Creació del plat inspirat en el Cant dels Ocells i Pau Casals – Vell Papiol\nCreació del plat inspirat en el Cant dels Ocells i Pau Casals\n14 de juliol de 2016 In Cuina del vi, Esdeveniments, Gastronomia, General, Plats, Productes, Receptes, Restaurant\nAquest juliol vam rebre l’encàrrec d’ interpretar amb la creació d’un plat el Cant dels Ocells amb el context de Pau Casals.\nAquest plat va ser creat conjuntament amb Jordi Guillem Del restaurant Lo Mam. La suma de coneixements dels dos cuiners i amb la col·laboració de la compositora i professora de música Carlota Baldrís i la directora del Museu Pau Casals Núria Ballester vam crear el plat amb els següents arguments:\nPrimer de tot cerquem el significat de la Canço, el seu context i l’importància que tenia per Pau Casals. Una cançó que tocava a tots als seus concerts a l’exili, que per ell significava un record i arrelament a la seva terra. Per aquesta raó la base d’aquest plat està elaborada amb ingredients que podem trobar al paisatge del nostre entorn: ametllers, garrofers, vinya, oliveres, mar, herbes de l’entorn. Tanmateix la cançó és una peça amb una melodia senzilla, per aquesta raó hem escollit ingredients senzills per fer la base, com la que ens prové de la mar que tenim aquí davant, com és el cas de la sardina. Aquesta melodia suau, tranquil·la, i captivadora ens ha insporat en la cerca de les extures adients, per això hem elaborat aquesta mousse salada d’ametlles amb la característica de l’esponjositat i suavitat característica d’aquesta tipologia d’elaboració. Tanmateix hem inclòs una base de biscuit de garrofa per remarcar la dolçor que desprès aquesta peça. Així mateix sobre la sardina i afegim el concepte de la vinya i l’olivera, amb la pansa de xarel·lo i el caviar d’oli per aportar aquesta melositat que trobem a la peça amb tempos de notes persistents. Pau Casals era una enamaorat de la natura, tanmateix a la lletra d’aquesa cançó tradicional la natura hi es ven present per aquesta raó la simbolitzem amb aquest ventall de germinats, flors i brots (fonoll marí, verdolaga, germinat, germina de pipa, d’alfals, flor de fonoll, pensasament, taget, citronela i flor de mel)\nFinalment, el plat ha estat muntat sobre aquesta base de platja, ja que pel mestre aquest indret que avui ens trobem era molt emblemàtic. Acabem afegint aquesta brisa de mar d’hivern (creada amb gel sec) tot recordant l’origen d’aquesta canço, la nadala.\ndivendres tv3plat cant dels ocells


Oli de coco per al cabell, les millors receptes per a les màscares de casa. Oli de coco per al cabell, benefici\nL'oli de coco és un dels productes més útils i eficaços per a la cura del cabell. Aquest producte únic s'utilitza en la cosmetologia durant molt de temps, fins i tot els antics egipcis usen activament per cuidar-ne els luxosos rínxols. En aquest article us explicarem les propietats beneficioses de l'oli de coco i sobre les receptes de les millors màscares que es poden preparar a casa.\nOli de coco per al cabell: ús i composició\nL'oli dels fruits del coco és un producte que s'extreu mitjançant la mòlta de la polpa de la rosca i després s'extreu l'oli. El valor principal d'aquest producte en els efectes antivirus, emol·lients, hidratants i nutritius del cos humà. A l'exterior, l'oli és una consistència sòlida, de color blanc, amb una agradable olor aromàtica.\nL'oli de coco és un magatzem real de vitamines i oligoelements. També inclou els següents àcids útils: lauric, mirista, capric, caprílic, oleic, estearic. Tots ells són components essencials per a la salut i la bellesa del pèl i la pell. A més, el producte és ric en vitamina E, calci i fòsfor, en absència del qual s'esvaeixen els rínxols, es tornen secs i trencadissos.\nCom a mitjà d'escapament per al cabell, oli de coco:\nregenera anells danyats\nManté la nutrició del cuir cabellut, elimina els extrems dividits\nhidrata el cabell i el fa brillant i suau\nevita la pèrdua del cabell i enforteix els fol·licles capilars\nté un efecte protector\nTé propietats antisèptiques i ajuda a eliminar la caspa\nReceptes per a les millors màscares de coco per a cabells a casa\nUs suggerim pel vostre propi exemple per assegurar-vos de l'alta eficiència de l'oli de coco per al tractament i la cura del pèl i per preparar màscares simples basades en les nostres receptes.\nMàscara de coco hidratant amb farina de civada\noli de coco - 2 culleradetes.\nllet - 1/4 de tassa\nflocs de civada: 2 cullerades. l.\nEtapes de preparació:\nDerrita l'oli de coco a una consistència líquida en un bany d'aigua.\nLlet càlid a temperatura ambient.\nEls flocs de civada es molen en una pols en una liquadora. També podeu utilitzar flocs sencers, però la consistència de la màscara serà més aspra.\nAboqui els flocs amb llet i deixeu-los coure durant 10 minuts.\nAfegiu l'oli de coco i revuelva la màscara fins que estigui suau.\nApliqueu el producte acabat a rizos mullats. Tapa el cap amb polietilè i una tovallola.\nDeixeu el remei durant mitja hora. A continuació, esbandida amb xampú.\nExpress Mask per a la nutrició i restauració de cabells danyats\nmel - 2 cullerades. l.\noli de coco - 2 cullerades. l.\noli essencial (espígol, romaní o altres) - 3-5 gotes\nAgafa la mel natural líquida o es fongui sòlidament en un bany.\nL'oli de coco s'escalfa en un microones i es barreja amb mel.\nAfegiu l'oli essencial a la barreja i apliqueu una màscara llest per als rínxols secs. Emboliqui el cap amb una tovallola.\nRentar el producte després de 15-20 minuts amb xampú.\nMàscara de coco reafirmant amb rovell\nou de gallina - 1 pc.\nllimona fresca - 1/4 part\nSepareu la rovella de la proteïna i la mantega fins que escuma.\nDes de la llimona espremeu el suc directament en un recipient amb rovell.\nRemeneu els components fins que estiguin suaus.\nDerrita l'oli de coco i barregeu-lo amb la barreja.\nApliqui massa al cuir cabellut i estès per rínxols mullats, deixant durant 20 minuts sota una tovallola.\nEsbandida la màscara amb aigua tèbia i xampú.\nHenna incolora: beneficis per a receptes de cabell i mascarilla\nPèl i cura per a ells\nEscates i el seu tipus de teixit\nRemeis populars per a la cura dels peus\nDirector de la Casa d'Ucraïna Natalia Zabolotnaya\nCom esborrar plecs lleig sota les aixelles: un cop a l'àrea problemàtica\nTractaments de spa a casa\nInfecció per citomegalovirus i embaràs\nGaletes de xocolata amb crema agra\nProtecció personal de la pell\nCors de gall dindi guisats\nQuines qualitats trien els homes en una dona?\nCom tractar la cistitis a les dones\nQuè passa si la meva relació amb un ésser estimat es trenca?


L'efecte 'jo' (David Bueno)\nDAVID BUENO 04/01/2011 00:00\n260x366 Tanmateix, Psychological Tanmateix, Psychological\nLes persones hem fet de la vida social una de les claus del nostre èxit evolutiu. Tanmateix, no totes les relacions amb els nostres congèneres són iguals: hi ha persones en companyia de les quals ens sentim relaxats mentre que d'altres ens incomoden. Un estudi recent publicat a Psychological science ha demostrat que tots provoquem un impacte tangible i inconscient sobre les percepcions i emocions dels altres i que, sorprenentment, les emocions a què induïm són generalment les mateixes en totes les persones amb qui interactuem. És l'anomenat efecte jo , la coneixença del qual m'ha fet mirar tothom qui conec, i especialment a mi mateix, des d'una altra perspectiva.\nEs va demanar a 239 persones que feia un mes que treballaven juntes, però en grups reduïts, que valoressin la intensitat de les emocions que havien sentit al costat de cada company de feina. Els investigadors buscaven la tendència emotiva global respecte de cada persona, no el sentiment esporàdic, molt més influenciable per cada situació concreta, de manera que no van considerar les situacions en què s'hagués produït una emoció puntual fruit de les circumstàncies. El resultat va ser molt clar: la percepció general respecte de cada individu era pràcticament la mateixa per a totes les persones. És a dir, que cada persona produeix una "presència efectiva característica", un impacte emotiu inconscient que afecta tothom amb qui està en contacte, com per exemple calma, avorriment o estrès. Aquest estudi també destaca l'existència de persones que anomena "tòxiques", que tenen efectes negatius sobre els emocions dels altres pel sol fet de ser-hi a prop però sense la necessitat d'un contacte explícit directe, generalment persones extravertides però de tracte desagradable. En canvi, altres trets de la personalitat com l'altruisme i l'amabilitat no sembla que corresponguin a cap inducció emocional predeterminada, i tant poden produir ansietat com relaxació, depenent d'altres característiques de la persona que aquest estudi no resol.\nEl treball també ha revelat que determinades emocions com l'estrès i la decepció es veuen influenciades tant per la persona amb qui interactuem com per la nostra manera de ser. En canvi, l'entusiasme i la felicitat depenen més de la nostra manera de ser que de la influència dels altres, malgrat que també es veuen clarament influïdes per l'efecte jo de qui ens envolta. Sorprenentment, però, les característiques psicològiques d'un mateix no serveixen per predir l'efecte emocional que produïm en els altres. Les persones felices poden provocar als altres, sense saber-ho, emocions d'insatisfacció i de decepció. I aquest efecte és independent de les capacitats intel·lectuals i de la vàlua professional, malgrat que sens dubte influeix en la percepció que els altres tenen de les nostres capacitats i aptituds si la seva simple presència els desperta decepció o, alternativament, entusiasme.\nAquest estudi, però, deixa alguns punts sense resoldre. Per exemple, no s'ha comprovat si l'efecte jo és constant en el decurs de la vida d'una persona o si canvia en funció de la situació personal. I tampoc resol quins són els mecanismes biològics que el provoquen; seria interessant poder correlacionar aquesta "presència efectiva característica" amb escàners de l'activitat cerebral i amb les variants gènetiques d'hormones i neurotransmissors que se sap que intervenen en aquests aspectes del comportament. El darrer punt de l'article és el que m'ha fet meditar més. Segons els autors, és molt difícil que hom pugui descobrir per ell mateix les emocions que provoca en els altres, perquè ho veiem tot des de la nostra perspectiva presencial i no podem saber amb la precisió suficient com són quan nosaltres no hi som. Aquest coneixement ens ajudaria a créixer interiorment i a conscienciar-nos més de qui som, i de per què la vida ens va com ens va. I també seria interessant examinar-ho a nivell col·lectiu. ¿I si la globalitat de tots els efectes jo d'una població humana fos també important per entendre'ns com a poble?


Guia per prevenir l'assetjament escolar | Asem Catalunya\nGuia per prevenir l’assetjament escolar\nEn els últims anys ha crescut la preocupació al voltant de l’assetjament escolar i més si es per motiu de discapacitat. Ningú hauria de ser victim de maltractament físic o verbal.\nA Asem Catalunya no volem que cap persona pugui patir discriminació, insults o ser objecte de burles tant a l’escola, l’institut o a les xarxes socials.\nPer això, a Asem Catalunya posem a disposició de tots una guia per prevenir l’assetjament escolar en persones amb discapacitat (en castellà) fet per Cermi.\nDescarregar Guia per la prevenció de l'assetjament escolar


Noticias Gabinete de prensa Barcelona\nGlifing presenta l’APP ReadUp per llegir jugant\nGlifing llança l’aplicació ReadUp per a mòbil i tauleta, que incorpora un joc per llegir de manera autònoma, incidint en la fluïdesa i la comprensió lectores, basat en la metodologia Glifing. La presentació de ReadUp […]\nGlifing, testimoni com a eina d’inclusió en l’ús de les TIC\nEl Col·legi Oficial de Psicologia de Catalunya organitza la Jornada “Tecnologies de suport en discapacitat” el proper 16 de novembre. Glifing, de la mà de la Fundació Catalana de Síndrome […]\nFisioteràpia pediàtrica a lloms d’un cavall\nLa Fundació Teràpia a Cavall és l’únic centre de fisioteràpia pediàtrica que ofereix serveis d’hipoteràpia a nens i nenes d’entre 18 mesos i 12 anys amb afectacions neurològiques. Les instal·lacions es troben a L’Ametlla del Vallès, a uns 30 km […]\n36.700 alumnes i 3.200 professionals utilitzen el mètode Glifing a tot el món\nL’empresa espanyola Glifing es troba ja en 9 països diferents. Mèxic ha estat l’últim país, fins ara, a incorporar Glifing en la seva oferta educativa. Al juny, una escola nicaragüenca […]


Logos i rètols corporatius\nEl Retol Corpori és un rètol tridimensional o conjunt de lletres volumètriques, que poden ser fabricats en diversos materials. Es poden realitzar amb materials senzills com PVC o Metacrilat o més nobles com l’acer o el llautó. Es poden a més il·luminar o retro il·luminar i lacar i emprimar amb qualsevol RAL o PANTONE.\nAquest tipus de treballs corporis són la forma ideal per donar serietat i elegància a la seva imatge i empresa. Es pot a més fer qualsevol figura o logotip i grandària, més enllà de les lletres de l’abecedari.\nDestaqui sobre la seva competència amb un rètol corpori a l’entrada del seu local i decora-ho amb una il·luminació indirecta que li donarà un atractiu especial que el farà ressaltar respecte a la seva competència. També pot crear el seu logotip d’empresa i posar-lo en un lloc estratègic en la seva rebedor perquè el client quedi impressionat i li transmeti una confiança plena de treballs ben realitzats i de qualitat.


La Crida abandona la comissió de Serveis Públics de la Paeria\nLa formació denuncia manca de voluntat «per controlar» les empreses concessionàries i inicia una campanya per la remunicipalització dels serveis\nLa Crida per Lleida – CUP ha anunciat avui que posa fi a la seva participació en la comissió de Serveis Públics de la Paeria per la manca de voluntat «de controlar» les empreses concessionàries. La presidència d’aquesta comissió ha recaigut sobre la primera tinent d’alcalde, Montse Mínguez: segons la Crida, ha bloquejat en tot moment el treball del grup d’estudi, sense facilitar la informació econòmica i els convenis laborals dels serveis, a més dels mecanismes de seguiment i fiscalització «que hauria d’estar exercint la Paeria».\nNo obstant, consideren que ha esdevingut «una caricatura del que havia de ser un estudi de l’estat dels serveis» i ha donat peu a «propaganda de l’explotació del servei» per part de l’empresa concessionària, tal com denuncia la Crida.\nAixí, destaquen que la Paeria no destina recursos al seguiment dels serveis privatitzats ni tenen el personal necessari per la seva fiscalització – només en consta un a l’organigrama funcional de l’Ajuntament –. «Tot això respon a una intencionalitat política de l’equip de govern, com si els béns i recursos públics fossin de les concessionàries».\nTret de sortida a la campanya «Servei públic o negoci privat?»\nD’altra banda, la Crida ha presentat la campanya «Servei públic o negoci privat» per obrir el debat sobre la remunicipalització dels serveis privatitzats i assolir un acord social, polític i sindical ampli en aquest sentit.\nAquesta campanya desgranarà servei per servei en què consisteix la seva privatització, quant li costa al municipi i com retornar la gestió a mans públiques.\n«L’aigua, la recollida de residus, la mobilitat, l’enllumenat o l’atenció domiciliària han esdevingut mercaderies: recuperem-ne la gestió i garantim-ne la universalitat», conclouen.\nAquest dijous, a les 18h de la tarda, organitzen una conferència amb Maria Sirvent, regidora de la CUP a Terrassa i impulsora de la Taula de l’Aigua al municipi, Jordi Colomé, expert en processos de municipalització de serveis, i Eduardo Cáliz, assessor de la CUP a l’Àrea Metropolitana de Barcelona.


L'APARTAMENT: LA FONT DE LES DONES - Radu Mihaileanu\nLA FONT DE LES DONES - Radu Mihaileanu\nPel·lícula dirigida pel director francès d'origen romanès Radu Mihaileanu.\nEn un poble petit perdut entre muntanyes -que podria estar situat al Nord d'Àfrica o en algun país de l'Orient Mitjà- les dones són les encarregades diariament de proveïr d'aigua les cases. Per això han de recórrer uns quants quilòmetres a peu, per camins en mal estat, fins arribar a la font més propera al poble. Llavors han de desfer el camí amb les galledes plenes carregades a l'espatlla.\nAquesta zona pateix una sequera de molts anys i els homes no tenen feina, per tant es passen el dia asseguts al cafè fent petar la xerrada.\nUn dia les dones comencen a prendre consciència de la seva situació i dirigides per Leila, una jove valenta provinent d'una altra regió del país, inicien una vaga: la vaga de l'amor. No tindran relacions sexuals amb els seus marits fins que aquests solucionin el problema de l'aigua.\nAl guió se'l pot titllar d'innocent, als personatges excessivament planers i algun d'ells fins i tot prescindible per a la història, però la pel·lícula és agradable de veure i s'hi tracten, amb naturalitat, temes que sovint resulta difícil abordar en el món de l'Islam: el masclisme, el fanatisme, l'ús de les creences religioses com a eina per a subjugar les dones, ... En fi, una pel·lícula no del tot reexida però que fa pensar, i això cal valorar-ho.\nPublicat per Nuri a 17:26


Josep Maria Andreu, Coia Ballesté i Ñekü al semàfor\nEl semàfor del 19 de novembre de 2019\nRedacció dimarts, 19 de novembre 2019 - 00:00h\nUn cop més, i van quatre temporades consecutives, el Nàstic ha decidit canviar d’entrenador després d’un dolent inici de temporada. Xavi Bartolo ha estat destituït i s’ha contractat Toni Seligrat, que serà el desè tècnic que ocupi la banqueta en els darrers 35 mesos. El projecte d’ADN Nàstic respecte al primer equip trontolla i el discurs i les formes de fer del Consell d’Administració s’han desgastat tant que l’afició grana comença a estar farta. Els dirigents nastiquers han demostrat ser bons gestors econòmics però en la parcel·la esportiva, on han tornat a posar la mà tot i anunciar el contrari, van donant cops de timó. El club sembla no tocar fons, la fuga de massa social és constant i cal una profunda reflexió a la Budallera si no volen acabar amb el vaixell a les roques.\nCarlos Hernández 'Ñekü'\nEl tarragoní Ñekü ha guanyat el premi PortAutors en la categoria d'artista local, en una gala celebrada al Teatret del Serrallo i en el que també van resultat premiats artistes com Yuhniversia o Mabel Flores. La banda Ñekü va néixer fa tres anys i l'any passat va llençar el seu primer àlbum titulat '36 Segundos', autoeditat i finançat via crowdfunding. Un impuls per a una formació musical que presenta temes tan potents com 'Volver a Verte' o 'Mediterránea'.\nPresidenta del Col·legi de Periodistes de Tarragona\nAra fa un any que el Col·legi de Periodistes de Tarragona va posar en marxa la ConvoAPPTGN, una eina de treball i de consulta per organitzar i coordinar la convocatòria de rodes de premsa al Camp de Tarragona. Es tracta d'una eina essencialment pensada per facilitar la feina als mitjans de comunicació però que també ha esdevingut un espai de consulta per als estudiants de periodisme de la Universitat Rovira i Virgili. Un any després de la posada en marxa de l'aplicació, el balança és positiu, amb més de 2.000 convocatòries publicades.\nEl semàfor del 18 de novembre de 2019\nEl semàfor del 15 de novembre de 2019\nGimnàstic de Tarragona Port de Tarragona Repsol música entitats de Tarragona Josep Maria Andreu


L’Ajuntament de Mataró destinarà el 0,5% de la recaptació de l’IBI a projectes de conservació del medi natural - Ajuntament de Mataró\nL’Ajuntament de Mataró destinarà el 0,5% de la recaptació de l’IBI a projectes de conservació del medi natural\nAprovada en el Ple Municipal una Proposta de resolució d’ICV-EUiA i la regidora no adscrita Sarai...\nAprovada en el Ple Municipal una Proposta de resolució d’ICV-EUiA i la regidora no adscrita Sarai Martínez per destinar el 0,5% de la recaptació municipal de l’Impost de Béns Immobles a activitats relacionades amb la protecció de la natura. També demana que l’Ajuntament esdevingui membre de la Xarxa per a la Conservació de la Natura.\nParc Forestal. Foto: arxiu\nEl Ple municipal va aprovar ahir una Proposta de resolució presentada per ICV-EUiA i la regidora no adscrita Sarai Martínez per destinar el 0,5% de la recaptació municipal de l’Impost de Béns Immobles (IBI) a activitats relacionades amb la protecció del medi natural.\nEl text es va aprovar amb els vots favorables d’ICV-EUiA, la regidora no adscrita Sarai Martínez, ERC, PPC, CUP i el regidor no adscrit Víctor Manuel Paramés. Es van abstenir els grups municipals del PSC, CiU, C’s i PxC i va votar en contra el grup de VOLEMataró. El text íntegre aprovat és el següent:\n“La Xarxa per a la Conservació de la Natura, XCN (antiga Xarxa de Custòdia del Territori, XCT) és una associació declarada d’utilitat pública, formada actualment per més de 170 entitats i institucions de Catalunya, que té per objectiu difondre, fomentar i impulsar l’ús de la custòdia del territori en l’àmbit social, econòmic i institucional.\nLa custòdia del territori és una estratègia de conservació del patrimoni natural, cultural i paisatgístic del territori basada en la participació directa, activa i voluntària de nombroses persones procedents de col·lectius diferents, que treballen conjuntament per assolir un objectiu comú: conservar la diversitat biològica, els paisatges més representatius o escassos del nostre país, i el patrimoni cultural i social associat.\nPer garantir un ús sostenible dels recursos naturals municipals és necessari promoure el desenvolupament de polítiques de caràcter local, gestionar-los activament per a la seva millora i restaurar aquells indrets que així ho precisen. A tal efecte, és necessari disposar d’uns recursos estables a llarg termini, que permetin planificar i desenvolupar els projectes de conservació de gran abast que cal abordar.\nDes de diversos municipis i entitats del tercer sector ambiental ha sorgit la iniciativa de destinar una petita part de l’Impost de Béns Immobles a projectes de conservació del medi natural municipal (en la major part dels casos és d’un 0,5%) . Donat que l’IBI és l’impost directament vinculat a la transformació del sòl, té tot el sentit que sigui la font de recursos que ajudi a reequilibrar el territori.\nPer tot això, el grup municipal d’ICV-EUiA i la regidora no adscrita Sarai Martínez Vega de l’Ajuntament de Mataró, proposen al Ple l’adopció dels següents acords:\nDestinar, a partir dels pressupostos del 2019 i amb caràcter permanent en els futurs pressupostos, un 0,5% de la recaptació líquida anual de l’Impost sobre Bens Immobles (IBI) a les activitats de protecció, gestió i restauració de la flora, la fauna, els hàbitats i els ecosistemes.\nSeguint l’acord primer d’aquesta moció, dotar la corresponent consignació per a despeses en els pressupostos municipals. Si finalitzada l’execució d’un exercici pressupostari quedés un romanent no gastat, aquest s’incorporarà al pressupost municipal de l’exercici següent amb caràcter de despesa prioritària.\nEn cas que sigui necessari, ampliar la plantilla de personal format i amb experiència en protecció, gestió i restauració de la flora, la fauna, els hàbitats i els ecosistemes per tal d’assegurar l’adequada execució dels acords presos en aquesta moció.\nQue per al procés de planificació, execució, seguiment i gestió dels projectes es posin en marxa els mecanismes necessaris de participació ciutadana per tal d’implicar activament les persones i entitats interessades i/o directament vinculades a aquestes iniciatives.\nQue l’Ajuntament de Mataró esdevingui membre de la Xarxa per a la Conservació de la Natura (XCN), xarxa que pot assessorar en la implementació dels acords proposats, entre d’altres.\nInformar a la Xarxa per a la Conservació de la Natura dels acords presos”.


Notícia: Renovació del Vot de Vila del Mil·lenari al Santuari del Vilar.\nRenovació del Vot de Vila del Mil·lenari al Santuari del Vilar.\nNoticia publicada a la web el 10/29/2012 01:27:21 PM\nBlanes va complir de nou diumenge passat la renovació del Vot de Vila, una tradició que es remunta al 1795. En motiu del Mil·lenari de la Verge del Vilar, enguany l’Aplec Votiu també va incloure una xerrada\nDiumenge passat, 28 d’octubre, Blanes va viure un nou acte inclòs al cicle commemoratiu del Mil·lenari de la Verge del Vilar coincidint amb la celebració de l’Aplec Votiu de Sant Rafel, que va tenir lloc al Santuari. El Vot de Vila es manté a Blanes des del 24 d’octubre de 1795, quan es temia per la possible arribada de les tropes franceses de Napoleó Bonaparte. Els devots de la Mare de Déu del Vilar van prometre a la verge que, si els salvava d’aquesta amenaça, assistirien cada any al Santuari per renovar la prometença.\nTal i com marca la tradició, ahir diumenge la renovació del Vot de Vila va anar a càrrec de l’alcalde de Blanes, Josep Marigó, i tot seguit es va fer un ofici solemne. L’acte va comptar amb l’assistència de regidors i regidores de l’Ajuntament de Blanes, que van encapçalar la celebració juntament amb els membres de l’Obreria del Vilar. En acabat l’ofici, la bicentenària celebració es va tancar amb un aperitiu que es va servir al porxo del Santuari del Vilar.\nEn motiu que enguany se celebra el Mil·lenari de la troballa de la imatge del Vilar, els membres de l’Obreria van voler que la celebració de l’Aplec fos encara més especial organitzant un acte que habitualment no se celebra al Santuari. Es va tractar d’una xerrada que es va fer tot just abans que comencés el Vot de Vila.\nLa xerrada es va presentar sota el títol Els Santuaris Marians: present i futur, i va anar a càrrec de mossèn Salvador Batalla, rector de la parròquia de Santa Susanna. Batalla ha dedicat 32 anys de la seva vida a la tasca pastoral en el sector turístic i també va ser director del Departament de Pastoral de Turisme, Santuaris i Peregrinacions de la Conferència Episcopal Espanyola.\nPer facilitar l’accés al santuari del Vilar de tots aquells que no disposaven de transport privat es va posar a la seva disposició un autocar gratuït que va sortir a les al matí des de la plaça Catalunya i va tornar cap a Blanes a quarts de tres de la tarda.\nData de realització: 10/29/2012 | Data de la darrera actualització: 10/29/2012


Acadèmies d'alt rendiment de tennis a França 2021\nFrança adora el tennis, a més organitzar els diferents tornejos més prestigiosos del món com el Roland Garros o el Màster de París, tenen molts afeccionats a aquest esport i a grans jugadors del rànquing ATP.\nAquí també es troba una de les acadèmies més prestigioses del món, pots veure les seves característiques a continuació:\nPer ajudar-te a triar la millor acadèmia de tennis a França, aquí sota pots veure les dades més importants de cada programa, com el preu, hores d'entrenament, etc. Si vols més informació pots descarregar el fullet de qualsevol campus de tennis a França o sol·licitar un pressupost.\nL'escola d'alt rendiment de tennis a França és un centre esportiu especialitzat que s'encarrega de proporcionar la formació adequada i perfeccionar les habilitats físiques, tècniques i psicològiques de les joves promeses del tennis, que volen fer el salt al terreny professional. Les acadèmies disposen d'un equip tècnic especialitzat, de la més última tecnologia per aconseguir els millors resultats, realitzar entrenaments personalitzats i treballar tots els aspectes de cada jugador o jugadora. A més, durant l'estada en l'acadèmia, els jugadors i jugadores poden participar en tornejos nacionals o internacionals, d’acord amb la seva edat i nivell, supervisats pel seu entrenador principal que els guiarà en totes les competicions.\nQuan són els programes que s'imparteixen a les acadèmies?\nLes escoles d'alt rendiment de tennis estan obertes tot l'any. Ofereixen programes des de dues setmanes fins a un any acadèmic complet. Pel que fa als programes de llarga durada, les acadèmies solen oferir també allotjament i un programa educatiu que permet als atletes romandre interns a l'acadèmia centrats en els seus entrenaments i en la seva educació. Per accedir al programa anual, és necessari realitzar un curs de curta durada primer, per examinar el nivell de l'alumne i determinar si es compleixen els requisits per ser acceptat al programa.\nEls cursos de curta durada s'organitzen durant tot l'any i s'admeten tennistes de tots els nivells. Això sí, cal tenir en compte que els entrenaments a les escoles d'alt rendiment de tennis són molt intensos i requereixen una certa capacitat física prèvia per dur-los a terme.\nQuines escoles professionals de tennis oferim a França?\nA França oferim una acadèmia professional de tennis que és un referent mundial en la formació d'esportistes:\nMouratoglou Tennis Academy: aquesta acadèmia està situada a Niça i disposa d'unes fantàstiques instal·lacions completament reformades en 2016. La nova escola neix de la fusió entre la prestigiosa acadèmia de tennis ISP i el mundialment conegut entrenador Patrick Mouratoglou. Disposa del seu propi centre educatiu, un allotjament de primer nivell i les millors instal·lacions esportives del moment. Grans jugadors professionals com Serena Williams, utilitzen ocasionalment les seves instal·lacions per entrenar o preparar alguna competició.\nQuin és el nivell necessari per accedir a aquestes acadèmies?\nDepèn del programa on es vulgui participar. Pels cursos de curta durada no és necessari tenir un nivell mínim, encara que la majoria dels jugadors són tennistes acostumats a entrenar i competir i tenen almenys un nivell mitjà.\nEls programes anuals sí que requereixen un nivell i preparació mínima. De fet, per ser acceptat al programa, és necessari acudir a l'acadèmia per participar en un programa de curta durada. D'aquesta manera, l'alumne pot conèixer l'acadèmia prèviament i comprovar si compleix les seves expectatives, i d'altra banda, els tècnics poden valorar el seu nivell i capacitat física per poder ésser acceptat en el programa.\nLes acadèmies d'alt rendiment ofereixen un programa d'entrenament molt intensiu que implica una dedicació diària aproximada de 5 o 6 hores al dia dividides entre l'entrenament físic i el tècnic al camp. Això significa que els seus programes van dirigits a nois i noies que es prenen seriosament el tennis i que el seu objectiu primordial és millorar el seu nivell a base d'esforç i dedicació. Per aguantar el ritme, és necessari que estiguin acostumats a practicar exercici, almenys 3 vegades per setmana.\nEls programes anuals són molt exigents ja que durant la setmana dediquen moltes hores a l'entrenament i els cap de setmana disputen tornejos.\nEls programes de més curta durada no requereixen tant esforç físic, però continuen éssent molt intensius i no tothom està capacitat per participar-hi.\nAquestes acadèmies són per millorar el nivell de tennis i, a més, s'aprenen moltes més coses positives. El simple fet de conviure amb altres esportistes internacionals és molt enriquidor. Coneixes gent d'altres cultures que comparteixen la passió pel tennis. La dedicació i l'esforç que suposa millorar-se a si mateix, serveix en tots els aspectes de la vida.\nEls valors de l'esport sempre són positius i els hàbits de vida saludables, com la bona alimentació i la pràctica d'exercici físic, no només millora la qualitat de vida, si no que, els ajuda a saber cuidar-se arribin o no a ser professionals d’aquest esport.


PER QUÈ NO ANEM ALS FONAMENTS?\nLa llum multitudinària de l'estel de Nadal va passar per Barcelona i ens va portar il·lusió, esperança i fermesa, i va ser una nova demostració de com d'equivocada és, amb nosaltres, la política, d'Herodes, de la imposició i de la força.\nARA, UN XIC D'HISTÒRIA, NO CONVÉ OBLIDAR ELS FONAMENTS\nSi un grup de persones es troba i parla de política, i entre els temes hi ha el de la independència, ho pot fer, i no passa res, senzillament no té valor jurídic, és un acte del grup, de l’associació o del que sigui.\nPerò resulta que si és el Parlament de Catalunya qui vol fer el mateix: parlar sobre la independència i els millors camins per assolir-la, hi ha un grup de persones que consideren que això és un delicte: el TC, que s’ha arrogat el dret de decisió suprema per la força de la coacció.\nPerò quin delicte, si el que s’està fent és l’exercici d’un dret fonamental, el de la lliure expressió de les idees de forma pacífica i respectuosa?\nNo hi havia cap problema fins que el govern central va manipular la llei, la legalitat, i la va transformar de tal manera que: parlar sobre la “sagrada unidad de España” seria delicte. D’aquesta manera es volia impedir que el Parlament parlés i votés. De fet, s’impedia que els parlamentaris exercissin el seu dret a la lliure expressió.\nPer acabar-ho d’arrodonir el TC s’hi posa bé (el govern central ja ha fet els nomenaments adients), i diu sempre que SÍ de tot. Apa!, a partir d’ara tots a callar i a fer bondat. Sinó cap a veure el Sr. Jutge, i d’allà en sortiràs amb la teva ruïna econòmica o cap a la presó, o totes dues coses alhora.\nDes d’aquesta “nova legalitat”, el grup de persones que s’han arrogat, perquè l’han acceptat, el dret de decisió suprema per la força de la coacció, poden decidir una aberració com que, al Parlament, no es pot parlar de res que faci referència a la independència.\nDe fet, ja no es jutgen actes, sinó intencions, pensaments, idees. Perquè el que s’ha fet al Parlament aquests dos anys ha estat política (parlar, debatre, votar i il·lusionar) però no s’ha arribat a donar-hi forma legal, forma jurídicament vàlida, de llei formal: publicació al DOGC o al Diari Oficial de la República (que és el que m’hauria agradat, però ...). Per tant, tot plegat ha restat dintre el marc de la llibertat d’expressió i sense força jurídica, però per al govern central i el seu TC ja n’hi ha hagut prou: volien ..., doncs garrotada: el 155 i, de torna, tots a la presó.\nI LA RESTA DE JUTGES QUÈ FAN?\nSegueixen i amplien el despropòsit. El jutge del TS (el que sembla, per ara, més raonable), de moment només coacciona la Mesa del Parlament. O no és una coacció posar-los com a condició, per a no fer-los anar a la presó, que abandonin la política o que es comprometin a limitar les seves idees al marc de la constitució? Tots a fer bondat, sinó, en nom de la llei, us arruïno la vida.\nI la Audiència nacional? Aquí ja s’arriba a l’agressió venjativa en tota regla. O no ho és l'empresonament dels dos Jordi, o l’empresonament del govern per no haver volgut contestar a la fiscalia? Que no és una burla i un menyspreu, quan la jutgessa es posa a manipular el seu mòbil, mentre els membres del govern li explicaven el que feia al cas? O quan els envia a la presó sense tenir en compte les seves circumstàncies personals? Tot plegat no és tant com dir: Aquesta me la pagareu. I, per acabar-ho d’arrodonir, no fa ni cas dels recursos i de les apel·lacions.\nDe fet, segons el govern del PP, ho està fent molt bé i li donen un premi. A la jutgessa li acaben de concedir en propietat, per ordre ministerial, la sala tercera de l’Audiència nacional, fins ara la tenia de forma provisional. Segurament, dintre de poc temps, li donaran una medalla.\nON SÓN ELS DEMÒCRATES A ESPAÑA?\nTota la colla que defensa que el 155 i que l’actuació del TC és legal, s’ho haurien de fer mirar, i preguntar-se si els drets fonamentals d’expressió personal i col·lectiva no són abans, i més importants, que les lleis fetes a la mida del govern del PP i del seu TC?\nUn dret fonamental, com és el dret d’expressió pacífica, mai no hauria de ser motiu de presó o de cap mena de delicte, i si ho és, els demòcrates s’hi han d’oposar, com han fet sempre, perquè si no ho haguessin fet continuarien vigents lleis que impedirien el vot de les dones, dels negres o dels indis, i els de color haurien de continuar anant als seients del darrere dels autobusos.\nQue aquests exemples siguin de fora, no vol pas dir que no sigui igual d’il·legal el que passa, ara, aquí. El govern i la mesa del Parlament estan encausats, i alguns a la presó i d’altres exiliats. I per què? Per expressar el seu pensament, per parlar i votar, per fer política. ELS DRETS HUMANS, ELS DRETS FONAMENTALS, SEMPRE S'HAN DE DEFENSAR I PRACTICAR, I SEMPRE ESTARAN PER SOBRE DE LES CONSTITUCIONS DELS ESTATS.\nUn record per a en Jordi Cuixart i per en Jordi Sànchez, la seva situació és encara més menyspreable, més il·legal (si és possible) i de més indefensió. I la UE fent veure que no passa res, està vist que és un club de mala gent.\nCatalunya, 11-12 de novembre de 2017\nDes de l’escola del futur estat, i si pogués ser ja des d’ara, hauríem d’esforçar-nos per fer que la pobresa i la marginació no fossin mai més hereditàries. Per començar a assolir-ho ens cal que TOTA la mainada, quan acabi la primària i encara més la secundària, sigui capaç d’entendre el que escolti, comprendre el que llegeixi i expressar-se en català, oralment i per escrit, de forma socialment correcta. www.llenguaoral.cat\nLLIBERTAT, AMNISTIA I REFERÈNDUM\nDemanaria a tots els partits que féssim seves aquestes tres paraules, perquè em sembla que estem al final d’una etapa i al començament d’una altra.\nLLIBERTAT, AMNISTIA I REFERÈNDUM. Fins i tot els partits que s’autoanomenen constitucionalistes, com a mínim algun, em sembla que hi podria estar d’acord.\nLLIBERTAT. Que es respecti la llibertat de reunió (fins i tot si és el Parlament), llibertat d’expressió (fins i tot si l’expressió és pública o al Parlament, i també si és de temes polítics, sinó no és llibertat) i, per tant, de no ser empresonat per les idees.\nLlibertat per a totes les persones que té empresonades el govern espanyol. Ja sé que ho fa per defensar la seva constitució, però no és just que es tanquin persones per les seves idees polítiques i, encara menys, si les han defensades pacíficament.\nLlibertat per expressar públicament les idees, encara que això faci la punyeta a la policia o als jutges, la llibertat d’expressió pacífica de les idees està per sobre dels requisits administratius del sistema judicial o policial.\nAMNISTIA. La situació actual és tan i tan injusta, i fa tan de mal, que estava segur que mai la viuria, però amb España, quan es posa a defensar la “sagrada unidad de la patria” pot passar qualsevol cosa.\nÉs indispensable l’amnistia per totes les persones que han estat jutjades o ho poden ser com a resultat del 9-N o de l’1-O i els fets posteriors. Sóc conscient que és absurd demanar-la a un govern que s’ha fet les lleis a la seva manera per poder engarjolar a tothom qui li porti la contrària, però hem de tornar a clamar: AMNISTIA, com ho vàrem fer al final de la dictadura.\nREFERÈNDUM. Què podem fer? No ho tinc gaire clar, però em sembla que hem d’aixecar-nos, tornar al punt de sortida, com fan els saltadors quan un salt els ha sortit, només, a mitges, i tornar a agafar embranzida per fer un nou intent, aquest cop potser una mica més pausat, però amb un objectiu: que ens puguem expressar clarament (Sí o No), i comptar-nos, i trencar l’animadversió d’España sobre el referèndum.\nSi aquest fos l’objectiu, fins i tot un referèndum consultiu podria ser admissible. El primer pas és poder-nos comptar i, alhora, trencar la cuirassa anti-referèndum d’independència que té España. I si el polític TC no hi pot dir ni piu, encara millor.\nHem d’agafar seguretat per al salt final, i només l’agafarem si podem comptar-nos.\nCatalunya, 5 de novembre de 2017.\nPS: La proposta que faig em sembla que s’adiu més amb un front comú PER LA LLIBERTAT que no pas tants caps, tants barrets, però la paraula la teniu vosaltres, els partits.\nSuposo que no cal que us digui en què ens hem equivocat, ja ho sabeu, feu la reflexió i la mirada enrere, analitzeu-ho tot i apreneu-ne pel futur.\nMalgrat tot, som un poble constant i ens costa molt perdre l’esperança i la il·lusió, i quan sembla que les hem perdudes ens esforcem per retrobar-les.\nPublicat per Tothom.cat a 12:21 Cap comentari:


Fabricant i proveïdors de cartró de fusta de paper per a alimentació - Fàbrica de la Xina - Pantalla Jiechuang\n? Alimentació Paper Cartró Floor Display Informació bàsica. Model NO: JC POP DISPLAY Productes de visualització: Material d'alimentació: Display de paper Lloc: Interior Aplicació: Exposició Mostra Antirrobo: Impressió no frontal: 4c Impressió offset Acabat: Revestit brillant Mida: 50W X 38d X 115 + 30h Cm Temps d'exemple: Dins 3 ...\n? Pantalla de cartró de paper per a alimentació\nMides: 50W X 38d X 115 + 30h Cm\nEspecificació: 50W X 38D X 115 + 30H cm\nJiechuang Display és un dels principals fabricants i proveïdors de productes alimentaris, la nostra fàbrica pot proporcionar als clients plats de paper d'alimentació productes de pantalla de sòl amb bon preu. Si busqueu marques de visualització o productes d'alta qualitat, no dubti en contactar-nos.\nSegüent: Pantalla de cartró Display de whisky Pantalla de menjar per a mascotes


Catalunya es queda sense llei electoral per les discrepàncies entre els partits | Catalunya | EL PAÍS Catalunya\nCatalunya es queda sense llei electoral per les discrepàncies entre els partits\nLa ponència que elaborava la nova normativa ha donat per finalitzada avui la seva tasca\nBarcelona 7 JUL 2015 - 14:21\tCEST\nCatalunya acabarà una altra legislatura sense una llei electoral pròpia. Els partits han evidenciat avui al Parlament els seus desacords per impulsar un text de mínims que permetés afrontar les eleccions de setembre amb una llei electoral específica, una assignatura pendent des del 1980. Els desacords han aflorat bàsicament perquè CiU i ERC pretenien aprovar una llei incompleta que incloïa nous elements de transparència i de control de la despesa en campanyes, però que no introduïa una nova fórmula per al repartiment d'escons.\nLa ponència que elaborava la llei ha donat per finalitzada avui la seva tasca després d'una última reunió de menys d'una hora en què s'ha constatat que el text aprovat no té la preceptiva majoria de dos terços de la Cambra necessària per donar llum verda a aquesta llei.\nTots els partits han començat a culpar-se mútuament d'aquest nou fracàs. Ningú ha mogut peça en aquesta última trobada. El Partit dels Socialistes ha tornat a defensar un model electoral amb recompte únic de vot que minimitzi la sobrerepresentació actual de les províncies menys poblades. Convergència, Esquerra, Iniciativa i la CUP tampoc han aconseguit segregar de la llei l'administració electoral amb la qual pretenien substituir la Junta Electoral Central ja en les eleccions del 27 de setembre.\nLa ponència ha encarregat als lletrats del Parlament l'elaboració d'un “document de síntesi” perquè en la propera legislatura els diputats puguin aprofitar la tasca que s'ha fet aquests últims mesos. El portaveu d'ICV en la ponència, Jaume Bosch, ha acusat el PSC, el PP i Ciutadans de tenir una “actitud obstruccionista” perquè, segons ell, la falta d'acord sobre el recompte no impedia aprovar l'administració electoral.\nEl PSC ha assegurat en una nota de premsa que la culpa de la situació és de Convergència i Unió i d'Esquerra Republicana. “Els dos grups que formen majoria al Parlament no han impulsat els elements de consens que permetessin arribar a un acord”, ha dit el diputat David Pérez.\nLa portaveu del Govern, Neus Munté, ha insistit que no es pot parlar de “fracàs” però ha lamentat l'actitud dels diferents partits, i els ha instat a fer una reflexió sobre la situació que s'ha creat. El Parlament intenta aprovar una llei electoral pròpia des del 2007.


Un bon dia, Potosnàguel va conèixer una sargantana que parlava i fabricava música. Després, va fer amistat amb un ratolí que recollia els patiments de les persones i els ficava dins dun sac. Potser creureu que una personeta no pot parlar, jugar, ni res, amb els animalets. Doncs bé, per què no ho comproveu? De segur que, amb una mica de voluntat, cadascú de vosaltres podríeu ser un altre Potosnàguel.Disponible Joc de Lectura (n. 57), de la col·lecció Lectura Eficaç.


La nova Segona Divisió obrirà el teló amb els equips catalans a domicili | Futfem.cat\nLa segona categoria del futbol femení espanyol reinventa el seu format a causa de la pandèmia. La temporada passada ja estrenava un nou sistema amb dos grups -el nord i el sud- que tenia l'objectiu d'elevar el nivell competitiu; en aquesta ocasió, experimenta un nou rentat de cara per fer front a una situació sanitària excepcional que obliga a comprimir el calendari d'una competició que comença més tard de l'habitual.\nEl nou disseny consisteix en què els dos grups inicials es divideixen al seu temps en dos subgrups, tot formant el grup nord A i B i el grup sud A i B. Els 34 equips de la categoria s'ubiquen en els diversos subgrups tot seguint un criteri sanitari «amb un principi de proximitat geogràfica», tal com ha anunciat la Federació Espanyola. Seguint aquesta indicació, els quatre equips catalans de la categoria -Barça B, Espanyol B, Seagull i AEM- s'ubiquen en el grup nord B, juntament amb els altres cinc equips d'aquest subgrup: Athletic Club B, Deportivo Alavés, Collerense, Zaragoza i Osasuna. Al ser nou conjunts en total, n'hi haurà un que descansarà cada jornada.\nEn la primera jornada, de fet, qui descansarà serà l'Espanyol B, recentment ascendit a la categoria de plata després de vèncer en un play-off d'ascens exprés al Monte càntabre. La resta d'equips catalans debutaran a domicili amb rivals d'entitat. El filial blaugrana viatjarà a Vitoria per enfrontar-se a l'Alavés, el Seagull es desplaçarà fins a Bilbao per jugar contra l'Athletic Club B -el primer classificat en la temporada passada quan es va interrompre la competició- i l'AEM volarà fins a les illes Balears per batre's en duel amb el Collerense. L'altre duel d'aquesta primera jornada, l'únic sense protagonisme català, serà el Zaragoza-Osasuna. En el cas del filial 'perico', s'estrenarà en la categoria en la jornada 2 (24 i 25 d'octubre) tot rebent al poderós Athletic Club B a la Dani Jarque.\nDonat que els subgrups B -tant del nord com del sud- consten de nou equips per vuit que configuren els subgrups A, els conjunts dels subgrups B debutaran el cap de setmana del 17 i 18 d'octubre, mentre que els de l'A ho faran una setmana més tard, el cap de setmana del 24 i 25 del mateix mes. D'aquesta manera, els dies 17 i 18 ja es podran veure en acció els quatre equips catalans, tot i que pel primer duel entre ells caldrà esperar fins a la jornada 3, prevista pel cap de setmana del 31 d'octubre i l'1 de novembre. Serà aleshores quan el Barça B rebrà el Seagull.\nD'altra banda, l'ascens de l'Espanyol B fa que es recuperi el mini derbi amb el Barça B que ja es disputava en altres temporades. En aquest sentit, no serà fins a la jornada 5, programada pel cap de setmana del 14 i 15 de novembre, quan es veuran les cares en feu barcelonista. L'enfrontament de tornada es produirà en la jornada 11 -cap de setmana del 9 i 10 de gener- a la Dani Jarque. Curiosament, en la mateixa setmana també es disputarà el derbi entre els primers equips, previst pel dia 6 de gener.\nDUES FASES PER DECIDIR ASCENSOS I DESCENSOS\nAl marge de la divisió en quatre subgrups, l'altra gran novetat d'aquesta Segona Divisió serà la manera de dirimir els ascensos i descensos. En aquest sentit, la competició es disputarà en dues fases: la primera consistirà en una lliga regular de tots contra tots amb anada i tornada, mentre que la segona comptarà amb trams específics.\nEn aquesta segona fase, els quatre primers classificats de cadascun dels quatre subgrups disputaran la fase d'ascens. D'aquesta manera, es formaran dos subgrups de vuit equips: un entre els millors equips del grup nord i un altre dels millors equips del grup sud. Donat que estan en joc dues places d'ascens a Primera Divisió, pujarà de categoria un conjunt del grup nord i un altre del grup sud. En relació amb els descensos, es formaran els mateixos dos subgrups amb els equips restants, dels quals la Federació encara no ha confirmat quants baixaran de categoria.\nA banda del paper que facin els equips en aquesta fase específica, els ascensos i descensos es determinaran arrossegant la classificació de la fase regular per coeficients.\nNOMÉS S'ATURA PER NADAL\nA diferència de la Primera Divisió, el calendari de Segona no contempla jornades intersetmanals i és aliè a les aturades per compromisos internacionals. D'aquesta manera, des de la jornada 1 (17-18 d'octubre) fins a la jornada 18 (27 i 28 de febrer), la fase regular es disputarà de forma gairebé ininterrompuda cada cap de setmana. L'única excepció és per les vacances de Nadal, de manera que l'única aturada es produirà entre les jornades 10 (19 i 20 de desembre) i 11 (9 i 10 de gener), quan es jugarà el derbi entre filials blaugrana i blanc-i-blau.\nConvé aclarir que aquest és el calendari d'aquesta fase regular, de manera que la competició no acabarà a finals de febrer. Els detalls de la fase específica, per tant, es coneixeran tan bon punt acabi la primera fase de la competició.\nEtiquetes Segona\tSeagull\tEspanyol B\tAEM\tbarcelona-b


El Meu Primer Verdi: Contes del Sol i la Lluna - Cines Verdi Barcelona\npublicado 14-01-2014 en El meu primer Verdi, Notícies i esdeveniments Kids\nContes del Sol i la Lluna 19 de gener, 16 de febrer y 16 de maig\nUn dia assolellat (Ein Sonniger Tag) Gil Alkabetz, 2007, Alemanya, 6’15”. Sense diàlegs.\nQuè fa el Sol durant el dia? Tot i que és un sol animós que s’alça disposat a brillar i estar present en el dia de les persones, aviat descobreix que aquestes es protegeixen dels seus raigs i el defugen buscant l’ombra. Quan comença a posar-se sobre l’horitzó, entristit per l’actitud de la gent, descobreix un gran grup de persones que l’aplaudeixen i l’acomiaden, fet que el fa estar content de nou.\nDespenjant la Lluna, Jutta Schünemann, Alemanya, 2004, 6’ Sense diàlegs.\nÉs de nit, i el bosc està il·luminat per la lluna plena. Un nen que passeja amb el seu gosset, decideix enfilar-se sobre la lluna i utilitza una escala per pujar fins a dalt, però cau al terra juntament amb la lluna. El nen i el gosset juguen amb ella fins que surt el sol i desapareix. A la nit següent la lluna els esperarà recolzada en un arbre del bosc.\nDilluns llunàtics (Leben hinterm mond) Martin Shiffter, 2005, Alemanya, 7’. Sense diàlegs. Dibuixos animats.\nLes trifulgues de dos personatges que viuen cada un en una meitat de la lluna. El personatge petit i grosset viu a la banda groga, mentre que el personatge alt i prim habita a la part blava d’aquesta. Tot i que no comparteixen res l’un amb l’altre tenen una convivència força pacífica, fins que a causa de seriosos problemes amb la força de la gravetat comencen una baralla que els capultarà a l’estratosfera.\nUns quants micos són a la selva de nit. Mengen fruites, passegen i es gronxen a les lianes, fins que descobreixen la lluna plena i queden fascinats per la seva imatge, volen capturar-la. Finalment, amb una gran closca de coco aconsegueixen capturar el reflex de la lluna en l’aigua, fita que els provoca una gran alegria a tots. Però l’avarícia d’alguns per tenir la lluna només per a ells farà que finalment es quedin tots sense.\nLa balada de Davy Crocket (a l’espai) (The Ballad of Davy Crockett (In Outer Space)) Max Porter, Ru Kuwahata i David Cowles, 2008, Estats Units, 2’17’’. Versió original en anglès sense subtítols. Musical. Animacó en dibuix i en stop motion.\nDavy Crocket fou un aventurer i polític nord-americà que visqué a cavall entre els segles xviii i xix.. En el film, Crocket travessa el cosmos amb un coet, descobreix estrelles i planetes, i coneix un robot intergal·làctic que adopta com a mascota. El film va ser concebut com a videoclip del tema musical The Ballad of Davy Crockett (In Outer Space) del grup de rock alternatiu nord-americà They might be giants.\nInspirat en el personatge principal de la novel·la d’Antoine de Saint-Exupery Le petit prince (El petit príncep), aquest curtmetratge de dibuixos animats presenta un nen (potser un príncep contemporani) molt net i polit que, essent l’únic habitant d’un petit planeta circular, s’enfronta a la difícil tasca de netejar una taca que té el sol.


La Federació Obrera torna a complementar la biblioteca durant l'època d'examens | Viu Molins de Rei\nLa Federació Obrera torna a complementar la biblioteca durant l’època d’examens\nViu Molins de Rei • 17/01/2014\nEl servei d’aules d’estudi es torna a habilitar durant l’època d’examens de gener per a majors de 18 anys. Com ja es va fer a finals del curs passat, la Federació Obrera ofereix una sala durant les tardes de dilluns a divendres. La biblioteca manté el servei d’aula d’estudi alguns matins i les tardes del cap de setmana.\nCom cada mes de gener, coincidint amb l’època d’examens universitaris, s’habiliten les aules d’estudi per estudiants majors de 18 anys fins el 31 de gener. Tot i que tradicionalment ha estat la biblioteca Pau Vila qui oferia aquest servei, a finals del curs passat es va afegir la Federació Obrera, que destina un espai com aula d’estudi i respon així a una petició històrica dels joves molinencs que busquen estudiar en un lloc amb la tranquil·litat adequada.\nL’aula d’estudi de la Federació Obrera funciona durant les tardes de dilluns a divendres de 16 a 22 hores. Els caps de setmana i els matins dels dilluns, dimecres i divendres resta oberta la biblioteca, mantenint el mateix servei dels últims anys i deixant la renovada biblioteca com única opció d’aula d’estudi en aquest horari.\nLa retallada d’una hora en el servei de la nit de dissabte implantada l’hivern passat a l’aula d’estudi de la biblioteca es manté. Així, l’horari que queda oberta és els dilluns, dimecres i divendres al matí de 9 a 14h, els dissabtes de 16 a 24 hores i els diumenges de 16 a 22 hores. A més, la biblioteca es pot utilitzar en el seu horari habitual de dilluns a divendres de 15.15 a 20.15 hores. En els moments en els que la biblioteca estigui oberta com aula d’estudi, els serveis habituals de préstec no estan disponibles.\nEtiquetes:aula d'estudi aules d'estudi Biblioteca Pau Vila Federació Obrera


L’immobilisme i l’esquerra | Opinió | EL PAÍS Catalunya\nL’immobilisme i l’esquerra\nEl 21-D va verificar que la majoria silenciosa no existeix. I que a l’electorat independentista li ha pogut més la humiliació i la ràbia pel tracte que ha rebut que no pas els càlculs que teòricament havien de portar-lo a l’abstenció\n29 DES 2017 - 16:21\tCET\nEl president espanyol, Mariano Rajoy. Francisco Seco AP\n“Normalització” (una paraula enverinada) de Catalunya és el que va prometre Rajoy quan va decidir aplicar l’article 155 en l’única audàcia que s’ha permès a la seva vida, forçat pels seus cinc anys d’inacció i displicència. Els catalans van votar confirmant el que ja se sospitava: que el PP no s’ha assabentat de res del que passa a Catalunya. Rajoy va creure que la por, sobretot envers el descarrilament econòmic, podria amb el natural conservadorisme –pàtria i diners– d’un sector de l’electorat independentista, que es quedaria a casa. Amb això i amb la mobilització de la majoria silenciosa l’ordre havia de tornar a regnar. Però una vegada més es va verificar que la majoria silenciosa, mite dels partits conservadors, no existeix. I que a l’electorat independentista li ha pogut més la humiliació i la ràbia pel tracte que ha rebut que no pas els càlculs d’interessos que teòricament havien de portar-lo a l’abstenció. Això no treu que molts dels votants de Junts per Catalunya o d’Esquerra Republicana s’havien afanyat a moure els seus diners provocant aquell infaust dijous 5 d’octubre l’inici de les fugides bancàries i empresarials. Però l’orgull també compta i l’acte de votar és gratis.\nI Rajoy s’ha clavat una patacada, en un ridícul que fa època, que la premsa estrangera ha subratllat més que no pas l’espanyola, continguda per la suprema unitat de la pàtria. Rajoy sempre es beneficia del mateix: no hi ha recanvi. Però aquesta vegada hi ha algú que li trepitja els talons: Ciutadans. Hi ha una filosofia espontània del dret que confon l’ordenament legal de la realitat amb la realitat i s’escandalitza quan no concorden. I davant de la sorpresa: immobilisme. És possible governar Espanya tot i ser completament marginal a Catalunya? La resposta avui és que sí: Rajoy n’és la prova. Fins quan? Caldrà preguntar-l’hi a l’esquerra.\nCom es pot pacificar la situació després d’unes eleccions que han demostrat que els miracles no existeixen? Movent-se. Abandonant gradualment les posicions tancades de cadascuna de les parts. Puigdemont ha de prendre una decisió: o torna per intentar que l’investeixin o deixar pas a uns altres. Els seus ja li han donat el reconeixement, ara la seva obligació és facilitar la governança i no sotmetre el país a deliris, com el Govern a distància, que no porten enlloc. I Rajoy ha de fer tot el que depengui d’ell –que no és poc– perquè l’independentisme pugui fer un aterratge raonable. Si totes dues parts segueixen en la dinàmica de confrontació, d’aquí a sis mesos ens podem situar en el pitjor dels escenaris.\nEn aquest context, l’immobilisme de l’esquerra és incomprensible. El PSOE segueix guardant silenci, adossat al fracàs del PP per por de les acusacions d’antipatriotes que uns barons en l’ocàs ja estan anticipant. El que sabem del PSOE, des del 21-D, és que donarà suport a qualsevol nova aplicació del 155 que el Govern central proposi, que se suma al PP en la ridícula pressió a Ciutadans perquè intenti formar un govern impossible, i que la seva aposta estrella, l’Espanya plurinacional, ha passat a millor vida. I, terrible confessió d’impotència, “que no creu que la situació mereixi un avançament electoral perquè hi ha molts problemes per abordar” (Ábalos). Podem, des del desgraciat desenllaç de Vista Alegre 2, perd unes quantes restes de la seva reputació en cada nou episodi, atrapat en un lideratge personalista que ja ha esgotat tota la seva màgia. O es refunda de debò o el procés de descomposició serà tan trist com imparable. Primer, l’abandonaran els socis que li van donar els seus millors resultats, començant per València i Barcelona, i després s’aniran segregant els grups que el van constituir.\nQuè espera el PSOE? No s’han convençut encara que a la falda de la dreta només poden seguir minvant? Malgrat el vot reactiu d’aquestes eleccions, tard o d’hora els blocs s’hauran d’anar obrint a Catalunya. Hi ha a l’agenda qüestions essencials per mobilitzar la ciutadania: canvi climàtic, desigualtats, desregulacions i migracions ens interpel·len, com diu Bruno Latour, sobre un món “en què el terra està a punt de cedir”. L’esquerra no té res a dir? Ni tan sols és capaç d’entendre que el que passa a Catalunya també té a veure amb aquests canvis. I que es mereix una resposta millor que una simple confrontació entre nacionalismes.


Bart de Valck: “Espanya nega la realitat, i això és la fi de la democràcia”\nEntrevista a l'observador internacional de l’1-O\n4 min. Barcelona 05/10/2017 00:00\n651x366 Bart de Valck: “Espanya nega la realitat, i això és la fi de la democràcia” / WWW.VVB.ORG Bart de Valck: “Espanya nega la realitat, i això és la fi de la democràcia” / WWW.VVB.ORG\nCom a flamenc, no és pas aliè a les aspiracions sobiranistes que ha presenciat aquests dies a Catalunya. Bart de Valck, president del think tank Moviment del Poble Flamenc (VVB, en flamenc), va participar en la jornada de referèndum de l’1 d’octubre com a observador internacional, i està esgarrifat amb les escenes de violència que va veure, en directe i a través de les xarxes socials. Va passar bona part del dia a l’Escola Turó Blau de Sant Andreu, a Barcelona, i està preparant el seu informe sobre la votació i la repressió policial que intentava aturar-la. De Valck forma part també de la Comissió Internacional de Ciutadans Europeus (ICEC en anglès), una ONG que treballa “per l’autodeterminació de les nacions catalanes, escoceses, basques, del sud del Tirol, venecianes i flamenques”. I assegura que l’efecte català pot ser una “bola de neu” que arrossegui altres nacions d’Europa.\nQuina és la seva valoració de l’1-O?\nL’ús de la força que vam veure va ser totalment inesperat per a nosaltres, vam quedar astorats. Formo part d’un grup d’observadors que venim de Flandes i d’Escòcia, i aquest tipus de violència als nostres països és totalment desconeguda. Més de 800 ferits i agressions fins i tot a gent gran! Estem realment sorpresos. Només podem dir que és la violència típica d’estats autoritaris com els de Sud-amèrica. Entenc que el govern espanyol digui que vol protegir la seva Constitució, però a la Rússia comunista també tenien una Constitució, tots els estats autoritaris en tenen una. Però si una part de l’estat demana l’autodeterminació, quin és el problema de preguntar a la gent?\n¿Ha vist una repressió similar en altres llocs on ha estat d’observador?\nNo, mai. I vull destacar que moltes de les imatges de la violència venien de les xarxes socials. Hi ha hagut un boicot a la informació, però fins i tot al meu país, fins i tot les organitzacions polítiques flamenques més petites han rebut vídeos de la repressió policial. És increïble que ràpid que circulen els missatges.\nMariano Rajoy va sortir el mateix diumenge a dir que l’actuació policial havia sigut la correcta i que no hi havia hagut cap referèndum.\nEstava mentint. Espanya està negant la veritat i això fa molta por. Ho sento però crec que aquesta és la fi de la democràcia: quan negues el que realment està passant. He trobat molta gent procedent de l’estat espanyol aquests dies que ens deia que no reconeixien el seu propi estat.\n¿Creu que, com va dir el president català, Carles Puigdemont, Catalunya s’ha guanyat el dret a ser un estat amb aquesta votació?\nSí. Catalunya ha de declarar la independència. I si Espanya no ho accepta, hi haurà una reacció internacional. Ja no hi ha marxa enrere. Europa haurà d’obligar l’estat espanyol a reconèixer l’estat català, no pot fer fora 7,5 milions de persones. El que està passant aquí és signe d’una crisi a tot Europa, estem assistint a la implosió dels vells estats europeus, com el cas d’Escòcia al Regne Unit, Venècia a Itàlia, Flandes a Bèlgica, regions que ja no encaixen en els vells estats, i això planteja una nova situació per a Europa.\nPerò la UE de moment s’ha alineat amb Rajoy. Això pot canviar?\nEuropa ha de gestionar aquesta nova realitat i no hi ha marxa enrere. Catalunya crearà un efecte de bola de neu que no es podrà aturar. La UE vol evitar afrontar el problema i dona suport a l’estat espanyol, però no podrà mantenir aquesta postura gaire temps més. De fet, fins ara no hi havia hagut cap debat sobre el tema dins del Parlament Europeu. [Jean-Claude] Juncker pot dir el que vulgui però alguns partits dins de l’Eurocambra, com Els Verds, donen suport als processos independentistes. I si la UE rebutja una Catalunya independent hi haurà molta gent decebuda que s’hi oposarà. Hi haurà una nova Europa.


Els camps de la vergonya - El Temps\nEls camps de la vergonya\nUna nova investigació -no publicada encara- aporta més llum sobre com eren els camps de concentració de presoners a Mallorca durant la Guerra Civil. El primer, el dels Banys de Sant Joan, que fou el primer de l'illa i probablement de tot l'Estat, entrà en funcionament l'1 de desembre de 1936.\nPublicat el 23 de juliol de 2018\nEs coneixia l’existència dels camps de concentració de presoners republicans a Mallorca, però una nova investigació —encara per publicar— dona molts més detalls d’aquells centres de treballs forçats —per fer carreteres d’interès militar— on s’acaramullaren vora 1.500 presoners.\nCosme Bonet, llicenciat en Ciències Polítiques i en Dret, compagina l’activitat política —membre del PSIB-PSOE, ocupa la cartera d’Economia i Hisenda del Consell de Mallorca— amb la investigació històrica. Tot començà amb un estudi sobre la repressió durant la Guerra Civil al seu poble natal de ses Salines. A poc a poc s’anà ampliant fins a convertir-se en una investigació sobre els camps de concentració a Mallorca entre 1936 i 1939: “Vaig accedir als arxius militars i, allà, m’hi vaig trobar la documentació que excedia de ses Salines i m’endinsava en la història dels camps a l’illa”.\nD’aquesta manera ha anant fent un treball —no publicat— que provisionalment titula “Camps de concentració de presoners a Mallorca durant la Guerra Civil” i que li ha servit per fer diverses conferències. Bonet ha facilitat a aquest setmanari els eixos de la seva investigació i documents que ha trobat als arxius militars.\nInici de la repressió\n“Immediatament després [del cop d’Estat de Francisco Franco] a Mallorca (on triomfà la rebel·lió) començaren les detencions. És un període que ocupa uns quants mesos durant els quals es van empresonar unes 1.500 persones”.\nEls primers llocs on s’acaramullaren els detinguts foren la presó regular dels Caputxins, a Palma, “on hi havia fins a 20 persones per a cada cel·la que servia per a quatre”; el castell de Bellver, “on es ficaren fins a 800 detinguts”; la presó militar d’Illetes i el castell de Sant Carles; el convent de la Missió, “aquí només hi anaren els militars (republicans) d’alta graduació”; el vaixell Jaume I, a la bodega del qual hi arribà a haver centenars de presoners... Una part dels detinguts foren traslladats el setembre de 1936 a la fusteria de can Mir, just devora l’estació de tren de Sóller —avui és el cine Augusta, a la façana del qual n’hi ha una placa commemorativa—, un centre que es feu tristament famós perquè d’allí foren trets irregularment molts presoners, mitjançant les tretes a càrrec dels falangistes, per acabar assassinats en una vorera de camí o paret de cementiri.\nAltres centres de detenció temporals o locals foren els d’Inca —situat al convent de Sant Domènec, més tard també s’usà el local del Cinema Modern— i Manacor —d’aquí també es feren moltes tretes—, la Casa del Poble de Palma, requisada pels falangistes, i l’hospici de Can Sales a Palma, on hi havia sobretot dones.\n“La repressió s’agreujà amb el desembarcament de Bayo [intent de recuperar el control de Mallorca per part de les forces republicanes a càrrec del capità Alberto Bayo: agost-setembre 1936] i l’arribada del comte Rossi, un feixista italià amb ínfules aristocràtiques que, de nom Arconovaldo Bonaccorsi, ajudà a derrotar Bayo i dirigí la repressió més salvatge durant uns mesos, fins que fou enviat a Màlaga a principi de 1937. I és en aquest context en què es creen els camps de concentració de presoners. Possiblement el primer de tot l’Estat espanyol es va obrir a Mallorca: una ordre del comandant militar de Balears així ho ordenava el 28 d’octubre de 1936”. El primer de tots serà el dels Banys de Sant Joan de la Font Santa, a Campos, just devora la Colònia de Sant Jordi, situat als vells edificis d’un antic balneari.\nCosme Bonet, autor de l'estudi sobre els camps de concentració de presoners a Mallorca entre 1936 i 1939 / Autor: Isaac Buj\nDes del començament, la terminologia militar dels rebels distingeix entre camps de concentració i les unitats de treball. La diferència, explica Bonet, “era del tipus de presoners que acollien, els primers es destinaven a presos civils republicans o bé mariners de vaixells capturats —republicans o estrangers enemics, com els russos—; els segons, les unitats de treball, s’omplien amb els militars detinguts per romandre lleials a la República”.\nSegons les dades aportades per l’investigador, es crearen camps a la zona del Migjorn de l’illa, als municipis de Campos i ses Salines; al litoral de Llucmajor; al nord, a Alcúdia i Pollença; a l’oest, a Calvià, al nucli de població de Capdellà, i a l’est, entre Felanitx i Manacor.\nEl primer, com s’ha dit, fou el dels Banys de Sant Joan de la Font Santa, un antic balneari que s’havia fet molt famós a finals del segle XIX entre la gent benestant de Palma. El tinent coronel inspector de presons, Enrique Giménez, escrivia al comandant general de Balears l’1 de novembre de 1936 que “allotjarà 300 homes”. Entrà en funcionament l’1 de desembre d’aquell any. D’aquest camp en depengueren dos més que estaven situats a la rodalia, considerats “auxiliars” en la nomenclatura oficial, com eren el de Can Farineta i el de les cases de la possessió s’Avall, i també en va dependre un tercer, un poc més llunyà, el del Rafal dels Porcs, al municipi de Santanyí.\nEls mesos següents, ja durant el 1937, s’anaren obrint nous camps, atès que el nombre de presoners no feia sinó augmentar. El de Son Catlar (Campos), no molt lluny del primer, fou el més gran de tots; el d’Es Capdellà (Calvià), el de s’Espinagar (entre Felanitx i Manacor), un de provisional al port de Pollença; el d’Albercutx, a la península de Formentor (Pollença), conegut entre els presoners “com la Sibèria mallorquina”, degut al fred que hi passaven durant l’hivern, explica Bonet; el llatzeret del port de Sóller; el camp de Son Granada (Llucmajor) era del tipus itinerant i, en funció de les necessitats de la feina forçada, els presoners eren allotjats al camp auxiliar de Capocorb o bé al de Punta Llobera, tots dos al mateix municipi. Així mateix, s’obriren les unitats de treball del Cap Gros (Alcúdia), So n’Amoixa (entre Felanitx i Manacor), Pollença i Alcúdia.\nAixí que passaren els mesos, tots els camps quedaren sota cinc denominacions —Son Catlar/Banys de Sant Joan, Son Granada, Sóller, Port de Pollença i el de presoners de guerra a Es Capdellà— però no és que se’n tanqués cap —de fet no es començaren a tancar fins acabada la guerra— sinó que per qüestions d’organització quedaren així agrupats, i de cadascun en depenien els seus auxiliars.\nTraçat d'una de les carreteres fetes pels presoners, la coneguda com la del Cap Blanc\nEls caps militars dels camps eren tots d’edat avançada, de més de 55 anys, i provenien de l’exèrcit regular o bé dels cossos auxiliars com la Milícia Nacional formada per falangistes, requetès i carlins. En canvi, les unitats de treball eren comandades per oficials regulars en actiu.\nL’anomenat inspector en cap dels camps era un tinent coronel de 63 anys, el ja citat Enrique Giménez, d’infanteria, en situació de reserva, que havia estat mobilitzat per a aquesta missió concreta. El seu segon era Josep Cladera, de 63 anys. Estaven assistits per dos tinents, Jaume Juan, de 58 anys, “encarregat de comptabilitat” que provenia de la Milícia, i Pere Sastre, de 56 anys, responsable de l’anomenada “oficina de prefectura”. D’edats semblants i condició militar igual eren els tinents o alferes que es responsabilitzaven de cadascun dels camps. Diferent era el cas de la unitat de treball d’Es Capdellà, que anava a càrrec del tinent d’infanteria en actiu Antoni Oliver, de 42 anys.\nLa feina de preparació de cada edifici per albergar els presoners no fou gaire exhaustiva, com es bo d’imaginar. S’encerclava la zona amb filferro, s’aixecaven les torretes de vigilància, es posaven focus d’alta potència, es nodria els edificis existents amb el mínim per allotjar els presoners, s’hi acaramullava fins a 40 interns a cada dormitori, es deixava a cel obert una zona d’uns 350 metres quadrats per fer de pati... i poca cosa més. No eren instal·lacions que tinguessin diguem-ne molt bones condicions de salubritat. Explica Bonet que un antic pres, Gabriel Riera Sorell, descrivia a les seves memòries, sobre l’estada al camp dels Banys de Sant Joan, que “per fer de ventre havien instal·lat uns troncs de pi damunt una síquia i allà, a la gatzoneta i fent equilibris havíem de fer les feines. De vegades ens trobàvem damunt la barra cinc o sis persones, i la veritat és que allò pareixia un galliner”.\nCada camp tenia una cantina per als presoners que en realitat no era tal cosa sinó un “artefacte ambulant que entrava a les hores permeses” per oferir begudes no alcohòliques i se suposa que alguna cosa per menjar. Hi podien comprar amb fitxes —de valor de 5 cèntims fins a les 5 pessetes— però estava prohibit l’ús de diners: de fet, si en el moment d’ingressar en el camp en tenien se’ls requisava. L’assistència sanitària anava a càrrec d’un metge “incorporat a files com a soldat”. No se’ls permetia escriure a les famílies excepte en una zona ad hoc que només s’obria els diumenges; la correspondència estava sotmesa a una censura estricta i, a més, no es podia escriure ni rebre dels familiars cartes excepte el dia citat, quan tenien dret a escriure “deu línies en una targeta postal”. A cada pres se li donava un plat, una cullera, matalàs, capçalera i dues flassades”. No podien rebre menjar de fora, cada dia havia de pagar 10 cèntims per vestuari i si el volien canviar havien de demanar permís.\nLa seguretat i la vigilància dels camps anaven a càrrec d’una guarnició que —a banda d’oficial i sotsoficials— solia estar formada per un caporal i un nombre de milicians que variava en funció del nombre de presoners. Dins del recinte els guardes no duien armes, només un xiulet que feien sonar en cas de problemes. La resta, armats, vigilaven el perímetre exterior, amb focus molt potents durant la nit, i disposaven d’una unitat elèctrica autònoma per si se n’anava la llum.\nQuan un presoner arribava al camp, passava per un reconeixement mèdic, s’aïllava el que patís malalties contagioses o “portessin paràsits”, se li obria una fitxa on constava, a més de les dades personals i descripció física, on i per què havia estat detingut.\nEls familiars podien enviar als presos tabac, llaunes de llet condensada i roba, res més. Per atendre els interns més pobres, que no tenien res, ni familiars que els poguessin ajudar, les autoritats crearen una Comissió de Socors, formada pels mateixos interns, que recollia a cada camp donatius d’aquells que tenien més possibles per repartir entre els més necessitats.\nLes visites estaven terminantment prohibides —ni tan sols de familiars— i l’autoritat militar instava els responsables dels camps a “mantenir la vigilància estricta” del perímetre per evitar que ningú que no fos autoritzat s’hi acostés. “Sota cap concepte es permetran visites que no siguin autoritzades expressament pel senyor Inspector”, es llegeix al Reglament de Camps de Concentració que ha consultat Bonet.\nEls treballs forçats que feien els presos eren carreteres d’alt interès militar. En efecte, els camps estaven situats en zones estratègiques per a la defensa de l’illa. Molt a prop de zones litorals amb gran valor com a potencial lloc de desembarcament de tropes enemigues. O sigui, allà on hi solia haver defenses —nius de metralladora, bateries d’artilleria...— que requerien, a la vegada, bones carreteres per accedir-hi per si era necessari traslladar-hi tropes. Aquesta fou la raó que els presoners fossin posats a fer aquestes carreteres.\nEra una feina molt dura, a cel obert, aguantant tant el sol de justícia a l’estiu com la pluja i el fred a l’hivern, feta per persones amb una alimentació insuficient i sovint dolenta... i això no era el pitjor. Bonet recorda que el socialista Andreu Crespí relatava, en una entrevista per al llibre Mallorca any 1936. D’una illa hom no en pot fugir, que “em dugueren al camp de concentració a Campos, al balneari de Sant Joan. Allà havíem de fer feina, fèiem una carretera. No, no era com Dachau, supòs, però, no obstant, un camp de concentració en un país mig civilitzat és un desastre. Només s’hi vivia a mitges. I el pitjor de tot eren els afusellaments. En van treure deu o dotze del camp i mai més no tornaren a ca seva. Això era el més greu...”.\nAixí fou com s’anaren fent les carreteres del Cap Blanc, del port de Pollença a Alcúdia, de Muleta, la de la Colònia de Sant Jordi... En un informe de 29 de març de 1938 es parla de més de 100 quilòmetres construïts. Si bé la seva raó de ser fou inicialment l’eficiència defensiva de l’illa, amb el transcurs de les dècades i de la història aquelles carreteres han passat a ser usades per canalitzar milions de turistes cap a les platges —algunes de les quals, com Es Carbó i Es Trenc, a la Colònia de Sant Jordi, encara mostren els nius de metralladores—, sense que cap d’ells tingui ni idea que transita per vies fetes per presoners republicans que hi patiren fam, sang, por i, alguns, fins i tot la mort.


Equilibris per esquivar la retallada\nEls mateixos mestres faran més hores per atendre 21.000 alumnes més, molts dels quals s'encabiran en 220 'bolets'\nEl curs escolar arrencarà dilluns amb dues amenaces, la del TSJC a la immersió i la de la retallada. Rigau diu que no cedirà en la primera i fa equilibris per esquivar la segona, esprement mestres i centres.\nSÒNIA SÁNCHEZ Barcelona. Actualitzada el 08/09/2011 00:00\n260x366 1,2 milions d'escolars de 0 a 18 anys Un total d'1.280.232 nens i joves d'entre 0 i 18 anys ompliran els centres escolars de Catalunya, des de llars d'infants fins a centres d'educació especial i estudis professionalitzadors tant públics com privats. Prop de 34.000 alumnes més a tot el sistema. / MANOLO GARCÍA 1,2 milions d'escolars de 0 a 18 anys Un total d'1.280.232 nens i joves d'entre 0 i 18 anys ompliran els centres escolars de Catalunya, des de llars d'infants fins a centres d'educació especial i estudis professionalitzadors tant públics com privats. Prop de 34.000 alumnes més a tot el sistema. / MANOLO GARCÍA\nAquest havia de ser el curs de la retallada, però en els últims dies tots els focus s'han girat cap al Tribunal Superior de Justícia de Catalunya (TSJC) i el seu ultimàtum a la immersió lingüística. Ahir la consellera d'Ensenyament, Irene Rigau, va reiterar per enèsima vegada que el curs començarà amb total normalitat lingüística i es va refermar en la decisió de no tocar el model educatiu sigui quina sigui la resposta del TSJC al recurs que ahir li va presentar el Govern. "Les regles de joc no es canvien durant el curs", va afirmar, i per deixar tranquils els centres escolars els va recordar que la llei d'educació de Catalunya (LEC) els dóna "seguretat jurídica" suficient per mantenir la immersió.\nPerò la consellera no va deixar el debat lingüístic sol en l'esforç d'empènyer la paraula retallada fora dels titulars. Totes les dades que va donar sobre el nou curs 2011-2012 que arrenca dilluns anaven orientades a combatre també la sensació de rebaixa. Un tetris de xifres que ajusta al màxim els recursos existents per fer més amb menys.\nCap mestre menys, ni més\nS'atendran 21.000 alumnes més amb els mateixos 67.054 mestres\nEl sistema públic assumirà aquest 12 de setembre 21.000 alumnes més de 3 a 18 anys -un increment que supera les previsions de la consellera (15.000)- i per fer-ho comptarà amb el mateix nombre exacte de mestres a la seva "plantilla pressupostària", va dir Rigau, 67.054. De fet, segons la consellera, finalment es cobriran el total de 1.789 jubilacions previstes per a aquest any i no el 50%, com el Govern havia fixat. L'augment d'una hora de feina setmanal per a tots els docents públics i l'eliminació de la sisena hora de classe a primària, que allibera molts mestres, han permès fer front a aquest increment de població escolar sense contractar ni una sola persona.\nMés places de FP i infantil\nL'alumnat de FP de grau mitjà creix un 10% per l'augment de l'oferta\nUn total de 88.002 nens entren per primer cop al sistema educatiu català. L'augment de la natalitat en els últims anys fa que bona part dels nous alumnes siguin als cicles d'infantil i primària (de 3 a 12 anys), que a la pública creixen en uns 17.000 alumnes. Però hi ha part de l'augment de la població escolar que no té causes naturals sinó que prové del foment que Rigau vol donar als estudis postobligatoris i professionalitzadors. L'augment de places de formació professional (FP), per la plena ocupació de les vacants, ha incrementat un 10% l'alumnat de FP de grau mitjà (53.1233) i un 4,1% el de grau superior (48.023). Segons Rigau, mentre que l'any passat uns 10.000 nois es van quedar sense plaça de FP, enguany només n'hi ha 1.500 a l'espera d'assignació, als quals s'oferirà un certificat de professionalització.\n'Bolets' en lloc de barracons\nEs redueix el nombre de mòduls prefabricats a canvi dels 'bolets'\nAquest curs encara hi haurà 20.000 nens fent classe en barracons. Però la bona notícia és que, per primer cop en set anys, el nombre de mòduls prefabricats no creix, sinó que disminueix, dels 1.057 del curs passat a 1.015, segons les dades de la conselleria. Rigau ha substituït el recurs del barracó (que té un cost mitjà de 70.000 euros) pel del bolet . Es diuen així als nous grups d'alumnes que s'afegeixen a una línia escolar d'un centre de manera excepcional per a aquell any concret. Aquest curs s'han creat 220 bolets . Això vol dir que uns 210 centres escolars de Catalunya hauran d'encabir als seus edificis algun grup nou de nens amb el què comptaven. Tot i així, malgrat que la partida d'Ensenyament que més ha baixat és la de les construccions, la inèrcia pressupostària d'altres anys permetrà que dilluns vinent s'inaugurin 38 centres nous i la rehabilitació de 23 més.\nCanvis en l'horari escolar\nEl 60% dels centres de primària plegaran abans per la sisena hora\nL'eliminació de la sisena hora a primària ha obligat els centres a repensar els seus horaris. El 51,27% avançaran mitja hora la sortida de classe de matí i tarda per plegar a les 16.30 h, mentre que el 39,46% faran classe fins a les 17 h, segons dades d'Ensenyament. Un 3,28% acabaran a les 16 h, el màxim d'hora que es permetia, i s'ha autoritzat una prova pilot de jornada intensiva en 5 centres de tot Catalunya. Finalment, 442 escoles mantindran la sisena hora, 245 d'elles en zones rurals i la resta en entorns desfavorits. A tota la resta de centres, els mestres decidiran com distribueixen l'hora diària de suport escolar personalitzat (SEP), un reforç instaurat per Rigau per a alumnes amb dificultats d'aprenentage i per als superdotats.\nEl 77% segueix amb l'1x1\nTots els centres de primària rebran ordinadors i PDIs\nDels 363 instituts de secundària que l'any passat seguien el programa 1x1 de digitalització, que va implantar l'anterior conseller d'Educació, Ernest Maragall, per donar un ordinador personal a cada alumne en lloc de llibres de text, finalment seguiran amb aquest sistema el 77%. Així, un total de 280 centres mantindran el model d'ordinador personal i només 83 instituts de l'1x1 han decidit passar-se a l'Educat 2.0 que els proposava Rigau, que retorna als ordinadors de centre amb una ràtio d'un aparell per cada dos alumnes. A més, totes les escoles de primària rebran 16.267 ordinadors i 1.482 pissarres digitals interactives (PDI) per iniciar la digitalització en l'aprenentatge dels alumnes de 5è i 6è.\nUn 10% de retallada\nEl Govern passa la tisora a l'assignació de cada centre\nAvui finalment s'ha aclarit quina serà la retallada definitiva en el pressupost de cada centre públic. Si al gener van rebre només el 80% de l'assignació econòmica que havien rebut el curs passat, ara al setembre -amb els comptes públics aprovats- en rebran un 10% més, de manera que la reducció al calaix de cada escola i institut serà del 10%, una mica per sobre del 8,9% de retallada global als comptes d'Ensenyament.


Míting comunista a Barcelona\nSolidaritat i suport amb el company Alfon\nDes del PCPC volem manifestar la nostra total solidaritat i suport al company Alfon, detingut en la passada vaga general del 14-N a Madrid. Declarem la nostra més profunda repulsa a l'actuació policial de l'Estat a l'hora de reprimir una vegada més als valents combatents que s'atreveixen a sortir al carrer a denunciar les pràctiques dictatorials d'un capitalisme que ja no és capaç de controlar les seves formes feixistes. Denunciem les contínues persecucions a les que la classe obrera és sotmesa, especialment als sectors més conscienciats; els mètodes de repressió empleats per part del cos i forces de l'Estat utilitzats com fidels protectors i defensors de les polítiques classistes contràries als interessos de la majoria treballadora, i d'un sistema judicial que evidencia cada dia més el seu caràcter de classe i que està posicionat al costat del poder capitalista.\n2013, any del primer Congrés del PCPC\nEnfortir el Partit Comunista, conquerir l'Estat Socialista!\nUs desitgem un any militant de lluites i victòries pel Socialisme-Comunisme!\n- any del 1er Congrés del Partit Comunista del Poble de Catalunya -\nDavant la signatura del Pacte d’estabilitat signat entre CiU i ERC\nEl Partit Comunista del Poble de Catalunya denuncia que el pacte per garantir el govern de la Generalitat de Catalunya és un nou cop a la classe obrera catalana, ja que només serveix per legitimar i garantir la correcta aplicació de les brutals imposicions de la troika per salvar el capitalisme i els capitalistes.\nAquest pacte, rubricat entre els liberals i democratacristians de CiU i els social-liberals d’ERC, contempla unes retallades de 4.000 milions d’euros només el 2.013, novament els aspectes centrals de les retallades recauran sobre els i les treballadores del sector públic i les seves empreses, la privatització de la sanitat, l’ensenyament i la reducció de serveis i prestacions socials.\nActe de la Joventut Comunista a Lleida


Trilingüisme, una aposta de futur | FINESTRA D'OPORTUNITAT\nHome Ciutadania Trilingüisme, una aposta de futur\nby Altres col·laboradors - set. 30, 2013\nper Cristóbal Marqués (@CristobalMP)\n(Politòleg i Vicesecretari d’Organització del PP de Menorca).\nEl primer pas per resoldre un problema és reconèixer que existeix aquest problema, i òbviament el tenim, ho hem viscut aquesta setmana a les Illes Balears amb l’inici del curs escolar i l’aplicació del TIL (Tractament Integral de Llengües), el qual pretén implantar el trilingüisme, de forma progressiva, durant els propers cinc anys en tots els col·legis públics i concentrats de les Illes.\nEntenc que hi hagi un descontent generalitzat entre els educadors, tota la societat està patint les conseqüències d’una crisi que afecta tothom, i l’educació també està patit aquestes conseqüències. Per això no puc negar que comprenc que les retallades que sofreix tota la societat, també afectin molt als docents. Les retallades de sou, l’augment d’alumnes per classe, i el més important, la difícil tasca d’educar als nostres joves, no és un treball fàcil avui en dia. A més, aquest curs es veu agreujat amb la implantació d’un nou model educatiu trilingüe.\nEl trilingüisme no és una idea boja del govern de torn, hi ha una explicació, Balears està a la cua d’Espanya en resultats educatius, i Espanya està a la cua d’Europa, per tant som molts conscients de la situació actual educativa. També que la nostre comunitat té una dependència molt clara del turisme, per tant, creiem que l’anglès ha de ser una de les portes que ens obri un futur millor a tots els ciutadans d’aquesta comunitat. No és un experiment, fa temps que s’estan portant a terme programes pilots provinents d’Europa, com el British, basada amb una educació trilingüe i amb molts bons resultats.\nPerò tot això no ens pot fer oblidar que hi ha un gran consens a l’hora de dur a terme el trilingüisme, fins i tot una gran part del professorat que ha escollit fer vaga no rebutja directament el trilingüisme. Per ells, el principal problema el trobem als terminis, llavors, hi ha que negociar i buscar solucions per establir aquets terminis d’aplicació, i com afectarà als nostres nens. És hora de negociar per arribar a un consens, i és el que estan fent en aquets instants els sindicats i la Conselleria.\nEl Partit Popular de les Illes Balears va ser el creador de l’actual sistema d’immersió lingüística a favor del català. Ara és el moment de pujar un esglaó més, fa anys que s’està apostant i treballant perquè el trilingüisme sigui una realitat, conscients que en cap cas és una tasca fàcil. Sabedors que el domini d’idiomes és bàsic pel futur d’aquesta societat, també que anem amb molt retard en comparació a Europa, i és culpa de tots, no cal amagar-se, benvinguda sigui l’autocrítica. Tan simple com l’obsessió de traduir totes les estrenes televisives, en comptes de veure’ls en V.O. com la resta d’Europa, cal aprendre dels nostres veïns.\nEl domini de l’anglès és la base per a l’educació del futur, ho assegura tothom, llavors fem-ho, treballem per aplicar-ho. I això mai anirà en detriment de deixar d’estudiar les nostres llengües, el català i el castellà, aquest no ha de ser el problema, per molt que alguns ho volen fer veure. Prefereixo que els meus futurs fills dominin tres idiomes, amb els avantatges que això comporta, al fet que es quedin encasellats amb solament un idioma. Ara cal explicar-ho als pares i mares preocupats, responsables, a professors, parlar amb ells, donar-los molta més informació, i sobre tot parlar amb ells.\nÉs cert que el Tribunal Superior de Justícia de les Illes Balears va paralitzar cautelarment l’aplicació del TIL, no es pot negar una evidència, però tampoc es pot amagar que el va paralitzar tant sols per un annex del projecte, que parla de les dates d’aplicació. En cap cas troba vulnerat cap dret, ni als alumnes, ni a cap de les llengües oficials del nostre poble. Tampoc es pot amagar que el TSJIB acaba de rebutjar la paralització del decret llei sobre el trilingüisme.\nSigui com sigui, és l’hora del diàleg, d’explicar les coses, de reunir-se amb professors i pares realment preocupats per com s’està duen a terme el projecte TIL. El Govern Balear i la Conselleria han de fer un esforç incansable per explicar-ho a tota la societat, informar a tothom, anar col·legi per col·legi, municipi per municipi i a cada associació de pares. Així podrem comprovar com és un projecte difícil, que requereix un esforç per part de tots, però també és projecte que ens farà pujar un esglaó en el món educatiu, i ens obrirà moltes portes d’Europa.\nPer què la Marea Verda?


El bloc d'en Ramon Bassas: Mora es conforma amb 200 aparcaments menys\nAl darrer Ple, hi vaig portar una modificació del Pla de Millora Urbana (PMU) de l'illa on hi ha d'anar la superfície comercial. La resolució de l'anterior Pla que féu la Generalitat crèiem que no assegurava prou bé, entre d'altres coses, que s'hi pugués fer un gran aparcament a sota, aprofitant el subsòl públic, amb les prop de 1000 places d'aparcament amb accessos públics fora del centre comercial, com vam acordar el seu dia, per exemple, amb els comerciants de la zona.\nAquest nou Pla, acordat amb la Generalitat però encara no aprovat definitivament pel Govern autonòmic va servir per sortit, dies després de la reunió on l'hi vam donar llum verd, perquè el candidat Joan Mora s'atribuís l'èxit de la negociació. Devia ser posant ciris o consultant el tarot, perquè no el vaig veure enlloc. Però el bo no és això (al cap i a la fi, seria un tema de medalles propi del màgic Andreu) sinó que Mora, errat i sense haver-se llegit res, creia que la superfície d'aparcament s'havia reduït de 1000 a 800 places. I donava per vàlida la xifra.\nNosaltres no hauríem acceptat aquesta rebaixa. És un dels punts més importants per fer que El Corte Inglés sigui un revulsiu positiu pel nostre comerç tradicional. Però ell (qe no havia votat a favor de l'anterior modificació, ja amb 1000 places), deia que acceptava aquesta, on n'hi creia haver vist 800. Es conforma amb poc, aquest noi. I, el més greu: traïria els acords amb els comerciants només per acceptar cegament les decisions del Govern de CiU. Primer la ciutat.\nClicant aquí podeu descarregar-vos el programa electoral del PSC. Els altres partits han anat penjant el seu propi... excepte CiU, que fins 5 dies després de l'inici de campanya no el va posar al seu web. Coses de l'ocultisme...\nPublicat per Ramon Bassas Segura a 5/15/2011 08:55:00 p. m.\nEtiquetes de comentaris: CiU, Municipals 2011, urbanisme


webpolicial - El cap de la policia de Santa Perpètua dimiteix en suspendre les proves d'accés\nEl cap de la policia de Santa Perpètua dimiteix en suspendre les proves d'accés\t PDF | Imprimir |\t E-mail\ndimecres, 28 maig de 2008\nL'alcalde de Santa Perpètua, Manuel Ruiz, va acceptar ahir la dimissió presentada per l'inspector de la policia local Joaquín Pérez, després que dilluns ICV demanés la destitució immediata de l'agent perquè no va superar les proves per accedir a la plaça. Pérez ha presentat la renúncia, que serà efectiva l'1 de juny, «per no perjudicar l'administració local». El govern perpetuenc ha lamentat les declaracions d'ICV i ha assegurat que la selecció de l'inspector va ser transparent.\nDesprés d'un procés d'entrevistes a diversos professionals amb el perfil requerit es va triar Pérez, que «disposa de més de vint anys d'experiència acreditada dins el cos policial, amb una trajectòria impecable i amb la titulació necessària, fins i tot superior a la requerida pel lloc de treball», asseguren fonts del govern.\nEl 13 de maig, l'equip de Manuel Ruiz va convocar la plaça d'inspector, que cap dels tres aspirants va aprovar, però va decidir mantenir Pérez fins a una futura convocatòria. Pérez es va incorporar al cos local de Santa Perpètua al febrer provinent de Sabadell, on era subinspector.\nEl govern afirma que l'agent disposa d'un molt bon expedient professional i ha argumentat la necessitat de convocar una plaça d'inspector per la «mala gestió de la regidoria de Seguretat Ciutadana de l'anterior equip de govern d'ICV, encapçalat per Isabel Garcia».\nwebpolicial » Inici Funció pública i Seg. laboral El cap de la policia de Santa Perpètua dimiteix en suspendre les proves d'accés


POLÍTICA - 10/05/2019 08:37 / Redacció\nFOTOS: El vestit de la presidenta del Parament d'Andalusia a la Feria de Abril que revoluciona les xarxes\nDesrés de Nadal ve Carnaval. I després Setmana Santa. I després Feria de Abril. I després ja fa molta calor. Sevilla i Andalusia s'omplen de festa durant aquests dies i diferents cares conegudes es passegen per la Feria, amb l'objectiu de fer campanya electoral. És el cas de, entre d'altres, la presidenta del Parlament d'Andalusia, Marta Bosquet.\nEl vestit és espantós. És negre amb farbalans i transparències al coll i a les mànigues, unes combinacions estranyes que han aixecat les crítiques a les xarxes socials, els usuaris dels quals han al·lucinat: “Susto o muerte”, “esperpento”, “sin comentarios”...\nQui també es va deixar veure per la Feria va ser la fins ara cap de l'oposició a Catalunya, Inés Arrimadas. Amb les maletes fetes cap a Madrid, ara la campanya electoral és a Espanya, lluny de casa nostra.


S'organitzen unes jornades amb motiu del 20è aniversari del traspàs del Dr. Josep Pont i Gol\nAmb motiu del 20è aniversari del traspàs del que fou arquebisbe de Tarragona, Josep Pont i Gol, s'han organitzat unes jornades per recordar-lo. Les ponències tindran lloc del 4 de novembre al 2 de desembre i es dividaran en cinc blocs: La seva vida, El Concili Vaticà II, L'organització de l'Arxidiòcesi de Tarragona, Llengua i país i Recull i discussió de conclusions. Les sessions es desenvoluparan en doble horari, de matí o de tarda: de 10 a dos quarts de 12 del matí, o bé, de 7 a dos quarts de 9 del vespre a l'Institut de Ciències Religioses Sant Fructuós (c/ Sant Pau, 4 de Tarragona).\nRedacció, 21 octubre 15\nAmb motiu dels 20 anys del seu traspàs, la figura de Josep Pont i Gol encara avui continua cridant l'atenció. En efecte, la seva proximitat a les persones, el seu tarannà afable, pacífic i senzill; la seva sensibilitat com a cristià i bisbe a les variades realitats que s'anaven desvetllant l'últim quart de segle passat al nostre país; la multiplicitat dels seus escrits fa de la seva persona un testimoni fidel als valors humans i espirituals que representava com a bisbe, i sensible a les realitats humanes i culturals del nostre país.\nEl Dr. Pont i Gol era una home reconegut a Catalunya, i respectat i considerat en l'àmbit de l'Església d'Espanya. Moltes foren les persones que des de diferents instàncies de la vida ciutadana, cultural, política i eclesial trobaren en l'arquebisbe de Tarragona una persona que acollia, escoltava, comprenia i aconsellava, manifestant-se així com un dels grans Pastors d’aquesta Església de Tarragona.\nNeix a Bellpuig (l'Urgell, diòcesi de Solsona) el 9 d'abril de 1907. És ordenat prevere a Roma el 21 de marc de 1931. Exerceix diferents serveis pastorals al seu Bisbat de Solsona, on també li són confiades diverses responsabilitats diocesanes, entre les quals la de secretari de cambra i govern, quan era bisbe d'aquesta seu el doctor Vicent Enrique i Tarancón. Preconitzat bisbe de Sogorb el 4 d'agost de 1951, rep l'ordenació episcopal el 30 de novembre del mateix any a l'església arxiprestal de Bellpuig. Pren possessió de la diòcesi de Sogorb el 30 de gener de 1952. Participa en el Concili ecumènic Vaticà II. Nomenat arquebisbe de Tarragona el 26 de novembre de 1970, pren possessió d'aquesta seu metropolitana i primada el 21 de gener de 1971 i hi fa la solemne entrada el 24 del mateix mes. Com a metropolità i president de la Conferència Episcopal Tarraconense impulsa la vertebració i la coordinació de l'acció pastoral de les vuit diòcesis amb seu a Catalunya. El 12 d'abril de 1983 el papa Joan Pau II li accepta la dimissió que havia presentat prèviament per raó de l'edat. Els darrers anys de la seva vida transcorren a Tarragona i a Solsona, on mor el 4 d'octubre de 1995.\nDimecres, 4 de novembre, La seva vida, a càrrec de:\nSr. Josep Pont i Sans\nMn. Manuel M. Fuentes\nDimecres, 11 de novembre, El Concili Vaticà II, a càrrec de:\nMn. Joan Miquel Bravo\nDimecres, 18 de novembre, L’organització de l’Arxidiòcesi i la Tarraconense, a càrrec de:\nMn. Miquel Barbarà\nMn. Joaquim Claver\nDimecres, 25 de novembre, Llengua i país, a càrrec de:\nMn. Josep Raventós\nSr. Lluís Moncunill\nDimecres, 2 de desembre, Recull i discussió de conclusions, a càrrec de:\nMn. Josep Gil\nMn. Josep Bofarull\nUs adjuntem el programa sencer.\nTríptic Jornades Dr. Pont