Pau Relat - FemCat - Talent Divers\nper Pau Relat President de FemCat i conseller delegat de MAT Holding 11 de juliol de 2017 05:30\nQuè és el talent? I com es detecta? Són preguntes que plantejava fa poc un ponent expert en educació. I continuava: “El sistema educatiu ha de ser capaç d’ajudar a desenvolupar projectes de vida amb sentit”.\nAquesta manera d’entendre l’educació és extrapolable a d’altres àmbits. És també una manera d’entendre el rol de l’empresa a la societat. Per a FemCAT “l’empresa és societat”, i com a tal, és responsable amb el seu entorn, té un impacte social i participa activament en la definició i desenvolupament de projectes i en la transmissió d’experiència i coneixements. La cohesió social no està renyida amb la competitivitat, ans al contrari, és imprescindible perquè el talent, que a la nostra societat abunda, es pugui expressar.\n"La cohesió social no està renyida amb la competitivitat, és imprescindible perquè el talent es pugui expressar"\nÉs amb aquest esperit que fa un parell d’anys ens vam endinsar en el món de la integració laboral de les persones amb discapacitats. Hem après que més que discapacitats, hi ha persones amb moltes capacitats diverses. I que existeixen entitats amb un destacat bagatge en l’atenció i l’acompanyament d’aquestes persones, no només per al seu dia a dia, sinó també per a la integració laboral, ja sigui en centres especials de treball, ja sigui en enclavaments o en llocs de treball directes a empreses ordinàries.\nI si ja hi ha moltes entitats que desenvolupen aquesta tasca d’una manera admirable, què havia de fer FemCAT? Doncs, primer de tot, volíem aprendre quina era la realitat, conèixer diverses experiències d’integració, i sobretot, identificar el que ha empès microempreses, petites, mitjanes i grans empreses a contractar persones amb capacitats diverses. I, el més important, identificar també aquelles pors que frenen molts empresaris a donar el pas cap a la seva contractació efectiva.\nUn diàleg franc d’empresaris a empresaris ens ha permès aprendre i constatar que, com tot a la vida, és un tema de voluntat. Si un directiu inclou a les seves decisions estratègiques la contractació de persones amb capacitats diverses i se serveix de totes les eines a l’abast per a identificar i definir llocs de treball adients, hi ha moltes probabilitats que la integració laboral sigui un èxit.\n"Hem après a desmitificar afirmacions que associen discapacitat i absentisme"\nTambé hem après a desmitificar afirmacions que associen discapacitat i absentisme, o que associen la integració de les capacitats diverses a un increment de costos per a l’empresa. Al contrari, a partir de les experiències que hem conegut, a banda de permetre una major autonomia a la persona contractada, sovint es genera un ambient de col·laboració i es reforça l’esperit d’equip, sense importar tampoc ni el sector econòmic, ni la mida de l’empresa.\nLes empreses haurien de ser un reflex de la societat i això, naturalment, implica que les 280.000 persones amb discapacitat reconeguda i en edat de treballar disposin d’oportunitats laborals a les empreses. Nosaltres hem volgut sumar el seu gra de sorra, recollint diferents experiències que es presentaran en el marc de la Jornada Integració laboral de les capacitats diverses, el proper dijous 13 de juliol a Calldetenes. Hi sou tots convidats.


Avís Legal | Joan Cama\nIdentitat de l’Responsable: Joan Cama Ribot\nNom comercial: Joan Cama\nNIF / CIF: 41531670H\nDirecció: C/ Sant Pere, 59 (Palafrugell, ESPAÑA)\nJoan Cama (Joan Cama Ribot) com a responsable d’aquesta web, assumeixo el compromís de processar la informació dels meus usuaris i clients amb plenes garanties i complir amb els requisits nacionals i europeus que regulen la recopilació i ús de les dades personals dels meus usuaris.\nLes presents condicions generals regulen l’ús (incloent el mer accés) de les pàgines de web, integrants de la pàgina web de Joan Cama inclosos els continguts i serveis posats a disposició en elles. Tota persona que accedeixi a la web, joancama.cat (“usuari”) accepta sotmetre a les Condicions Generals vigents en cada moment de el portal joancama.cat.\nL’usuari queda informat, i accepta, que l’accés a la present web no suposa, de cap manera, l’inici d’una relació comercial amb Joan Cama. D’aquesta manera, l’usuari es compromet a utilitzar el lloc web, els seus serveis i continguts sense contravenir la legislació vigent, la bona fe i l’ordre públic.\n· La seva reproducció, distribució o modificació, total o parcial, llevat que es compti amb la meva autorització com a legítim titular;\n· Qualsevol vulneració dels drets de l’prestador o del meu com a legítim titular;\n· La seva utilització per a fins comercials o publicitaris.\nEn la utilització del web, joancama.cat l’usuari es compromet a no dur a terme cap conducta que pogués danyar la imatge, els interessos i els drets de Joan Cama o de tercers o que pogués danyar, inutilitzar o sobrecarregar el portal joancama.cat com o que impedís, de qualsevol forma, la normal utilització del web.\nNo obstant, l’usuari ha de ser conscient que les mesures de seguretat dels sistemes informàtics a Internet no són enterament fiables i que, per tant joancama.cat no pot garantir la inexistència de malware o altres elements que puguin produir alteracions en els sistemes informàtics (programari i maquinari) de l’usuari o en els seus documents electrònics i fitxers continguts en els mateixos encara que poso tots els mitjans necessaris i les mesures de seguretat oportunes per evitar la presència d’aquests elements nocius.\nLos datos personales comunicados por el usuario a Joan Cama pueden ser almacenados en bases de datos automatizadas o no, cuya titularidad corresponde en exclusiva a Joan Cama Ribot asumiendo ésta todas las medidas de índole técnica, organizativa y de seguridad que garantizan la confidencialidad, integridad y calidad de la información contenida en las mismas de acuerdo con lo establecido en la normativa vigente en protección de datos. La comunicación entre los usuarios y joancama.cat utiliza un canal seguro, y los datos transmitidos son cifrados gracias a protocolos https, por tanto, garantizo las mejores condiciones de seguridad para que la confidencialidad de los usuarios esté garantizada.\nEn virtut de la Llei de Propietat Intel·lectual, queden expressament prohibides la reproducció, la distribució i la comunicació pública, inclosa la seva modalitat de posada a disposició, de la totalitat o part dels continguts d’aquesta pàgina web, amb fins comercials, en qualsevol suport i per qualsevol mitjà tècnic, sense l’autorització de Joan Cama. L’usuari es compromet a respectar els drets de Propietat Intel·lectual i Industrial titularitat de Joan Cama.\nEn el cas que un usuari o un tercer considerin que s’ha produït una violació dels seus legítims drets de propietat intel·lectual per la introducció d’un determinat contingut a la web, haurà de notificar aquesta circumstància a Joan Cama indicant:\n· Dades personals de l’interessat titular dels drets presumptament infringits, o indicar la representació amb la qual actua en cas que la reclamació la present un tercer diferent de l’interessat.\n· Assenyalar els continguts protegits pels drets de propietat intel·lectual i la seva ubicació a la web, l’acreditació dels drets de propietat intel·lectual assenyalats i declaració expressa en què l’interessat es responsabilitza de la veracitat de les informacions facilitades en la notificació.\nLes pàgines del web joancama.cat proporciona enllaços a altres llocs web propis i continguts que són propietat de tercers com ara:\n· Contingut d’altres blocs\nJoan Cama no es responsabilitza en cap cas dels resultats que puguin derivar-se a l’usuari per accés a aquests enllaços.\nLa informació que es proporcioni en aquests llocs patrocinat o enllaços d’afiliats està subjecta a les polítiques de privacitat que s’utilitzin en aquests llocs i no estarà subjecta a aquesta política de privacitat. Pel que recomano àmpliament als usuaris a revisar detalladament les polítiques de privacitat dels enllaços d’afiliat.\nL’usuari que es proposi establir qualsevol dispositiu tècnic d’enllaç des del seu lloc web a el portal joancama.cat haurà d’obtenir l’autorització prèvia i escrita de Joan Cama Ribot L’establiment de l’enllaç no implica en cap cas l’existència de relacions entre joancama.cat i el propietari de el lloc en què s’estableixi l’enllaç, ni l’acceptació o aprovació per part de joancama.cat dels seus continguts o serveis.\nJoan Cama Ribot ( Joan Cama) no atorga cap garantia ni es fa responsable, en cap cas, dels danys i perjudicis de qualsevol naturalesa que es puguin derivar de:\n· La manca de disponibilitat, manteniment i efectiu funcionament del web, o dels seus serveis i continguts;\n· L’existència de malware, programes maliciosos o lesius en els continguts;\n· L’ús il·lícit, negligent, fraudulent o contrari a aquest Avís Legal;\n· La falta de licitud, qualitat, fiabilitat, utilitat i disponibilitat dels serveis prestats per tercers i posats a disposició dels usuaris al lloc web.\n· El prestador no es fa responsable en cap concepte dels danys que poguessin dimanar de l’ús il·legal o indegut de la present pàgina web.\nAmb caràcter general les relacions entre Joan Cama amb els usuaris dels seus serveis telemàtics, presents en aquesta web es troben sotmeses a la legislació de ESPANYA i als jutjats i tribunals de Barcelona.\nEn cas que qualsevol usuari tingués algun dubte sobre aquestes Condicions legals o qualsevol comentari sobre el portal joancama.cat, si us plau dirigiu-vos a [email protected]\nL’avís legal ha estat actualitzat per darrera vegada el 04.03.2020.\n2020 © Joan Cama, Tots els Drets Reservats.


La (desitjable?) ciència hacker – Dixit\nLa (desitjable?) ciència hacker\nLes connotacions d’allò que és hacker són ambigües, i el seu valor depèn de l’accepció que s’esculli. En sentit positiu, l’ètica hacker reuneix valors que poden i segurament han d´experimentar-se en el món de la ciència. Col · laboració amb el diari digital 50×7.com\nSi de bon començament escric: “ètica hacker”, i si escriure poesia és posar de costat dues paraules que abans no es coneixien, llavors és possible que, sense proposar-s’ho, aquesta columna comenci en forma de poema.\n(Només que aquest poema ja és antic, el va començar el periodista Steven Levy i ja té quasi 20 anys.)\nPerquè pensar en un hacker és, d’entrada, pensar en un delinqüent informàtic, un desafiador de lleis, un virus de sistemes. Però aquesta és una accepció parcial. En realitat les connotacions d’allò que és hacker són ambigües, i el seu valor depèn de l’accepció que es triï. Perquè un hacker també és un apassionat del seu ofici, del coneixement i de la llibertat, aquelles grans paraules. Per això, quan es parla d’ètica hacker es parla (…)\nPots seguir llegint aquest article aquí, a 50×7.com\nCiencia Ciencia en abierto Ciència oberta Ética Ética hacker Hacker Open Acces\nJesús Méndez 29 de març de 2013\n50×7/ #NoEstàCientíficament- Demostrat


La Taquería, autèntic menjar mexicà | Factor Gastronòmic\nRestaurants / Cuina / Mexicana / La Taquería\nUbicació: Barcelona – Eixample dret\nEls plats són senzills, gens pretensiosos i tal com ens els servirien a qualsevol ciutat de Mèxic. Aquest és l’encant de La Taquería.\nLocal força petit, acollidor i amb molta ànima. Sempre està ple, així que cal reservar.\nSi no heu tastat mai les micheladas, és un bon lloc per fer-ho.\nLa relació qualitat-preu és immillorable i les racions abundants. Millor ser cautelós a l’hora de demanar i, si cal, afegir més plats al final.\nAutèntic menjar mexicà de carrer\nLa història de La Taquería és un bon reflex de l’enyorança que hom sent quan és lluny de casa i troba a faltar aquells sabors i aromes als que estava tan acostumat. Això és el que succeí al Rodrigo i l’Héctor, mexicans, després de viure a Barcelona uns anys. Per estrany que resulti, més si tenim en compte que ja existien uns quants restaurants mexicans a la ciutat comtal, el Rodrigo i l’Héctor no acabaven de sentir-se com a casa quan anaven a menjar en un d’aquests restaurants. En molts d’ells se servia menjar més aviat tex-mex i no precisament aquell que ells estaven acostumats a menjar quan caminaven pels carrers de qualsevol ciutat mexicana.\nAixí fou com el Rodrigo, l’Héctor i el Marc, català i company de pis de l’Héctor, decidiren començar a organitzar festes privades pels seus amics mexicans per sentir-se una mica més com a casa. Unes festes on, a part d’estar envoltats de bons amics, es podia degustar plats mexicans que ells mateixos elaboraven reproduint tan bé com sabien aquells que recordaven de quan voltaven pel seu país.\nLes festes mexicanes poc a poc s’anaren consolidant, fet que els permeté, per una banda, formar un grup ampli d’amics i, per l’altra, profunditzar i millorar aquell seguit de plats autòctons mexicans basats en la gastronomia urbana que tan enyoraven de Mèxic. Dos fets que foren cabdals per decidir-se a obrir La Taquería, ara fa uns 5 anys, ben a prop de la Sagrada Família de Barcelona. Cap dels 3 fundadors havia treballat en restauració amb anterioritat, però les ganes de començar un projecte comú i tenir un espai a Barcelona on poder oferir autèntic menjar mexicà van ser motius suficients per impulsar-los a obrir el restaurant.\nEls primers clients estaven assegurats. Després de tantes festes, tot aquell reguitzell de mexicans i mexicanes que hi assistien ja tenien un lloc definitiu on reunir-se i gaudir de la gastronomia del seu país. Com no podia ser d’una altra manera, el boca-orella feu la seva feina i, de forma ràpida, els clients autòctons començaren a mesclar-se amb els primers. El resultat és el que presenta avui La Taquería: un local sempre ple de tot tipus de gent.\nDesprés de 5 anys, La Taquería s’ha convertit en un dels restaurants mexicans de referència a Barcelona, on poder degustar autèntic menjar mexicà fet i servit per mexicans. La relació qualitat-preu és immillorable (per alguna cosa sempre està ple) i en tot moment es respira una autenticitat i ànima que molts restaurants no tenen. Ja sigui per la decoració del local, pel servei, pel menjar o, probablement, per tot una mica, el fet és que quan un menja a La Taquería percep realment que està tastant una cuina autòctona i amb personalitat, sense les pressions homogeneïtzadores de la cuina internacional que sovint pretén suavitzar i estandarditzar els gustos per arribar a quant més públic millor.\nEl menjar, senzill i deliciós, és coherent amb una manera de fer, pensar i ser. No espereu elaboracions complicades. El més complicat que trobareu a La Taquería seran els noms dels plats. Per picar sempre es pot començar amb un guacamole o nachos, dos plats certament internacionals que no podien quedar fora de carta. Pels més atrevits, i amants del picant com jo, es pot optar pels jalapeños farcits de formatge i banyats en recaudo de jitomate. Piquen, però us aniran bé per anar obrint la gana.\nPer continuar, el millor és demanar diversos plats i compartir-los. Les cassoletes són ideals per acompanyar tacos, tant la Marranita a base de cansalada de porc guisada amb salsa de tomàquet verd, ceba i nopal, la Chismoza, amb tires de chile poblano saltades amb ceba, elote, crema i formatge com la Xochimilco, tires de nopal rostides a la planxa amb ceba. Si la cassoleta se serveix en aquest recipient, d’aquí el seu nom, els alambres són semblants però servits en plat. En aquest cas els elaboren amb carn, cansalada, ceba i pebrot i els acompanyen també amb tortillas per poder fer els tacos. Una manera diferent de degustar-los són les quecas, quesadillas en tortillas de farina de blat amb formatge fos i farcides de flor de carbassa, rajas, huitlacoche o xampinyons. I, per acompanyar qualsevol dels plats, les seves 4 salses, deliciosament picants.\nLes opcions no acaben aquí i, com no podia ser d’una altra manera, podeu canviar o afegir als plats anteriors una orden de 4 tacos amb el farcit que més us agradi. O bé, descansar de tacos i demanar una cassola de formatge fos. Sigui com sigui, és fàcil d’entendre que, després d’un festival gastronòmic mexicà així, costi arribar a les postres. En aquest cas, sempre podeu ajudar-vos d’una mica de mezcal per fer baixar l’àpat i decidir, si us animeu a tastar les postres o, pel contrari, doneu per acabada la vetllada.\nAixí doncs, no ens equivocaríem si concloguéssim que l’experiència gastronòmica compleix fidelment l’objectiu dels seus fundadors: apropar l’autèntica gastronomia mexicana que qualsevol de nosaltres pot trobar-se als carrers de les ciutats mexicanes. Una experiència tan satisfactòria que, com es pot observar des del primer cop que s’hi va, porta un i altre cop als clients de nou a La Taquería.


Les Balears exigeixen a Brussel·les una regulació sobre economia col·laborativa i lloguer turístic\nUna delegació de les Balears ha assistit a unes jornades de treball de la Comissió Europea a Brussel·les on ha exigit una regulació comunitària sobre economia col·laborativa i el lloguer turístic. Concretament, han assistit a aquestes jornades membres del Govern, dels Consells Insulars de Mallorca, Menorca, Eivissa i Formentera i de la Federació d'Entitats Locals (FELIB).\nDesprés d'una primera trobada amb el cap d'Unitat d'Anàlisi i Perspectives de la Direcció general d'Agricultura i Desenvolupament Rural de la Comissió Europea, Ricard Ramón, aquest dimarts s'han realitzat sessions de treball sobre temes com el transport europeu, la política regional i urbana, la política comercial o el fons d'inversions estratègiques i la banda ampla.\nLa trobada ha començat amb una reunió entre l'expert de la Direcció general Transports, Vicente de Fruits, i els representants de la delegació balear, entre ells el president del Consell, Miquel Ensenyat. En representació del Govern, la directora general del Centre Balears Europa, Marta Neus, ha proposat limitar el consum d'alcohol a bord dels avions, per millorar la seguretat dels passatgers i també de les forces de seguretat als aeroports de les Illes, els qui sovint es veuen confrontats amb passatgers alcoholitzats.\nIgualment, també s'ha tractat el futur de la Política Regional. En aquest sentit, Neus ha tornat a pronunciar l'aposta del Govern per un espai de cooperació propi per a les illes Med per al proper període dels fons europeus. Així mateix, en la sessió de Turisme, liderada per una experta de la unitat 'Turisme, Indústries emergents i creatives', des del Govern s'ha exigit que la Unió Europea que es pronunciï sobre lloguer vacacional.\nPer la seva banda, el director general d'Innovació, Pep Lluís Pons, ha reclamat una regulació europea sobre economia col·laborativa davant el problema creixent que representa en la comunitat el lloguer turístic.\n«No pot ser que els nostres esforços de solucionar el problema topen amb legislacions superiors, com per exemple la de la competència a escala europea», ha dit Pons, subratllant que aquesta legislació, sense tenir en compte un dret fonamental com és l'accés a l'habitatge, no permet limitar l'oferta. Durant les altres sessions organitzades per la Comissió i el Centre Balears Europa, els polítics han expressat les seves preocupacions per qüestions com les prospeccions en el Mediterrani els tractats de lliure comerç i la seva repercussió en territoris insulars.\nEn aquest sentit, la consellera insular de Turisme de Formentera, Alejandra Ferrer, ha explicat com afecta la lliure circulació europea als recursos naturals de les Balears, i la necessitat de poder establir límits per poder ser sostenibles.


Futbol: Barça 5 - Las Palmas 0; i cinema: "La la land", " Shame" i "Mamá"\nCom que el meu ordinador és al metge perquè ha fet llufa i amb la tauleta vaig molt lent escrivint, avui no aprofundiré en gaire res. Només diré que aquesta és la versió del Barça que tots esperem (gran feina sense la pilota i reivindicació de la segona unitat); que "La la land" és irregular però disposa de dues interpretacions protagonistes espectaculars, en especial una Emma Stone que gaudeix i fa gaudir en cada fotograma (fins i tot quan el seu personatge pateix), i d'un final prodigiós (la pel·lícula va clarament de menys a més); que "Shame" és deliberadament freda (marca de fàbrica del seu director, Steve McQueen), i que "Mamá" va aguantar molt bé un segon visionat (de fet, crec que em va agradar més que el primer cop) perquè és una pel·lícula ben escrita i ben filmada (amb alguns plans memorables i un final gòtic molt a l'estil d'un Tim Burton). Cap de setmana complet!\nComentaris (1)16-01-2017 23:18:43\nCinema: "Comanchería"; i futbol: Vila-real 1 - Barça 1\nPrimera imatge de “Comanchería”, que dóna pas a un primer pla seqüència que ja t'atrapa i que deixa clara la virtuositat tècnica i narrativa d'aquest magnífic neowestern: la càmera enfoca un grafit amb la llegenda “Tres vegades a l'Iraq, però a nosaltres ningú no ens rescata”. La pel·lícula ensenya les seves cartes des del primer segon: farà servir una narrativa clàssica de cinema d'acció (a mig camí entre el thriller i el western) per tractar problemàtiques socials. I, d'altra banda, s'estableix així des del començament la dicotomia que es respirarà en tot el metratge entre el patriotisme i la sensació de desarrelament causada pel mal govern i la implacable lògica perversa del capitalisme liberal i salvatge. I la idea que serveix de punt de partida no pot ser més simple, eficaç i atractiva: si el banc és a punt de desnonar-nos per impagament de la hipoteca, atraquem les seves sucursals per obtenir els diners (de fet, l'acte de justícia poètica no acaba aquí, però no fem spoiler). Comença així un joc del gat i la rata entre el ranger que perseguirà els atracadors i la parella de germans que fan de Robin Hood d'ells mateixos. La pel·lícula ofereix una dialèctica paral·lela constant entre la parella de policies i la parella de lladres, amb uns diàlegs impagables plens d'un humor divertidíssim però amb rerefons trist: un món s'està acabant, i tot està tenyit d'una desolació melancòlica i un desconcert en els servidors de la llei davant del món que els toca defensar. Al final, com marquen els cànons, els antagonistes hauran de tenir un duel final, però serà verbal. Ja no són temps per a l'èpica, sinó per a la recança. D'acord: el vot a Trump va respondre en gran part precisament al desengany davant del sistema, però als seus votants se'ls hauria d'obligar al visionat de “Comanchería” al més pur estil de “La taronja mecànica”, amb la impossibilitat de perpellejar o d'apartar la mirada, a veure si entenen que el seu enemic no és a fora, sinó que són víctimes d'un esquema econòmic (l'American way of life) que absurdament i orgullosament defensen amb el seu culte per les armes, com cowboys que s'han equivocat de bàndol.\nI, a tot això, segona patacada del nou any per al Barça, suavitzada per un golàs de Messi a l'últim minut que no impedeix que el líder s'allunyi cada cop més. A diferència de Bilbao, però, aquesta vegada no hi ha absolutament res a retreure a l'equip, que va jugar un bon partit contra un rival ben organitzat i de gran qualitat amb la pilota als peus. Va ser un partit intens i jugat de poder a poder, en què tots dos equips van exhibir les seves habilitats ofensives per damunt de les defensives, el Vila-real amb combinacions més ràpides i el Barça més pausades. Tot i així, que s'avancessin els groguets va ser injust, perquè gràcies a la pressió avançada el Barça havia aconseguit neutralitzar en gran part el joc ofensiu del rival i atacava més i millor. Però una descoordinació defensiva puntual després de pèrdua va tornar a condemnar l'equip, que mai va deixar d'intentar-ho fins a obtenir un premi insuficient. El culer pessimista que sempre portarem dintre ens pot fer pensar que estem a punt de llençar dos títols en una setmana, però l'optimista ens hauria de dir que jugant com ahir l'eliminatòria contra l'Athletic és totalment remuntable i la lliga, també. De la mateixa manera que el culer clàssic s'entretindrà a lamentar les recurrents errades (?) arbitrals, mentre que el pragmàtic recordarà que només val la pena centrar-se en aquells aspectes que es poden controlar. Aquest ha de ser el camí. Coratge i endavant!\nComentaris (5)09-01-2017 22:58:02\nFutbol: Athletic 2 - Barça 1\nEl tòpic ho posa fàcil: carbó per al Barça ahir a San Mamés. Tot i que aquesta vegada cal retreure-li el fet de confondre intensitat amb violència, lloable plantejament tàctic de l'Athletic: pressió molt avançada i després marcatge individual a tot el camp. Suficient per neutralitzar durant molts minuts el joc del Barça (només Neymar sortia de la mediocritat), que va tenir els mateixos problemes de sempre en aquests casos: equip partit i absència de pilotes per al trident. Primera part per oblidar. A la segona l'equip, ferit en l'orgull per diferents circumstàncies, va millorar lleugerament, sobretot a partir del 2 a 1, que li va donar certa tranquil·litat. Em va agradar veure l'equip abocat a la porteria contrària en els minuts finals sense especular i la valentia i l'ambició de Luis Enrique en el darrer canvi, malgrat que potser un davanter més creatiu del perfil de Turan hauria estat més adequat.\nSigui com sigui, el Barça ha de mostrar molt més futbol que el que de moment està posant sobre la taula aquesta temporada si vol sortir-se'n. I el que és innegable és la confirmació un cop més que el futbol és l'esport més narratiu que existeix: cap altre joc pot oferir els diferents cops de teatre i les muntanyes russes i alternatives que es van veure ahir. La setmana que ve, el desenllaç.\nComentaris (3)07-01-2017 00:30:39\nVaig al cinema sol, perquè la meva dona no té la sort de tenir tantes vacances com jo. Torno a casa i li dic que la pel·lícula m'ha encantat. Quan em pregunta de què va, m'adono que no sé què contestar-li. Li'n faig cinc cèntims, però és difícil resumir un film en què no passa res però en què en realitat hi bateguen tantes coses. Perquè, com diu un personatge d'aquesta excel·lent “Paterson”, de Jim Jarmusch, la poesia traduïda és com una dutxa amb impermeable. I perquè, com diu un personatge de la novel·la de John Irving “En una sola persona”, qui no ha llegit una obra no pot saber en realitat de què va.\nEl cas és que “Paterson” és, ni més ni menys, poesia de la quotidianitat. T'allibera d'aquella lleu sensació de malestar que et deixen les grans històries perquè tu mai les viuràs, i et fa adonar que la rutina és màgicament canviant cada dia, com en aquella sèrie de fotografies que feia el Harvey Keitel de “Smoke” (impossible no pensar en aquella esplèndida pel·lícula mentre es veu aquesta). La rutina, la repetició, proporciona felicitat en l'equilibri entre la seguretat que et dóna i les seves lleus però estimulants variacions. I, com que són els versos que escriu la nostra miraculosa existència, és tota una aventura en ella mateixa, tal com ens recordava un dels moments més memorables de l'extraordinària “Up” de Pixar.\nEn definitiva, “Paterson” és tot un cant a la vida, impagable en els temps que corren. Perquè ens fa sentir que tota la nostra vida és poesia. I que cada dia (o cada setmana) que comença és un nou full en blanc que podem encarar havent après alguna cosa més que en l'anterior, de manera que el nostre millor poema encara ha d'arribar.\nComentaris (3)05-01-2017 10:59:32\nCinema: "Mascotas" i "Infierno azul"; i lectura: "Amberville"\nPer acabar l'any, visitem Còrdova i després passem uns dies amb la família a Lucena. Al tren passem l'estona amb una pel·lícula a l'anada i una altra a la tornada. Primer, “Mascotas”: queda clar que a Illumination Entertainment, creadora dels carismàtics Mínions, els queden moltes hores de guió per acostar-se a Pixar. Són bons creant personatges simpàtics, però els falta argument. I d'acord: no tenen la mateixa pretensió intel·lectual, però si busquen divertir a mi m'acaben avorrint amb tanta peripècia passada de voltes. Dit d'una altra manera: el peatge de l'acció necessària per enganxar els nens ocupa massa espai, i els bons gags que apareixen en la quotidianitat dels animals es perden enmig de tant de vertigen.\nTornant, “Infierno azul”. Pel·lícula inquietant, com inquietants són a vegades les casualitats: vam estar a punt de veure-la el dia abans amb la família, però al final se'ns va fer tard. Entre totes les pel·lícules possibles, tanta casualitat fa una mica de cosa... El cas és que l'última pel·lícula de Jaume Collet-Serra es consumeix amb facilitat, segurament la mateixa amb què s'oblida. Però és eficaç: t'angoixa i et fa passar una mala estona amb elements mínims, essent molt superior a exercicis similars ambientats al mar com ara “A la deriva”. Collet-Serra fa el seu homenatge particular a Spielberg amb dues referències: l'òbvia “Tiburón” i la potser involuntària “El diablo sobre ruedas” (o com fugir d'un element implacable que s'interposa entre tu i el teu destí). Distreta, malgrat que li sobren coartades dramàtiques innecessàries.\nI, amb tant de tren, tinc temps d'enllestir l'última lectura de l'any: “Amberville”. Assegura el seu autor, amagat sota el pseudònim Tim Davys, a la solapa de l'edició de Columna, que va trigar anys a llegir un llibre i que va aprendre a explicar històries mitjançant sobretot el cinema. Doncs potser es nota, per bé i per mal. És evident que va aprendre el gust per l'estructura trencada, per la multiplicitat de punts de vista i pels girs inesperats. El problema és que literàriament a l'artifici se li veuen algunes costures. Tot i així, es llegeix amb plaer, i ofereix una estimulant lectura existencialista. Que no acabi de trobar l'equilibri amb la intriga que proposa acaba essent un mal menor.\nI, en fi, que al marge d'aquest consum cultural irregular, hem gaudit molt de la nostra estança en terres cordoveses. La capital és preciosa, amb una mesquita imponent i que emociona, i la seva gent és oberta i amable amb el visitant. I a Andalusia hem viscut un cap d'any intens, divertidíssim, on la gent ja és al carrer menjant, bevent i ballant fins poques hores ABANS de les campanades. La meva família i els seus amics, la gent andalusa en general, ens fan sentir tan bé que m'arribo a plantejar si és correcte el meu desig d'independència. Però pel mòbil ens arriben notícies del tracte infame de l'Audiencia Nacional al regidor de Vic Joan Coma, i de seguida recordo que el nostre problema és amb l'Estat (bé, no només: un descerebrat acaba d'amenaçar de mort el nostre president) més que no pas amb la seva gent. Tenim moltes ganes de tornar amb els pobles germans del sud de la península però, conscients que la independència no ens ho impedirà pas i que aquesta és necessària per a la nostra dignitat individual i col·lectiva, entre abraçades amb oncles i cosins trobem un moment per brindar en veu baixa perquè aquest 2017 sigui, d'una vegada, l'any 1 de la nostra nova era.\nComentaris (1)03-01-2017 14:18:29\nPàgines: 12345615161718192040 <>


Com els va als estudiants de 1r curs dels estudis més demandats? - Blog d'UNportal\nA la relació dels 10 estudis que aquest curs han registrat una major demanda hi trobem tres graus de Medicina, dos de Psicologia, i un d’ADE, Infermeria, Enginyeria Informàtica, Dret i CAFE. Si els endrecem d’acord amb les dades de rendiment de 1r, veiem que dos dels tres graus de Medicina, Infermeria i CAFE guanyen posicions al rànquing de titulacions on els estudiants aproven un major nombre de crèdits durant el primer any, mentre que n’hi ha, com ADE, que reculen.\nD’acord amb les últimes dades de la Secretaria d’Universitats, que pertanyen al curs 2018-2019, els estudiants novells més aplicats són els del grau de Medicina de la Universitat Rovira i Virgili (URV), que s’imparteix a Reus, lleugerament per davant dels de Medicina del campus Clínic de la Universitat de Barcelona (UB) i els d’Infermeria del campus Bellvitge, també de la UB.\nSi ampliem el focus als 20 estudis més demandats, l’estudiantat d’Infermeria del Clínic (UB) encara gaudeix d’uns indicadors més favorables, que arriben al 96,2% dels crèdits de primer curs aprovats si els comparem amb els matriculats.\nCAFE i ADE\nEls nous estudiants de CAFE (INEFC- UB) també ocupen un lloc destacat a la classificació, mentre que els estudis d’ADE de la UB, situats a la tercera posició dels estudis més sol·licitats, retrocedeixen fins al 10è lloc al ràquing de millors rendiments, a 20 punts percentuals de distància dels títols de Medicina que l’encapçalen. Val a dir, no obstant, que ADE (UB) és el grau que ofereix més places de primer any a les universitats catalanes (780).\nSi fem abstracció de les titulacions que tenen més demandants en primera preferència a la preinscripció universitària, els graus d’Educació Infantil de l’Autònoma (UAB) i del campus de Tortosa de la URV; Publicitat i Relacions Públiques de la Universitat de Girona (UdG); Pedagogia (URV), i Comunicació Audiovisual (UB) disposen de percentatges superiors al 96,5% pel que fa a crèdits aprovats en relació als matriculats durant el primer curs.\nSi ens fixem en els centres universitaris privats, tornem a trobar els estudis d’Educació Infantil al capdavant de la relació, en aquests cas els de la UVic-UCC (campus de Vic i campus de Manresa). També ocupen posicions destacades el doble grau de Direcció d’Empreses + Dret d’ESADE i dues titulacions de Blanquerna, Educació Primària i Global Communication Management, impartides totes tres dins de la Universitat Ramon Llull (URL); dos dels tres títols del CITM-UPC (Disseny, Animació i Art Digital i Disseny i Desenvolupament de Videojocs); els estudis d’Odontologia i Educació Infantil UIC, i el grau de Disseny de BAU, centre adscrit a la UVic.\nAquesta última universitat encara té tres titulacions més al top-20 del rànquing de titulacions amb rendiments més alts a primer curs: Publicitat i Relacions Públiques, Educació Social i el doble grau d’Infantil + Primària.


ENTRENAMENTS GRUP - TERRASSA :: Veure tema - Can Palet - La Mola - Can Palet - 27/02/2011\nCan Palet - La Mola - Can Palet - 27/02/2011\nPublicat: Dt Mar 08, 2011 7:58 am Assumpte:\nAls que ens agrada tot això de la natura, el camp, l'esport, sempre en portem una de cap. Tinc força amics que van des de Terrassa a la Mola i tornen amb total normalitat. Per mi la Mola, és una imatge que tinc molt interioritzada i sempre em fa companyia dins el meu pensament.\nEl regal del meu pare pintor, Moliner Penalva, va ser: la muntanya de Sant Llorenç amb la Mola el capdamunt des de Can Roure. A Can Roure hi vaig cada setmana amb els amics que entreno, amb els llums frontals de lets. Un altre quadre que també en va regalar de la muntanya de Montserrat, des de el restaurant del desaparegut Sr. Pastallé del "Bona Cuina", recordeu ? Ara penja del marc, l'espardenya Catalana amb la senyera, que em van regalar els del casinet de l'Espardenya, quan vaig ser capdidat a Cap Gros. Bé, de fet el tinc força gros i dur.\nFeta aquesta petita introducció, vaig deixar per darrera hora apuntar-me a una mitja, la de Cambrils i vaig fer tard i el dijous proposo a la meva dona i al meu fill, la Marisol i l'Oriol, anar des de Can Palet a la Mola i tornar; i vaig veure aquella lluentor als seus ulls. Al gosset, en Nuck, no calia fer-li cap proposta. Sempre és a punt per anar al camp. És una paraula que coneix bé; en coneix altres com córrer, vol, parque, carrer, pipi... etc.\nNo tenia massa clar el camí, en algun punt. Sortim del barri, i dirigint-nos cap a la benzinera de la carretera de Matadepera d'on hi ha un corriol que fa poc em van ensenyar i paralel a la riera fins a l'institut on hi han fet un pont i no recordo el nom, que passarem pel centre de Matadepera, per anar com si anéssim a la font de la Tartana, on surt un camí en-cimentat molt fort i d'aquí, anar fent. Conforme ens anem enfilant, les vistes van sent més maques i passades un parell d'hores i quan ja veiem Montserrat de lluny i els rajos de sol que acompanyen, ens aturem a fer un bon entrepà. Feia dies que no anàvem sense ni tan sols un euro, per un descuit de darrera hora, que em feien anar preocupat per què un mínim sempre convé.Anar fent ens presentem al camí dels monjos i ens creuem amb el Antonios: Zarco i Díaz que son habituals de la muntanya i veien de la font Soleia. Nosaltres, ventilats pel vent, continuem i ara fem un vol per la font del Saüc, que volia ensenyar a la Marisol i l'Oriol. En Nuck, tampoc és aliè a veure de l'aigua que s'acumula dins la basseta.\nA la Mola, entrem a l'església i reposem un mica. Sense perdre passades i després del gaudi de les sempre gratificants vistes, ara ens dirigim a agafar la canal del mico, per fer la sortida més arriscadeta. Els faig passar per la cova d'en Manel i passar per llocs on ens hem de sotmetre a petites grimpades. Treiem el nas dins la cova i seguim cap a Can Poble. Curiosament ens equivoquem i entrem per dins un filat que ens fa anar a tocar d'uns dipòsits i sembla que anem una mica a la recerca d'un camí que no trobem.\nPoca història més que anar gaudint i dient el bon dia a tothom amb qui et creues. Baixem pel canal de les bruixes, que fa poc que conec i fins arribar a Can Robert. Ens aturem a fer un traguet d'aigua a la font de Can Marcet i, recordant els trams de la Matagalls, fins a la riera, i avall. Ens trobarem a l'amic Dani Mañosa, que vet: anava també de casa la Mola. Vol dir, que molts estem units per aquesta bogeria.\ndesprés de prop de dues hores de caminar i havent fet la pujada que va des de la font de la Tartana, ara tocava un bon esmorzar, i el camp desperta aquesta.\nLa Mola encara és lluny\ndesprés d'uns bonics camins i vistes, el senyal GR ens indica el camí\nEncara que l'Oriol va sèrio, li encanta caminar.\nHi ha vistes impagables\nVam anar veure una mica a la font del Saüc, ja prop la Mola i previ a una canal un xic complicada. Crec que és la del Cavall\nI fa riure que si no t'agafes igual pots caure o patinar\nL'alçada te aquestes coses: vistes i més vistes que t'omplen de plaer\nI l'objectiu el tenim a toca: La Mola\nPer aquelles coses, no dúiem ni un euro. Vol dir que alimentarem la vista. Encara que un tallat va prop de tres euros.\nPassadissos on hi despulles d'antics frares\nMoments per recordar. No sabem quan tornarem a fer un Can Palet la Mola i encara amb bona cara\nEl vent hi era present amb un bonic fons de Pirineus i en primer terme el Montcau\nEll també reivindica una recompensa\naquestes barretes desapareixen en un fracció de temps inferior a un segon\nara toca saber com estan les nenes; que ja no volen venir.\nFer una mica emocionant la baixada anant per la canal del mico\nNo dúiem llum per entrar a la cova. Queda pendent, per la del Manel s'ho val\nJo em quedo aquí, deu pensar en Nuck\ntampoc calia jugar-se el físic, no ?\nJo no vinc més, deuria pensar l'Oriol\nJa entrant a Terrassa, ja tot comença a formar part del record i la fotografia el fa perdurar\nA la tarda es posaria núvol, la qual cosa ens pot dir que vam estar de sort de tenir un dia tan il·luminat\ntampoc va ser tant. No fem ni cara de cansats i intueixo que la repetirem.\nI per finalitzar el parc de Vallparadís, que ens ajuda a aproximar-nos a casa per llocs agradables\nPublicat: Dt Mar 08, 2011 4:13 pm Assumpte:\nMolt bona excursió un dubte la canal del Mico ¿ quina es?\nEL divendres, a la nostra empresa tenim festa i uns quans mossenaires de la empresa hem decidit fer la Olla de la Mola per desde el portal d´Àngel a les 08:45. Surtem uns 19km. Hem quedat a la Q8 a les 08:30 i d´allà pujar amb cotxe fins al punt de sortida.


Actualitzada 15/08/2020 a les 17:15\nUn ciclista ha ingressat en estat a greu a l'hospital Joan XXIII de Tarragona després de ser atropellat per un turisme a l'N-240 a Montblanc. L'avís s'ha rebut a les 8:48 hores d'aquest dissabte, segons informa el Servei Català de Trànsit, i el sinistre ha mobilitzat tres patrulles dels Mossos d'Esquadra i dues ambulàncies del Sistema d'Emergències Mèdiques (SEM). Deu minuts abans, a les 8:38 hores, un altre turisme ha topat frontalment amb dos ciclistes a la T-331 a Freginals (Montsià), en sentit Ulldecona. Segons informa el SEM, els efectius sanitaris han atès un dels ciclistes i l'han traslladat en ambulància en estat menys greu a l'hospital Verge de la Cinta de Tortosa.\nComenta el contingut : Un ciclista, ferit greu en ser atropellat per un turisme a l'N-240 a Montblanc


L’Imogen i l’Anthea, dues germanes, treballen juntes a Pure, una agència creativa. L’Anthea s’enamora d’una artista de la protesta que respon al nom d’Ifisol, les pintades gegantin... 9788419206961 SMITH, ALI VARIS domingo, 1 de mayo de 2022\nAutor: SMITH, ALI Marca: VARIS Llançament: 01/05/2022 Disponible\nA diverses cases de Sevilla s'han produït una sèrie de robatoris que preocupen tota la ciutat. El lladre, a qui anomenen Chopin perquè sempre deixa una partitura del famós composit... 9788466428989 BLUE JEANS COLUMNA domingo, 1 de mayo de 2022\nSón rebels, divertides i odien el protocol. Però, a més, són princeses hereves al tron. Formen un grup conegut com Les Princeses Rebels. I amaguen un gran secret: des que van fer o... 9788413892078 SANTIAGO, ROBERTO COLUMNA viernes, 1 de abril de 2022\nAutor: SANTIAGO, ROBERTO Marca: COLUMNA Llançament: 01/04/2022 Disponible\nEstà acabant l’estiu i la Júlia, una noia de divuit anys, rep un correu electrònic que ho canviarà tot. Ha estat admesa amb una beca en una de les universitats més cares i prestigi... 9788418456008 ARROYO, ESTER SHAKA viernes, 1 de abril de 2022\nAutor: ARROYO, ESTER Marca: SHAKA Llançament: 01/04/2022 Disponible\nSPEECHTOOL 01 ESTÀS PREPARAT PER JUGAR?\n9788412203349 COLIMAN, DIDAC AUTOR EDITOR jueves, 31 de marzo de 2022\nAutor: COLIMAN, DIDAC Marca: AUTOR EDITOR Llançament: 31/03/2022 Disponible


Mollet en Comú davant les peticions de presó per part de la fiscalia contra els líders independentistes - Mollet en Comú\n05/11/2018 admin\t0 Comments\nMollet en Comú vol posicionar-se públicament davant la petició de presó per part de la Fiscalia contra els líders independentistes actualment empresonats.\nPrimer.- L’acusació de la Fiscalia és intolerable en qualsevol Estat democràtic. No hi ha hagut violència ni cap acte de rebel·lió.\nSegon.- Seguirem exigint la llibertat dels presos i preses polítiques, ja que considerem que les acusacions estan basades en un relat infundat que respon més a la recerca d’un càstig exemplar que a la de justícia. Expressar també la nostra solidaritat amb ells i elles i les seves famílies i amb totes les persones processades, entre les que es troba el nostre company Joan Josep Nuet.\nTercer.- Defensem el diàleg, cal seguir treballant per buscar una solució política i posar fi a la judicialització del conflicte. Creiem que el conflicte nacional català és polític i que les respostes penals no ho resoldran. La repressió no porta a cap lloc, sinó a més conflicte.\nQuart.- Amb el govern del PP hi ha hagut un retrocés de l’Estat de Dret: pèrdua de drets socials, retallades laborals i afebliment dels drets del poble de Catalunya, que cal modificar amb l’objectiu de reforçar la democràcia sobre noves bases i recuperar drets socials i nacionals. Cal un nou model d’estat i territorial que actualitzi el model que va sortir de la Constitució de 1978, per nosaltres des del diàleg i la plena democràcia, aquest nou model d’estat ha de ser republicà, social i plurinacional.\nCinquè.-Demanem a les forces polítiques del PDeCAT i ERC que malgrat les circumstàncies actuals ajudin a que els pressupostos generals del 2019 tirin endavant, atès que milions de ciutadans i ciutadanes tant de Catalunya com de la resta de l’Estat espanyol es veurien afavorides per la seva aprovació.\n← MOBILITZACIONS I PENSIONS\nMOLLET EN COMÚ DONA SUPORT A LA CONCENTRACIÓ DE REBUIG A LA DECISIÓ DEL TRIBUNAL SUPREM SOBRE L’IMPOST DE LES HIPOTEQUES →


En Francesc té 32 anys, i en porta tres lluitant per desintoxicar-se\nEn Francesc té 32 anys i està lluitant per deixar enrere una addicció a la cocaïna. // CC0\nActualitzada el 27-01-2020 22:52\nEn Francesc té només 32 anys. És un home jove, que treballa com a gestor hipotecari. Però, encara que no ho sembli, dia a dia segueix lluitant per treure’s definitivament de sobre una addicció a les drogues que el va fer arribar a límits extrems. Al ‘Bonus Track’ del No ho sé de RAC1, ha explicat com va arribar a aquesta situació.\nComences als caps de setmana, després vas picotejant entre setmana. No pots portar una vida laboral estable perquè els dilluns després dels caps de setmana és complicat anar a la feina i sobretot complir amb la teva responsabilitat\nEn Francesc ha consumit cocaïna durant molts anys, i de fet, va arribar a consumir-la de manera diària durant gairebé cinc mesos.\nNo hi ha ningú del teu entorn que se n’adoni perquè et converteixes en un autèntic manipulador, comences a fer una bola de mentides que arriba un punt que portes una pel·lícula a sobre\nArribes a fer coses que en la vida havies pensat. Tu creus que ets una persona, que tens certs valors però malauradament degut a una addicció els perds. El que costa després és tornar a recordar-los\nMoltes vegades es relaciona el consum de drogues amb una vida difícil, però en Francesc vol deixar clar que “l’addicció no entén d’estatus”.\nVinc d’una família acomodada però a l’adolescència vaig viure una situació complicada a casa: una separació. Va haver-hi una no gestió d’aquells sentiments, em vaig dedicar a fer nit, a sortir i ajuntar-me amb certa gent\nEl seu consum però, va arribar a límits extrems, canviant del tot la seva vida i posant-lo en una situació complicada.\nLa droga t’aïlla de qualsevol problema de la teva vida quotidiana, el problema ve quan vols canviar de vida, vols certes responsabilitats que no has tingut i xoca el món de festa i el de les responsabilitats, com pagar despeses o ser pare\nEl consum social es converteix en una rutina. L’alcohol està ben vist, no és cap problema, si afegeixes la cocaïna, ja salten les alarmes. Jo ho feia sense alcohol\nEls familiars sempre són els més afectats per aquest tipus de problemes i, de fet, va ser la insistència de la seva exparell a que va fer que en Francesc comencés la rehabilitació. Tot i així, no ha sigut fàcil, i ha passat per algunes recaigudes des que va decidir tractar-se.\nSe’t nota, no ho toleres, però a la gent del teu entorn t’estima i no ho vol veure\nArriba un moment que te n’adones. Te n’adones que estàs fent mal als del teu voltant, quan t’aixeques un matí i enlloc de fer-te un cafè consumeixes, quan la teva parella està embarassada i la deixes plorant a casa i marxes\nEl procés no és pla, he tingut 8/9 recaigudes durant el procés, de totes n’he après. Cada cop que recaus costa més d’aixecar-se però quan ho fas surts més reforçat\nUna lluita contra l'adicció a la cocaïna: entrem a la vida i a la història d'en Francesc


També coneguts com capgrossos. A Tarragona hi han dos grups, els nanos vells i el nanos nous. Els nanos vells corresponen als tretze que hi havia al segle XIX i els altres sis són respectivament de 1965, 1986 i 1990.\nEls nostres Nanos Vells representen la variada tipologia de la societat tarragonina del vuit-cents: uns arlequins, uns criats guineans, uns andalusos, uns pagesos, uns metges i uns nobles, tots ells encapçalats per un batlle (el nano capità).\nEls Nanos Nous representen personatges de la ciutat de la segona meitat del segle XX, essent dues de les parelles representatives de dues associacions de la ciutat. La primera parella representa als pescadors del barri del Serrallo, i són de l'any 1965; la segona parella són els representants del club esportiu Gimnàstic, i són de l'any 1986; i per últim, la tercera corresponen a la colla castellera dels Xiquets de Tarragona.


Parc Eòlic Serra d’Oliva- Caudete – Fotoaficionats Algemesí\nParc Eòlic Serra d’Oliva- Caudete\nper Vicent Piquer · 21 octubre, 2013\nSegüent entrada Blauets\nAnterior entrada ” Maquíllate, maquíllate … “\n22 octubre, 2013 a les 12:22 am\nUUUiiiiii … casi en sorprens !! Me quede amb la 1 pel moviment i per composició, la segona la veig que has volgut incloure masa coses en la compo i a quedat descompesada , amb un tant de soroll i no trobe on parar-a mirar , en tot cas bon treball i és una cosa que mai he fotografiat . Tens altre intent per sorprendrem !!\n22 octubre, 2013 a les 5:11 am\nA mi, en canvi, m'agrada més la segona, perquè trobe la primera un tant "pobra" i amb poc contrast. La segona té més potència, per al meu gust, encara que el primer molí incomplet no em resulta agradable i el sol està massa arrimat a la vora per al meu gust. Supose que l'angular no donava més de si. Dic que supose perquè no has inclòs les dades i no ho puc saber.\nSobre la classificació del blog, ja he llegit allò que heu escrit de mi. Veig que us va això de la competició. Per la meua banda, no tinc cap intenció de posar-me el primer ni de fer cap carrera, però sí que tinc el propòsit que el blog funcione i que quan algú entre hi haja un parell de fotos noves, pel cap baix cada dia. Per exemple ahir ja es comentà la de Vicent Granell i hui hi ha les teues com a novetat. Com que em semblen poques, ara publicaré jo unes que vaig fer diumenge. De les fotos que he penjat, la quarta part vaig fer-ho en el mes d'agost que era quan estava més parat.\n22 octubre, 2013 a les 7:34 am\nLa primera és una preciositat.\nEn canvi la segon m'agrada encara més, per al meu gust, el color que li dona la presència del sol la enriqueix molt. Llàstima que no hages dissimulat les convergències, però ja saps son una de les meues manies).\nNota: NO M'AGRADEN LES COMPETICIONS, però com vaig dir el blog serà el que els seus participants facen d'ell.\n22 octubre, 2013 a les 8:13 am\nEm quede amb la segona per la llum. Té un molt bonic ambient.\nUna llàstima el tema dels halos, eixa fina línia blanca que recorre els perfils, crec convenient evitar-los.\n22 octubre, 2013 a les 9:24 pm\nEn quede amb la segon, pero jo m' hagues canviat de posicio per intentar traure algun moli mes\n23 octubre, 2013 a les 8:41 pm\nM'agrada la diagonal de la 1ª encara que crec que li falta llum.\nLa 2ª bé de composició si clonares el primer molí, doncs no ix sencer. M'agrada l'enquadrament per la posició del sol i sobretot pel núvol, que li dóna profunditat a la foto.\nSalutacions. Cuidado amb els sobreenfocament, que produeix els halos y el soroll.


Buidant el pap: Canvis d'horari (La Vanguardia)\nCanvis d'horari (La Vanguardia)\nAquest és un extracte d'un escrit que vaig fer, i no vaig penjar, en l'últim canvi d'horari d'hivern. En aquell moment molts cantaven les excelències de tornar a l'horari solar.\nJornades de treball maratonianes, dinars i sopars fora d’hores, baixa productivitat, horaris que no ajuden a la conciliació familiar, menys temps per dedicar-lo a l’oci… Són les conseqüències apocalíptiques que se'n deriven d’estar fora del fus horari que ens correspondria. Aquest cap de setmana hem tornat a l’anomenat horari d’hivern i jo segueixo entrant a treballar a la mateixa hora que ho feia durant l’horari d’estiu, els meus horaris de menjar continuen sent els mateixos, la productivitat a la feina no ha variat, la conciliació familiar no ha millorat i no he augmentat el temps dedicat a l’oci. Els meus fills segueixen entrant i sortint de l’escola amb les mateixes pautes que fa dos mesos, els comerços obren i tanquen portes amb les mateixes rutines.\nEn aquest costum que tenim d’emmirallar-nos amb altres països per poder ser més competitius, ara toca adaptar els nostres horaris i costums a països tan emergents i líders com, menció a part de Gran Bretanya, Portugal i Irlanda desmarcant-nos de Centre Europa inclosa la poderosa Alemanya que resulta que van amb el pas canviat.\nFins i tot la intromissió de l’administració actuant de madrastra, en el sentit més pejoratiu, es permet dir-me a quina hora haig de sopar, quan haig de veure la televisió i quan haig d’anar a dormir. A vegades em pregunto si arribaran a tallar les emissions televisives amb una versió de La Família Telerín per a adults i apa!, tots a dormir.\nGeogràficament Catalunya queda a l’est del meridià de Greenwich que divideix en dos el fus horari i la majoria de la resta de la península (no sé si serà una premonició) a l’oest. Aquest fet comporta que quan a l’extrem més occidental d’Espanya el sol arriba al seu punt més alt a Catalunya ja fa uns quaranta minuts que ha passat. Gairebé una hora de diferència que faria factible escoltar aquell afegitó “d’una hora menys a Canàries” transformat en “una hora menys a Canàries i una hora més a Catalunya”\nEl diumenge després del canvi horari vaig aprofitar que feia bon dia per anar a fer l’aperitiu amb la família, eren quarts de dotze però el meu bioritme ja marcava dos quarts d’una. Ho vàrem fer d’amagat, no fos cas que la madrastra ens renyés per saltar-nos els horaris estandarditzats.\nPublicat per David Uriach a 13:46\nMazzarino i Colbert\nELS RAINWOB WARRIOR (Professors, mestres i altres ...\nSex-Shop (Víctima de Grey)\nEl truc estadístic de la LOMCE\nMargallo i l'espai\nEls Amanuenses (Professors, mestres i altres besti...\nLa generació més ben preparada (La Vanguardia)\nL'Anticrist també arriba a Gualba\nWert es marca un "farol"\nEls Unionistes (Professors, mestres i altres besti...\nEls Imprescindibles (Professors, mestres i altres ...


Flash Magazines | Lluís Ribas experimenta una nova etapa pictòrica\nPosted at 16:51h in People\tby\tFernando Coma-Cros Martínez 0 Comments\n“Jo faig el que vull, el meu ego está cobert”\nText Judith Martínez / Fotografia Carlos Sánchez Pereyra.\nBussejant entre les aigües de la sensibilitat, el talent, i la fermesa, Lluís Ribas ha trobat una esquerda per decidir fer el que li dona la gana. Els valors que el defineixen es configuren gràcies a una herència per la via materna basada en la feina constant, l’esforç, la il-lusió per les coses, l’honradesa. Valors que “ara per ara semblen alguna cosa metafísica”, reconeix el pintor. Tot i que és un artistàs, després d’haver conversat amb ell en un parell d’ocasions, concloc que també hagués estat un bon filòsof. No obstant això, en el cas que li ho hagués plantejat a si mateix, estic segura que el seu pare no hagués dubtat en treure-li del cap, com també es va negar – per considerar-ho indigne d’un home de bé – al fet que estudiés belles arts, raó per la qual cosa va estudiar publicitat a La Massana. Possiblement, es tracta d’un fet aïllat en la seva vida, persona tenaç, no va trigar gaire a reorientar les seves intencions, estudiant pintura a la mateixa escola. El temps li ha donat la raó, i molts èxits en l’àmbit de l’art. L’últim: haver estat capaç de reinventar-se en arribar a la setantena.\n“La màxima aspiració que pot tenir un ésser humà és ser feliç sense fer mal a ningú”\nCom afrontes aquesta nova etapa? Estic orgullós d’haver descobert un nou camí als meus setanta anys. Sempre he discutit públicament la frase que deia Picasso, “jo no busco, jo trobo”. Ara ho entenc, tenia tota la raó.\nHas sigut molt valent! A hores d’ara, per sortir de la zona de confort per anar a un món totalment desconegut, s’ha de ser valent o inconscient …\nLa vida de l’artista no deu ser fàcil. Anys enrere, un periodista em va demanar que era per a mi ser artista. Li vaig contestar que un artista és una persona valenta. Lluites per a aconseguir una meta que mai aconseguiràs, perquè t’enfrontes amb la teva pròpia veritat.\nUna victòria difícil. En lluitar contra les teves pròpies limitacions, en una carrera que mai s’acaba, es viu molt intensament i amb una gran satisfacció personal. Aprens de gaudir dels petits èxits.\nPerò tu has tingut grans èxits. He tingut la sort de ser lliure amb la meva feina. Malgrat tenir un ofici, he buscat tenir un plus. Amb honradesa, sempre he fet el que sentit el que havia de fer. I segueixo caminant pel món de l’art.\nSorprenent a tothom, has canviat de registre totalment! He sorprès un noranta per cent de la gent que ha vist l’última exposició. Només una sola persona ha reconegut estar poc sorpresa: “et segueixo veient a tu”, em va confessar.\nEn general, ha agradat? A un vuitanta per cent, sí. Certament, és més bonic que et diguin guapo, però el meu ego està cobert. Als artistes no ens han d’importar les crítiques, ni deixar-se influir o limitar per elles. Hem de fer el que ens digui el cor.\nTambé estan les etiquetes. A mi se’m coneix per les meves noies a la platja, curiosament el que menys he pintat. No m’agrada que m’encasellin. Durant una època vaig viatjar sovint al Marroc, on pintava moros, he fet molts nus i, tot i que no soc retratista, també he pintat retrats.\nHauràs treballat per encàrrec. No tant, perquè m’ha d’agradar la persona. Només em penedeixo de no haver retratat a un gran amic, però ara ja és tard perquè ell no està amb nosaltres. Em sap greu.\n“Un artista ha de fer el que li digui el cor”\nAixò és el que passa quan un fa el que li dona la gana… Estic content, ja que tot i que la meva prioritat a la vida ha sigut trobar-me bé amb mi mateix i ser feliç amb el que faig, conscientment no he fet mal a ningú mai. Crec que aquesta és la màxima aspiració que pot tenir un ésser humà. En aquest sentit, puc morir tranquil.\nÉs una manera de veure les coses. A través de la mirada es comunica molt. Mirant als ulls a una persona pots saber si t’agradaria conèixer-la o no. Els ulls és la part de la cara que he perfeccionat més. Amb un toc de brillantor, puc explicar una cosa o una altra, canviar totalment l’expressió del personatge.\nCom artista, no tens cap repte pendent? La vida no és lineal, per tant no sé què vindrà després. Quan veig una imatge, m’agradaria escriure-la, però em resulta més fàcil agafar un pinzell. Sincerament, envejo tocar el piano. Quan sento tocar a un bon pianista, li robaria el do.\nAmb quin color? El blanc. És el color que té tots els colors.\nS’ha fet de nit. I per la finestra on entra la llum que banya el seu estudi, il·lumina el cavallet de fusta on Ribas sol pintar els seus llenços, còmodament assegut a una cadira que sembla feta a mida, entra la primerenca foscor de la tardor. Arrupida sobre la catifa, acaparant la calor que emet la llar de foc de ferro que calenta l’amplitud de l’espai, la Darling, comença a inquietar-se. Fidel i gelosa de l’atenció del seu amo, la vella gossa de la raça pastor alemany, sembla suplicar, expressant un lament intencionat, que marxem, que ja hi ha prou. I el Carlos i jo marxem, sorpresos, no tant de la nova etapa professional que viu Lluís Ribas, que segueix despertant emocions, sinó de la velocitat amb la qual passa del temps, quan un està a gust, feliç amb la seva feina, fent el que li agrada.


El Prat recupera la Terminal 2 de cara a la temporada d’estiu\nL’activitat tornarà amb les aerolínies que ja hi operaven abans de la pandèmia\nL’Aeroport del Prat posarà en servei la Terminal 2 a partir del 15 de juny per encarar amb la màxima normalitat possible la temporada d’estiu, segons ha informat aquest matí Aena. Les instal·lacions s’han adaptat als requeriments de les autoritats sanitàries per facilitar l’arribada i la sortida de viatgers.\nDe moment s’activaran les terminals T2A i T2B, mentre que la T2C seguirà tancada. L’operador aeroportuari ha avançat que hi tornaran les aerolínies que ja operaven a la T2 abans de la pandèmia. Segons la normativa actual, només es permet l’accés a les terminals als passatgers amb bitllet o targeta d’embarcament.\nTorna la llançadora\nLes instal·lacions recuperaran el servei gratuït de llançadora entre les dues terminals, que durant els mesos en què la Terminal T2 s’ha mantingut inoperativa es podia realitzar a través del metro o de la línia L46 de TMB i el trajecte de la qual estava inclòs a la tarifa integrada. Per a l’estacionament, quedarà operatiu l’aparcament de superfície de la Terminal T2B a partir de l’1 de juny, així com el pàrquing express de la Terminal T2.\nDurant els mesos en què la terminal no ha estat operativa, Aena ha construït una nova estructura del sistema de tractament d’equipatges de les Terminals T2B i T2C, ha substituït 23 passarel·les d’embarcament i els seus sistemes associats i ha renovat els equips de climatització, entre altres inversions desenvolupades en el conjunt de l’aeroport.


Shiny River Hotel Astana Kazakhstan - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\n8 1 Solnechnaya Street, Districte de Yesil, Astana, Kazakhstan - Veure al mapa\nPer als viatgers què vulguin captar les imatges i els sons de Astana, Shiny River Hotel és l'el·lecció perfecta. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nEl Shiny River Hotel, s'esforça al màxim per tal que els seus hostes es tribin còmodes. Per tal d'assolir això, l'hotel compta amb els millors serveis i instal.lacions. Aquest hotel ofereix nombroses instal.lacions en el lloc per satisfer el més exigent dels clients.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Les seves instal.lacions de primera i una situació excelent fan de Shiny River Hotel la base perfecta per a gaudir de la seva estada a Astana.\nTots els tipus de viatgers (81) Parelles (9) Viatgers en solitari (65) Grups (7)


Disc de la setmana: Les meves dones… d’estiu “Linda Ronstantd” | Bloc de toies.com\ndissabte, 4 Agost 2012 by Joan-Carles\nQue tal, com va amb la calor?. Un cop acabades les meves vacances, trec el cartell de “Tancat per vacances” i tornem de nou amb les meves recomanacions.\nLa introducció serà tranquil-la, en aquest mes d’agost os deixaré quatre discs refrescants, de quatre dones de veus encisadores, cadascuna d’ella amb el seu toc molt particular però totes lligades per un mateix fil conductor…el country/rock. Son àlbums que em vaig comprar els anys 70 i que sempre han tingut un lloc preferent a la meva discoteca. Son bons treballs parlant musicalment, però possiblement la recomanació és més sentimental que un altre cosa.\nL’única intenció és fer-vos passar un estiu més suportable i com sempre que gaudiu amb la música.\nÀlbum Living in the USA\nCançó que escoltes Love me tender\nEtiquetes : Linda Ronstadt, Living in the USA\nDisc de la setmana: Les meves dones… d’estiu “Carole King” →


Michelle Trachtenberg - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nMichelle Trachtenberg (2007)\n(en) Michelle Christine Trachtenberg\n11 d'octubre de 1985 (1985-10-11) (35 anys)\nPremi Especial del Jurat en el Festival de Cine de Sarasota\n2007 - Beautiful Ohio\nMichelle Trachtenberg (Nova York, EUA, 11 d'octubre de 1985) és una actriu de cinema estatunidenca.\nSoltera i una mida d'1,70 m en l'actualitat (2011), es desconeix amb qui surt, malgrat que ha tingut relacions amb actors com Shaw Ashmore i Jason Lewis, i amb el cantant Robbie Williams molt recentment. Els amics li'n diuen Mitchie. Estudià ballet des de nena, encara que li encanta nedar, patinar sobre gel i el tennis.\nDebutà professionalment en un episodi de la sèrie de televisió Law & Order, el 1991, encara que on realment es féu notar fou en el culebrot, All My Children, en el que hi entrà el 1993. El seu debut en el cinema arribà el 1995, amb el film Melissa P, malgrat no estar ni tan sols acreditada. Nominada a un Emmy pel seu paper a All My Children. Nominada en tres ocasions a un premi "Saturn" pel seu paper a Buffy guanyadora del ""Premi Especial del Jurat en el Festival de Cine de Sarasota" pel seu rol a Beautiful Ohio el 2007.\nPer descomptat, el paper que li donà la fama, fou el de "Dawn Summers"", la germana de "Buffy" que sorgia del no res a partir de la cinquena temporada. Recentment primeries del 2011 ha tornat breument a la TV, a Gossip Girl, per donar vida a "Georgina Sparks", un rol que ja li estan demanant que repeteixi.\nCoincidí amb Sarah Michelle Gellar a All My Children i es feren molt bones amigues. Era una gran fan de Buffy, i Gellar fou la que la recomanà a Michelle per al paper de "Dawn".\nDe descendència russa, parla rus amb fluïdesa.\nLi agrada escriure poesies i relats curts, li agradaria dirigir i produir en el futur.\nAll My Children (sèrie de televisió) (1993-1996)\nMelissa, en català Melissa P. (1995)\nBuffy the Vampire Slayer (sèrie de televisió) (2000-2003)\nGossip Girl (sèrie de televisió) (2008)\n17 Again, en català Un altre cop 17 (2009)\nRevista de cinema ACCIÓN del mes de març de 2011 (ISNN 2172-0517)\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Michelle Trachtenberg\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Michelle_Trachtenberg&oldid=22299920»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 10 nov 2019 a les 13:27.


Vic Mirallas – TempsRecord\nVic Mirallas és un cantant-compositor, saxofonista i clarinetista barceloní de 21 anys. En Victor va descobrir la seva passió per la música després de començar classes de piano als 7 anys i clarinet als 10 al Oriol Martorell de Barcelona. Posteriorment va estudiar al Conservatori de Badalona durant 2 anys, guanyant experiència com a solista, música de cambra i intèrpret d’orquestra.\nDurant l’any 2013, se li va oferir, a través d’una audició, una plaça a l’ESMUC, Escola de Música de Catalunya, per estudiar clarinet clàssic. Aviat però, va descobrir que la seva passió realment requeia en la música contemporània.\nVíctor és guanyador del concurs a nivell estatal “Acordes Caja Madrid” en la categoria de música de cambra, i un dues vegades guanyador del premi del concurs “Arjau” en la categoria individual. Va ser guardonat amb el Premi d’Honor del Conservatori de Badalona.\nCom a intèrpret clàssic, Victor ha actuat en nombrosos concerts com a solista i de música de cambra a la Sala Oriol Martorell, Liceu, al Palau de la Música Catalana, entre d’altres. Víctor va ser anteriorment membre de la Jove Orquestra Nacional de Catalunya.\nA les acaballes del 2013, se li va oferir una beca “Berklee World Tour” per estudiar a Berklee College of Music, a Boston MA on posteriorment s’hi va traslladar per començar els seus estudis de “Contemporary Writing and Production” i “Pro Music”.\nA part de la seva carrera en solitari, com a acompanyant Víctor ha treballat amb algunes bandes, incloent-hi Re -Set, Dr. Mayer’s lab Marina Tuset’s reunion, Clara Peya, Fernando Milagros, Sonora Mandanga, Groovin’High quartet, Deep Webb trio… Tambè ha treballat com a clarinetista i saxofonista a produccions de teatre musical com son “La vampira del Raval” i “Flor de nit”. Les experiències amb diferents bandes i estils com son el pop, el funk, la salsa i el rock l’han portat a desenvolupar el seu propi interès en escriure i produïr música.


Durant els anys de la immediata postguerra, el teatre en català fou completament bandejat dels escenaris (fins i tot, els populars Els pastorets ). El 1946 s'hi pogué tornar a representar, però fins deu anys després no foren permeses les traduccions. En aquests anys, exiliats i/o prohibits els autors més dinàmics d'abans de la guerra, el panorama teatral no oferí cap novetat d'interès. Només J. M. de Sagarra i Carles Soldevila assoliren d'estrenar obres d'un cert relleu.\nA la segona meitat dels anys cinquanta, s'inicià una positiva recuperació (estrenes d'Espriu, Oliver, Brossa i Pedrolo; creació de l'Agrupació Dramàtica de Barcelona, intent fallit de teatre nacional...), que fou consolidada en la dècada següent. Cal destacar l'Escola Catalana d'Art Dramàtic Adrià Gual, dirigida per Ricard Salvat i Maria Aurèlia Capmany, que tingué un paper decisiu en la tasca de connexió de la nostra dramatúrgia amb els més moderns corrents europeus. Fou especialment important la influència exercida sobre els nostres autors pel teatre èpic de l'alemany Bertolt Brecht. Un aspecte interessant d'aquesta etapa fou l'aparició de molts grups de teatre independent, la majoria no professionals i estesos per les comarques. Lligat amb aquest fenomen sorgiren els directors (com Salvat o Feliu Formosa) que escrigueren de manera parcial o total els textos que escenificaven.\nEntre els autors més significatius de les darreres promocions, destaquem J. M. Benet i Jornet ( Berenàveu a les fosques , de 1972) i Jordi Teixidor ( El retaule del flautista , de 1970, un dels èxits més multitudinaris de la història del nostre teatre. Paral·lelament o posteriorment estrenaren autors com Jaume Melendres i Rodolf Sirera.\nEl teatre ha tendit en les darreres dècades a posar en primer pla la part d'espectacle en detriment del text i s'ha caracteritzat per la recerca de noves formes expressives. El grup Els Joglars, que ha obtingut un gran èxit internacional, ha excel·lit en una línia de creació original que combina el mim amb els més variats recursos escènics. En els darrers muntatges han introduït la paraula, que ha adquirit una progressiva importància. Cruel ubris , Mary d'Ous , Àlias Serrallonga o La torna són fites del seu treball.


El racó del pare: Si em voleu acompanyar a Agullana...\nVisitarem el poble, els seus edificis singulars, molts d'ells modernistes i seguirem el rastre del pas de bona part dels membres de la Generalitat i d'intel·lectuals de l'època que, a principis del 1939, es veieren forçats a emprendre el camí de l'exili.\nArribant des de La Jonquera, entre sureres, gaudim d'una primera vista d'Agullana.\nA l'entrada, el primer edifici que ens crida l'atenció és l'Asil Gomis.\nEl primer projecte de construcció, de l'any 1910, quedà aturat per la mort del promotor. Posteriorment es van reprendre les obres i finalment fou inaugurat el 1932, funcionat com a asil fins l'any 1960. Posteriorment fou reformat i actualment és un centre de dia. Amb les reformes es va perdre part de la decoració modernista del projecte inicial.\nEns arribem al cor d'Agullana, a la plaça Major,\nque està presidida per l'església de Santa Maria. L'edifici és de les darreries del romànic i fou construït damunt de les restes d'una església anterior, de la que se'n té constància des del 1019.\nLa portalada està formada per sis arquivoltes decorades senzillament, amb llinda i timpà llis.\nL'absis està coronat per un fris de dents de serra i arcs cecs.\nLes diferents finestres són de doble esqueixada i estan també decorades amb un fris de dents de serra.\nSobre el mur de migdia s'alça un campanar de cadireta.\nA un costat de la plaça hi ha el primer dels edificis que veurem obra de l'arquitecte Josep Azemar, es tracta de can Vidal. Destaca la finestra trigeminada de la planta principal. A la façana que dóna al carrer Dolors Gomis hi ha l'entrada principal i dos balcons amb barana de forja.\nAl carrer de la Concòrdia destaca la casa Estela, obra també de Josep Azemar,. L'element més singular és el xamfrà arrodonit acabat amb una torre. Té un gran balcó semicircular amb barana de ferro forjat. L'edifici està decorat amb elements ceràmics.\nDurant el segle XVIII Agullana va viure un important increment de població gràcies a la indústria surera. El creixement urbanístic que va comportar queda palès en les llindes de diferents portals del nucli antic.\nContinuem la visita tot fixant-nos en els edificis que, a principis de l'any 1939, acolliren diverses dependències da la Generalitat de Catalunya i del govern de la República en la seva forçada reculada cap a França.\nCan Bach, actualment és la seu de l'Ajuntament. Aquí hi havia hagut l'arsenal que fou volat en la retirada.\nCan Parellada és l'edifici més singular d'Agullana, del que només podem veure la portalada amb detalls modernistes, bacinet d'armadura i escut d'armes. Fou la residència del Cap d'Estat Major.\nAl carrer Colom trobem dos edificis relacionats amb aquelles dates, el primer, ca l'Amador Bech, fou l'ambaixada de la Unió Soviètica.\nL'altre, al capdavall del carrer, fou la seu de l'ambaixada de Mèxic.\nL'any 1851 es fundà la Societat de Socors Mutus la Concòrdia, una entitat de previsió social. L'edifici actual, també obra de Josep Azemar, fou projectat l'any 1912. És l'ateneu i centre social del poble. Durant la guerra civil actuà com a hospital.\nA can Bech de Careda s'hi instal·là l'Estat Major Central de l'exèrcit popular.\nA la sortida del poble en direcció a La Vajol hi ha l'Escola Pública Lluís Maria Vidal. Edifici que fou ocupat pel Ministeri d'Estat.\nContinuant cap a La Vajol, a mà dreta, hi ha el mas Perxés. Aquesta fou la residència del President Lluís Companys, del Lehendakari basc i de molts polítics i intel·lectuals.\nMés endavant, també a mà dreta, trobem can Bech de Baix, aquesta fou la residència de Juan Negrín, el President del Consell de Ministres de la República.\nSeguint el camí de l'exili ens arribem al coll de la Manrella, fronterer amb França. L'any 1981 s'hi inaugurà un monument en homenatge al President Companys.\nPublicat per El pare a 13:05\nEtiquetes de comentaris: Agullana\njosep 27 de setembre de 2017 a les 15:57\nUn poble ple d'encants arquitectònics que has sabut captar formidablement i transmetre-nos-ho encara millor. Recoirdo molt bé quan vam visitar Agullana fa uns anys, com ens va sorprendre la quantitat de modernisme que hi havia.\nEl pare 27 de setembre de 2017 a les 16:25\nJo també diria que el modernisme és l'aspecte que primer sorprèn en la primera visita a Agullana.\nmi mala sombra 27 de setembre de 2017 a les 19:18\nEl pare 27 de setembre de 2017 a les 19:35\nAngel Jiménez Soler 28 de setembre de 2017 a les 8:32\nExcel·lent i apassionant reportatge,m'ha agradat molt.\nEl pare 28 de setembre de 2017 a les 10:49\nUn poble amagat de les Alberes que en el seu dia malauradament va tenir un fort protagonisme històric.\nmaria moncal 29 de setembre de 2017 a les 20:19\nMolt interessant aquesta descoberta d'aquest poble d'Agullana.\nUn altre indret a tenir en cpmpte!\nGràcies Manel per mostrar-lo!\nEl pare 30 de setembre de 2017 a les 19:12\nGracies a tu, Maria, per la companyia.\nRosa 17 d’octubre de 2017 a les 22:22\nNo conocía Agullana.\nMe ha encantado, sobre todo, el ábside románico y ese friso dentado, es muy singular. Me ha llamado también la atención el edificio modernista, lo desconocía.\nUn abrazo y gracias por este paseo, Manel.\nEl pare 18 d’octubre de 2017 a les 11:04\nGracias a ti por la compañia, Rosa.\nm.angels M 19 d’octubre de 2017 a les 19:04\nMol macas las fotos i l'historia,sempre aprenem amb les teves explicacions,una abraçada !!\nEl pare 20 d’octubre de 2017 a les 9:42\nEl primer en aprendre sóc jo mateix en preparar cada una de les propostes.\nMoltes gràcies M.Àngels.\nacga 30 d’octubre de 2018 a les 23:40\nAgullana, todo un descubrimiento para mi. Su notable arquitectura destaca sobre todo.\nTus fotos, abundantes, constituyen un reportaje de primera, fotos de indudable calidad.\nEl pare 31 d’octubre de 2018 a les 8:01


advocatalbertsansa - Dret Penal\nL’exercici de la professió d’advocat en l’àmbit del dret penal exigeix una profunda especialització, així com i sobretot l’experiència davant de la complexitat de les diferents jurisdiccions del Principat d’Andorra.\nLa intervenció del lletrat comença durant tota la instrucció de l’afer amb la pràctica de les diligències corresponents i amb la interposició dels recursos contra les resolucions contràries als interessos en qüestió.\nMés endavant, l’assistència pot desembocar davant dels tribunals competents (Hble. Tribunal Unipersonal del Batlle, Hble. Tribunal de batlles i M.I. Tribunal de Corts).\nLes sentències de primera instància podran fer l’objecte d’un recurs davant del M.I. Tribunal de Corts o davant de la Sala Penal del M.I. Tribunal Superior de Justícia.\nActualment, l’Hble. Batllia també evacua moltes causes penals mitjançant el procediment de l’ordenança penal durant el qual el paper de l’advocat és cabdal.\nEn particular, l’Àrea de Dret Penal abasta les següents intervencions:\nRedacció i presentació de denúncies, querelles o constitució en actor civil\nLa redacció de denúncies o querelles permet posar en coneixement de l’autoritat judicial qualsevol esdeveniment o fet delictiu de manera que s’inicia el procediment penal contra el seu autor, o s’engeguen els mecanismes legals que permeten la seva identificació.\nPeticions de llibertat\nEl lletrat vetlla pel respecte dels drets del detingut.\nÉs de l’aptitud de l’advocat d’encarregar-se de la gestió de les reunions amb el detingut al Centre Penitenciari fins a la presentació de la petició de llibertat, amb tot el seguiment judicial tenint una gran cura dels procediments escaients.\nDefensa del processat\nLa Constitució garanteix els drets fonamentals de tutela judicial efectiva i de presumpció d’innocència. En el marc de la nostra professió vetllem dins del procediment penal, davant de tot tipus de jutjats o Tribunals, perquè l’imputat vegi garantits els seus Drets i tingui una defensa jurídica justa i acurada.\nL’ofès, perjudicat o víctima de qualsevol fet delictiu pot personar-se com acusació particular en el procediment penal per tal de defensar els drets i interessos que li han estat vulnerats, sigui part acusadora el Ministeri Fiscal o no, per tal d’aconseguir la imposició de la pena ajustada a dret al seu autor.\nQuan s’exercita l’acció civil juntament amb l’acció penal es procedent la reclamació, en concepte de responsabilitat civil, de les indemnitzacions procedents.\nJudicis davant del Tribunal competent\nEl despatx intervé en l’acte judicial, solemne i públic, culminatori del procediment, en el qual el jutge o tribunal que entén en un afer pendent de sentència, escolta la relació del secretari i els informes de les parts en defensa de llurs pretensions, juntament amb les proves pericials i testificals i l’interessat.\nL’assistència del lletrat a la vista oral és l’art d’exercir l’advocacia amb l’habilitat, l’estratègia i l’experiència que només els anys i la vocació ho possibiliten.\nApel·lacions contra sentències de primera instància\nQuan la part no està d’acord amb la decisió de primera instància, l’advocat interposa davant del Tribunal Competent Superior per tal que aquest resolgui de bell nou sobre l’afer.\nDe l’Ordenança Penal\nLa Llei Qualificada del Codi de Procediment Penal preveu en els seus articles 163 i següents que els delictes menors i les contravencions penals poden ser jutjats pel procediment d’ordenança penal sempre que el procediment no se segueixi, a més, per un delicte major.\nAvui en dia l’Hble. Batllia d’Andorra fa molt ús del procediment d’ordenança penal la qual cosa correspon al lletrat defensor adaptar la seva intervenció d’una manera ràpida i efectiva.


Cesc Freixas estrena nou disc, Festa Major - SIESTV\n05 gen. 2019 Cesc Freixas estrena nou disc, Festa Major\nTretze peces musicals que arriben en un dels seus millors moments creatius\nRedacció.- Freixas esperava poder presentar l’anterior treball en clau de celebració: just quan l’estava preparant també estava esperant el naixement de la seva filla. Però la malaltia i la sobtada mort del seu pare van marcar profundament el procés de composició d’aquell sisè disc. De tot això ja en farà dos anys, i aquest 2019 el cantautor penedesenc commemora el seu quinzè aniversari damunt dels escenaris.\nAmb aquest nou disc, Cesk Freixas es deslliura de totes les etiquetes per a explicarnos relats de l’ample univers emocional, que tenen com a pal de paller i fil argumental una curiosa i alegra simbologia festiva. Ens trobem davant d’un treball extremadament conceptual, on cada cançó rep el títol d’un acte de festa major, i es complementa de manera excepcional amb el seu suport físic, una capsa de cartró que guarda postals en el seu interior, fabricada artesanalment i sense processos industrials, que ens convida a tornar a valorar el disc, també, com a objecte, talment com si fos un llibre cantat.\nArranjat pel seu inseparable guitarrista Victor Nin, i produït per Roger Rodés (Medusa Estudio), el cantautor ens explica que hi ha una altra manera de viure i gaudir, un paradigma molt més reposat, sense carreres ni competicions. Així, la seva paternitat, les relacions sentimentals, el context social, la mort del pare… es converteixen en temàtiques centrals d’un disc ple de llum, amb molts colors, moltes fragàncies musicals i moltes textures diverses, que dibuixen un paisatge sonor amb molt d’espai, on la veu i la lírica hi tenen un protagonisme principal, amb camins de guitarres que s’entrellacen amb elements més electrònics. Tota aquesta suma li dóna a Cesk Freixas un aire modern i molt més internacional, una alenada de brisa fresca per a les seves cançons. Cançons que són, a la vegada, pulsions de vida, moments per a celebrar.


El graner de la cocaïna d'Europa ara és a l'Àfrica\nEls traficants busquen noves rutes de la droga per arribar a Catalunya\nLes organitzacions criminals colen la cocaïna, l'haixix i l'heroïna per on poden. La coca ve per excel·lència des de l'Amèrica del Sud, però últimament la descarreguen des d'alguns països africans.\n3 min. BARCELONA. 09/01/2011 02:13\nLa droga també està de moda i també fa rebaixes en temps de crisi. La cocaïna sempre és tendència, l'haixix es manté entre els més venuts, l'heroïna va l'alça i les drogues de síntesi segueixen als aparcaments de moltes discoteques. Però, quines són les rutes que utilitzen els narcotraficants per fer arribar aquestes substàncies estupefaents a Catalunya? I, les organitzacions utilitzen els mateixos mètodes?\nÚltimament i en el cas de la cocaïna, els narcotraficants aposten per la càrrega del material a països africans com Guinea o Cap Verd per traslladar-la a Catalunya i Europa, segons asseguren fonts policials.\n"La lluita contra la droga es basa en l'anàlisi i en el treball constant, no existeix cap narcotraficant que et vulgui ajudar", va explicar l'inspector en cap Julio Fernández, cap de la secció d'estupefaents del Cos Nacional de Policia a Catalunya.\nFa uns dies la Guàrdia Civil va detenir dos pilots argentins que havien aterrat a Barcelona amb 900 quilos de cocaïna amagada a l'avió en què viatjaven des de Cap Verd. La policia assegura que certes zones de l'Àfrica s'estan convertint en l'epicentre de la cocaïna que es distribueix a Catalunya i Europa. "Allà no hi ha control estatal, els traficants carreguen grans quantitats sense que ningú els vigili", destaquen fonts de la secció d'estupefaents de la Policia Nacional a Catalunya.\nLa cocaïna segueix entrant via aèria també a través de les mules que volen des de l'Amèrica del Sud, via terrestre a través de camions que passen fronteres i via marítima. El port de Barcelona és un dels escenaris més utilitzats per fer arribar cocaïna camuflada en contenidors procedent sobretot de països sud-americans. Amb tot, l'any 2009, la policia va desarticular una xarxa amb 405 litres de cocaïna líquida i 20 quilos de pasta de coca amagats en falsos dipòsits d'embarcacions al Port Fòrum, a Sant Adrià del Besòs.\nL'haixix i l'heroïna\n"El tràfic ha disminuït a Catalunya i amb l'estreta vigilància policial a zones com el delta de l'Ebre s'han agafat moltes quantitats de droga", afirma Julio Fernández. El sud de la Península sempre ha estat el destí preferit pels traficants d'haixix per transportar la droga des del Marroc mitjançant embarcacions ràpides. Però les bandes busquen alternatives i havien intensificat l'entrada pel delta de l'Ebre, segons fonts policials: "El camí és més llarg, tenen problemes de benzina, però si aconsegueixen arribar, ja són a Catalunya i tenen més facilitat per moure la droga cap a Europa", afirmen. La pressió policial ha fet, segons Fernández, que les xarxes intentin usar la ruta del Mediterrani des de Màlaga, Múrcia i Alacant. En el cas de l'heroïna, la policia diu que les bandes la introdueixen des de Pakistan, Tailàndia i Turquia via terrestre i marítima.


Els Bombers rescaten en helicòpter tres persones al Pallars Sobirà i demanen extremar les precaucions | Pallars Digital\nEls Bombers rescaten en helicòpter tres persones al Pallars Sobirà i demanen extremar les precaucions\nUn esquiador de muntanya, un ciclista i un senderista accidentats a la Vall de Saboredo, el Clot de la Mainera i el congost de Collegats\nper Redacció , 29 de març de 2021 a les 08:25 |\nImatge d’un dels rescats dels Bombers d’aquest diumenge | Bombers\nAquest cap de setmana els Bombers de la Generalitat han rebut en el conjunt de Catalunya una vintena d’avisos per atendre serveis al medi natural, la majoria per rescatar excursionistes accidentats a la muntanya o per atendre ciclistes accidentats en zones de difícil accés. De tots aquests rescats, tres s’han produït al Pallars Sobirà.\nEl primer d’ells ha tingut lloc a la Vall de Saboredo, a Alt Àneu. Els efectius del grup de rescat de muntanya dels Pompiers d’Aran han treballat en el rescat, amb l’helicòpter, d’una persona accidentada, mentre feia esquí de muntanya. L’avís arribava a les 12:55 hores i la persona ferida ha estat traslladada fins a l’heliport de Vielha.\nPocs minuts més tard, un ciclista s’accidentava en una pista forestal a la zona del Clot de la Mainera, al terme municipal de Sort. L’avís arribava a les 13:25 hores i s’ha activat l’helicòpter, amb efectius dels GRAE i una dotació terrestre. Després d’immobilitzar-lo, el ferit ha estat traslladat fins a l’heliport de Tírvia per fer el trànsfer amb una ambulància del Sistema d’Emergències Mèdiques (SEM).\nJa a la tarda, a la zona del congost de Collegats, al terme de Baix Pallars, una excursionista s’ha fet mal al turmell mentre feia l’itinerari de Sant Pere de les Maleses. S’ha activat l’helicòpter i efectius dels GRAE, que han immobilitzat la ferida, han fet l’extracció amb l’helicòpter i l'han traslladat directament a l’Hospital del Pallars de Tremp. Els Bombers han rebut l'avís a les 17:37 hores.\nDavant la perspectiva dels dies de festa de Setmana Santa, i davant l’increment de persones que visiten les nostres comarques, els Bombers insisteixen en la necessitat d’extremar les precaucions a l’hora de realitzar activitats al medi natural per tal d’evitar accidents que culminin en un rescat i poder gaudir de la muntanya amb seguretat. A més, recorden que cal mantenir les mesures de seguretat i d’autoprotecció necessàries per a la contenció de la Covid-19: mans, distància, mascareta i ventilació.\n‼ Davant perspectiva #SetmanaSanta #bomberscat insistim en la necessitat d’extremar les precaucions a l’hora de realitzar activitats al medi natural #seguretatmuntanya\n🔴Recorda!! Mans, Distància, Mascareta i Ventilació! pic.twitter.com/WLOD1i5yVD\n— Bombers (@bomberscat) March 28, 2021\nEls alcaldes del Pallars Jussà reclamen un camió autoescala de bombers per al parc de Tremp\nSegon incendi de xemeneia en quatre dies a Esterri d'Àneu\nSuccessos, ciclisme, senderisme, esquí de muntanya, SEM, helicòpter, Bombers, rescat de muntanya, rescats


MónTerrassa | 45 intervencions a Terrassa dins del Pla de Vigilància contra incendis forestals | Successos\nper Lluïsa Tarrida diumenge, 11 d’agost 2019 - 19:00h\nEn concret, l'informe mostra que a Terrassa, des del 15 de juny, els agents han realitzat tasques de senbilització (agrícoles, camins, urbanitzacions, miradors, àrees d'esbarjo...) a més d'una quarantena de persones. Així mateix, també han realitzat un servei de prestació d'ajut al ciutadà i quatre intervencions en detecció i prevenció de punts de risc que poden ser causa d'incendi. En tots els casos per abocaments inflamables de material que pot ser causa d’inici de foc.\nA Rellinars també s'han dut tasques de sensibilització a prop de 200 persones al llarg d'aquest darrer mes i s'ha realitzat serveis d'intervenció i prevenció de punts de risc, però també una actuació per incidències en infraestrucrures i s'ha detectat una activitat prohibida (foguera, coets, petards) en una zona de perill. A Ullastrell, s'han informat més de 30 persones i els vigilants han intervingut en alertar d'una crema o barcacoa en terrreny forestal i en un abocament d'inflamables.\nA Castellbisbal s'han dut tasques de sensibilització a una vintena de persones i s'ha intervingut en quatre abocaments de material inflamable. Per contra, a Matadepera, el juny i juliol ha estat més mogut, amb tasques d'informació i prevenció a 59 persones i s'han realitzat serveis d'incidiències en infraestructures (Arbre, vehicle, pedres, esllavissament o altres elements que obstaculitzen total o parcialment el pas) en dues ocasions, i també un servei de prestació d’ajut al ciutadà.\nA Viladecavalls, s'han informat més de trenta persones i els vigilants han intervingut en dos abocaments d'inflamables. Finalment, a Vacarisses, les tasques de sensibilització han arribat a més de 160 veïns. Quant a intervencions, s'han realitzat per incidències en infraestrucrures, una per cadena o cadenat trencat, pal que subjecta el cadenat caigut, falta cadenat; una altra per desperfectes en cartells de senyalització d’infraestructures de prevenció; i una tercera per arbre, vehicle, pedres, esllavissament o altres elements que obstaculitzen total o parcialment el pas. També en quatre abocaments inflamables amb material que pugui ser causa d’inici de foc i s'ha hagut de dissuadir per fer una barbacoa sense mataguspires o en mal estat en urbanització.\nTerrassa incendi forestal vigilància


Pere Bonet i Cuito - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nPere Bonet i Cuito\nPolític i sindicalista català\nS'alineà dins de la Confederació Nacional del Treball (CNT) amb els partidaris del marxisme i de la Revolució bolxevic, posició que defensà al setmanari "La Batalla" (1922), que succeí a Lucha Social. S'uní a la Federació Comunista Catalanobalear (FCCB) i com a militant comunista i sindicalista i sota la dictadura de Miguel Primo de Rivera fou condemnat a quatre anys de presó. Un cop alliberat el febrer de 1929, passà a París. El febrer de 1931 s'instal·là a Barcelona, i formà part del comitè executiu del Bloc Obrer i Camperol (BOC). Tingué un paper destacat en la creació i articulació de l'Aliança Obrera el 1933 que, tot amb tot, no resistí la desfeta dels fets del sis d'octubre de 1934. Participà en el procés fundacional del Partit Obrer d'Unificació Marxista (POUM), i formà part del seu comitè executiu.\nDurant la guerra civil espanyola va fer costat Andreu Nin contra el PSUC. Dins la campanya repressiva contra el POUM fou jutjat a Barcelona l'octubre de 1938 i condemnat a quinze anys de presó. Reclòs a Agullana, aconseguí escapar el gener de 1939, tot just abans que arribessin les tropes franquistes, i passà a Franças. Poc més tard fou empresonat per les autoritats de la França de Vichy. Un cop alliberat, establí la seva residència a París.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Pere_Bonet_i_Cuito&oldid=21095075»\nLast edited on 9 maig 2019, at 18:23


Holiday home Horntoftsvej G- 1859 Vejers Strand Dinamarca - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Atenció al Client\nHoliday home Horntoftsvej G- 1859Oksby, Vejers Strand, Dinamarca - Veure al mapaHoliday home Horntoftsvej G- 1859Veure més fotosVeure més fotosVeure més fotosVeure més fotosVeure més fotosVeure el mapaVeure totes les 12 fotosParticularitats que li encantaranaparcament de cotxes\nOpcions d'habitacióMés fotos i detallsCasa de Vacances de Dues Habitacions (Two-Bedroom Holiday Home)...55 m2plat de dutxaFixa les dates per veure preus\nSobre l'allotjamentDescripcióConvenientment situat a Vejers Strand, Holiday home Horntoftsvej G- 1859 és una base ideal des d'on explorar aquesta ciutat fantàstica. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. Holiday home Horntoftsvej G- 1859 ofereix un servei impecable i compleix amb totes les exigències dels més experimentats viatgers. L'hotel ofereix aparcament de cotxes per garantir el més gran comfort possible als seus clients. Totes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Si buscau un allotjament còmode i adequat a Vejers Strand, faci de Holiday home Horntoftsvej G- 1859 la vostra llar.Mostrar mésCaracterístiquesAccés a InternetWi-Fi gratuït en totes les habitacions Desplaçamentaparcament de cotxes Serveis i comoditatszona de fumadors Accéss'admeten animals de companyia Idiomes ParlatsDanès Mostra MenysPolítiquesEls llits supletoris depenen de l'habitació escollida. Consulti la capacitat de l'habitació individual per obtenir-ne més informació.Al reservar més de 5 habitacions, poden aplicar-se diferents condicions i suplements addicionals.Mostrar mésAvís importantPlease note that:


Els hotelers no veuen amb bons ulls la fusió de la Conselleria de Turisme\n19 maig 2021 05:13\nEl president de la Federació Hotelera de les Balears, Antoni Horrach, rebutja també la pujada de l'IRPF\nEls hotelers de les Balears han lamentat la decisió del Govern de fusionar les àrees de Turisme i Treball en una única Conselleria, i han confiat que aquesta nova remodelació de l'administració autonòmica no suposi una disminució del pressupost assignat a la promoció turística, que ascendeix a 24 milions d'euros el 2010. Així mateix, els hotelers s'han mostrat contraris a la proposta llançada avui pel cap de l'Executiu de pujar el tram autonòmic de l'IRPF a les rendes superiors a 100.000 euros.\nEn declaracions a Europa Press, el president de la Federació Hotelera de Balears (FEHM), Antoni Horrach, ha assenyalat que a causa del pes específic que té el turisme a les Balears, que representa el 80% del PIB, es fa "necessària" una Conselleria de Turisme que no porti aparellat un altre departament. Encara que ha manifestat que resulta "lògica i comprensible" la fusió de Conselleries de cara a contribuir al retall de la despesa, ha opinat que aquesta remodelació podria suposar "massa responsabilitat" sobre la figura de Joana Barceló, actual consellera de Turisme.\nHorrach ha opinat que en aquesta legislatura, malgrat el tràfec de consellers, la propagació de la grip A, els atemptats terroristes i el núvol volcànic, a les Balears s'ha fet una "bona gestió en matèria turística", pel que ha esperat que "això no canviï" i s'ha mostrat "preocupat" per la possibilitat que una àrea tan "decisiva" per a la comunitat es vegi esquitxada pel retall pressupostari lligat al pla d'ajust, sobretot en el que a inversions es refereix. En similars termes s'ha pronunciat el president de l'Agrupació de Cadenes Hoteleres de les Balears, Aurelio Vázquez, per a qui de la fusió de Treball i Turisme ha confiat que "surti una Conselleria on predomini el Turisme", i no al revés. En aquest sentit, ha considerat que el turisme és molt més afí a altres departaments com a Medi Ambient o Comerç que a Treball, pel que no ha entès què ha conduït a aquesta fusió.\nRebuig a la pujada de l'IRPF\nL'actitud dels hotelers també ha estat unànime respecte a la pujada d'un punt en el tram autonòmic de l'IRPF anunciada avui pel president, Francesc Antich, en entendre que amb això s'està penalitzant a les classes altes que generen ocupació i, en cap cas, no servirà per estimular l'economia. Així, Horrach ha opinat que si s'apugen els impostos als empresaris, que són els que creguin llocs de treball, això tindrà indubtablement repercussions en el manteniment de l'ocupació. Ha opinat que hi ha altres maneres de combatre la crisi i ha advocat per mesures fiscals que estimulin la contractació en forma de bonificacions a la Seguretat Social, en lloc d'apostar per pujades impositives com l'IVA.\nHi deuen tenir amics ficats i com que tenir bo sempre va bé...\nÉs que aquí, precisament aquí. sembla que no hauria de ser la conselleria més prescindible...


Labruixoleta: PETITA CATALUNYA (Bxta)\nAvui hem anat a "Catalunya en miniatura", i a part del magnífic dia de sol, la passejada i la tranquil.litat d'allunyar-te una mica de la ciutat, el més emocionant ha estat el "viatge en el temps i l'espai".\nEnvoltats per la Sagrada Família, el monestir de Poblet, la muntanya de Montserrat i moltes miniatures més... de sobte, 200m a l'esquerra, jo tenia uns 5 anys i passejava pels carrers de Tarragona amb la meva família... I caminant, caminant, una mica cap al nord, hi havia el pont de Besalú, i allí estavem els dos, aquella nit de vent i estrelles, fa 3 anys, xerrant sense parar, barrejant-se les nostres paraules amb el xiuxiueig de l'aigua del riu.\nPerò el que ens ha fet més il.lusió ha estat el viatge al futur, perquè ara, ja tenim planejats un cap de setmana a Rupit, un diumenge al castell de Lleida, i un altre dia recorrent el cas antic de Girona. Un passeig molt inspirador, ha valgut la pena.\nCom ho teniem a la vora, després de dinar, hem anat cap a la "Colònia Güell", i hem voltat la cripta d'en Gaudí. La foto que penjo, en mostra un trocet. Jo crec que si les obres arquitectòniques poguéssin parlar, aquesta, ens explicaria un conte de fades i sirenes al fons dels mar. Oi?\nPublicat per labruixoleta a divendres, d’octubre 12, 2007\nQuin post més bonic!!! Veritablement tot depen del mirall en que es miri. Jo vaig trobar Catalunya en minitura totalment "cutre" però després de llegir-te em sembla que ho veure d'una altra manera.\nLa veritat és que nosaltres no esperavem gran cosa, per això ens va agradar més