Detinguda per ordre judicial\nLa Guàrdia Urbana ha detingut una dona de 50 anys com a autora d'un presumpte delicte de furt i que, a més, tenia pendent una ordre de crida i cerca.\nAhir al migdia, el vigilant d'un establiment de roba del centre comercial de l'avinguda de Vidal i Barraquer va avisar el cos policial que tenia retinguda una dona que hauria comès un furt lleu. Quan els agents van arribar al lloc dels fets, van identificar la presumpta lladre i van constatar que tenia pendent una ordre de cerca i detenció dictada pel Jutjat d'Instrucció número 3 de Tarragona per un altre delicte de furt. Des de 2008 aquesta mateixa persona ha estat detinguda divuit vegades per fets similars.\nLa Guàrdia Urbana ha detingut un home de 49 anys com a presumpte autor d'un delicte de furt lleu.\nAhir al migdia, una patrulla va ser comissionada al centre comercial de l'avinguda de Vidal i Barraquer, alertada pel vigilant d'un establiment de roba que havia retingut un home que hauria intentat robar uns pantalons texans valorats en 39,95 €. Com que l'home no va poder aportar cap adreça ni tampoc oferia garanties de presentar-se al jutjat, va ser detingut.\nDenunciat per un delicte de furt\nLa Guàrdia Urbana ha denunciat un home de 49 anys com a presumpte autor d'un delicte de furt.\nAhir, a les 9 h, una patrulla que circulava per la Via Augusta va ser requerida per un ciutadà que havia observat un home que estava intentat obrir diferents vehicles estacionats a la via pública.\nInstants després els agents van localitzar l'individu sospitós al costat d'un turisme amb la porta i la guantera oberta. L'home no va poder acreditar la titularitat del telèfon mòbil que duia a sobre, ni tampoc d’una tapa metàl·lica de registre d’aigua ni de la bicicleta amb què es desplaçava, objectes que van ser comissats.


Holocè: característiques, clima, geologia, flora i fauna | Meteorologia en Xarxa\nEl Cenozoic és una era que es divideix en dues èpoques conegudes com Plistocè y Holocè. L'Holocè és l'última època que es coneix ja que és en la que actualment es troba el nostre planeta. Va començar fa aproximadament 12.000 anys, exactament l'any 10.000 aC i fins avui dia ens trobem a l'Holocè. En aquest període es comprèn la major part de el desenvolupament de la humanitat fins i tot des de l'aparició de l' Homo sapiens fins a les tecnologies que tenim avui dia.\nEn aquest article anem a explicar-te tot el que has de saber sobre l'època de l'Holocè.\n2 Geologia de l'Holocè\n3 Clima de l'Holocè\nDurant aquest període el planeta ha canviat molt poc. La majoria dels canvis que s'han observat són de biodiversitat ja que l'acció de l'home actual sobre milers d'espècies de plantes i animals i provoca es extinció. L'ésser humà s'ha convertit en l'espècie dominant de la planeta tot i estar causant-li molt de mal.\nEl Holocè s'estén des de fa més de 12.000 anys aproximadament i és el que abasta tota desenvolupament de la humanitat. En aquest període es pot abastar l'establiment dels primers grups socials i les primeres civilitzacions humanes i el desenvolupament de l'escriptura, els viatges d'exploració i els han grans avenços tant culturals, com intel·lectuals, tecnològics, entre d'altres.\nDurant aquesta època hagut una extinció massiva d'espècies que s'ha observat a través d'un procés continuat i permanent. Aquestes espècies tant d'animals com de plantes s'han anat reduint en grans quantitats a causa de l'acció de l'ésser humà. Tot aquest procés ha estat catalogat pels especialistes com un procés d'extinció dels més greus que s'ha donat al nostre planeta. Això és degut al fet que la causa de l'extinció no ha estat per raons de l'acció de factors ambientals sinó per una de les espècies que habiten el planeta i que s'ha convertit en la dominant.\nDurant l'Holocè es considera que hi ha una època interglacial. És a dir, una època en què acaba el refredament intens i es troba amb menys superfície coberta de gel. S'espera que en un futur no molt llunyà es produeixi una altra glaciació ja que pels estudis que es té i el coneixement a través de registres fòssils, tard o hauria de començar una altra època de glaciació.\nGeologia de l'Holocè\nPel que fa a la geologia, es tracta d'una època on hi ha hagut poca transcendència ja que no hi ha hagut grans canvis en moviments orogènics bé la configuració dels continents. Alguns fragments que van pertànyer a el gran continent conegut com Pangea han continuant movent-se però a una major lentitud del que ho feia en l'antiguitat. La distància que recorre els continents des de l'inici d'aquesta època fins a l'actualitat ha estat tan sols d'un quilòmetre. No obstant això, cal destacar que les masses continentals mai deixaran de desplaçar-se i és d'esperar que d'aquí a uns milions d'anys tornin a xocar ia formar un altre súpercontinent.\nDurant aquesta època també s'ha experimentat un augment en el nivell de la mar a causa de la fosa o de les glaceres. Moltes de les terres que avui dia es troben submergides sota l'aigua es trobaven a el principi formant ponts entre algunes regions. En aquest sentit, es pot dir que el descongelament no ha estat causat després d'un procés gradual sinó que han hagut períodes en el que el desglaç va aconseguir certs pics ocasionant que s'incrementarà de forma més abrupta el nivell de la mar.\nTenint en compte aquestes dades es pot concloure que el nivell de la mar augmentat un total de 35 metres des que va començar l'Holocè. Una dada preocupant és que en els últims 25 anys s'ha tornat a incrementar el nivell de la mar a un ritme d'aproximadament uns 3 mm per any, el que és una cosa accelerat per al que és el ritme normal. Això es deu a un increment de l'efecte hivernacle que provoca un augment de les temperatures a nivell global i que és causat per l'acció d'alguns dels gasos que són capaços de retenir calor.\nClima de l'Holocè\nLes temperatures durant aquesta època són bastant més suaus que les èpoques anteriors. Això és perquè es tracta d'una època interglacial. La mitjana de les temperatures va ser un augment o d'entre 4 i 9 graus aproximadament. L'escalfament de l'planeta no va ser uniforme, ja que en algunes regions va experimentar un increment més gran i en altres una disminució de les mateixes. Les terres que han patit un major refredament són les que es trobava localitzades més cap al sud.\nEn una altra regions en les que han tingut un clima desèrtic des de sempre van començar a augmentar el règim de precipitacions.\nEl desenvolupament de la vida durant en l'època de l'Holocè no ha donat massa modificacions des del punt de vista evolutiu. La tendència més marcada que es pot representar durant aquests anys és que les espècies han començat a desaparèixer a un ritme més accelerat que mai. Molts relacionen aquesta disminució de les espècies arran de l'aparició de l'ésser humà. L'extinció es veu continuada fins a l'època actual en què hi ha una gran quantitat d'espècies en perill.\nLes plantes que major distribució tenen a nivell planetari són les angiospermes. La regions de l'tròpic més properes a l'Equador són aquelles on es troben major quantitat de selves humides que tenen abundància de plantes i una gran biodiversitat. A les àrees més properes als pols la vegetació canvia radicalment. Les plantes frondoses i humitat de la selva donen pas a un altre tipus d'arbres que estan adaptats a temperatures més baixes.\nPel que fa a la fauna, els animals no han variat massa durant l'Holocè. Les espècies que ha aconseguit mantenir al llarg de tot aquest temps gairebé no han experimentat canvis ni evolució alguna. El que sí que s'ha accentuat i prolongada en el temps és l'extinció d'animals tant terrestres com marins. Tot això és provocat per l'acció de l'ésser humà i el seu afany de conquistar el planeta.\nEspero que amb aquesta informació puguin conèixer més sobre l'Holocè.\nRuta completa cap a l'article: Meteorologia en Xarxa » Meteorologia » Ciència » Tot el que cal saber sobre l'Holocè


Com reacciona la gent davant la violència contra el gènere masculí? #ViolenceIsViolence | AMPA IPSE BLOC ... un espai per a la comunicació i per a la participació.\n25/05/2014 — ampaipse\nUn parella (d’actors) en un parc de Londres fan dues “interpretacions”. En la primera és el noi qui abusa físicament de la seva “xicota”. En la segona, és ella qui abusa del noi. Vegeu quina és la reacció de la gent en cadascuna de les situacions.\nAquest és un vídeo creat per ManKind Initiative, una entitat que pretén donar a conèixer que el 40% de la violència domèstica és patida per homes.\n« Catalunya: 1.264.747 universitaris i 106.271 analfabets\nNus de l’art clàssic retocats amb Photoshop per assemblar-se al cànon de bellesa actual »


El 22 de setembre no et perdis la nova web del PCPE! | PCPC\nAquest dilluns 22 de setembre al PCPE estem d’enhorabona: inaugurem la nova pàgina web, totalment restaurada. Amb una imatge renovada i més atractiva, amb noves seccions com la pàgina internacional, botiga online on adquirir els nostres productes (des de la premsa comunista a samarretes) o el nostre canal de televisió…\nPerò, sobretot, l’estrenem redoblant els nostres esforços a l’hora d’oferir anàlisis rigoroses sobre aquesta realitat que ens afecta com a treballadors i treballadores i que no veurem en cap altre lloc.\nDes del PCPE ho diem clar: no som neutrals en la lluita de classes. El nostre compromís és amb la classe obrera i els sectors populars. I aquest compromís és el que reflectim en les nostres publicacions i, per descomptat, en la nova web.\nHi ha persones per a qui mantenir una pàgina web és la perfecta coartada per inhibir-se de la lluita al carrer, del treball diari amb la nostra classe, i, disfressats així de “militants” cibernètics, es converteixen en la pràctica en instruments útils de la desmobilització.\nPer a la militància del PCPE les coses són molt diferents. La nova pàgina web no neix per fomentar la cibermilitancia, ho fa fruit de l’exigència que ens planteja la lluita diària colze a colze amb les treballadores i els treballadors.\nPer a la militància marxista-leninista la premsa comunista no és el lloc per aparentar més del que s’és, sinó per demostrar el treball veritablement revolucionari que aquesta militància realitza cada dia en els nostres polígons industrials, en els nostres centres de treball o els nostres barris obrers i populars.\nEl nou web és una eina més per elevar la capacitat d’intervenció del PCPE i situar-nos a l’alçada que ens imposa el desenvolupament de la lluita de classes a Espanya i al món. Allà on hi hagi conflictes obrers, hi haurà la premsa comunista, no només per explicar, sinó sobretot com a eina per incidir en el desenvolupament d’aquesta lluita en benefici del conjunt de la classe obrera i els sectors populars. Per això estrenem nova web. Perquè no som neutrals, ¡volem la revolució socialista!\nPCPE principal web\t2014-09-19


La gestió de les bonificacions de la formació professional per a l'ocupació en l'àmbit laboral - Cambra Terrassa\nLa gestió de les bonificacions de la formació professional per a l’ocupació en l’àmbit laboral\nPor Cambra de Comerç de Terrassa5 gener, 2022 No hi ha comentaris\nLa gestió de les bonificacions de la formació\nLa COVID-19 ens va fer canviar i modificar molts aspectes personals i laborals, i això també ha afectat als plans de formació de les empreses.\nEl Ministeri de Treball i Economia Social, amb l’objectiu de facilitar la continuïtat dels plans de formació de les empreses, va emetre una Resolució en data, 15 d’abril de 2020, amb “medidas extraordinarias para hacer frente al impacto del COVID-19 en materia de formación profesional para el empleo en el ámbito laboral”. D’aquestes mesures, destacaven l’escurçament dels terminis de comunicació de les accions formatives i la incorporació de la formació virtual, entesa com aquella impartida de manera telemàtica i sincrònica, dins les opcions metodològiques per a la realització de formació bonificable.\nResolució del passat 9 de desembre de 2021, publicada en el BOE del 24 de desembre\nAquestes mesures extraordinàries es van prorrogar durant l’any 2021, i amb la Resolució del passat 9 de desembre de 2021, publicada en el BOE del 24 de desembre, queden novament prorrogades per aquelles accions formatives que es programin durant el 2022, amb càrrec al crèdit de formació del què disposen les empreses durant l’exercici. Com a novetat, s’estenen als Permisos Individuals de Formació (PIF) que es sol·licitin durant l’exercici 2022.


Baronia d'Eroles - Viquipèdia\nEscut dels barons d'Eroles\nLa Baronia d'Eroles és una de les baronies històriques del Pallars Jussà, si bé no de les més antigues.\n3 El Baró d'Eroles del segle XIX\nEl seu terme senyorial es reparteix sobretot en els actuals termes municipals de Sant Esteve de la Sarga i de Tremp: Eroles, Montllobar, Sant Adrià, la Vileta, Alsamora (incorporada al segle XV), Gurp, la quadra de Cabiserans i Mont-rebei.\nEl castell d'Eroles és citat per primer cop en un document del 893, en què se'l cita per a indicar on és la vinya la venda de la qual és l'objectiu del document. El 1055 i el 1056 Eroles s'esmenta com a límit dins els termes dels castells de Llimiana i Mur. La baronia prengué el nom d'aquest castell.\nL'alou d'Eroles fou donat per la vescomtessa Sança, muller del vescomte Guillem I d'Urgell, segons el seu testament, a l'arxilevita Traver sota la subjecció de Santa Maria de la Seu d'Urgell; a la mort del dit Traver, l'alou d'Eroles havia de romandre en mans de la canònica de la Seu.\nEls Eroles comencen a utilitzar el tírol de baró el 1061, quan Dou i el seu germà Oliver d'Eroles posen el castell i el lloc sota protecció del comte Ramon V de Pallars Jussà. Els Eroles esdevingueren, per conveni amb els comtes, senyors d'Eroles i de Montllobar: el 1149 se signaven els acords entre Roger d'Eroles i Arnau Mir i la seva muller, Òria. Entre 1365 i 1381, en els fogatges fets aquells anys, encara consten Dalmau d'Eroles com a senyor d'Eroles, i Simó d'Eroles, com a senyor de Montllobar. Tanmateix, el 1392 el rei encara hi posseïa 8 focs, que aquell mateix any vengué a Ramon Roger d'Eroles.\nEl 1404 la jurisdicció d'aquest castell fou incorporada a la Corona, juntament amb Montllobar i Sant Adrià, i la baronia passà, després del 1500, als Queralt, als Vilanova, als Borrell, als Ibáñez-Cuevas i als Oriola-Cortada.\nEl 1613 el baró d'Eroles era Lluís de Queralt i d'Eroles qui vengué per 9.965 lliures tots els seus drets, en forma de lluïció, als vilatans dels seus dominis. La venda no es va arribar a fer efectiva, atesa la dificultat dels vilatans a l'hora de fer front els pagaments que s'havien compromès a fer i perquè els descendents del baró van recórrer la venda a la Reial Audiència de Barcelona, que va dictaminar a favor dels descendents dels barons.\nEl Baró d'Eroles del segle XIX [modifica]\nLa baronia d'Eroles fou confirmada com a títol del regne el 1761 a favor de Maria de Borrell i de Copons, que fou àvia del baró Joaquim d'Ibáñez-Cuevas i de Valonga, destacat militar i polític absolutista que emprava el lema de ”perseguidos, más no vencidos”. Nasqué a Talarn el 1784, i va morir a Daimiel (Ciudad Real) el 1825 a 41 anys d'edat. Militar i polític absolutista, baró d'Eroles i quart marqués de La Cañada-Ibáñez.\nEl 1808 deixà els estudis de dret per allistar-se al cos de voluntaris de Talarn, amb el qual entrà a Girona per reforçar les tropes durant el segon setge de la ciutat. Després de la rendició fou portat presoner a França, però aviat se n'escapà, i fou nomenat comandant del cos de l'exèrcit de l'Empordà.\nEl 1811 dirigí la desgraciada fortificació de Montserrat, que acabà amb l'incendi i el saqueig del monestir per Suchet; poc temps després fou ascendit a general- El 24 de gener de 1812, manant el Primer Exèrcit, fou derrotat al combat d'Altafulla pels generals Maurice Mathieu i Lamarque. Fou nomenat capità general el 1813.\nEl 1821, durant el Trienni Constitucional, el seu conegut absolutisme féu que encapçalés la llista de persones non gratae a Barcelona el mateix 1821. Deportat a Mallorca, n'escapà al cap de poc temps i es retirà a les seves possessions a Talarn, on l'any següent es convertí en cap de la revolta absolutista. Després de la conquesta de la Seu d'Urgell, passà a formar part de la Regència d'Urgell, juntament amb Mataflorida i el bisbe Creus. Fou nomenat comandant suprem de les forces reialistes, les quals intentà d'organitzar i de disciplinar. Actuà separat i poc d'acord amb els altres regents, fins al punt d'emetre un manifest apart, conegut com el "Manifest del baró d'Eroles", en el qual insistia en la necessitat que el monarca jurés i respectés els furs i els costums del país. Derrotat repetidament per Francisco Espoz y Mina, nou capità general de Catalunya, no pogué barrar-li el pas cap a La Seu i la Regència hagué de passar a França, on es dissolgué.\nÚnic membre de la Regència ben vist pel govern francès, tornà a Catalunya com a cap de l'avantguarda espanyola dels Cent Mil Fills de Sant Lluís, fou nomenat membre de la regència formada a Madrid pel duc d'Angulema, però no es mogué de Catalunya, d'on fou nomenat novament capità general (1823-1824). La seva actuació de reorganització i apaigavament no fou ben vista pels sectors més extremistes i aviat fou cridat a Madrid per col·laborar en la reestructuració de l'exèrcit; de fet era una manera d'allunyar-lo del país. Emmalaltí i, segons alguns, desvariejà, abans de morir.\nAixí doncs, el senyoriu continuà a mans dels barons d'Eroles fins a l'abolició de les senyories, al segle XIX. Només hi hagué un breu lapse de temps, a finals del segle XVII i principis del XVIII quan va ser pres el terme d'Alsamora com a penyora per la notable família dels Subirà, per manca de pagament d'un dot pels Eroles.\nA principis del segle XXI el títol de baró d'Eroles és en mans del comte de la Vall de Merlès, el senyor Alfons d'Oriola-Cortada i de Salvadores.\nBenito i Marquès, Pere. «Castell d'Eroles». A: El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7. Pagès, M. «Tremp. Fígols de la Conca». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0. Sànchez i Vilanova, Llorenç. El Pallars. Visió històrica. Pallars Sobirà. Pallars Jussà. Barcelona: Promociones y Publicaciones Universitarias, 1996. ISBN 84-477-0566-8. .\nRepertori de títols nobiliaris de Catalunya\nCoord.: 42° 10′ 18.92″ N, 0° 49′ 4.901″ E / 42.1719222,0.81802806\nObtingut de «http://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Baronia_d%27Eroles&oldid=11855915»\tCategories: Comtat de PallarsBaronies del Pallars Jussà\tMenú de navegació\nDarrera modificació de la pàgina: 14 maig 2013 a les 22:07.


Relat "Viatge sense retorn"\nInici > detall del relat: Viatge sense retorn\nUn jove mor per salvar la vida a una desconeguda\nUna discussió sentimental va acabar en tragèdia ahir a Barcelona, quan J.T. va intervenir per ajudar una dona que estava sent apallissada pel seu company sentimental.\nEls fets van tenir lloc a les 22:30h al barri de Gràcia de Barcelona. La parella, ambdós amb símptomes d’embriaguesa, van entrar en una discussió violenta, i J.T., veí del barri, va voler intercedir de forma dialogant, segons declaracions dels testimonis. El jove va rebre una empenta de l’agressor, i va caure a terra amb la mala fortuna de colpejar-se el cap amb violència contra un banc de pedra. J.T. va morir a l’instant, i res es va poder fer per salvar-li la vida.\n25 de juliol de 2011, 10:44h\nDe: Mireia Faió (mifa@mail.cat)\nA: Joan Tarrés (jota@mail.cat)\nAssumpte: Llegeix aquest mail amb atenció, amor meu\nNecessito que et prenguis molt seriosament aquest mail. Només tinc uns minuts de temps, i estic transgredint totes les normes i les lleis de la natura fent això, però et prego que m’escoltis amb atenció: AQUESTA NIT, QUAN TORNIS DE LA TEVA REUNIÓ AMB ELS AMERICANS, NO VINGUIS CAP A CASA DIRECTAMENT. NO PASSIS PER GRÀCIA. NO EM TRUQUIS PER DEMANAR-ME EXPLICACIONS, I NO AGAFIS CAP TRUCADA MEVA FINS A MITJANIT.\nEm consta que res de tot això tindrà cap sentit per tu. De fet, jo tampoc et sabré donar cap explicació sobre aquest mail, però has de confiar en mi. És la única manera de que puguem seguir junts la nostra vida, com ha de ser.\nSi m’estimes de debò, si és cert que sóc l’amor de la teva vida, fes cas d’aquest missatge. Potser llegint els diaris de demà entendrem alguna cosa, o potser no, però això no és important. L’important és que els dos estiguem vius per continuar junts.\nT’estimo amb bogeria, i la vida sense tu seria un infern.\n25 de juliol de 2031\nNova expedició tripulada a través del túnel del temps\nAvui es farà ja el desè viatge tripulat per humans a través del temps, gràcies a la màquina TRANSITUM CDLXXIV, construïda amb la tecnologia més avançada de la comunitat científica mundial.\nEn els pocs detalls que han transcendit, aquest rotatiu ha pogut saber que els viatgers no tenen cap visibilitat als ulls dels humans del passat, així que no hi ha por de que algú es pugui trobar cara a cara amb si mateix. Tampoc es poden materialitzar cap tipus d’objectes, cartes o disquets amb informació, per la qual cosa és gairebé impossible, de moment, intervenir per canviar cap dels fets que van ocórrer en el seu moment. A més, els viatges només duren un màxim de deu minuts, tot i que els científics estan estudiant la manera d’allargar aquest període.\nEn el viatge d’avui, s’ha confirmat la presència dins la càpsula d’una catalana, Mireia Faió, que va ser una de les primeres voluntàries en presentar-se per l’experiment.\n25 de juliol de 2011, 10:35h\nLa Mireia del futur (la de 2031) acaba d’arribar a casa seva. En Joan ja fa estona que ha marxat, i la seva jo del passat, (la Mireia de 2011), serà fora tot el dia. Ho recorda perfectament. Avui era el seu primer dia com a metge resident a la Vall d’Ebron, així que no tornarà a casa fins a les 23h. Amb una mica de sort, si tot surt bé, s’estalviarà de trobar-se amb les ambulàncies a la placeta, intentant reanimar sense sort el cadàver del seu estimat Joan. Només cal que el seu pla surti bé.\nEs dirigeix cap al seu propi ordinador, el que tenia aleshores, i l’encén. Se sent com una mena d’espia, com una intrusa dins de la seva pròpia casa. Escriu ràpidament el mail al Joan, que té memoritzat al cap des de fa dies. Es fa estrany veure la transparència del seu propi cos, però comprova que no hi ha res que la impedeixi teclejar.\nJa està fet. Han passat gairebé deu minuts, i d’un moment a l’altre, tornarà cap a 2031.\n26 de juliol de 2031\nEstranys incidents en el darrer viatge tripulat al passat\nHan quedat interromputs i ajornats tots els viatges al passat que estaven programats durant els propers mesos, per culpa d’una sèrie d’estranyes anomalies en el viatge d’ahir. Molts detalls del registre del viatge han quedat esborrats, i ningú ha tornat en la càpsula. Es desconeix, fins i tot, el nom de l’ocupant i les circumstàncies estranyes de la desaparició de tota mena de dades.\nAVERROIS | 26-07-2011 | Valoració: 10\n...tendre, amb amor, l'amor que porta a la protagonista a fer el viatge i salvar al seu estimat. Un relat de ciencia ficció molt ben treballat.\npresent, passat i futur tot lligat[Ofensiu]\nales de foc | 26-07-2011 | Valoració: 9\nm'ha cridat l'atenció el títol i m'ha agradat la teva narrativa\nTan de bo algun dia existeixin els viatgers del futur al passat!! quantes coses canviaríem.....


Què és un PPA? - El blog de la ingeniería\nActualment ja són moltes les persones que intenten estalviar tot el possible per a la seva jubilació. Hi ha diverses fórmules per estalviar per a la pensió i entre les més populars destaquen els (PPA) Plans de previsió assegurats.\nAquests plans de pensions assegurats s’anomenen de forma comuna com PPA i són assegurances d’estalvi i previsió. Aquests productes d’estalvi funcionen fiscalment de forma idèntica als plans de pensions.\nEls PPA es contracten com una assegurança individual de previsió de manera voluntària i com a complement al sistema de prestacions de pensions de la Seguretat Social.\nPer tant, els PPA igual que els plans de pensions són de caràcter privat i complementaris, mai no poden substituir les prestacions que es puguin percebre de la Seguretat Social.\nTot i que els PPA són similars als Plans de Pensions, la seva diferència fonamental és que els PPA tenen un interès fix, és a dir, un interès garantit. Actualment la majoria de les entitats ofereixen un tipus d’interès al voltant del 2 i el 2,5% anual, sempre en funció de l’evolució dels tipus en el mercat.\nÉs per això, que els PPA encara s’identifiquin amb un perfil de client més conservador, es converteixen en una opció molt atractiva per a tot tipus d’estalviadors.\nLes principals característiques dels (PPA) Plans de Pensions Assegurats són:\n• Rendibilitat assegurada: asseguren una rendibilitat amb un interès mínim garantit fins a la jubilació.\n• Quant al seu règim fiscal i financer les aportacions o prestacions dels PPA es regeixen per la normativa relativa a Plans i Fons de Pensions en tot allò que no estigui regulat específicament per la Llei i el Reglament de l’IRPF.\n• Altres cobertures: normalment la cobertura principal és la de jubilació, però també pot comptar amb una cobertura addicional per contingència d’invalidesa o mort.\n• Aportacions màximes: igual que en els plans de pensions, les aportacions màximes són 8.000 euros anuals. O bé el 30% dels rendiments nets del treball i d’activitats econòmiques en un any si aquesta xifra és inferior. Aquest límit és conjunt parell de totes les aportacions a sistemes de previsió social.\n• Venciment: igual que en els plans de pensions cal esperar a la jubilació per poder disposar dels diners. El venciment s’estableix en el moment en què l’assegurat arribi a l’edat de jubilació prevista o alguna de les altres contingències previstes (invalidesa o mort).\nPer tant, els avantatges dels (PPA) Plans de Pensions Assegurats són:\n• Garantir un interès mínim fins a la jubilació.\n• Poder planificar l’estalvi per a la jubilació, mitjançant la flexibilitat de terminis i aportacions.\n• Disposar de les mateixes avantatges fiscals que els plans de pensions, és a dir, poder deduir sobre la base imposable per a determinades quantitats, en la declaració de l’IRPF.\nAra que ja sabem les característiques i els avantatges dels PPA, aquests plans de pensions assegurats estan dirigits a aquelles persones que necessitin o vulguin complementar la prestació de la Seguretat Social, garantint un interès mínim i oferint tranquil•litat als estalviadors.\nLa Mútua dels Enginyers en la seva àmplia oferta de productes compta amb un PPA amb un tipus d’interès fix fins al 31 de desembre del 2015 del 2,15%.\nPrevAnteriorL’arqueologia industrial i la memòria col•lectiva\nSegüentConsells per a una bona gestió patrimonial per a enginyersNext\n“El ràpid envelliment a Espanya agreujarà el futur dels pensionistes” OCDE\nArticle de l’agència EFE publicat al web Vozpópuli el 18 d’octubre de 2017. Fes clic sobre aquest enllaç per veure l’article original. Espanya es convertirà


Vidal defensa un rescat social i apel·la a frenar la corrupció - Diari de Girona\nVidal defensa un rescat social i apel·la a frenar la corrupció\nMarc Vidal i Alba Garcia, ahir. jesús badenes\nEl cap de llista de Catalunya Sí que es Pot per Girona Marc Vidal va posar com a punts principals del seu programa un rescat social i la lluita contra la corrupció per davant de la recuperació de sobirania dels ciutadans. Vidal va lamentar que a Catalunya més de 300.000 persones estiguin en situació de pobresa i que una de cada cinc famílies no disposi de llum, aigua o gas.\nVidal també va qualificar d'«hipocresia» que l'Estat, a proposta del PP, retalli els drets dels ciutadans amb el suport de CiU i després CDC digui que Catalunya està perdent sobirania. «Són ells qui aproven les eines juntament amb el PP perquè els ciutadans perdin sobirania», va advertir.\nLa número 2 de la candidatura,?Alba Garcia, va posar en relleu la necessitat dels ciutadans de prendre consciència de «la seva lluita i que cal fer-la amb alegria».


Diagnosi i Tècniques d'Intervenció en l'Edificació - UPC Universitat Politècnica de Catalunya\nDiagnosi i Tècniques d'Intervenció en l'Edificació\nDiagnosi i Tècniques d'Intervenció en l'Edificació https://www.upc.edu/ca/masters/diagnosi-i-tecniques-dintervencio-en-ledificacio /++theme++homeupc/assets/images/logomark.png\nEl màster universitari en Diagnosi i Tècniques d’Intervenció en l’Edificació (web del màster) forma professionals per al sector de la construcció en un camp que demana força especialització. En el context actual, la intervenció en el patrimoni construït, tant des del vessant de la rehabilitació com del de la restauració, exigeix professionals ben formats en aspectes específics.\nEfectivament, el nou paradigma derivat de l’emergència climàtica i dels principis de la sostenibilitat imposa la necessitat de repensar l’evolució de les edificacions, d’incrementar-ne l’adaptació a les diferents demandes i millorar el parc edificat, a costa de reduir les intervencions d’obra nova. Així, s’albira la intervenció en el patrimoni construït com un potent mercat de treball, en el qual estan sorgint noves oportunitats per desenvolupar la carrera professional, des de múltiples perspectives.\nAquest màster ofereix una formació complementària a la que s’obté en els graus en Arquitectura, Arquitectura Tècnica i/o Enginyeria Civil, ja que incorpora aspectes fonamentals de la rehabilitació i la restauració, sense oblidar les competències necessàries per entendre el procés constructiu i aprofundir-hi, i, també, proporciona una elevada capacitació professional i per a la recerca.\nLes metodologies docents pivoten a l’entorn de l’estudi de casos concrets, amb una aproximació de caire professional.\nTindran accés directe, sense que calgui cursar complements de formació, els candidats i candidates que tinguin un títol oficial de grau, o un d’equivalent, de l'àmbit de l'arquitectura, de l'edificació i de l'enginyeria civil.\nPer a altres perfils de formació, l'admissió quedarà condicionada a la valoració positiva de la comissió acadèmica del màster, una vegada hagi estudiat el currículum acadèmic i professional del sol·licitant. En cas de dubte, la comissió podrà demanar l’ampliació de la documentació presentada o una entrevista personal.\nExpedient de la persona candidata (45%)\nCorrespondència de les competències de la titulació d'accés de l'estudiant amb les competències d'aquest màster (30%)\nConeixements d'anglès (nivell B-2) (5%)\nAixecament Gràfic de l'Edificació Existent 5\nAnàlisi Històrica-Arquitectònica-Constructiva de l'Edificació Existent 5\nAvaluació Integral de l'Edifici Existent. Anàlisi Estructural 5\nProcessos Patològics i de Diagnosi 5\nRehabilitació Energètica 5\nTècniques de Diagnosi i Caracterització de Materials 5\nProjecte d'Intervenció 6\nTècniques d'Intervenció en l'Edificació Existent (1) 6\nTècniques d'Intervenció en l'Edificació Existent (2) 3\nL'exercici de la professió en projectes de rehabilitació, de restauració i de direcció d'obres, tant com a professionals liberals com com a col·laboradors d’empreses especialitzades d'enginyeria tècnica i de despatxos d'arquitectura.\nLa col·laboració en empreses constructores, tant de caps d'obra com de caps de grup o d'àrea. La formació d'aquest màster és molt interessant per als llocs més rellevants d'aquestes organitzacions, complementat amb formació de gestió empresarial.\nResponsabilitats a l'Administració, tant a ajuntaments com a Consells Comarcals i Diputacions, a les diferents administracions autonòmiques i de l'estructura de l'Estat.\nAltres del sector vinculat a la rehabilitació i la restauració arquitectònica (assessors especialistes, prescriptors de materials o sistemes constructius, gestors de qualitat en aquest àmbit, formadors, administradors, etc.).\nCapacitat d’innovació: comprensió de les raons i dels mecanismes del canvi tecnològic i tècnic.\nCapacitat per descriure fenòmens d’intercanvi de calor, percepció tèrmica, qualitat de l'aire interior, ventilació, condicions d’il·luminació i propagació i control del soroll.\nCapacitat per a la realització i gestió de projectes d’instal·lacions.\nCapacitat per modelitzar estructures d’edificació i avaluar-ne la seva capacitat portant.\nCapacitat per dissenyar i dimensionar reforços d’elements estructurals. Coneixement de les característiques de l’acció sísmica i aplicació de la normativa vigent al càlcul sísmic d’estructures d’edificació.\nComprendre les claus del procés de documentació històrica d’edificis.\nAplicar les tècniques avançades d’aixecament gràfic d’edificis en el reconeixement dels edificis existents.\nAdquirir metodologia d’avaluació a partir de dades observades o mesurades i dels resultats de processos d’anàlisi amb suports numèrics.\nCapacitat par modelitzar problemes numèrics.\nCapacitat per prendre decisions a partir de les anàlisis de resultats.


Realitat augmentada: des dels museus fins els superherois | infouniversitat\nMarcos Fernández, professor i investigador de l’Institut de Robòtica i\ntecnologies de la Informació i les Comunicacions (IRTIC) de la Universitat\nde València, amb diversos projectes de realitat augmentada.\nJORGE CHENOVART. Realitat augmentada no és igual a realitat virtual. Aquests dos conceptes es troben relativament relacionats per les indústries que en fan ús, però és molt important no confondre’ls. La realitat augmentada la trobem als cines amb l’ús del 3D, en els videojocs i ara també als museus. Un exemple és el projecte que s’està llançant des de l’Institut de Robòtica i Tecnologies de la Informació i les Comunicacions (IRTIC) de la Universitat de València, mitjançant el qual, tot emprant unes ulleres específiques, podrem visualitzar la Casa Batlló del mestre Gaudí a Barcelona. “Quan començàrem els projectes a la Universitat, no sabíem que treballàvem amb realitat augmentada i ara, sent-ne conscients, podem amb el mòbil omplir la sala d’una casa amb els mobles d’època”, afirma l’investigador i professor Marcos Fernández en el programa En Xarxa de Ràdio Universitat, el qual podeu escoltar clicant ací.\nQuan parlem de realitat augmentada, ens referim a l’ajuda generada mitjançant algun tipus d’ordinador que és capaç de donar una informació extra del lloc on ens trobem i així potenciar els sentits del dispositiu. Fa setmanes vam poder observar com la princesa Letizia comprovava els avanços de la tecnologia utilitzant les Google Glass. Unes ulleres desenvolupades pel gegant nord-americà per a ser emprades com a ordinadors en els propis ulls. Estaments més terrenals també són el públic objectiu d’un altre tipus de dispositius oculars, com ara els invidents. A través d’aquests dispositius per a invidents es podria millorar la seua capacitat sensorial i, per a Marcos Fernández, això és una peça cabdal en el desenvolupament de prototips d’aquest tipus de realitat. “El sentit de la vista no és l’únic que podem potenciar, de fet el món de l’automòbil també es beneficia de la realitat augmentada gràcies als sistemes sonors que la integren” afirma.\nTant dins com fora, el cinema s’aprofita també dels sistemes de realitat augmentada gràcies, entre altres, al 3D. Però hi ha més casos que en uns anys ens permetran gaudir d’experiències sensitives més contundents. I si pensem en herois d’acció de pel·lícules de ciència ficció, la realitat que vivim pot arribar a espantar pel seu ritme vertiginós. “Terminator va ser un dels primers grans exemples de realitat augmentada, però Iron Man és l’icona suprema d’aquesta realitat, ja que li augmenten les capacitats físiques i sensorials. És sens dubte el súmmum de la realitat augmentada”, explica Marcos Fernández.\nDavant d’aquests exemples, només cal preguntar-nos si en un futur no molt llunyà podrem veure aquest tipus de superhomes o convertir-nos-hi, encara que el fet de pensar-ho, simplement, pot causar temor. Marcos Fernández assegura que “s’està treballant en exosquelets per a poder caminar més temps i portar més càrregues en l’àmbit militar, una sèrie de tecnologies que podrien fondre’s en un futur per a fer una espècie de superhomes”. I afegeix: “La tecnologia no és bona ni dolenta, això només depén del fi amb el qual s’empre”.\nPrevious Post La marca i la seua fórmula cap a l’èxit Article següent La violència de gènere, una xacra que va més enllà de les xifres


Comprar les entrades | Elterrat\nAbonaments Terrat 2022\nEl Terrat d'autor\nConcerts de petit format de cantautors reconeguts dins l'escena musical catalana\nJOAN MIQUEL OLIVER - 2 DE JULIOL (20H)\nAra fa quinze anys, naixia iCat, s’emetia el primer “Polonia” a Tv3, encara faltasen dos i tresanys pels debuts d’Els Amics de les Arts i de Manel, moria Rocío Jurado i Joan MiquelOliver publicava el seu primer disc en solitari,Surfistes en càmera lenta. A més de dos elspodria semblar que es tractava d’un petitdivertimentoper part del músic de Sóller, ja queen aquell moment el seu grup, Antònia Font, vivia un moment particularment dolç desprésdels èxits aconseguits ambAlegria(2002) oTaxi(2004). De fet, si uns anys abans deSurfistes..., en Joan Miquel ja s’havia amagat sota el nom de Drogueria Esperança en elpoemari sonorOdissea trenta mil, ¿per què no hauríem de pensar que, ara, simplementsurfejava per jugar?\nLA LUDWIG BAND - 16 DE JULIOL (20H)\nMaria Jaume és un dels talents emergents clau en la nostra escena musical recent. Nascuda a Mallorca i establerta a Barcelona, atresora un estil propi que estén un pont entre les grans cantautores de l’indie i la cançó mediterrània. Aquest 2022 presenta el seu esperat segon disc, “Voltes i voltes”, produït per Lluís Cabot (Da Souza) i enregistrat per Víctor Ayuso (Renaldo & Clara). Representa un pas endavant, més pop i més lluminós, que el distingeix de la introspecció de l’aclamat debut “Fins a maig no revisc” (2020).\nL’Andreu, el Gabriel, el Lluc, el Pau, el Quim i el Roger són el segon millor grup d’Espolla. Sona a folk pedant, cançons de pastorets i s’escolten heptasíl·labs que parlen de la vida i rimes assonants.\nEl 2017 comencen a tocar les cançons que el Quim Carandell acumulava des de l’adolescència. Des del Cuartelillo d’Espolla, la base operativa del grup i antiga caserna de la guàrdia civil, el grup assaja, evoluciona i perfecciona aquestes cançons. Un any després de començar a tocar plegats, aconsegueixen gravar el seu primer EP, La Ludwig Band: el segon millor grup d’Espolla (Autoeditat 2018).\nMARIA JAUME - 30 DE JULIOL (20H)\nEl Terrat de versions\nConcerts de grups de versions emergents provinents de la província de Girona\nBIGBLACK RHINO - 1 JULIOL (20H)\nEl 2014 neix el potent grup de Rock&Blues i Soul BIGBLACK RHINO encapçalada per la frontwoman Núria Mancebo i el guitarrista i productor Gerard Brugués (Pàkitsguitar). Després d’una llarga trajectòria musical comencen la seva aventura i formen banda juntament amb Xavier Pasqual al baix, Francesc Sotillos a la bateria i Miquel Brugués als teclats. Influenciats per grups com Alabama Shakes, Janis Joplin o Ben Harper comencen a rodar amb una trajectòria ascendent i imparable. La seva mescla d’estils de música negra caracteritzen el seu potent i sensible repertori de directe actuant en festivals com el Black Music Festival a Perpinyà, el Garage Sound Fest a Madrid o el Burlada Blues Fest a Pampona, entre altres.\nHATXE - 15 DE JULIOL (20H)\nHATXE music, és un projecte musical que es va iniciar al Gener del 2021.\nNúria Madí, a la percussió, Jordi Rodríguez a la guitarra flamenca i Helena Costa, a la veu i guitarra acústica, ofereixen un espectacle musical de temes propis anomenat “A tempo”. Està basat en la fusió de dos estils molts potents com són el Soul i el Flamenc, oferint així un viatge sonor molt característic, únic i personal.\nPorten el ritme a la sang. Son transmissors de la RUMBA en majúscules i del temperament més enèrgic. Segons ells, a la música hi ha la clau. El ritme es propaga a través de la guitarra, les veus i el calaix amb un repertori 100% ballable. Un collage que reuneix els èxits dels mestres indiscutibles com Pescaílla, Los Chichos, Peret, Manzanita o Gipsy Kings entre d'altres. Des del 2008 treballen amb un únic propòsit: convertir el seu esdeveniment en una celebració memorable.\nACORDE A TI - 29 DE JULIOL


ACPV i Escola Valenciana demanen als grups de les Corts que siguen coherents amb el seu vot al Congrés i avalen la reciprocitat d'À PUNT, TV3 i IB3 - Escola Valenciana\nACPV i Escola Valenciana demanen als grups de les Corts que siguen coherents amb el seu vot al Congrés i avalen la reciprocitat d’À PUNT, TV3 i IB3\nLes dues entitats demanen l’aprovació de la PNL que avui votarà la Comissió de Radiotelevisió Valenciana i de l’Espai Audiovisual de les Corts Valencianes\nEl passat dijous 11 de març, el ple del Congrés dels Diputats va votar la PNL (Proposició No de Llei) presentada per diferents entitats dels territoris de l’Estat espanyol amb llengua pròpia (ACPV, Escola Valenciana, Ciemen, Plataforma per la Llengua, Òmnium Cultural, Obra Cultural Balear, Kontseilua, A Mesa Pola Normalizacion Lingüística, Iniciativa Pol Asturianu, Asociación Cultural Nogará-Religada) en defensa de la igualtat lingüística i de posar fi a la discriminació que pateixen les llengües no castellanes de l’Estat enfront del castellà.\nTres dels punts que contemplava la PNL foren aprovats pel ple del Congrés:\n-Impulsar i donar suport a reformes estatutàries per a l’oficialitat de les llengües pròpies que encara no són oficials en una part o la totalitat del territori on es parlen.\n-Permetre l’ús administratiu de les diferents llengües entre territoris del mateix espai lingüístic, dins i fora de les fronteres administratives, sense barreres i signant acords per a la recepció recíproca de mitjans de comunicació dins d’eixos espais lingüístics.\n-Respecte real, basat en drets i deures i en l’actuació compromesa de tots els poders de l’estat.”\nLa votació favorable del ple del Congrés a aquests tres punts significa el suport a la petició d’ACPV i Escola Valenciana, i de la resta d’associacions impulsores de la PNL, d’execució de la reciprocitat del senyals de les televisions i ràdios públiques en llengua pròpia À Punt, TV3 i IB3, posant fi a la censura de TV3 al País Valencià imposada pel Govern del PP del president Camps i fins ara no aixecada pels governs valencians posteriors.\nA continuació, avui, la Comissió de Radiotelevisió Valenciana i de l’Espai Audiovisual: de les Corts Valencianes vota una Proposició No de Llei (PNL) presentada pel Grup Compromís que demana, precisament, l’execució de la reciprocitat, a través d’una doble via tècnica: aprofitar l’espai que l’actual múltiplex que gestiona la Generalitat per a rebre, si més no, el senyal d’un canal, el de TV3; i alhora exigir al Govern espanyol la cessió d’un segon múltiplex per a poder executar la plena reciprocitat i la recepció de tots els canals de ràdio i televisió de TV3 i IB3.\nEn aquest sentit, la PNL és plenament coherent amb allò aprovat pel Congrés dels Diputats, i compta a més al seu favor amb el balanç positiu de la dinàmica de col·laboració endegada entre À Punt i TV3, que tants bons resultats d’audiència està donant, fet que mostra la bona disposició de la societat valenciana a continuar avançant en aquesta direcció.


FP Servei de reconeixement dels aprenentatges | iestorrevicens.cat/secretaria\nServei de reconeixement acadèmic dels aprenentatges assolits mitjançant l’experiència laboral o en activitats socials. Curs 2018-19.\nEls imports d’aquest servei són:\nEls preus públics tenen les següents bonificacions i exempcions:\nINSTRUCCIONS I CALENDARI DE “FP SERVEI DE RECONEIXEMENT”.\nFAMÍLIA PROFESSIONAL IMATGE PERSONAL\nCFGM Estètica i bellesa (2 places)\nCALENDARI DEL PROCÉS DEL SERVEI DE RECONEIXEMENT CURS 2018-19:\nPERÍODE D’ADMISSIÓ DE SOL·LICITUDS AL SERVEI DE RECONEIXEMENT: OBERT.\nLes persones usuàries que sol·licitin el servei hauran de tenir, en el moment de la sol·licitud, els requisits següents:\na) 18 anys complerts,\nb) Acreditar una experiència laboral o en activitats socials d’almenys dos anys en el sector relacionat amb el cicle formatiu del qual vol reconèixer els aprenentatges.\nc) Haver rebut el servei d’assessorament i disposar de l’informe d’assessorament per al mateix cicle formatiu, o disposar d’un document equivalent.\nd) No estar inscrit simultàniament als mateixos crèdits d’un títol LOGSE o unitats formatives d’un mòdul professional d’un títol LOE, en règim presencial o a distància, pels quals es sol·licita el reconeixement acadèmic.\nLes persones interessades en sol·licitar el servei hauran d’omplir aquesta Sol·licitud al servei de reconeixement i el Full dInscripció al servei de reconeixement i portar-lo a la Secretaria de l’INS Torrevicens..\nPUBLICACIÓ DE LA LLISTA PROVISIONAL D’ADMESOS: La publicació és farà en aquesta mateixa pàgina web i al tauler d’anuncis del Centre.\nSi el nombre de sol·licituds al servei supera l’oferta de places del centre, s’aplicaran els següents criteris per seleccionar i ordenar les persones admeses:\n– Haver fet la fase d’orientació o assessorament en les convocatòries anteriors.\n– El major temps d’experiència laboral o en activitats socials relacionades amb el cicle formatiu.\nRECLAMACIONS A LA LLISTA PROVISIONAL DE PERSONES ADMESES: Els usuaris que tinguin alguna reclamació l’hauran de presentar a la secretaria del centre dins del termini a dalt indicat.\nPUBLICACIÓ DE LA LLISTA DEFINITIVA D’ADMESOS: La publicació és farà en aquesta mateixa pàgina web i al tauler d’anuncis de l’INS Torrevicens.\nPAGAMENT DEL PREU PÚBLIC I PRESENTACIÓ DE DOCUMENTACIÓ PER PART DE LES PERSONES ADMESES: Aquelles persones admeses al Servei de Reconeixement, hauran de fer el pagament del preu públic i, posteriorment, presentar a la Secretaria de l’INS Torrevicens la documentació acreditativa dels requisits. INSTRUCCIONS-PAGAMENT-SERVEI-RECONEIXEMENT 2018-19.\nLa documentació acreditativa dels requisits és la següent:\nFotocòpia DNI o document equivalent d’identificació, acompanyat de l’original per a la seva verificació.\nRebut d’ingrés del preu públic.\nFormulari de sol·licitud al servei, en el què hi haurà de constar el nom de totes les Unitats Formatives o Crèdits pels quals es demana el reconeixement.\nPERSONES QUE TREBALLEN COM ASSALARIADES:\n– Informe de vida laboral, original i actualitzat, expedit per la Tresoreria General de la Seguretat Social.\n– Certificat d’empresa on consti la durada del contracte, les activitats realitzades i la seva durada.\nPERSONES QUE TREBALLEN COM A AUTÒNOMES:\n– Liquidació de l’impost d’activitats econòmiques o la pàgina del model 036 de la declaració censal del Ministeri d’Hisenda.\n– Certificat de l’empresa o de l’entitat, on consti, de manera detallada, les tasques o activitats realitzades i el temps de dedicació, relacionades amb el cicle formatiu pel qual es demana el reconeixement.\nINICI DE LES SESSIONS DE RECONEIXEMENT: Horari Sessió Reconeixement. Els usuaris s’hauran de presentar el dia i l’hora assignats al vestíbul del centre, i esperar a que algun membre de la junta de reconeixement els vingui a recollir.\nLa no assistència sense justificació comportarà la pèrdua dels drets al reemborsament del preu del servei.\nPUBLICACIÓ DELS RESULTATS DEL PROCÉS DE RECONEIXEMENT: Es publicaran els resultats del procés de reconeixement, en aquesta pàgina web i al tauler d’anuncis de l’Institut.


ESMUC- Exposició sobre l’aportació musical del grup Fusioon Exposició sobre l’aportació musical del grup Fusioon - ESMUC\nExposició sobre l’aportació musical del grup de pop-rock Fusioon\nReconèixer i recordar la important aportació del grup musical Fusioon a la història del pop-rock català, amb motiu dels 50 anys de les primeres publicacions de la banda que van formar els músics Santi Arisa, Martí Brunet, Jordi Camp i Manel Camp. Aquest és l’objectiu de l’exposició “Ressons de Fusioon” que es podrà visitar al Centre Cultural el Casino a partir del 28 de gener, fins al 13 de març. El musicòleg i professor de l’ESMUC, Gianni Ginesi és el comissari de l’exposició.\nL’exposició que organitza l’Ajuntament de Manresa en col·laboració amb el projecte “De Minorisa a Carst” que desplega una sèrie d’activitats artístiques per celebrar els 75 anys de Manel Camp, on també participa l’ESMUC.\nLa mostra fa un repàs de la trajectòria de Fusioon, el grup musical manresà que va estar actiu entre 1971 i 1976, període durant el qual publicà tres LP i quatre singles, una producció discogràfica que va rebre elogis i crítiques favorables per l’originalitat i la qualitat de la seva música. Fotografies, vídeos d’actuacions, audició de música, discos, cartells i materials diversos conformen una exposició que pretén transportar a l’atmosfera dels anys setanta i alhora permet veure com el grup va ser el bressol de moltes altres propostes musicals que els seus components van desenvolupar en els anys posteriors a l’experiència compartida de Fusioon, contribuint a la consolidació del panorama musical de l’estat amb les seves carreres individuals i en col·laboració amb altres figures de renom.\nL’Escola Superior de Música de Catalunya col·labora en el cicle Minorisa a Carst, amb el qual Manel Camp, que va ser professor i cap del departament de Jazz i Música Moderna, commemora el seu 75è aniversari. El passat 17 d’octubre es va reestrenar un muntatge del compositor i pianista Manel Camp que posa música i dansa al poema Canigó de mossèn Jacint Verdaguer. En aquest espectacle van intervenir diverses formacions musicals de l’ESMUC. L’escola també col·labora amb el concert La nit dels pianistes, que se celebra el 4 de febrer a L’Auditori. En aquest concert, a més de Manel Camp, també participen altres instrumentistes que, en algun moment de la seva carrera o trajectòria, han tingut alguna relació artística amb el músic bagenc, molts d’ells, graduats o professorat de l’ESMUC.\nFusioon va ser un grup musical català de rock progressiu fundat el 1971 per Manel Camp (piano i teclats), Jordi Camp (baix), Santi Arisa (percussió) i Martí Brunet (guitarra). Van començar la seva activitat musical a Manresa i el 1972 editen el seu primer disc amb el nom del mateix grup “Fusioon” (Belter), amb influències de música clàssica, jazz, pop i folk, que incloïa una versió de “La danza del molinero”, de Manuel de Falla. Després de publicar alguns senzills, el 1974 apareix el seu segon àlbum “Fusioon 2” (Belter) –conegut popularment com el “Cocodril verd” en el que a més de composicions pròpies van versionar un tema de Txaikovski. El grup fa diverses actuacions en directe a Castelldefels, Barcelona i Eivissa, i el 1975 participa en el festival Canet Rock. Aquell mateix any enregistren a Madrid el seu tercer, darrer i més ambiciós disc, “Minorisa” (Ariola), que incloïa tres suites escrites per Manel Camp: “Ebusus”, “Minorisa” i “Llaves del subconsciente”. La darrera actuació de Fusioon va ser a la Sala Helena de Barcelona el 24 de febrer de 1976.\nToca la bateria a Fusioon i alhora és el principal responsable de la gestió, la programació i l’organització de la carrera del grup. Abans de la creació del grup ja tenia una certa visibilitat musical pública perquè havia estat el cantant de diverses formacions musicals, entre elles l’Orquestra Maravella. Va aprendre a tocar la bateria com a autodidacte, i es va perfeccionar tocant-la en diversos conjunts d’entreteniment durant llargues estades a l’estranger. Després de l’experiència de Fusioon, Arisa participa en molts projectes musicals, com a bateria i com a cantant, que no va deixar mai de ser-ho, i desenvolupant una sòlida carrera com a compositor en diferents àmbits musicals que van des del jazz fins a la sardana, sense oblidar l’ampli ventall de les músiques pop-rock. A projectes com La Tribu, Pegasus, Lakatans, Sardanova, i la realització de músiques per a programes de televisió i bandes sonores de pel·lícules, s’afegeix una llarga llista de col·laboracions en concerts i enregistraments discogràfics de figures de renom nacional i internacional.\nTé dues grans passions: la música rock i la tecnologia, que des de molt jove s’esforça per unir. Aprèn a tocar la guitarra escoltant les novetats discogràfiques que aconseguia d’importació i comença a tocar en diferents conjunts rock del Bages, on coneix Santi Arisa i Manel Camp, amb els quals formarà el nucli inicial de Fusioon. Al llarg dels anys que va ser membre del grup, es va caracteritzar per les seves aportacions guitarrístiques, de clara derivació rock-blues i pel desenvolupament d’un so que tenia uns referents com la distorsió i efectes com el wha-wha, que caracteritzen el so de la música pop-rock internacional al començament dels anys setanta. En els anys posteriors a Fusioon, Brunet segueix els seus interessos d’unir tecnologia i música, i es dedica a explorar nous aparells electrònics i les possibilitats musicals ofertes pels primers ordinadors personals. També treballa com a productor discogràfic, i serà per molts anys el tècnic de so de l’Orquestra Swing Latino. Cal destacar una altra aportació important al llarg de la seva carrera: la creació del “Festival de Música, Cibernètica i Natura”, que entre els anys 1984 i 1990 es va fer al petit poble de Josa del Cadí.\nÉs la imatge paradigmàtica d’una persona que dedica la seva vida a tocar música. Això pot ser una passió, però ser un músic professional és un treball que demana dedicació, paciència i constància, com un antic artesà que omple el seu temps en la realització d’objectes que coneix en profunditat i dels quals ha vist totes les fases d’elaboració. A la meitat dels anys vuitanta entra a l’Orquestra Cimarrón amb la qual, al llarg de gairebé vint anys, anima els balls a les places i als envelats de les festes populars de molts indrets de Catalunya. Posteriorment, es dedica a l’ensenyament musical en distintes escoles de música del Bages, segueix com a músic de sessió i alhora participa en distintes formacions jazz com el Manel Camp Trio i el Garrobé, Camp i Ribalta Trio, amb les quals realitza diverses produccions discogràfiques i encara hi continua vinculat.\nDemostra una forta curiositat musical des de petit. A la inicial atracció pel piano s’hi afegeix l’interès per la composició i comença uns sòlids estudis musicals acadèmics que el porten a conèixer tècniques de composició contemporània de la mà de Joan Guinjoan. La descoberta del jazz i l’espontaneïtat comunicativa de les músiques pop-rock l’empenyen a buscar nous camins creatius, i amb l’amistat i les col·laboracions amb Santi Arisa i Martí Brunet comencen el projecte Fusioon. Quan s’acaba Fusioon, Manel té una maduresa musical reconeguda i serà demanat com a director musical de projectes artístics de destacades figures amb renom nacional i internacional. També li encarregaran la composició de bandes sonores de diverses pel·lícules i desenvoluparà una intensa carrera amb projectes d’àmbits musicals molt diferents, tant com a solista com en col·laboració amb altres músics, que el consolidaran com un referent musical. Tanmateix, el seu perfil no seria complet sense parlar del vessant didàctic, ja que va destinar molts anys de la seva vida a l’ensenyament de la música a diferents nivells i va arribar a ser cap del Departament de Jazz i Música Moderna de l’Escola Superior de Música de Catalunya. En l’actualitat encara promou nous projectes musicals com el cicle “De Minorisa a Carst” que fa un repàs de la seva extensa trajectòria musical, de la qual l’exposició “Ressons de Fusioon” n’és un dels fruits.\nRessons de Fusioon es pot visitar del 28 de gener al 13 de març 2022 al Centre Cultural el Casino de Manresa. Horaris: dimarts – diumenge, de 17.30 a 20.30 h.


Fuoco no és queda enrere i guanya l'última cursa de la setmana :: FormulaRapida.net\nFormula Ràpida > Fuoco no és queda enrere i guanya l'última cursa de la setmana\nFuoco ha aconseguit des del principi dominar la cursa. Segon a estat Verstappen i tercer Ocon que no ha pogut fer gaire cosa per defensar la primera posició. De moment però, Esteban Ocon segueix primer al mundial de pilots.\nOcon sortia primer, i ha fet una sortida molt tendre que li ha fet perdre la primera posició que se l'ha quedat el seu company d'equip, Antonio Fuoco.\nCal destacar que al finalitzar la sortida, la posició que ocupava Max Verstappen era la tercera amb zona de podi.\nPoc després d'això i quan els pilots és començaven a separar, Jake Dennis i Felipe Guimaraes tenien independentment l'un de l'altre sortides de pista havent de deixar de conduir abans d'hora.\nAl cap d'un parell de voltes Latifi que era 5é s'apropava perillosament a Blomqvist de l'equip Jagonya Ayam amb Carlin. Tot i això, Tom Blomqvist, que va guanyar la primera cursa del mundial ahir, no és deixava avançar i és defensava bé dels atacs.\nQui s'havia de defensar, era Ocon, que segurament estava molt preucupat pels atacs de l'holandès Verstappen. Un Verstappen que segurament estarà penalitzat 25 segons per haver avançat a Blomqvist amb bandera groga al principi de la cursa.\nLatifi al final acabava avançant a Blomqvist.\nAmb 10 voltes fetes, és podien mirar els temps i veure que els Mücke, que l'any passat milloraven tant i ahir no arribaven al top 10, avui havien millorat i ja eren entre els millors.\nEn aquests moments Esteban Ocon, perdia la segona posició. Aquest lloc el passava a ocupar Verstappen de l'equip Van Amersfoort Racing.\nAmb tots aquests fets, Fuoco, el reclutat de Ferrari, ja treia més de 4 segons d'avantatge a l'holandès.\nRosenqvist que sortia de la posició 14, ja havia remuntat i era 7é.\nQuedaven 3 voltes per al final de la cursa, hi el més segur és guanyés Fuoco si no cometia cap errada. En 3 curses, 3 guanyadors diferents.\nMentre el final arribava, Lucas Auer feia els seus últims esforços per passar a Jordan King. I poc desprès el passava.\nPocs segons desprès de l'últim avançament del cap de setmana, l'italià Antonio Fuoco guanyava la seva primera cursa seguit Verstappen (a l'espera de la decisió dels jutges) i Esteban Ocon, que havia perdut dos posicions tot i fer una bona cursa.


Joan Turu, l'il·lustrador que pinta l'ànima de l'escola trencant estereotips, per Elisabet Pedrosa - Catalunya Ràdio\nJoan Turu, l'il·lustrador que pinta l'ànima de l'escola trencant estereotips\nL'art l'ha salvat i reivindica el poder del dibuix per canviar el món i les persones\n01/04/2021 - 16.48 Actualitzat 04/04/2021 - 11.14\nJoan Turu és l'artista que més murals escolars ha pintat a Catalunya, més de 100, amb la participació de la canalla. Amb els anys ha creat un segell inconfusible, creatiu i alegre, i representa una generació compromesa amb una nova masculinitat i paternitat més conscients. Coneixem els set pilars de la vida, pilars que han inspirat la seva obra.\nDel seu pare, Joan Turu va rebre la creativitat i, de la mare, l'espiritualitat. Dels dos, la protesta. Al pare el van empresonar i torturar els grisos durant el franquisme, i la mare estava sindicada a la fàbrica.\nAmb 5 anys, el Joan li deia a la mare que no volia anar a la mili per aprendre a matar; amb 7 va plorar quan va esclatar la guerra del Golf; i amb 12 va deixar de jugar a futbol perquè cada partit acabava amb insults, i l'entrenador, davant dels companys, li va preguntar si era gai.\nAquesta gran sensibilitat forma part de la seva personalitat. Explica que 4 mesos abans de la pandèmia sentia una gran ansietat, i que el confinament ha estat un regal perquè li va permetre recuperar temps per a ell, la família i meditar; i ho diu sent conscient del privilegi de no haver perdut la feina ni un plat a taula.\nLa paternitat ha estat una experiència brutal i vital. Joan Turu ha descobert l'amor sense condicions pels seus dos fills, els seus mestres, i ha estat una oportunitat per treballar-se i veure com el van educar.\nL'il·lustrador defensa l'art com una eina per connectar amb la nostra essència\nLa seva prioritat és que els seus fills descobreixin qui són, que no s'hagin d'amagar, que s'impliquin en la vida i siguin feliços. És partidari de parlar de tot amb els fills, a demanda de la curiositat. Reconeix que li fa por el ciberassetjament i el porno a un clic.\n"Hem creat una societat que gira al voltant del capital, quan ho hauria de fer al voltant de la vida i les cures, que haurien de ser remunerades. Els homes ens hem de posar les piles, perquè vivim en una societat patriarcal. Si ets home, heterosexual, de classe alta i blanc, tens tots els privilegis. Toca qüestionar-ho i revisar-ho."\nL'educació de gènere\nJoan Turu arriba a l'entrevista amb les ungles pintades i explica que s'ha comprat una dessuadora rosa per coherència, perquè li va dir a la seva filla que el rosa és indistintament per a nens i nenes.\nLa seva filla li va explicar que a classe va arribar un nen amb les ungles pintades. Dues nenes dels setze companys li van dir que era de nena. La mestra els va fer un toc. Això per ell ja és una victòria.\nL'artista aporta per qüestionar i revisar el model de societat patriarcal (Joan Turu)\nAlerta, però, que si mirem els patis, la pista central segueix en mans dels nens i el futbol, i les nenes són als raconets. Pel Joan, les nenes sí que han avançat, poden jugar a futbol sense massa problema, però si un nen porta faldilla serà criticat. Proposa que ens fem reflexions com aquesta: és normal que la Frozen vagi amb talons pel bosc?\nEls murals a les escoles\nJoan Turu pinta i fa xerrades a les escoles en pandèmia, i reconeix que l'ha emocionat l'equip humà vocacional que s'ha trobat als centres educatius.\nQuan hi va, s'impregna de l'escola per captar el missatge que volen transmetre, "l'ànima de l'escola", i plasmar-ho en una paret. Els infants ho viuen amb agraïment, participen i hi diuen la seva.\nUn dia, un nen li va demanar per què no pintava pestanyes als nens i sí a les nenes, i es va adonar que era fruit dels seus propis estereotips. Ho va canviar.\n"Per mi, el valor de pintar l'espai públic és posar l'art i la cultura al carrer, i omplir de vida els espais. El meu somni és una escola en la qual tots els infants i mestres es pintin a ells mateixos, agafats de la mà, en un mural que faci la volta al pati."\nL'art a l'escola i a la vida\nJoan Turu s'ha trobat amb mestres de plàstica que li ha dit que no sabien dibuixar gaire, però està convençut que a la mestra de mates no li permetríem que ens digués el mateix, perquè creiem que qualsevol pot fer un dibuix.\nEs lamenta que faltin professionals artístics. Defensa que l'art és una eina potent per connectar amb la nostra essència. A ell l'ha salvat.\nPer Joan Turu pintar l'espai públic és posar l'art i la cultura al carrer (Joan Turu)\nL'escola, afirma, s'enfoca massa en el fer i caldria fer-ho també en el ser que desenvolupa l'art. Per ell, l'il·lustrador té una gran responsabilitat de donar uns bons referents als petits. El dibuix és el reflex d'una societat i els infants s'hi volen sentir identificats per saber quin paper s'espera d'ells en la societat.\nValors i contes\nAmb l'especialista en emocions Míriam Tirado, Joan Turu ha fet una col·lecció de contes pedagògics, el darrer, "Desconnectats", per sensibilitzar sobre la necessitat de posar límits a la tecnologia. També va participar en "Quan perdem la por" amb Lua Tudó sobre els desnonaments o "El rei groc" per ajudar als Comitès de Defensa de la República.\nNo és partidari de l'educació neutra a l'escola i sí de parlar de qualsevol tema amb respecte i amb totes les mirades representades perquè, si no se'n parla, perden les minories.\nPer l'il·lustrador hem de ser conscients que som un exemple per als infants i no mentir-los per protegir-los ni evitar conflictes, perquè quan ho fem els ferim i perdem la seva confiança.\nL'IVA de les emocions\nPer Joan Turu les emocions són vitals, a casa tenen l'IVA, que vol dir identificar-les, validar-les i acompanyar-les, perquè totes les emocions porten un missatge.\n"El problema de les emocions és com les expressem, per exemple, la ràbia la podem dibuixar, fer un crit o donar cops al coixí. És important connectar amb l'energia del cor, i sobretot mai insensibilitzar-nos davant de les injustícies."\nReconeix que plora sense embuts, i ho fa amb el dolor, però també si l'abracen els seus fills, i una de les coses que més l'emociona és que en un món amb tanta crítica, violència i judici, hi hagi gent que respongui amb amor, i ell ho fa dia a dia amb la seva proposta artística, i llibres com "Amb un cor molt gran" o "R-Robot-3".\nJoan Turú, l'il·lustrador que pinta l'ànima de l'escola trencant estereotips


Un autèntic visionari!\nLa figura d’Ignasi Domènech no deixa de sorprendre. És d’aquells personatges que a mesura que t’hi acostes et vas quedant atrapat per la seva dimensió i les seves capacitats, mentre et preguntes per què continua essent tan i tan desconegut. Va ser un personatge avançat als seus temps i la seva tasca bibliogràfica en matèria de còctels, per exemple, donaria per una sèrie excepcional. Que a principis del segle XX el cuiner fos capaç de publicar llibres de receptes de còctels diu molt de la seva figura. Aquesta és una de les branques d’estudi d’Ignasi Domènech que la majoria coneix pel gran receptari de la cuina catalana La Teca. Més enllà d’aquest llibre, que continua essent referent en la majoria dels grans cuiners d’avui, Domènech va estudiar la cuina des d’un de vista ampli i popular. Des del Gremi continuem treballant per posar en valor la figura del nostre cuiner més universal. Que la ciutat tingui un carrer amb el seu nom pot semblar anecdòtic, però pensem que és un primer pas que li devem i que fa justícia. Volem anar més enllà i seguim treballant amb l’Ajuntament per fer possible nomenar-lo fill predilecte de la ciutat. Imagineu-vos que Ignasi Domènech fos francès. Ens el trobaríem a cada cantonada i tots ens ompliríem la boca amb els seus coneixements. Però com que és d’aquí no l’hem sabut valorar prou. Mai és tard per rectificar i despertar-nos per situar-lo en un lloc destacat de la nostra història col·lectiva. Va ser un crac, un autèntic visionari.


1.000 establiments de Terrassa rebran la visita d’un inspector de residus\nLa separació de la fracció resta és la que més ha crescut però també la que recull més impropis | Aj. Terrassa\nCampanya informativa i de detecció de la gestió de residus en locals del sector de la restauració\nProp de 1.000 establiments de Terrassa rebran pròximament la visita d’un inspector de residus. Forma part d’una nova campanya informativa que l’Ajuntament de Terrassa ha posat en marxa per tal de millorar la recollida selectiva de residus en establiments d’hostaleria, restauració i cafeteries repartits per tota la ciutat.\nL’acció pretén que els negocis siguin conscients i sensibles a la importància de fer una correcte selecció dels residus en origen, i així “contribuir a augmentar els índexs de reciclatge en aquests establiments comercials”. Informar sobre quins tipus de deixalles van a cada fracció, per així reduir la presència d’impropis en els contenidors i vetllar perquè es compleixi correctament l’ordenança reguladora de residus són els principals objectius.\nUna segona visita de comprovació\nDes del passat mes de maig, els equips d’inspecció visiten un total de 1.180 establiments, fent tasques informatives i d’assessorament. A més, comproven que els locals disposin d’espai suficient per emmagatzemar els residus, i també observen si es recicla correctament les deixalles que generen. En el cas de l’orgànica, s’identifica la presència d’impropis i s’explica a quin contenidor han de dipositar els residus que no corresponen en aquesta fracció.\nDes del govern municipal anuncien que l’actuació no quedarà aquí, ja que al cap d’uns mesos hi haurà una segona visita per fer una comprovació que s’han corregit les mancances detectades. Paral·lelament, l’equip d’inspecció continuarà amb la seva tasca de contenció per reduir els comportaments incívics, com deixar les bosses o altres residus a la via pública, i fer que cada fracció vagi al contenidor corresponent.\nMajor reciclatge d’orgànica el 2021\nL’any 2021 la recollida de matèria orgànica va augmentar un 12,7% i va ser l’única fracció que va incrementar els índexs de recollida selectiva. Tot i això, encara està molt lluny del percentatge que s’hauria de recollir, que és un 38% segons bossa tipus. L’any passat, la presència d’impropis va ser del 16%, tot i que s’ha reduït un 0,8.% respecte a l’any 2020, però és un percentatge que està molt distanciat del 10% que marca l’actual Pla de Prevenció i de Gestió dels Residus Municipals 2018-2030. A hores d’ara, molts residus de matèria orgànica van a parar, directament, al contenidor de resta.\nAquesta circumstància representa una despesa econòmica important per l’Ajuntament perquè penalitza, ja que aquests residus que s’envien al Centre de Tractament de Residus del Vallès (CTRV) tenen uns costos extres associats, que superen els 5.000.000 d’euros anuals. A més de contribuir a la contaminació ambiental per l’augment de les emissions de gasos CO 2 eq.\nreciclatge recollida de residus recollida selectiva sostenibilitat Terrassa


Randemar Blanc 2019 i 2018. Vi de VT Mallorca.\nInici > Vi>Vi blanc>Celler Tianna Negre>Randemar Blanc\nVarietat: Chardonnay, Moscatel de Frontignon, Premsal Blanco\nDenominacion d'Origen: VT Mallorca\nVT Mallorca (Illes Balears)\nCaracterístiques de Randemar Blanc\nRandemar Blanc és un vi blanc elaborat pel Celler Tianna Negre al municipi deBinissalem, D.O. Binissalem-Mallorca.\nCeller Tianna Negre és el projecte de la família Morey-Garau, i de l'empresa Antonio Nadal, S.A. (Bodegas Túnel) que neix amb la idea de construir un celler per elaborar els seus propis vins. Al principi van elaborar el seu primer vi en un garatge d'un viticultor amic. És l'any 2007 quan inauguren el seu propi celler, dotada de les últimes tecnologies facilitant així la cura i mim del raïm en tot el procés d'elaboració alhora que es respecta al màxim el medi ambient.\nLa família Morey-Garay és originària del municipi de Consell, poble veí de Binissalem, amb molta tradició viticultora, i és aquí on se situa la seva primera vinya amb més de 35 anys. Actualment el celler posseeix 35 hectàrees de vinya repartides per tota la comarca del Raiguer. Vinyes plantades en sòls on predomina el típic Call Vermell, sòl calcari amb textura argilosa, ric en ferro que li dóna el color vermell característic. El clima de la zona és típicament Mediterrani, amb estius molt càlids i hiverns moderadament freds.\nRandemar Blanc és un vi elaborat amb Premsal Blanc, Chardonnay i Muscat de Frontignan de vinyes pròpies.\nLa verema és manual en caixes amb selecció de raïm a la vinya. Un cop al celler el raïm és desrapat realitzant tot seguit una breu maceració pre-fermentativa amb les pells a baixa temperatura. Després d'una premsada suau s'introdueix el most en dipòsits isotèrmics on realitza un desfangat estàtic a temperatura controlada no superior a 10 ° C. El most net passa a dipòsits d'acer inoxidable a temperatura controlada entre 12 i 14 ° C on fermentarà durant 21 dies. Quan vaig acabar la fermentació romandran en aquests dipòsits amb les seves mares fines els 2 mesos següents,\nPeix blanc al forn, Arrossos de peix, Formatges de bœfala, Aperitiu\nNota de tast Randemar Blanc\nRandemar Blancés un vi lleuger, aromàtic i fresc. Molt fruiter en nas, en boca és àgil i dinàmic.\nQualificacions de les anyades VT Mallorca\nDenominacion d'Origen VT Mallorca\nCeller Celler Tianna Negre\nAvui en dia, els vins mallorquins compten amb unes característiques singulars, una elevada qualitat i una personalitat reconeguda, que els ha permès obtenir importants valoracions per part dels experts. Els productors de l'illa continuen, mitjançant els seus esforços, perseguint el seu desig d'incorporar el nom de Mallorca entre les zones més selectes productores de grans vins.\nAltres vins VT Mallorca\nAltres vins de Bodega Celler Tianna Negre


vilapou: Luis Enrique\nJustament aquest és dels pocs exemples que es salven de que la història pot canviar al futbol. Luís Enrique era molt odiat quan jugava al Madrid, i quan el van fitxar jo em posava les mans al cap. Però va demostrar ser un professional, i mentre que allà va haver de marxar per la porta de darrere, aquí va acabar com un heroi. I jo content, que prou ràbia els devia fer als 'merengues'.\nA la marató aquesta a mi no m'hi veuran el pèl, ja t'ho dic ara. Però no per res, eh, només per la calor, que sóc molt calorós.\nPer fer-ho un cop i no tornar-hi... com Sant Pancari! ;)\nJo, que sí que era luisenriqueru, vinc a vendre't la moto. La del LE com a tio de puta mare. Quan ell començava a preparar-se per maratons i coses així, corria mitges maratons, curses populars i coses així. El tio, discretíssim, sempre al darrere de tot, callat, educadíssim, responent en català. No sé, se'l veia just el contrari del que era com a jugador. I tens raó que era la seva feina, però joder, és que també ho és dels d'ara, i no foten ni l'ou!\nResposta general: Jo no nego que és una gran persona, que segur que ho és, ni que fos boníssim, que també (buueeenooo...), i que s'entregués com el primer (igual que feia "allà", que sempre era el primer en hostiar-se); només que un que ha jugat "allà" no se l'ha de fitxar "aquí". I punt!\nI sobre això de córrer com un boig sota el sol... allà ells, que a mi...\nP.D.: En L.E. ha acabat i ho ha fet en el lloc 301. Admirable, sí.


Fernando Savater, ideòleg del nacionalisme espanyol | País Valencià, Segle XXI\nFernando Savater, ideòleg del nacionalisme espanyol\nPublicat per Redaccio el 21 desembre 2013 en Article del dia · 0 comentaris\nEn una entrevista relativament recent sobre l’estat del món Susan George, quan li demanaven una citació, deia: “Els que venen al món per a no canviar res no mereixen ni atenció, ni paciència” (René Char, poeta francés). Aquests citació li la podríem aplicar als d’UPyD i sobretot al seu afamat ideòleg a l’ombra, propagandista d’un nacionalisme espanyol que, més que canviar res, pugna per un retorn a l’Espanya momificada i centralista del franquisme. Tot i que ho “negue”, preventivament [en aquest cas, excusatio non petita, acusatio manifesta] dient, Savater, que “La Constitució estableix el reglament últim d’Espanya, que no és una idea platònica congestionada ni la unitat de destí en allò universal joseantoniana, sinó el nom de la realitat política en què arrelen els drets i deures cívics dels que se saben espanyols” [de matriu castellana, de primera i ben còmodes]. Nosaltres, hem d’interpretar el reglament últim com una mena d’ultimàtum militarista.\nNo obstant, també en la pràctica del seu relat polític i argumentari tradicional no fa sinó refermar-se en aquesta ideologia que podríem dir-ne neofalangista. Perquè considera que la resta de ciutadania (de llengua no-espanyola o castellana) ha de ser amputada en la seua llengua, cultura, drets i deures de ciutadania; no importa que no se senten còmodes, diu, perquè tot val si és per tal d’aconseguir subjectar-los a la força de les lleis injustes o mitjançant les amenaces -tan democràtiques- de “supressió autonòmica” a la manera del sàtrapa serbi Milosevic. Exactament com ha fet UPyD, atiant zitzània davant la publicació de la pregunta i la data de la consulta per a votar el dret a decidir de la ciutadania del Principat. Potser amb les amenaces imitaven el seus “antecessors” ideològics, polítics i militars, que afirmaven que cada 20 o 50 anys calia bombardejar Barcelona per a tenir subjectes a Espanya i dominats els catalans. En mans d’un Estat hostil que ens fueteja com el Marqués de Sade agredeix les seues víctimes en l’obra de Peter Weiss Marat/Sade, on la pàtria esdevé el manicomi de Charenton. Segons Savater,“perquè el sentit de ‘la nostra’ Constitució -que és ‘particular’ como el celebrat pati, i per tant, quan plou es mulla com les altres- consisteix a establir ‘qui són i com han de ser’ els espanyols, no en donar cap instrucció per deixar d’ésser-ho”, com marca el reglament definitiu, de manera ontològicament etnicista.\nTot i que no mereixen cap atenció, com diu Susan George, pense que cal desxifrar les seues falòrnies obscurantistes. Que no només consideren (posem per cas, Savater, el 16 de desembre a El País, a l’article “La lección sàdica”) que el “sistema autonòmic ha comportat una fragmentació de la ciutadania” -en la qual els ciutadans de la nació espanyola, de matriu castellana, tenen garantida la sobirania de la nació, el supremacisme lingüístic, cultural, econòmic fiscal i polític-, sinó que afirma que “el remei a l’Espanya canyí no és un sistema feudal o els regnes de taifes” sinó, més centralització. És a dir, un sistema “tribal” com el que defensen des del nacionalisme ètnic, els d’UPyD i el PP, a l’estil dels nacionalismes balcànics, als quals tan afeccionats són aquests nacionalistes espanyols que es proclamen “no-nacionalistes” i que neguen els drets dels altres a tenir drets i a decidir, amb llibertat. A expressar políticament les seues reivindicacions i a expressar-se en la seua llengua al Parlament espanyol i a ésser, a existir, a ésser catalans, balears o valencians, no castellans [o, inclús, no espanyols].\nEl nacionalisme espanyol té un fons identitari inequívoc, agrana sempre cap a casa, imposa el castellà per sistema. I després hi ha els qui es descaren i diuen que cal fer tornar els catalans a dins de la gàbia. Metàfores impròpies d’una democràcia respectuosa amb els drets humans dels altres, com la canadenca amb els del Quebec o la de Gran Bretanya amb els escocesos… però, ja sabem massa que la “democràcia espanyola” és tan particular, que sembla un oxímoron, com deia Pio Baroja a propòsit del periòdic El Pensamiento Navarro…\nAfirma Savater que no es tracta que la gent es senta “a gust” ni que tothom estiga “còmode” a Espanya, “perquè el ‘país’ no és un sofà” i, cínicament, diu que “la inquietud d’esmenar errades i injustícies és un impuls positiu: basta que els ciutadans coneguen els seus drets i deures i s’esforcen per millorar el seu exercici”. Entre aquests ‘drets’ no estarien, per a res, els drets lingüístics, culturals i polítics dels catalanoparlants, dels euskalduns o dels gallecs, que no tindrien cap “dret a tenir drets” (Hannah Arendt), sinó només com a espanyols castellanoparlants, tot i que realment no ho siguen voluntàriament sinó a la força. És a dir a la ciutadania no castellanoparlant, que no s’estima gens ni mica, Savater no els considera ‘demos’, amb possibilitat de decidir acomodar-se ni autodeterminar-se, perquè –simptomàticament- diu: “jo no tinc cap estima especial per la meua cama esquerra, però no per això vull que me la tallen…”; els habitants dels Països Catalans, d’Euskal Herria i Galícia, no serien ‘cos polític’ fonamental ni subjecte polític democràtic, sinó un simple objecte, cosificació i propietat dels ‘amos’, una cama ortopèdica, susceptible d’amputar-se o de fer servir com a arma llancívola, com les de l’afamat pirata de “L’Illa del tresor” de Robert L. Stevenson.\nPer això, sentencia Savater que “l’Administració autònoma ha provocat durant els darrers anys un entusiasme sobrevingut per les identitats locals: dic sobrevingut perquè en la majoria dels casos s’ha encunyat i oficialitzat després d’establir-se l’autonomia, gràcies als esforços populistes de les autonomies i de la inestimable col·laboració de les televisions regionals i les competències educatives transferides”. Per tant, reivindica el retorn de les competències televisives, polítiques, educatives transferides a les comunitats autònomes, crítica els funcionaris “locals” i “autonòmics”, els quals fent servir la terminologia franquista considera “regionals”, sense qüestionar en cap moment els excessos de buròcrates de l’Estat, policies ‘nacionals’, exèrcit, ministeris, funcionariat estatal, etc., que, lògicament, no considera cap excés ni funcionarial, ni pressupostari, ni d’invasió de transferències, perquè per a ell la uniformitat és o pot ser sinònim “d’excel·lència” (i de perfecció platònica).\nEn canvi, les diferents nacions distintes a l’espanyola, i les seues administracions (que inclouen professors, metges, infermeres, etc., que ell, de manera estulta, assimila a buròcrates de despatx) serien detestables i mediocres.\nCritica els que consideren que la Constitució està esgotada perquè creu que els “nacionalistes” que ho diuen pensen que ja no poden extreure més “privilegis”: “La vaca no dóna més llet, de manera que ara caldrà esmunyir el toro”. No dóna xifres sobre aquest afer econòmic ni sobre quines comunitats autònomes ixen beneficiades o perjudicades, només sermoneja des dels prejudicis ancestrals d’un nacionalisme espanyol que fa servir el “model autonòmic” com a boc expiatori de la crisi i pretén el retorn a l’Espanya de Franco (en aquest aspecte, si més no) com a solució definitiva a tots els mals de l’Espanya actual.\nTambé critica Fernando Savater als que recomanen revisar la Constitució per acabar amb l’immobilisme governamental perquè això és donar esplendor definitiu al fraccionament de “la ciutadania”, també als que donen suport perquè l’autonomia Catalana vote per veure què volen els catalans i després, en funció dels resultats, que la resta de l’Estat espanyol diga si accepta tal modificació; resumeix el dilema que, segons ell, es proposa a Catalunya dient: “Si l’assumeixen, mutilen la seua ciutadania; si la refusen, són uns fatxes i torna a la casella de partida”. Ell, tot i que consagra des d’una visió immobilista els trets de l’Espanya eterna, s’autoproclama que prefereix “més autèntic laïcisme en la Constitució, que no només implica efectiva separació de l’Estat i les esglésies, sinó també rebutjar ‘rotundament’ el fraccionament del cos social reconeixent pertinences polítiques particulars”, a la manera, diu, de Catherine Kintzler, una filòsofa francesa que distingeix entre tolerància i laïcitat i es declara partidària de la laïcitat de l’Estat, de la neutralitat confessional religiosa i del respecte als altres i de la multiculturalitat. Hem d’afegir, forçosament, que, en canvi, Savater tolera les “pertinences particulars”, sempre i quan siguen subordinades al concepte de la veritat absoluta de la ciutadania espanyola, en clau castellana, a la manera de l’excel·lent ‘nació’ de primera, uninacional, monolingüe i monocultural on s’exclou la plurinacionalitat, el plurilingüisme i la pluriculruralitat. Just a l’inrevés que Kintzler.\nPerquè, per a una concepció joseantoniana, el reconeixement i el respecte a la diversitat -acceptant el risc que suposa la radicalitat democràtica- és ‘antidemocràtic’, ja que Espanya és ‘una unitat de destí en allò universal’ i les “particularitats” són sempre ‘regionals’, residuals, incòmodes i perfectament prescindibles; a marginar, a devaluar, a menystenir, fins a l’extermini final.\nCom diu i fa UPyD: davant la proposta laica de votar per a decidir democràticament, amenaça de suprimir del tot els drets i les llibertats de l’autonomia del Principat de Catalunya. Com han aplaudit també els d’UPyD el tancament de RTVV (Toni Cantó ja hi enviava fa temps un míssil assassí) i participen de les pulsions recentralitzadores i del buidament de les competències autonòmiques en educació, cultura, serveis socials, etc. No és només la supressió de les competències en educació i els dictats en l’espanyolització dels xiquets catalans [balears i valencians], la liquidació de RTVV i de l’autonomia, és que ens ens menystenen i ens maltracten, permanentment, des d’una prepotència, corrupció i estupidesa insultant, com assenyalava Joan Romero el 14 de desembre, a l’article “Per la dignitat del País. Contra l’estupidesa política. A propòsit del tancament de RTVV”.\nEl problema greu, al meu parer, no només és que mantenen aquesta idea d’Espanya, des del nacionalisme espanyolista d’extrema dreta, del PP i d’UPyD, sinó, per desgràcia, també des de l’espanyolisme presumptament “d’esquerres”. Que hauria de recuperar la radicalitat democràtica. Sense consens dels governats, no hi ha llibertat i democràcia. Un cos polític que autopercep com a nació, té drets que s’han de respectar. Ignorar-los, anul·lar-los, trepitjar-los i damunt amenaçar no condueix a res de bo. Un filòsof que es vol hereu de la Il·lustració hauria d’anar per les dreceres de la radicalitat democràtica. No de la imposició intolerant i fanàtica d’una unitat essencialista fruit de l’absolutisme i el “justo derecho de conquista”. Alguna cosa falla, ací. Per això la matriu joseantoniana del filòsof madrileny, inspirador de la UPyD i animador de publicacions enganyoses. Ideòleg del nacionalisme espanyol.\nEn realitat, el vell filòsof actual, que als anys setanta, jovencell, es vantava d’anarquista radical en aquell Panfleto contra el todo, se li assembla, cada vegada més, a la barruda caciquil i cortesana de Sor Patrocinio de la Cruz. Vet ací el preu d’identificar-se tant amb les essències… per damunt de la lliure voluntat i el consentiment dels governats. Que s’haurien de poder explicar. És molt fácil: amb el vot.\nArticle anterior Llaços Article següent Què volem dir quan diem indústria


Ermita de la Salut o Santa Eulàlia de Madrona *** - Fires, festes, oci i llocs per visitar.\nErmita de la Salut o Santa Eulàlia de Madrona ***\nAl vessant meridional de Puig Madrona trobem l’ermita o santuari de la Salut de Puigmadrona també coneguda com església de Santa Eulàlia de Madrona, documentada el 1060 fou parròquia fins el 1315 quan Jaume II, atesa la demanda de Galceran Despapiol (senyor del lloc i del castell), autoritzà el trasllat de la parròquia al nucli habitat que s'havia format vora el castell. Llavors l'antic edifici va romandre com a capella rural sota l'advocació de Sant Pere de Madrona i al segle XVIII fou dedicat a la Verge de la Salut com a santuari.\nEs tracta d’un edifici de planta de creu llatina d'una sola nau d’uns 20 metres de llargada per 4 metres d’amplada amb transsepte. Un absis capça la nau i dues absidioles els braços del transsepte. L'absis principal presenta decoració d'arcuacions cegues entre lesenes. La part de ponent de la nau conserva l'aparell i dues finestres preromàniques (segles IX-X). La resta del conjunt data del segle XI. La coberta és de volta de canó sostinguda per quatre arcs torals. La porta, situada a migdia, és més tardana, possiblement de finals del segle XII; està resolta amb dos arcs dovellats en degradació i timpà llis. Les parets de l'antiga construcció preromànica foren engruixides a la reforma romànica.\nA part de l’estructura de la planta daten d’època preromànica dues finestres, una geminada separada per una petita columna de capitell corinti i una altra finestra que va quedar mig tapada per haver-s'hi afegit posteriorment un petit contrafort que en tapa just la meitat.\nEl conjunt fou restaurat pel Servei de Conservació i Catalogació de Monuments de la Diputació. Es visitable tots els diumenges al matí, de 10 a 13 h i en ocasions especials, s’hi celebra missa, com la de l’aplec de la Salut del Papiol, el segon diumenge de setembre. A l’esplanada de l’ermita hi ha taules i bancs per fer pícnic, encara que no es pot encendre foc.\nCom arribar a Ermita de la Salut o Santa Eulàlia de Madrona *** ?


Japó: Els usos sorprenents dels fons destinats a les víctimes del terratrèmol · Global Voices en Català\nTraducció publicada 25 juny 2013 3:00 GMT\nSegons el diari Asahi Shimbun [en], dels 200 mil milions de iens (200 mil milions de dòlars americans) del pressupost que el govern havia de destinar a ajudar aquells que van perdre la casa i la feina a causa del gran terratrèmol de l'est del Japó, més de la meitat va repartir-se entre 38 prefectures i no entre les nou afectades de la regió de Tohoku.\nL'usuari de Twitter @2_happy comenta amb enuig:\n@2_happy: Les oficines públiques i les autoritats estan fent una feina terrible en aquest país. Em pregunto si es pot considerar que al Japó li va bé? Els fons de reconstrucció de 100 mil milions de iens desviats.\nL'editor de cyclingtime.com [en], un portal per a fans de les bicicletes, critica durament a Twitter als avariciosos responsables de la malversació dels diners. El comentari ha estat retuitejat més de 200 vegades:\n@cyclochabumaro: De 65.000 persones empleades en l'intent de recuperació del desastre a 38 prefectures diferents, només un 3% eren residents a l'àrea afectada. El 97% restant eren d'altres llocs. Sembla una broma. Se suposa que aquestes ajudes havien de destinar-se a la recuperació del desastre. Hi ha massa avariciosos que volen fer creure a la gent que simpatitzen i ajuden als seus conciutadans.\nShingo Nishinari (@shingo_ghetto), un raper conegut per les seves crítiques polítiques, comenta:\n@shingo_ghetto: És decepcionant. Aquesta malversació és imperdonable. Ministeris i agències que posen excuses per fer diners. Organitzacions i grups inhumans que s'emporten els diners. Desitjo de tot cor una reconstrucció real.\nNo és la primera vegada que els fons destinats a la reconstrucció després del gran terratrèmol al est del Japó s'han invertit en projectes no relacionats. El mes de juny de 2011, el Kahoku Shimpo, un diari de la regió de Sendai al centre del Japó, va relatar amb decepció que el govern havia preferit contractar [ja] constructores nacionals enlloc de constructores locals de la regió devastada per a construir residències temporals per a les víctimes del terratrèmol.\nEl diari Hokkaido Newspaper també va escriure un editorial [ja] l'octubre de 2012 criticant el fet de que 3.400 mil milions de iens de les ajudes es va destinar al finançament de la construcció de carreteres al sud-est de l'illa d'Okinawa, que no va patir els efectes del terratrèmol. L'usuari de Twitter @Inakamon_jiji, el nom del qual significa “home gran del camp”, va respondre a l'editorial del diari Hokkaido Newspaper:\n@Inakamon_jiji: “Apropiació del pressupost per a la reconstrucció, buròcrates imperdonables”, diu el diari. L'origen d'aquest problema és que els funcionaris del govern són uns incompetents a l'hora de governar el país. És obvi que necessitaven fer alguna cosa abans d'apujar els impostos.\nDesprés del terratrèmol, els mitjans de comunicació i les agències de relacions públiques també van rebre fortes crítiques per invertir, suposadament, una gran part del pressupost per a la reconstrucció en campanyes televisives en les que apareixien diversos famosos per a pujar la moral col·lectiva de la població japonesa. El 2012, el blogger Popo va escriure al seu blog [ja] sobre la despesa ingent per part de les grans cadenes televisives, finançada mitjançant la desviació dels fons que havien de destinar-se a la recuperació de les àrees afectades. El blogger mencionava un article [ja] publicat per la revista setmanal Post Seven l'agost de 2012.\nLes últimes revelacions respecte a aquestes ajudes segons l'Asahi Shimbun han generat nombroses crítiques. En resposta a la noticia, el govern es planteja demanar a les autoritats locals i altres organitzacions que deixin d'utilitzar [en] els diners de la reconstrucció i que retornin els fons intactes al govern. El Ministeri de Finances està investigant els fets.\nA la llista de blogs esteru.com [ja], un autor anònim va criticar que aquest pla [en] arribava massa tard. Diversos usuaris anònims debatien comentant el post del autor, culpant uns i altres, i discutint sobre si la culpa era de l'administració de l'anterior govern del Partit Democràtic del Japó (PDJ) o del govern actual del Partit Liberal Democràtic (PLD):\nAixí que culpen al PDJ per tot aquest assumpte? Segur que no entenen com es va aprovar la Llei Bàsica de Reconstrucció [en]. Quan el PDJ va aprovar el projecte de llei conjuntament amb el Consell, es va incloure una frase: el pressupost només es podria destinar a àrees afectades per desastres. Però quan els legisladors de la Dieta del PDJ-PLD-Partit Komei el van incloure a la legislació, van decidir que aquest pressupost no hauria de ser exclusiu. Així que tots ells en són responsables.\n@wildft: Els pressupostos que es van gorrejar mitjançant l'augment d'impostos, però dels quals se'n va fer un mal ús: 2 bilions, 1,2 bilions, 10 mil milions de iens es van utilitzar per finançar una mascota regional “yuru chara” [en], famosos locals, la construcció d'una carretera nacional, el recompte de tortugues, gastronomia, etc. Cada municipi local va sol·licitar part dels fons. En altres paraules, tots som responsables.


Händel.El Messies HV56.\nHändel composà durant 24 dies a l'estiu de 1741. El llibret és de Charles Jennens i està format per fragments bíblics extrets de la traducció de la Bíblia anomenada “Bíblia del rei Jaume”, molt influent en la literatura anglesa. Jennens va concebre l'estructura del llibret com una òpera en tres actes, en cada un dels quals es relata i es reflexiona sobre un episodi de la vida de Jesucrist: el naixement, la passió i la resurrecció. Malgrat descriure episodis de la vida de Jesús, la majoria de fragments bíblics procedeixen de l'Antic Testament que fan referència a la futura vinguda del Messies, així com alguns del llibre de l’Apocalipsi de sant Joan.\nVídeos de la primera part del Messies de Händel. El Naixement\nVídeos de la segona part del Messies de Händel. La Passió\nVídeos de la tercera part (parcial) del Messies de Händel. La Resurrecció\nGiuseppe Verdi. Messa da Requiem.\nDesprés de l'èxit d'Aida, Verdi es va retirar durant una llarga temporada de la composició operística. Tot i això, no va deixar de composar altres tipus d'obres, i la més important del període es la Messa da Requiem.\nDe fet, feia un temps que pensava composar-ne una en col·laboració amb Rossini (coneguda com a Missa de Rossini). La mort d'aquest va fer impossible d'acabar-la.\nVerdi va quedar molt impressionat per la mort del seu compatriota Alessandro Manzini, que es produí el 1873. Manzini, igual que Verdi, estava molt compromès amb la unitat d'Itàlia, portada a terme uns anys abans; compartien els valors del Risorgimento: la justícia i la llibertat. Per tant, la seva mort va suposar la oportunitat de fer realitat el vell projecte de composar tota la missa.\nEl Rèquiem de Verdi va ser oferit a la ciutat de Milà i es va representar en el primer aniversari de la mort de Manzoni el 22 de maig de 1874 a l'església de San Marcos. L'èxit va ser rotund i la fama de la composició va superar les fronteres nacionals.\nJ.S.Bach. La Passió segons sant Mateu Iª part, del Nº 1 al 29\nTots el vídeos de la primera part de la Passió segons sant Mateu de Johann Sebastian Bach. Una de les partitures més profundes, genials i belles de tota la història de la música. La grandesa i elevació continguda, fan efecte a la sensibilitat de l’home contemporani, dos segles i mig desprès de la seva concepció. La miraculosa música de Bach, amb serena i pertorbadora bellesa ens fa ser insignificants davant aquesta obra colossal.\nJ.S.Bach. La Passió segons sant Mateu IIª part del Nº 30 al 50\nVídeos de la segona part de la Passió segons sant Mateu de Johann Sebastian Bach.\nMissa de Réquiem K.626 de Mozart\nVa ser l'última composició de Mozart i potser una de les seves obres més reconegudes i amb més força, no només pel que fa a la música, sinó també pel debat sobre com una part de l'obra musical es va completar després de la seva mort i com va ser composta pel seu amic i alumne Süssmayr. Mozart va rebre un encàrrec anònim d'escriure el Rèquiem i l'obra es va estrenar a Viena el 2 de gener de 1793 en un concert en benefici de la vídua del músic austríac.\nEl magnífic Karl Böhm dirigeix la Wiener Symphoniker amb les veus principals de Janowitz, Ludwig, Berry i Schreier a la església Piaristenkirche de Viena al 1971.\nAntonio Vivaldi va compondre diversos Gloria. La catalogada com a RV 589, aquí presentada, és la peça més coneguda i popular de la música sacra de Vivaldi, però, se sap que, com a mínim va escriure dos Gloria més. Només dos han sobreviscut (RV 588 i RV 589) mentre que l'altre (RV 590) probablement s'ha perdut i només es menciona en el catàleg Kreuzherren. Els dos Gloria que ens han arribat van ser escrits en la mateixa època, l'any 1700, i es motiu de debat saber quin és anterior i quin posterior. Aquest RV589 conegut simplement com el "Gloria" de Vivaldi a causa de la seva popularitat excepcional, es una obra brillant amb grans moments corals i orquestrals, acompanyats de moments molt íntims d’acostament a Deu. Vivaldi va composar el Gloria per las veus del “Ospedale della Pietà” , institució religiosa veneciana que donava formació i allotjament a les dones esgarriades de la ciutat.\nMissa de la Coronació de Mozart KV317 (Parcial)\nUna missa te unes determinades parts que canvien (Propium), i d’altres fixes (Ordinari). En línies generales son: 1.Kyrie: petició de misericòrdia; 2.Gloria: alabança i gràcies a Deu, petició de gràcia; 3.Credo: confessió de fe; 4.Sanctus: exaltació de Deu; 5.Benedictus: exaltació de Jesús; 6.Agnus Dei: petició de perdó y pau.\nLa Missa de la Coronació es va estrenar a la Pasqua de 1779 a la catedral de Salzbourg. Es va caracteritzar per tenir caràcter molt diferenciat, evolucionat, ple de simbolisme i brillant. Es dona la curiositat que el tema de l’Agnus Dei reaparegué anys més tard a l’ària "Dove Sono" de la Contesa, a l’opera Les Noces de Fígaro. El 29 de Juny de 1985, a la basílica de sant Pere a Roma, amb la presencia de Joan Pau II, la Wiener Philharmoniquer i el cor Wiener Singverein, dirigits prr Hebert von Karajan interpretaven aquesta meravellosa missa del geni de Mozart.