– Vostè és el primer polític del país que ha reconegut que és homosexual. Per què ho va fer\nPerquè una organització com Vota Rosa ho reclamava. Era el moment de fer-ho.\n– Per què els homosexuals d’altres partits no surten de l’armari?\nPer un desig d’intimitat, perquè pensen que això els perjudicaria o perquè no volen ser coneguts només per això. Jo sóc homosexual, però aquest és un factor és de la meva personalitat.\n30 Juliol 2000 Miquel IcetaEl Punt, Entrevista, Gestió governs\nEntrada anteriorNo tornarem a l’armari\nSegüent entradaEntrevista en el semanario El Triangle