Arxius de #EnComuPodem | Pàgina 2 de 2 | Diari La República Checa\nEn Comú Podem negociarà la investidura de Pau Ricomà\nCarla Aguilar i Hermán Pinedo negociaran amb ERC\nEn política mai es pot donar res per fet. Quan tot semblava una incògnita s’ha acabat produint una d’aquelles tardes per a la història a Tarragona. Però s’ha d’agafar en pinces. El que ha votat la militància d’En Comú Podem a la Casa del Mar ha estat l’autorització a negociar la investidura de Pau Ricomà, però no hi ha res tancat encara.\nPer tant, es desconeixen quins seran els termes de la negociació, quina serà la clau dels pactes i si la formació morada entrarà en el govern… tot està per fer, en definitiva i és una quimera. Només es pot afirmar que negociaran amb Esquerra Republicana i abans del dissabte sabrem si el canvi a Tarragona serà real. Però al menys, els comuns s’han decantat cap a una posició, de moment.\nMilitants de Podem han abandonat la votació\nLa tarda ha estat moguda i ha tingut diversos actors. En primer lloc, cal recordar que En Comú Podem és una coalició que integren diverses forces polítiques i a l’hora de la votació, una part de la militància ha decidit abandonar la sala, al·legant que Hermán Pinedo, secretari de Podem a Tarragona havia trencat la disciplina de partit, declarant vinculant aquesta assemblea. Es venen dies moguts a la formació morada.\nPerò la sorpresa ha saltat quan s’han conegut els resultats de la votació, on la militància ha triat l’opció d’obrir negociacions amb ERC per majoria aclaparadora amb 76 vots. Només un vot ha estat per l’opció d’abstenir-se en una votació per investir de nou Josep Fèlix Ballesteros alcalde i 5 militants s’han abstingut.\nPodeu veure tot el que ha passat a l’assamblea de la Casa del Mar en els següents vídeos:\nECM proposa una secció de futbol femení\nLa formació encapçalada per Carla Aguilar ha escrit una carta dirigida a la directiva del Club Gimnàstic encoratjant-los a crear una secció de futbol femení. En aquesta missiva els comuns valoren positivament l’aposta del club tarragoní pel Nàstic Genuine però destaquen la necessitat d’aquesta secció pels interessos de l’entitat.\nSegons afirmen des de la candidatura de Carla Aguilar, hi ha moltes noies tarragonines que practiquen el futbol base a Tarragona però la realitat és que no hi ha una estructura potent i moltes d’aquestes futbolistes no poden continuar desenvolupant les seves carreres esportives.\nEl problema que tenen aquestes noies en voler fer el salt a la professionalitat és que han de desplaçar-se a altres ciutats com Barcelona, València o Madrid, on el futbol femení està més avançat.\n“Una de les mesures que proposem des d’En Comú Podem Tarragona és la creació d’una secció de futbol femení, que permeti a les nostres jugadores desenvolupar-se a nivell tècnic i que no hagin d’emigrar a altres ciutats per poder jugar al primer nivell”, asseguren els comuns.\nDes d’En Comú Podem Tarragona s’han oferit a col·laborar amb el Club Gimnàstic per desenvolupar aquest projecte que “d’aquesta forma podrem adaptar i fer una secció femenina ajustada a les necessitats de les nostres esportistes, i això només ho podem fer amb la vostra col·laboració”.


El Govern dels Estats Units regularà el cotxe autònom | ElMotordeGirona.cat\nEl Govern dels Estats Units ha elaborat una llista de directrius per a donar cobertura legal al cotxe autònom. L’executiu dirigit per Barack Obama dóna suport a aquesta indústria i la rapidesa amb la qual avança ha obligat a l’administració que dirigeix a redactar quinze punts que hauran de seguir tots els fabricants de vehicles d’aquestes característiques.\nSegons publica La Vanguardia els diferents punts d’aquesta guia aborden temes relatius al disseny i desenvolupament dels automòbils o la seguretat. Per exemple, fan referència a com reaccionen els vehicles autònoms si el sistema falla, quines mesures es prenen per preservar la privacitat dels seus ocupants, com es protegeixen els ocupants en cas d’accident o de quina manera els cotxes es poden comunicar entre ells i amb els seus ocupants.\nEl Govern està especialment preocupat per les proves que estant duent a terme diferents companyies i vol evitar que les carreteres es converteixin en el Salvatge Oest. No obstant això la normativa serà prou àmplia com per evitar una regulació excessiva que freni el desenvolupament d’aquestes tecnologies.\nDe fet, segons recull el rotatiu del grup Godó, l’administració nord-americana està convençuda que la conducció autònoma disminuirà la sinistralitat a les carreteres del país i augmentarà la productivitat dels treballadors. Prova d’aquesta aposta són els 4.000 milions de dòlars que el Govern destinarà al desenvolupament d’aquestes tecnologies.\ntags: cotxe autònom EUA mobilitat autònoma\nprevious El vehicle ultracompacte I-Road, a prova\nnext Augmenten les assistències en carretera aquest estiu per avaria


L'Ajuntament de Vic decomissa un gos potencialment perillós que no estava correctament censat La República\nL’Ajuntament de Vic decomissa un gos potencialment perillós que no estava correctament censat\nACN Vic.-L’Ajuntament de Vic va decomissar un gos, potencialment perillós, que no estava correctament censat. L’actuació ha generat rebombori a les xarxes socials, pel que des del consistori han volgut […]\nACN Vic.-L’Ajuntament de Vic va decomissar un gos, potencialment perillós, que no estava correctament censat. L’actuació ha generat rebombori a les xarxes socials, pel que des del consistori han volgut esclarir que el seu propietari l’havia inscrit com a una altra raça i, per tant, el no disposava de la corresponent llicència ni l’assegurança que li corresponia. Després d’uns dies en una residència canina, l’animal ha estat correctament censat i retornat al propietari.\nL’animal va ser decomissat per la Guàrdia Urbana després del requeriment d’un veí, en haver mossegat a un altre gos. L’animal, explica el consistori en un comunicat, estava censat com a creuat de llaurador i chow chow, quan en realitat es tracta d’un creuat de pitbull. S’hauria decomissat, afegeixen en el text, perquè no complia amb l’ordenança municipal: no estava censat, no duia xip, el propietari no disposava de llicència per a la tinença de gossos perillosos, com tampoc la corresponent assegurança.El gos va ser traslladat a una residència canina. Després que el propietari aportés la documentació requerida i pagués les taxes establertes per l’estada a les instal·lacions, divendres li va ser retornat.


#teknepostdata #7 - El gener serè tot l'any fa anar bé (frase dita popular) | blog de teknecultura\n4 January, 2016 por Pepe Zapata\n#teknepostdata #7 – El gener serè tot l’any fa anar bé (frase dita popular)\n(c) Faruq Hossain a Flickr\nCom a continuació del #teknepostdata #5, dedico íntegrament aquest número a noves prediccions per al 2016 sobre temes vinculats a la transformació digital, a l’estratègia de públics, el màrqueting i la comunicació. Això sí, ens oblidem del tema fins al proper desembre, que serà un moment ideal per a comprovar i corroborar si aquestes prediccions han estat encertades o incorrectes.\nComencem per les tendències per al 2016 del sempre brillant Genís Roca (@genisroca), de RocaSalvatella (@RocaSalvatella), referents a la xarxa, la gestió, els directius, la llei, la ciutadania i l’ètica.\nNesta (@nesta_uk), com és tradicional, comparteix la seva llista de tendències per al 2016 sobre moviments socials i avenços tecnològics.\nHeidi Cohen (@heidicohen) recopila les que preveu que seran al 2016 les preferències de l’usuari sobre publicitat que rep; partint de la premissa de que els nostres públics, en el fons, els hi agrada rebre publicitat. Heidi aprofita per compartir 3 consells que t’ajudaran a optimitzar la teva estratègia d’email màrqueting: 1) envia missatges quan el teu destinatari vulgui rebre’ls; 2) manté la teva base de dades viva i actualitzada; 3) aconsegueix entrar al cercle de comunicació més íntim dels teus públics.\nMicrosoft (@Microsoft) ha publicat una interessant infografia sobre les tendències en màrqueting que marcaran el 2016, com el “pensar més enllà del consum”. “Els clients d’avui en dia estan farts de la publicitat tradicional. Mostra’ls que ets honest, que els recolzes, que estàs preparat per a ajudar-los a transformar la realitat per a aconseguir un món millor”.\nEn el bloc de l’agència Zenith España (@ZenithEsp) trobem les principals tendències de màrqueting (no només online) que veurem al 2016: l’ús de vídeos nadius, les apps mòbils i el mobile commerce, portar l’experiència de l’usuari al món digital, l’IoT (Internet de les coses), l’ad blocking i el màrqueting efímer.\nBlake Cahill (@bcahill), a The Guardian (@guardian), exposa les seves 5 prediccions per al màrqueting al 2016, centrades en mobile commerce, màrqueting de continguts centrat en l’usuari, l’auge d’anuncis en vídeo, tecnologia wearable i realitat virtual.\nAmanda Walgrove (@amandawalgrove), a Contently (@contently), ens parla de 6 tendències que marcaran la publicitat a les xarxes socials durant 2016: 1) Instagram acabarà guanyant la partida a Facebook i Twitter; 2) la publicitat digital superarà la de TV; 3) els adblockers condicionaran les apps mòbils; 4) progressiva preponderància dels botons de compra; 5) apogeu de l’streaming en directe; 6) domini de les apps de missatgeria.\nContent Marketing Institute (@cmicontent) ha publicat un complet ebook amb més de 40 prediccions sobre màrqueting de continguts per al 2016. Destaco a Michele Linn (@michelelinn) i la seva afirmació rotunda: “en màrqueting, el focus estarà en estendre al màxim l’experiència de l’usuari”.\nMarcos Herrera (@marcos_dice) explica, al bloc d’IEBS Business School (@iebschool), les darreres tendències de SEO per al 2016: “ens endinsem de ple en l’era dels denominadors”; formatejar els continguts perquè siguin capaços de respondre al “com, qui, quan, on i per què” serà imprescindible.\nInteressant l’informe de Tableau (@tableau) amb les 10 tendències top en BI (Business Intelligence) per al 2016, amb noves tecnologies que aniran cobrint totes les necessitats de les organitzacions en anàlisi de dades.\nImport.io (@importio) recopila les prediccions per al 2016 de 22 destacats data scientists, com Ulrick Pederseen, COO de Targit (@targit), qui subratlla l’expansió d’eines d’anàlisi de dades que possibilitaran a les organitzacions explorar la informació derivada de les dades.\nL’informe sobre tendències tecnològiques al 2016 de BEEVA (@beeva_es) remarca que les empreses han de preparar-se per a fomentar l’autorservei, proporcionar una experiència personalitzada i propiciar el canvi i la prova contínua.\nEls pronòstic sobre el cloud, la tecnologia al núvol, són protagonistes de la plataforma BarcelonaDot, destacant un procés de concentració en 3 grans operadors: Amazon, Google i Microsoft.\nDean Takanashi, de VentureBeat (@VentureBeat), prediu com evolucionarà la indústria del joc al 2016, amb una gran preeminència de la realitat augmentada.\nFjord (@fjord), la divisió de disseny i interacció de Accenture Interactive (@AccentureSocial), desglossa les 10 tendències clau del 2016 i com impactaran en el disseny, els negocis, la governança i la societat en general.\nPer si l’horitzó de 2016 et queda curt, no et perdis les 8 prediccions per als propers 10 anys de Peter Diamandis (@PeterDiamandis), coautor de “Abundància: el futur és millor del que penses”… ¿8 mil milions de persones interconnectades?


QuintaForca Restaurant prova fitxa | KM0 Slow Food\nRecordo, de ben petit, enredar a la mare a jugar a cuinetes, remenant la caçola de la crema catalana que finalment acabava aferrada. Sento encara, el tacte del pa ratllat humit a les meves mans quan l’ajudava a fer la pilota per la carn d’olla. Tantes hores al costat de les faldilles maternes, van fer que quedés en mi alguna cosa d’aquella passió i amor per la cuina. Aromes i sabors i aquella màgia que un dia vaig voler experimentar per a mi mateix en un vagatge de vida i de retrobament amb grans mestres que em van fer escollir aquest ofici; el de cuiner foll.\nEl QuintaForca us acull en una caseta restaurada del segle XVIII, d’una petita pedania al bellmig d’un entorn rural rodejat de infinits camps de vinyes. Hi trobareu tres petits menjadors privats que hi poden cabre com a molt 24 persones. És un espai on pretenem que s’aturi breument el temps.\nUn petit restaurant amb una gran cuina.\nElaborem una cuina de proximitat i ecològica, espontànea, sense pretensions; amb productes frescos acabats de collir.\nPer la nostra cuina, passa el bo millor del pagès, del pescador i del viticultor del Camp de Tarragona; exponenciant la temporalitat del producte, i on es promou la subtilesa de descubrir, dia a dia, l’evolució dels plats segons les estacions.\nAmb aquesta paleta de colors pretenem que es pugui descubrir pam a pam la nostra terra, els seus racons, en una cuina de sempre feta per avui.\nElaborem un tast degustació per a seduir-vos i fer aturar breument el temps perquè durant una estona, nomès us permeteu el gaudir de la taula.\nDisposem d’una petita bodega de cerveses fresques i vins de les comarques de Tarragona i les seves D.O., formada de vins naturals, biodinàmics i ecològics .\nReceptes més populars:


Hotel Restaurant Cal Teixidó - L'Entorn\nPetit poblet d’uns 100 habitants, totalment restaurat, conservant l’arquitectura típica de la zona, Façanes en pedra, finestres i finestrals i balcons en fusta antiga, teulats de pissarra, màgica postal de record...\nCada vall és un mòn, i cada poble un descobriment. L’esplèndid verd de la Ribera del Segre, o del Valira, els rius que ens rodegen, contrasta amb el blanc dels cims més alts, amb impressionants panoràmiques als quatre vents, vistes a l’horitzó sense fi. Vesprades i sortides d’alba, impressionen amb els seus colors..., rodejats de boscos naturals, i amb les pluges d’estiu arriba la recolecta més preciada, els bolets...ancestral tradició de muntanya.\nVoltejats pels nostres impressionants parcs naturals, el del Cadí i el de l’Alt Pirineu, llargues caminades contemplant la naturalesa en el seu estat salvatge, inclús, en molts casos, fent un retorn al passat, cercar els dólmens i monuments megalítics de la regió, buscar petjades de dinosauris, llegendes i tradicions de antigues, com els “manairons”, poden resultar un ampli ventall de diversió i cultura.\nFinalment, recomanem, no marxar del poble sense fer una visita a la nostra fantàstica esglèsia romànica de Sant Vicenç d’ Estamariu, temple de planta basilical amb pintures romàniques del segle XII. Les úniques conservades “in situ” a l’Alt Urgell


Amb l’esclat de la crisi del covid-19 hem passat moltes hores a casa i això ens ha fet descobrir –o redescobrir– el plaer de cuinar, per a molts un moment de gaudi i d’evasió\nUna persona amassant pa en una imatge de recurs Getty\nBarcelonaPer a l’Anna, el Dani i el seu fill el confinament va ser el moment de descobrir la cuina. Fins llavors entre setmana tiraven de plats senzills –pasta, arròs, purés i carn i peix a la planxa, expliquen– i els caps de setmana menjaven tot sovint fora o compraven menjar preparat. Però les setmanes de confinament, teletreball i escola a distància els van portar a fer un replantejament i van aprofitar-ho per començar a comprar millor i de manera més organitzada, cuinar més, recuperar algunes receptes de les seves mares o àvies i també disfrutar plegats a la cuina. “Era un moment per rebaixar la tensió acumulada tot el dia, per estar junts de manera més relaxada i disfrutar”, explica l’Anna. De manera similar, per a l’Adriana i la seva família –el seu marit i dos fills– el confinament també va portar alguns canvis a la cuina, però sobretot el que va suposar és que van començar a sopar plegats, cosa que no havien fet fins llavors, ja que els petits menjaven en un primer torn i després sopaven ells dos. “Des de llavors que sopem cada dia junts, i això ens permet tenir un moment de trobada familiar al final del dia que ens va molt bé”, explica l’Adriana, que detalla, a més, que això ha millorat els menús familiars, ja que ella i el seu marit han deixat de menjar “qualsevol cosa” o “el que sobrava a la nevera” per fer àpats més saludables i complets. Aquests són només dos exemples de com la pandèmia ha posat la cuina al centre de les nostres vides. En alguns casos ha multiplicat la importància que ja tenia, però en molts altres ha sigut una descoberta i l’inici d’una història d’amor que per a molts continuarà més enllà del virus.\n“En èpoques d’estrès i incertesa la cuina pot ser un refugi a nivell psicològic”. Ho diu Dolors Liria, psicòloga i membre de la junta de govern del Col·legi Oficial de Psicòlegs de Catalunya, que destaca que la pandèmia ha brindat una oportunitat a totes les persones que abans no trobaven mai temps per cuinar i ara ho han descobert. “El menjar té molts beneficis psicològics més enllà dels guanys nutricionals que suposa per al cos”, diu Liria. “Aquests beneficis emocionals estan lligats al menjar com a font de plaer, però també a tot el procés previ que cal per preparar-lo i elaborar-lo”. Aquesta experta apunta que d’una banda “cuinar implica una activitat operativa i una sèrie de tasques que faciliten la desconnexió dels pensaments que ens preocupen”. I és que tot sovint costa deixar de donar voltes a les coses, i una activitat pràctica pot ser una ajuda per sortir del cercle viciós de les preocupacions. “A la cuina hi ha una sèrie d’activitats que ens ajuden a la regulació emocional: amassar, batre, donar cops, tallar... Són maneres de canalitzar una emoció a través dels moviments del cos”, diu. I de l’altra, destaca que durant el confinament més estricte però en general amb tots els mesos que fa que vivim amb restriccions, “cuinar s’ha convertit en un moment de relax, de gaudi i de plaer, i últimament no n’hi ha gaires, d’aquests moments”, diu.\nEl menjar té molts beneficis psicològics més enllà dels guanys nutricionals que suposa per al cos ”\nDolors Liria Psicòloga i membre de la junta de govern del Col·legi Oficial de Psicòlegs de Catalunya\nI és que les restriccions sanitàries derivades de la pandèmia han fet que cuinar en família o amb la bombolla de convivència sigui una de les poques activitats que no suposen cap risc.\nL’època actual, diu Liria, està marcada per la incertesa, la crispació i la irritabilitat, que estan més presents que mai, i sumades a la limitació de fonts de plaer que fa mesos que patim ens compliquen el nostre dia a dia. “Per això valorem molt moments de gaudi com els de la cuina”, diu aquesta psicòloga. “Ara és molt bo poder tenir coses que depenen de nosaltres, que estan a la nostra mà i que controlem. Si són coses que a més ens provoquen satisfacció i podem compartir, encara millor”, assegura.\nI més enllà de la cuina en si, la pandèmia també ha portat canvis organitzatius lligats als àpats que han fet que molta gent hagi après a comprar millor, organitzant-se abans i pensant en què ha de cuinar. Això ha tingut com a resultat una millora de la qualitat de vida, lligada a uns menjars més saludables, i en molts casos també un estalvi i una millora per al medi ambient, ja que es compra el que es necessita i es llença molt menys menjar que abans.\nEls cuiners, estrelles a les xarxes\nPerò per entendre l’èxit de la cuina durant la pandèmia cal parlar del fenomen dels cuiners a les xarxes socials. Els xefs s’han convertit en estrelles molt populars a Instagram, a TikTok i a YouTube, on tenen milers de seguidors. Amb el confinament molts cuiners van decidir compartir de manera altruista receptes en vídeo i molta gent des de casa es va aficionar a cuinar seguint aquests tutorials. Un dels que van optar per gravar-se mentre cuinaven a casa va ser el cuiner Nandu Jubany, que es va convertir en una companyia per a moltes famílies confinades, que amb ell van aprendre a fer des d’una recepta de fideus fins a pastís de formatge, passant per croquetes i pollastre al forn. “La gent encara ara em diu que els vaig acompanyar durant un moment molt dur”, explica el xef en una conversa per telèfon.\n“N’hi ha que m’han confessat que van aprendre a cuinar amb mi, i gent que en canvi m’explica que els vaig animar a tornar als fogons... Tot plegat em fa molta il·lusió”, reconeix. Ell recorda que la decisió de penjar vídeos de receptes durant el confinament va ser “molt espontània”. “No sabíem com aniria i vam anar provant, jo m’ho preparava tot molt, a la cuina de casa, i en poc temps ja vam veure que anava molt bé. Va ser un èxit increïble, vam arribar a guanyar 4.000 seguidors cada dia durant el confinament”, explica.\nAmb el confinament molts cuiners van decidir compartir de manera altruista receptes en vídeo\nI és que aquests seguidors, tancats a casa i àvids per fer activitats, agraïen la naturalitat de Jubany i la seva capacitat d’explicar les coses de manera senzilla. El cuiner va fer arribar receptes de la seva família i algun clàssic dels seus restaurants a moltes llars, i qui les vulgui recuperar encara les pot trobar penjades al seu compte d’Instagram. Tot i això, el cuiner diu que al mes d’octubre publicarà un llibre amb totes les receptes que va fer durant el confinament, ideal per a tots els que es van animar a cuinar amb ell. “Jo crec que hi ha molta gent que ha descobert la cuina durant la pandèmia i que ja no la deixaran perquè s’han adonat que cuinar és un gran plaer. Hi ha molta gent que ha sentit que els fogons l’han atrapat i això està molt bé, si hi he ajudat una mica em fa molt feliç”.\nTambé hi ha hagut gent que gràcies a la nova afició per cuinar ha tret la pols de llibres de receptes heretats o llibretes on les àvies escrivien les receptes a mà. Descobertes celebrades com si fossin petits tresors. I és que el plaer de preparar i elaborar un plat, que després es pot disfrutar en companyia, és molt gran, i en una època en què escassegen les alegries encara més.


Una dècada ensenyant d'escriure - VilaWeb\nDijous 16.10.2008 06:00\nUna dècada ensenyant d'escriure\nL'Escola d'Escriptura de l'Ateneu Barcelonès fa deu anys i avui Carme Riera en fa la lliçó inaugural\nL'any 1998 un grup de professors que venien de l'Aula de Lletres van arribar a un acord amb l'Ateneu Barcelonès per a obrir, sota l'aixopluc d'aquesta entitat cultural, l'Escola d'Escriptura. Els actuals directors, Jordi Muñoz i Pau Pérez, expliquen la situació actual de l'escola, la mena d'alumnes que tenen i què hi cerquen. Avui l'escriptora Carme Riera farà la lliçó inaugural del curs i Maria del Mar Bonet i Manel Camp tancaran l'acte.\nExplica Pau Pérez: 'Fa tres anys que vam assumir la direcció de l'escola, amb l'encàrrec del claustre de donar visibilitat al centre'. Continua Jordi Muñoz: 'I també amb la voluntat d'establir col·laboracions amb entitats i institucions culturals de la ciutat i del país (la Institució de les Lletres Catalanes, la Fundació Mercè Rodoreda, Òmnium Cultural, la Fundació Josep Pla... però també llibreries, bars amb programació literària com l'Horiginal, revistes literàries...), perquè és obvi que una institució sola no ho pot fer tot, que col·laborant amb les altres pot fer més.' A sobre, des del 2007 l'escola forma part de la Xarxa Europea de Programes d'Escriptura Creativa.\nPau Pérez: 'Els resultats d'aquestes línies de feina són extraordinaris. L'escola ha passat de tres-cents alumnes anuals als mil tres-cents de l'any passat, i l'equip de professors ha passat de vint a seixanta. I de renom.' Enguany s'incorporen al programa docent: Jordi Llovet, Pedro Zarraluki, Andreu Martín, Pere Guixà, Melcior Comes i més. La majoria són escriptors i professionals en actiu del món del llibre, gent que prové d'editorials, crítics literaris, etc., que cobreixen tots els aspectes de l'escriptura i la lectura. Perquè una altra novetat és la incorporació al programa de cursos d'oralitat.\nLes oficines de l'Escola d'Escriptura són al costat de l'entrada de l'Ateneu. Ens hi adrecem i hi trobem un jove matriculant-s'hi. Li demanem què hi cerca, a l'Escola d'Escriptura. No ho sap gaire. Ho vol provar. Després, amb els directors instal·lats al magnífic jardí, tornem a fer la pregunta: què hi cerca la gent, a l'Escola d'Escriptura? Diu Jordi Muñoz: 'Les motivacions són diverses. Hi ha qui cerca formar-se en tècniques literàries, n'hi ha que volen recursos d'escriptura per a un fet més funcional, per a la feina, per exemple. I cada vegada s'hi apunten més persones interessades en la literatura per aprofundir en la lectura.'\nJordi Muñoz també indica un fenomen creixent: 'Cada vegada augmenten més els cursos organitzats específicament per a empreses i institucions. Un dels últims, l'equip del Síndic de Greuges per a aprendre a redactar informes clars.' I Pau Pérez continua la llista: col·legis professionals, màsters de disciplines científiques... molts àmbits socials diferents tenen la necessitat de dotar-se d'una bona escriptura, perquè és bàsic per a la comunicació. I és important per a les empreses.' Aquest fet té una doble lectura: que la societat pren consciència de la necessitat fonamental d'escriure bé, però, per altra banda, també mostra les mancances greus que té avui en aquest àmbit.\nUna part dels alumnes treballen la creació literària. Què escriuen? Quins gèneres prefereixen? 'Hi ha de tot', diu Pau Pérez. 'Pensa que tenim dos-cents projectes de novel·la en marxa. La diversitat és amplíssima. I encara que l'escola no fa funcions d'agent literari, hi ha una trentena d'alumnes que en el curs 2007-2008 han publicat la seva obra. I una tercera part s'han premiat.'\nFinalment, Muñoz i Pérez expliquen que han començat el procés perquè aquests estudis es reconeguin oficialment, que siguin homologats com les arts i oficis de la paraula. 'Serà un procés llarg, diu Jordi Muñoz, però estem convençuts que arribarà a bon port, perquè les arts i el cinema bé que ho han aconseguit.'\n(Foto: D'esquerra a dret, Jordi Muñoz i Pau Pérez.)


Preguntes freqüents sobre el Coronavirus SARS-CoV-2 - Notícies - CSAP\nPer analogia a altres infeccions causades per virus similars, sembla que es transmet per contacte directe amb les secrecions respiratòries que es generen amb la tos o l'esternut d'una persona malalta. Aquestes secrecions infectarien una altra persona si entressin en contacte amb el nas, els ulls o la boca d'aquesta persona. Per això, és important tapar-se la boca amb mocadors o amb el colze en tossir i rentar-se les mans molt sovint.\nActualment no hi ha un tractament específic per al nou coronavirus, però sí que n'hi ha molts per controlar-ne els símptomes, per la qual cosa l'assistència sanitària pot millorar-ne el pronòstic.\nNo s'han de prendre precaucions especials amb els animals a l'estat espanyol, ni amb els aliments, per evitar aquesta infecció.\nAtès que l'OMS ha declarat el brot del nou coronavirus com a emergència de salut pública d'importància internacional, és aconsellable evitar viatges innecessaris a les zones afectades. Consulteu el mapa actualitzat.\nQuè vol dir l'aïllament domiciliari? (A4) 29.2.2020 (19:00 h)\nÚltima modificació: 14/03/2020


ARTICLES DEL FULL PARROQUIAL: 06/01/2010 - 07/01/2010\nQUI S’INTERPOSA ENTRE NOSALTRES I DÉU?\nParlo des de la fe i no des de cap certesa. Ho dic perquè el qui no creu es pot estalviar aquest article.\nQuan llegeixo l’Evangeli m’a-dono que una de les coses que posava més nerviosos als poderosos del temps de Jesús (grans sacerdots, notables i molts fariseus) era aquella postura confiada amb què Jesús els parlava del Pare. Deia i repetia que Déu era el “seu Pare”. Era com un “crit de guerra” que li servia per escapar-se del cercle legal i religiós que l’hagués convertit en un esclau de les lleis, de les disposicions, del temple i de tot el que, aquells que manaven, imposaven a la gent del seu temps, sobre tot als més pobres.\nSeré més concret. Quan Jesús es troba davant un home paralitzat (Mc 2,1-12), una dona que no gosa aixecar els ulls enlaire (Lc 13,12) un home obès, saturat de lleis (Lc 14,1-6) deixa de banda que sigui “dia de repòs” i actua a favor d’ells. I quan li retreuen que trenca les lleis sagrades del repòs del dissabte els contesta que “el Pare cada dia treballa” (Jn 5,16-17) i per tant que ell també cada dia treballarà en favor dels necessitats. Com veieu el mou la contemplació del Déu de la vida.\nQualsevol entitat o persona quan vol tenir un domini sobre nostre es posa al lloc de Déu i pretén que ens convertim en fidels seguidors. Això ho fan molts partits polítics, ho fa el govern (recordeu aquella trista cerimònia de la jura de bandera en què els reclutes havien de jurar donar la sang per la pàtria), ho fa l’Església quan, en comptes d’anunciar l’Evangeli, ens vol fer adorar els jerarques com si fossin déus o quan posa la fidelitat a una cerimònia per damunt de la moral. Tots aquests s’interposen entre Déu i nosaltres.\nLa contemplació d’aquest Déu que està per damunt de l’Església, dels governs, dels partits polítics, que està per sobre de les ONG's i dels ecologismes, ens fa lliures d’optar per aquestes mateixes coses des de la nostra llibertat. Ho trobareu estrany, però aquest Déu està també per damunt dels nostres propis pares (Mt 10,37) perquè els pares no sempre mereixerien el nostre amor però si Déu està per damunt, els hem d’estimar perquè així ho vol el Creador i així ens ho ha revelat (Mc 7,10). Aquesta mirada val també pel perdó, que no el donem perquè ens el demanin o perquè s’ho mereixin (en alguns casos no el donaríem mai) sinó perquè volem ésser seguidors de Jesucrist que va perdonar primer (Lc 23,34) igual com havia estat estimat primer (1Jn 4,10).\nNo us estranyi si un cristià fa nosa dintre un partit polític (tant se val que sigui de dretes o d’esquerres), fa nosa en qualsevol ONG i molt sovint dins la mateixa església perquè la seva mirada mai no s’atura en el grup amb qui està reunit, sinó que té la mirada posada en el Déu que l’ha estimat. Aquesta mirada posada en Déu el fa lliure de no seguir tot el que fan els altres quan la consciència li ho reclama.\nAmb això, encara que pel to de l’article ho pugui semblar, no em carrego l’església, ja que encara hi sóc a dins, perquè és la qui m’ha ajudat a sentir-me lliure (donant-me l’Evangeli i deixant-me en la llibertat de pensament) i la que, quan convé, puc criticar també lliurement.\nArticle del full parroquial del Diumenge XIII de Durant l'Any\nLA BURKA. FEM EL DEBAT A FONS\nMentre ens preguntem si s’ha de permetre o prohibir aquesta vestimenta que amaga del tot la cara de la dona, ens movem en el camp de l’ètica i de l’ètica barata. El debat de fons és preguntar-nos perquè algunes religions són tan exigents amb els seus pobres i els seus petits.\nPoso un altre cas, com es la prohibició de rebre transfusions de sang fins a permetre la mort dels seus crèduls fidels o un altre: el dels kamikaces que, amb el cervell manipulat, es tornen tan fanàtics que lliuren la seva vida per la causa religiosa. En tots aquests casos hi ha un denominador comú: per una banda es fa servir el poder religiós contra els febles i petits creients de les seves religions jugant amb la seva vida, amb la seva dignitat i amb la seva integritat; i per altra banda hi ha la intenció de cridar molt fort l’atenció cap els espectadors que som nosaltres fins a posar-nos nerviosos.\nQuan la nostra església va instituir, anys enrere, les indulgències per perdonar les penitències públiques, feia el mateix perquè, a la fi, els penitents més adinerats tenien mitjans (amb les indulgències) per rebre la redempció, i els pobrissons estaven més exposats a la vergonya del poble. Els que passaven la vergonya de vestir-se de pecadors públics eren els pobres. Hem de lamentar el record d’aquella època en què la Religió s’aprofitava del poder que tenia.\nJa he dit que les religions han fet i fan coses com aquestes per demostrar el seu poder davant els seus i davant els altres. No els fa res que se sacrifiqui una vida o la dignitat de les persones, perquè una religió, quan fa això, es posa per damunt de tot, fent ombra al mateix Creador.\nSi caiem en la trampa de parlar de la prohibició o de la permissió d’aquestes coses no situem la qüestió en allò que és principal i ens enfonsem en el mateix parany que aquestes religions pretenen: que es parli d’ells i que tinguin gent manipulada i soferta en l’interior de les seves comunitats i fins i tot màrtirs que creuen que fan lliurement aquestes coses. Com més ens hi posem, més ho accentuaran, perquè, encara que sembli estrany, se senten poderosos, fins i tot les víctimes. Recordeu aquella dona que va declarar que si no podia portar la burka nosaltres l’obligàvem a no sortir de casa, com si nosaltres fóssim culpables de la seva dissort. És que els pobres manipulats es tornen defensors de les mateixes cadenes que els oprimeixen.\nOn trobem un criteri per veure cap on hem d’anar? Contemplant l’Evangeli i el Nou Testament. Veureu com val la pena anunciar l’Evangeli, que mai no ha de passar per la imposició, on veiem que Jesús mai no va disposar cap manament o prohibició contra els pobres del seu temps. Increpava, anunciava, demanava, però respectava la vida i la dignitat d’aquells que més fàcilment es poden manipular i els defensava (Mc 12,40). Insistia en l’amor a Déu i als altres que els feia lliures i els deslligava de les enormes cargues de les lleis del temple que ningú no podia complir (Ac 15,10). Quan la situació extrema va demanar una víctima, ell mateix va presentar-se sense carregar els neulers als més febles ni obligar als deixebles. Va dir-los: si s’ha de consumir la vida d’algú aquí hi ha la meva. La dono lliurement (Jn 10,14). Si s’ha de fer menjar algú per als altres aquí hi ha el meu cos: aquest és el meu cos, mengeu-lo (Mc 14,22-25).\nAquest missatge de l’Evangeli que, com comproveu, no sempre hem seguit encara que ens diguem Església Catòlica, evitaria les burques, els kamikaces i les víctimes per la negació de la transfusió de la sang.\nArticle del full parroquial del Diumenge XII de Durant l'Any\nQUÈ EN SABEM DEL JESÚS HISTÒRIC?\nQuan diem el “Jesús històric” volem dir allò que pot saber-ne un historiador, tant si és creient com no. Els historiadors prescindeixen de coses tan importants per als creients com la presència en l’Eucaristia, ni tampoc es fan la pregunta de si és Fill de Déu, si va pujar al cel, si va ressuscitar, si està assegut a la dreta del Pare... No és que això no compti, sinó que un historiador (no necessariament creient) només parla del que es pot demostrar. De les altres coses, com la fe dels que creuen en Jesús, l’historiador pot donar crèdit en els llocs i temps que els cristians han cregut en Jesús.\nTorno al que en podem saber del “Jesús històric”.\nPràcticament és demostrable que Jesús va patir sota el poder de Ponç Pilat, fou crucificat, mort i sepultat. Però també que era un home del seu temps (jueu, per tant) que, basant-se en una forta experiència de Déu i una intimitat amb Ell, anuncia que, en la seva persona i en les obres que realitza, es fa present el Regne de Déu. Que aquest Regne de Déu consisteix principalment en l’acollida als pecadors i als exclosos, en l’alliberament i la guarició de les persones i en l’esperança de vida plena en Déu.\nSi parlem de la resurrecció, l’historiador no en sap res, però pot constatar que els primers creients tingueren una experiència molt forta, que la van expressar dient que l’havien “vist ressuscitat”, que “havia pujat als cels” i que “està present” , no sols en el pa i el vi, sinó en la vida dels creients.\nAquesta presentació del “Jesús històric”, amb la qual molts historiadors estarien d’acord, topa amb molts jerarques de l’Església i molts cristians perquè hi troben a faltar moltes coses que només les tenim per la fe, però no les podem comprovar, com la presència de Jesús en el Pa i el vi de l’Eucaristia, la feina de coordinació que fa el Papa en tota l’església que, en els evangelis no apareix. Hi troben a faltar els sagraments que l’església ha anat elaborant posteriorment.\nSi m’heu seguit entendreu que una cosa no treu l’altra. Els historiadors s’han de fonamentar en allò que es pot comprovar i els que creiem anem molt més enllà. Els que creiem en Jesús i en la seva presència enmig de la nostra comunitat no hem de perdre mai de vista aquella actitud de Jesús per la qual tenia una forta experiència de Déu que no sols va constituir la raó del que feia sinó que el va fer acostar als pobres, malalts, exclosos i necessitats del seu temps.\nQuan llegim els Evangelis hi trobem les dues coses, és a dir: el que històricament va passar i el que creien de Jesús els que els van escriure. Quan els cristians volem fer un camí semblant al de Jesús no en tenim prou a creure en l’església i els sagraments. Ens cal contemplar el testimoni de la vida del mateix Jesús (el que en diem el “Jesús històric”) aquell que va destinar la seva vida als marginats, pobres, exclosos del seu temps. Si el volem seguir hem de fer coses semblants a les que ell feia o al menys reconèixer que les hauríem de fer.\nEL MANIQUEISME ENS MATA\nQuè és el maniqueisme? És el vici que tenim de dividir el món en bons i dolents. Naturalment ens situem en el cantó dels bons.\nÉs maniqueisme dir que els que no van a Missa són pecadors i ho és també dir “jo no sóc com els que van sempre a Missa”. Totes dues són postures maniquees.\nÉs maniqueisme carregar els mals de la societat als rics i ho és també menysprear els pobres que depenen només del treball de les seves mans. No és el mateix el ric que dóna treball a molta gent que l’altre que té guardats els diners en paradisos fiscals. Ficar-los en el mateix sac és curtedat de mires. Cridar contra els rics fa “progre” però també és signe de poca intel·ligència.\nÉs maniqueisme preguntar a la gent on anirà de vacances quan molts no s’ho poden permetre. En aquest cas menyspreem com a desgraciats els que no les fan.\nÉs maniqueisme airejar amb tota la publicitat les estafes que ha fet algú d’un partit determinat i no mirar la gent del propi partit. No cal furgar gaire entre els que han administrat molts diners dels altres que sempre se’n queden alguns, siguin del partit que siguin. Tots tenim gent a dintre casa que han comès irregularitats.\nEn aquest món no hi ha bons ni dolents perquè tots som una mica bons i tots una mica dolents però tots som fills del mateix Pare que ens estima i vol recuperar uns i altres per igual.\nQuin mal té el maniqueisme? Doncs que és una ofensa a Déu Pare perquè, en el moment que exclous uns germans, Déu s’ofèn, ja que els que tenim per dolents també són fills seus. Recordeu aquella paràbola del blat i el jull que creixien junts en el mateix camp. Quan els mossos se n’adonen demanen a l’amo dels sembrats de poder arrancar el jull que hi ha entre el blat. El propietari els diu que no, que de cap manera, perquè fàcilment s’equivocarien i arrancarien el que no toca. Continua la paràbola de Jesús dient que hem d’aprendre a conviure uns i altres en aquest món (com el blat i el jull en el mateix camp) i que hem de deixar que els àngels de Déu, a la fi dels temps, destriïn els bons dels dolents, llençant al foc els que no valen i posant al graner els que són blat de debò (Mt 13,24-30.36-43). Cal deixar que sigui Déu qui jutgi i no pas nosaltres, perquè el nostre punt de vista sempre és molt limitat.\nEl maniqueisme aflora sobre tot quan hi ha una guerra. En els temps preparatoris al combat els comandaments dels exèrcits fan els possibles per convèncer als seus soldats que els de l’altre cantó són malvats i que no mereixen viure. Fan això per crear un clímax dualista (maniqueu, per tant) que tregui els escrúpols que els soldats puguin tenir per disparar contra l’enemic que tenen al davant. En la passada guerra del nostre país els uns menyspreaven els altres per feixistes i per tant indignes de viure i els altres titllaven de comunistes els primers. I aquest trist dualisme encara el patim en els nostres dies. Per tant estem allunyats de la veritable pau.\nArticle del full parroquial del Diumenge de Corpus Christi


Detingut un home reincident per difondre pornografia infantil\nAgents de la policia al domicili del detingut amb el seu ordinador.\nActualitzada 17/09/2021 a les 11:05\nLa policia va detenir dimecres a Canillo un home d’uns 40 anys per presumpta difusió i consum de pornografia infantil. La investigació del grup de delictes tecnològics es va iniciar fa sis mesos, segons s’informa en un comunicat, i va permetre identificar un home resident que hauria consumit i compartit massivament contingut de pornografia infantil.\nA la parròquia hi havia sospites pel comportament d’aquesta persona, que treballava per a la corporació. No només per l’actitud, sinó perquè és reincident en aquest delicte, ja que el 2012 va ser tancat a la Comella exactament pel mateix motiu. Veí de Soldeu, va estar ingressat un any al centre penitenciar després de ser condemnat a dos anys.\nEn el marc d’aquest nou operatiu, els agents van informar ahir que han comissat nombrosos equips informàtics i de telefonia mòbil, així com altres components que poden revestir interès per a la investigació, els quals, previ estudi, hauran de determinar l’abast real de les infraccions, així com comprovar o descartar la possible implicació de terceres persones. La investigació, ara per ara, continua oberta.\nLes fotografies i la informació emmagatzemada al telèfon mòbil i a l’ordinador del detingut seran de vital importància per poder provar els delictes pels qual pot ser acusat.\nEs dona la circumstància que l’home sempre ha estat lligat laboralment al comú de Canillo. Quan va ser detingut el 2012 era exagent de circulació.\nDesprés de recuperar la llibertat l’equip de govern va debatre què fer amb l’exfuncionari i es va decidir oferir-li una oportunitat argumentant que aquest comportament tan reprovable podia estar induït per algun tipus de trastorn mental. L’home havia treballat de jardiner a la parròquia i també a la deixalleria pública. La policia li anava al darrere en la que ha anomenat operació Consola, i ahir a la tarda va passar a disposició judicial. Encara que en el moment de tancar l’edició no se sabia la decisió del batlle, fonts de la policia van expressar la certesa que tornaria de nou a una cel·la de la Comella, ja que se li va comissar molt material al seu domicili que ara s’ha d’analitzar amb molta cura.\nFa nou anys la detenció es va produir gràcies a la investigació d’autoritats alemanyes que treballaven per desmantellar una xarxa internacional. Les pistes que es van obtenir de les indagacions van conduir la policia andorrana fins al veí de Canillo. També en aquells moments havia aixecat anteriorment algunes sospites que no es van poder provar.\nLa investigació internacional va portar fins a una IP andorrana, que havia accedit a continguts que oferia la xarxa criminal que s’estava investigant. Les autoritats van ser alertades de la situació i el cas es va posar en mans dels especialistes en delictes informàtics del cos d’ordre.\nLa policia recorda que si en algun moment i de manera accidental es troba a les xarxes pornografia infantil s’ha d’informar d’immediat.\nCONDEMNA RÀPIDA PER PEDOFÍLIA A UN VEÍ DEL PAS\nUn veí del Pas de la Casa ha acceptat una condemna de quatre anys de presó i 20 d’expulsió del país per consumir i difondre pornografia infantil. De fet, aquest home fa set mesos que està internat a la Comella per aquest presumpte delicte que ja va admetre a la policia quan va procedir a la seva detenció.\nEl resident al Pas de la Casa ha estat condemnat per pedofília i va acceptar el judici ràpid i així evitar anar a judici al Tribunal de Corts, amb el risc que se li imposés una condemna més dura. De fet, alguns veïns del nucli fronterer rumorejaven algunes actituds més greus cap a la canalla que mai han pogut ser provades, per la qual cosa la decisió del batlle es limita exclusivament al consum d’imatges d’abusos sexuals a menors.\nSegons alguns ciutadans del Pas de la Casa, era “un llop solitari” tot i que acostumava a col·laborar sovint i des de feia anys amb l’associació portuguesa del Pas de la Casa.\nLa notícia va causar commoció no només entre els membres d’aquesta entitat, sinó també entre els mateixos veïns. L’home va ser detingut el febrer passat i la decisió de la batlle instructora va tenir lloc dimecres, precisament coincidint amb la detenció del veí de Canillo acusat de consumir i difondre pornografia infantil.\nFonts properes al cas van indicar que tenint en compte els set mesos que fa que està privat de llibertat, podria estar ingressat a la presó un màxim de tres anys si la conducta és correcta. Només ha transcendit que té uns 40 anys.\nMentider va dir..Deixa de dir mentides, tothom ho sap que no va ser aixi\nPotser tu no vius a Canillo…\nUn altre agent de circulació comet la falta que va cometre aquest personatge i està al carrer; a ell el van cambiar de departament…\nUn funcionari de comú no pot tenir antecedents penals i aquest senyor surt de la presó per tenir/difondre material de pornografia infanti i el readmeten…no solament això si no que fa la feina lliurement devant del colegi!!\nQue no tens fills??\nPadrins va dir..“Després de recuperar la llibertat l'equip de govern va debatre què fer amb l'exfuncionari i es va decidir oferir-li una oportunitat”\nSi no tingués padrins hagués acabat al carrer!!però ja se sap com van aquestes coses…\nJa que doneu tants detalls…podrieu explicar que quan el van readmetre, van ser els pares de l'escola qui va haver de demanar l'allunyament d'aquest personatge, ja que el comú el tenia treballant a la porta del colegi…\nQualsevol altre fa dies que no sería funcionari…\nDeixa de dir mentides, tothom ho sap que no va ser aixi\n“Després de recuperar la llibertat l'equip de govern va debatre què fer amb l'exfuncionari i es va decidir oferir-li una oportunitat”\nExpulsion ....diu ....per on ????\nramon va dir..Expulsion inmediata, sin mas\nExpulsion inmediata, sin mas


Vic floreix | Comerç Ciutadà\nVIC COMERÇ - Arriba una nova edicio del Vic Floreix\nEl Vicfloreix aprofita l’entrada a la primavera per engalanar diferents espais emblemàtics de la ciutat amb flors. La iniciativa que arriba a la seva quarta edició tindrà lloc del 18 al 28 de març i cadascun dels espais s’ha elaborat amb la creació i professionalitat per part de l’Associació de Floristes de Vic. D’altra banda Vicfloreix també compta amb un concurs d’aparadors que l’han promogut directament Vic Comerç i que aquest any compta amb la participació de 27 establiments.\nEls espais que s’ha escollit per engalanar són el Temple Romà, el Pont de Queralt, el balcó de l’Ajuntament de Vic i enguany, com a novetat, s’ha vestit amb motius florals la façana del Museu Episcopal de Vic. Destacar que s’ha repetit l’experiència de l’any passat d’engalanar carrers de la ciutat i en aquesta edició s’ha escollit el carrer Sant Sadurní, el carrer de les Escales i el carrer de les Carnisseries, obra d’alumnes de l’Escola Estel de Vic.\nL’ambientació feta al Temple Romà, i aprofitant que Vic és capital de cultura catalana, l’associació de floristes s’ha inspirat amb el traç, art que al llarg d’aquest mes es dedica la capitalitat. En aquest sentit hi ha quadres fets per flors i altres espècies vegetals; una paleta pròpia de pintors, i altres elements amb aquesta temàtica. D’altra banda, el balcó de l’Ajuntament de Vic hi ha exposada una gran margarida de grans dimensions. Un altre dels espais que s’ha escollit per acollir el Vicfloreix ha estat el Pont de Queralt i la façana del Museu Episcopal de Vic que ha estat obra de l’escola Smilax, que es dedica a l’art floral.


per Miguel Cuartas dilluns, 14 de setembre 2020 - 20:00h\nHans Kluge, director per Europa de l'Organització Mundial de la Salut (OMS), ha declarat aquest dilluns a l'agència 'AFP' que la pandèmia de la Covid-19 serà «més dura en octubre i novembre». Segons Kluge, en aquests dos mesos serà quan «la mortalitat serà més elevada». Unes paraules que arriben tot just en un moment on Europa està vivint un gran augment dels contagis per coronavirus. No obstant això, la mortalitat es manté, de moment, estable.\nÉs per això que OMS Europa ha decidit reunir entre aquest dilluns i dimarts a tots els 50 estats membres per discutir quina serà la resposta a la pandèmia i establir una estratègia pels pròxims cinc anys.\nEl metge belga ha afegit que «encara no sabem si la vacuna serà eficaç en tots els sectors de la població. Estem rebent alguns senyals que semblen indicar que serà eficaç per uns, però no pels altres». En aquest sentit ha advertit que suposarà una «malson logístic» haver de demanar vacunes diferents.\nUna gran empresa fa saltar les alarmes: «No hi haurà vacunes per a tothom...»


Observatori contra l'Homofòbia - Manifest 17 de Maig - Dia contra la LGBTIFòbia\nManifest 17 de Maig – Dia contra la LGBTIFòbia\n6 de maig de 2016 per OCH Deixa un comentari\nMANIFEST 17 DE MAIG DIA CONTRA LGTBIfòbia\nVOLEM TOCAR ELS NOSTRES DRETS LGTBI. PROU EXCUSES!!!#17MCONCENTRACIÓ\nUn any més el 17 de maig, Dia Internacional Contra la LGTBIfòbia sortim al carrer per commemorar l’aniversari, quan l’any 1990 va ser retirada l’homosexualitat del llistat de malalties de la OMS i al mateix temps a denunciar que encara es manté la disfòria de gènere, mantenint la patologització de la transsexualitat.\nA Catalunya hem fet un llarg camí cap els drets i les llibertats de les persones LGTBI, que malauradament s’ha trobat amb una barrera política que ha paralitzat que poguéssim tocar els beneficis concrets que es desprenen de la incessant feina, esforç i lluita que es va produir amb l’aprovació de la LLEI 11/2014, del 10 d’octubre, per a garantir els drets de lesbianes, gais, bisexuals, transgèneres i intersexuals i per a eradicar l’homofòbia, la bifòbia i la transfòbia.\n19 mesos després de l’aprovació de la llei 11/2014 volem que es faci efectiu immediatament el règim sancionador i el dret d’intervenció ideats per posar fi a la incessant impunitat vers la LGTBIfòfia. Segons l’Observatori Contra l’Homofòbia de les 113 denúncies rebudes durant l’any 2015 cap d’ella va rebre una sanció administrativa per part de la Generalitat.\nVolem tocar amb els nostres dits la despatologització de la transsexualitat, prevista de forma expressa a l’articulat de la Llei. Que s’apliqui l’article 16 referent a l’àmbit de salut que hauria d’incorporar la perspectiva de gènere i tingui en compte les necessitats específiques de les persones LGTBI, amb la finalitat de garantir el dret a rebre l’atenció sanitària i a gaudir dels serveis de salut en condicions objectives d’igualtat.\nTambé volem gaudir dels nostres drets sexuals i reproductius com a dones lesbianes i bisexuals per accedir a la reproducció assistida amb serveis de suport, assessorament, confidencialitat i respecte a la privacitat. Aconseguir la igualtat de tota la ciutadania en el sistema de salut pública passa també per aprovar i dotar econòmicament d’un pla d’acció per la prevenció del VIH i contra l’estigma relacionat que incorpori totes les noves estratègies de prevenció del VIH (inclosa la Profilaxi Pre Exposició (PrEP) des de una perspectiva de salut sexual així com la formació dels professionals sanitaris per aconseguir avenços reals.\nLa llei disposa d’un poderós mecanisme per combatre l’assetjament escolar a les persones LGTBI en concret l’article 12.6 diu: “S’ha de vetllar per la conscienciació i la prevenció de la violència per raó d’orientació sexual, identitat de gènere o expressió de gènere i oferir mecanismes als centres perquè detectin situacions de discriminació o exclusió de qualsevol persona per les dites raons. En aquest sentit, s’ha de promoure el desplegament efectiu de plans de convivència amb un èmfasi especial en les mesures de prevenció i d’actuació contra l’assetjament de què poden ésser objecte les persones LGBTI en el medi escolar”.\nEns cal la implementació dels articles 12, 13 i 14 que han de garantir, entre d’altres, la igualtat d’oportunitats i l’eliminació de tota mena de discriminació en tot el sistema educatiu formal i no formal, i en els materials formatius. Així mateix, exigim que s’acompleixi l’article 22 per tal que les administracions públiques de Catalunya procurin que la documentació́ administrativa s’adeqüi a les relacions afectives de les persones LGBTI i a la diversitat de famílies existent.\nCal prevenir i tractar els efectes perniciosos de l’homofòbia en les persones grans LGTBI. Volem que sigui millor estudiada per les institucions públiques la situació de les persones LGTBI grans que estant soles, són vulnerables i precàries; que sigui reconeguda la necessitat que aquestes persones tenen de ser detectades (amb demanda o sense de l’interessat) i protegides i de comptar amb espais segurs on viure. Que les persones LGTBI grans, soles, vulnerables i precàries siguin considerades per causa de l’homofòbia existent, i als efectes socials oportuns, població en alt risc de patir greus situacions d’assetjament, abús afectiu i patrimonial.\nVolem que les accions socials reverteixin a les persones LGTBI, amb diversitat funcional i establir les mesures pertinents per a garantir un tracte i una estada adequats de les persones LGBTI a les dependències policials i a les que estiguin en privació de llibertat.\nPer tirar endavant aquestes accions i poder implementar definitivament la Llei 11/2014 cal que estigui dotada d’una partida econòmica als pressupostos de la Generalitat.\nVOLEM TOCAR ELS NOSTRES DRETS LGTBI


Pot causar sorpresa que el llibre estigui dedicat a dones. Només a dones. Encara que algun conte no estigui relacionat amb una dona, bàsicament és un llibre dedicat a dones. I això porta a moltes altres preguntes. Però gairebé totes les puc contestar amb una sola resposta: sempre he preferit una conversa amb una dona que una amb un home. I sempre he tingut moltes més amigues que amics.\nPer això vaig buscar contactar amb dones i intentar fer amistat amb elles. Però quan vaig adonar-me de com de difícil era tenir una relació sincera amb una dona sense anar més enllà, vaig començar a dubtar de seguir fent amistats... Vaig acabar amb gairebé totes les relacions i enamorat d’una.\nAixò m’ha portat a preguntar-me moltes vegades sobre la “amistat verdadera i sincera”. L’amic de la infància... és el principal candidat a ser una amistat verdadera i sincera? Tothom coneix o ha sentit una amistat verdadera i sincera? Existeix, realment, la amistat verdadera i sincera?\nSi, per exemple, aquest sentiment o sensació, la tens amb la teva parella... aleshores, no és amor?\nFins a quin punt un home i una dona, o dos dones, o dos homes, poden tenir aquest tipus d’amistat sense arribar a ser amor?\nTots aquests interrogants m’acompanyaven durant el meu periple per les amistats i les relacions detallades en aquest llibre. I van quedar sense resposta, però amb un final feliç: amistat verdadera i sincera, molt sincera, amb el meu amor, l’Alicia.\nAra es podria dir que la meva amistat verdadera i sincera es basa en mimar i cuidar a la meva dona, convertint-la en la enveja de la resta de dones del planeta.


6.2 Una Constitució caduca « L'Altra Mirada\nAquest any es compliran 40 de l’aprovació de la vigent Constitució espanyola, que es va aprovar el 1978 amb una forta pressió de les forces franquistes i una correlació de forces totalment desfavorables a les esquerres rupturistes, tant estatals com perifèriques.\nEl resultat fou una constitució que suposava una democràcia homologable a les democràcies occidentals. Se sortia d’una dictadura duríssima i es caminava cap a una nova etapa democràtica. És per això que foren molt benvingudes les llibertats d’associació (partits polítics i sindicats) i d’expressió. El dret a vaga, la sortida dels presos polítics al carrer i el retorn dels exiliats…. En definitiva allò que defineix una democràcia formal, que pels que veníem de patir la clandestinitat i totes les seves conseqüències d’afusellaments, presons, tortures i prohibicions de tot tipus…no era poca cosa.\nPerò era una Constitució que furtava a la ciutadania el dret a decidir dos aspectes fonamentals pel seu projecte polític de futur. El model d’Estat i la seva composició territorial. La monarquia venia imposada de la llei de Reforma política del 1976, anterior a la Constitució, el mateix que una llei electoral també aprovada per les corts franquistes i que imposaven un model bipartidista i lògicament el dret d’autodeterminació quedava exclòs del text constitucional.\nLa forta lluita política i social dels anys posteriors a la proclamació de la dictadura amb un intent de cop d’estat, encara molt fosc, pel mig s’acaba amb la derrota de les forces rupturistes, la pràctica desaparició de les forces d’esquerre rupturistes. Tant el PCE com els partits socialistes perifèrics, agrupats a la federació de partits socialistes queden engolits pel PSOE i l’esquerra perifèrica pràcticament desapareguda, amb algunes excepcions al País Basc, Galícia, Catalunya i les Illes.\nAmb l’arribada del PSOE al Govern Central el 1982 s’instaura allò que ara anomenam Règim del 78 que se sustenta amb la monarquia, el bipartidisme i un sistema autonòmic totalment insuficient pels interessos dels distints pobles que componen l’Estat espanyol. Amb pocs anys aquest sistema es consolida amb la incorporació a la Unió Europea acceptant totes les condicions que se’ns imposen i amb la incorporació a l’OTAN. (Dibuix Ferreres)\nAmb els anys la corrupció s’escampa arreu, des de la monarquia, als partits polítics que donen suport al sistema, fins bona part de l’empresariat. I comença una forta lluita de la dreta més franquista per retallar la democràcia, les autonomies, debilitar la separació de poders, mentre l’aparell judicial treu la seva cara més franquista.\n40 anys després tant la constitució com el règim del 78 estan absolutament esgotats. Els màxims defensors actuals de la Constitució són els hereus d’aquella dreta que ni tan sols li va donar suport el 1978 per què la considerava massa avançada.\nCada cop som més els que creim que l’única manera d’avançar i resoldre els greus problemes que la nostra societat té sobre la taula com les reivindicacions del poble català o basc, la democratització de la judicatura, la recuperació de les llibertats i sobretot barrar el pas al neofeixisme que ja es filtra per tot arreu a Europa, és trencar amb aquest règim.\nCal obrir les portes a què la ciutadania decideixi si vol o no monarquia. Que els catalans, bascos i els pobles que vulguin decideixin lliurement el seu futur. Que els poders econòmics no estiguin per sobre dels poders polítics per poder desenvolupar un model just socialment i sostenible ambientalment.\nAixí ha quedat clar el passat dia 22 de setembre al Teatre sindical de CCOO a on Fundacions Darder Mascaró havien organitzat un debat sobre la crisi del Règim del 78. Participaren els diputats: Alexandra Fernández d’“En Marea” (Galícia), Gabriel Rufián d’ERC (Catalunya), Joan Baldoví de Compromís (País Valencià), Marian Beitialarrangoitia d’EHBildu (Euskadi) i moderat per Antoni Verger de MES per Mallorca que ens donaren distintes visions perifèriques des del Congrés de Diputats.\nEn el debat, seguit per una sala plena fins a la bandera, varen quedar meridianament clares tres coses, dins la diversitat d’opinions. Una, el rebuig de tots els ponents al règim del 78 i la necessitat d’obrir un procés de lluita per la ruptura.\nAixí mateix la diversitat de ritmes d’aquesta lluita a les distintes nacions de l’Estat espanyol. Les prioritats no són les mateixes per exemple al País Valencià, Galícia o les Illes que a Catalunya i el País Basc.\nPerò també va quedar molt clar la necessitat de cercar espais de col·laboració entre totes les esquerres sobiranistes i d’aquestes amb les esquerres espanyoles. Com havia dit fa unes setmanes a unes declaracions Arnaldo Otegui: cal que les esquerres sobiranistes posin el rellotge a l’hora i afrontin tasques comunes. Per resumir aquesta idea basta recordar la intervenció de la Diputada de EH Bildu, Marian que es demanava en veu alta la força i la importància que tindria per la lluita contra el règim un sol grup parlamentari al Parlament Estatal de tots els diputats i diputades sobiranistes.\nA mi em sembla que amb un panorama com el que tenim, un PP i Ciudadanos que es barallen per veure qui és més de dretes i una extrema dreta europea que ja governa o condiciona la governabilitat a prop de deu països de la Unió Europea.\nÉs l’hora d’establir estratègies unitàries per defensar i aprofundir la democràcia.


Un incendi en un edifici de Santa Pola obliga a desallotjar els veïns i causa un ferit\nLes flames s'han declarat en un habitatge de la quarta planta i una dona ha resultat intoxicada per inhalar fum\nUn incendi a primera hora de la vesprada en un habitatge de Santa Pola ha obligat a desallotjar els veïns d'un edifici de cinc plantes i ha causat una persona ferida, una dona de 78 anys que va patir una intoxicació per inhalació de fum.\nLes flames, segons han explicat des del Consorci Provincial de Bombers, s'han declarat poc abans de les tres de la vesprada a un habitatge al carrer Santa Isabel de Santa Pola, concretament en un quart pis d'aquest edifici de cinc plantes.\nSegons han detallat els bombers, s'ha desallotjat quinze persones i les flames han afectat la cuina i a part de l'habitatge. Una dona de 78 anys ha hagut de ser atesa pels serveis sanitaris per inhalació de fum.\nSegons han informat des del Centre d'Informació i Coordinació d'Urgències, la dona ha sigut traslladada a l'hospital General Universitari d'Elx.


Camí tallat (Anna Punsoda)\nANNA PUNSODA, 16/08/2011 00:00\n260x366 Camí tallat / OMAR FARUK / REUTERS Camí tallat / OMAR FARUK / REUTERS\n"Mama, ets la millor", em deia el petit encerclant-me les cames i jo l'alçava ben enlaire fins que la veu del seu pare sortia de qualsevol habitació: "Doncs si la vols, ja te la pots quedar". Feia dotze anys que el meu marit formava part de la guàrdia personal del general Barre i a casa només respiràvem quan l'enviaven al nord per aplacar els rebels. Però a pesar d'ell i de viure al barri més bullangós de Mogadiscio, durant els anys de govern militar no vaig patir ni per menjar ni per conservar la vida. Els meus tres nens podien estudiar i jo tenia algunes distraccions i sovint una certa calma, que va acabar-se quan els insurgents van ocupar la ciutat. Una tarda de 1991 vam sentir un terrabastall al carrer i el meu marit va sortir a veure què passava. Encara el veig: estirat amb la metralla incrustada entre el coll i el tòrax, amb la boca oberta rajant sang, els ulls esbatanats i les nines fixes i mats, mortes.\nEls mesos que van seguir aquell assassinat van passar-me per sobre. Vaig quedar sola amb l'Adén de 14 anys, el Mohammed de 12 i el Nuno de 5. Els rebels van prendre la ciutat: a cada moment sonaven trets, explosions, el tro llarg dels edificis que un cop de vent enrunava. Els carrers eren sembrats de bèsties mortes, gent sense rumb, cotxes desballestats. Vaig veure uns vàndals cremar un noi d'un altre clan a prop de l'antiga ambaixada americana. ¿Sabeu la fortor que fa la carn humana? ¿Sabeu què és trobar-se en una ciutat fumejant i amb tres xavals sense pare? Amb els grans cada dia teníem sarau. El mitjà imitava en tot el seu germà gran: si l'Adén mastegava cat, el Mohammed mastegava cat; si el gran aconseguia una arma, ell igual. Jo no tenia cap autoritat i els pocs diners que teníem s'acabaven. Si no hagués estat pel petit, que em necessitava, m'hauria abandonat.\nDurant els deu anys següents a Mogadiscio hi vaig veure passar de tot: soldats americans, etíops, pakistanesos o malaisis que volien alliberar-la però que havien de marxar amb la cua entre les cames. Vaig veure pinxos disputant-se tots els barris, carrer a carrer, casa a casa. Al final van repartir-se la ciutat i al nostre barri va imposar-s'hi un capitost que ens protegia. A canvi, esclar, que els meus fills es posessin al seu servei. Jo no ho volia però l'Adén m'ho va explicar: el pitjor que pot passar-nos, mare, és no ser de cap banda.\nMés endavant l'Adén va poder comprar una noia però era tan jove que no va suportar el primer part. El nadó va quedar al meu càrrec i vaig il·lusionar-me, sobretot en veure que era nen. Això devia ser a finals del 2006, just quan Mogadiscio tornava a ser una carnisseria. Aleshores vaig dir prou, no podia més. Vaig demanar permís a l'Adén per marxar al camp de Cadale, a casa de la meva germana, i vaig endur-me el meu nét, el que veieu ara al paper.\nA Cadale vaig respirar tranquil·la com no recordava que es podia fer. La vida al camp somali no és fàcil: la feina és dura i inacabable, el sol pica vertical i el menjar escasseja. Però allí no confons qualsevol soroll amb un tret ni vius amb l'ai al cor per si una explosió t'esfondra la casa i t'enterra viva. Aquí el petit creixia sa i despreocupat entre els parents. I saps què? Crec que se m'assemblava. Tot rutllava fins que aquest any la sequera va començar-nos a matar el bestiar. Primer una família, després una altra. Al final la gent del poble marxava en corrua feta cap als camps de refugiats. Si fos per mi, m'hauria quedat al poblat esperant la mort o la pluja. Però hi havia el nen. Era un nadó quan vam fugir de la ciutat per la guerra i només tenia sis anys quan vam marxar del poble per la fam. I sí, ja sé que som uns afortunats, que molts dels nostres ni tan sols han arribat als camps de refugiats. Però no sé quants mesos aguantarem aquí tancats. "Àvia, quan marxarem?", em pregunta. Però ni ell té força per encerclar-me les cames ni jo per alçar-lo enlaire. Recordo els crits del meu home, els trets, el fugir d'una banda a l'altra. Qualsevol cosa era millor que aquesta desesperança.


Gestió de la informació i TIC: diciembre 2009\n-Valoració del Blog-\nPrimerament m’agradaria destacar el fet de que considero que he anat aprenent i millorant molt a l’hora de gestionar el meu Blog. També em sento orgullosa de la presentació que aquest té, considero que és un disseny minimalista i elegant que facilita la recerca del que es busca. Si miro cap enrere, puc dir que he après a utilitzar molts recursos que abans desconeixia i que a dia d’avui em semblen molt útils. A més a més considero que bona part d’ells m’ajudaran a facilitar i a documentar la meva futura tasca professional.\nMitjançant aquest Blog he pogut arribar a constatar, una vegada més, la importància que tenen les noves tecnologies al dia a dia de qualsevol individu.\nTambé m’agradaria destacar que en algun moment m’ha estat difícil ser conscient de que el Blog era una tasca gairebé diària a realitzar, ja que mai abans a l’escola o a la universitat havia treballat tant directament amb les TIC.\nEl balanç que faig del Blog doncs es molt positiu i sé del cert que l’introduiré a la meva vida quotidiana i fins i tot en la meva futura vida professional.\nPublicado por ethel...* en 14:36 No hay comentarios:\nEtiquetas: GITIC, Valoració\n-Destaca dues activitats-\nL’activitat que més m’ha agradat realitzar a sigut la de l’animació mitjançant PowerPoint ja que era una activitat oberta i cadascú podia fer lliure ús de la seva creativitat a l’hora de crear-la. Vaig decidir fer una animació amb un disseny minimalista però que alhora fos atractiva a la vista. Crec que vaig aconseguir-ho i estic molt orgullosa del resultat final.\n(Si cliqueu a la imatge us reconduirà cap a l'entrada corresponent)\nL’altra activitat que destacaria és la de l’anàlisi de l’anunci ja que l’he trobat una activitat molt entretinguda i laboriosa. Ràpidament vaig saber quin anunci volia analitzar ja que vaig pensar que el de Loterias y apuestas del Estado era un anunci innovador i del que podria treure suc. La meva sorpresa va arribar un cop vaig descobrir que l’anunci havia tret la idea d’un vídeo musical i que hi havia moltes campanyes a d’altres països que també havien copiat l’estètica.\nPublicado por ethel...* en 14:21 No hay comentarios:\nEtiquetas: Activitats, destacar, GITIC\nM'agradaria compartir amb vosaltres una presentació slide d'acudits gràfics que vaig trobar l'altre dia buscant i rebuscant per internet.\nEspero que us agradi ;)\nPublicado por ethel...* en 17:43 No hay comentarios:\nEtiquetas: acudits, GITIC\nPoema de Nadal (fragment)\nPublicado por ethel...* en 19:12 No hay comentarios:\nEtiquetas: COED, Josep, Maria, RECULL DE POESIA, Segarra\nEn Rodrigo Blaas és un granadí que porta diversos anys treballant per Pixar, sent part activa dels seus últims èxits com "Buscant a Nemo", "Ratatouille" i "Up".\nAcaba de fer el pas de crear el seu primer treball en solitari "Alma", un curt de tot just 5 minuts però que l'ha portat 3 anys de treball.\nRodrigo l'ha pujat a Vimeo en HD proporcionant la possibilitat del seu visionat, aixó si, només durant aquest Nadal. Espero que us agradi :)\nI si ens passés a nosaltres?\nPublicado por ethel...* en 6:15 No hay comentarios:\nEtiquetas: PER PENSAR...\nAquesta ha estat la darrera sessió de Comunicació Oral Escrita i Digital.\nAvui han finalitzat les exposicions de territori, hem entregat els fulls d'autoavaluació de les recitacions dels poemes i les avaluacions de les diferents exposicions de Territori i dels debats.\nUn cop entregat tot, ens hem acomiadat d’en Xavier Àvila (professor de GITIC) i de la Lluïsa Cirera (mestra de COED) que ens han guiat i acompanyat per una millor adequació a l’entorn de la facultat i en l’aprenentatge de les seves respectives assignatures.\nPel que fa a les exposicions de territori m’agradaria d’estacar la que feia referència a Jaume I ja que crec que els hi ha sortit força bé, malgrat els nervis del moment...\nM’ha reconfortat veure com un tema històric pot ser tractat des de diverses vessants per tal d’aconseguir captar l’atenció del públic. La Mª Eulàlia i la Beatriz ho han fet tot explicant anècdotes de la vida d’aquest personatge històric.\nM’han donat una lliçó. M’han demostrat que no hi ha temes poc interessants o poc motivadors, sinó que el que fa que un tema connecti amb el públic són els oradors.\nCom bé he dit abans no hi ha tema poc interessant, sinó professor que el converteix en poc atractiu. Així doncs trobo que es essencial saber motivar als nens i a l’hora estar motivats nosaltres mateixos per tal d’impartir una bona educació.\nM’agradaria compartir amb vosaltres dos enllaços (estan en castellà) que parlen sobre la aquest tema. El primer que tracta directament la motivació i l’automotivació i l’altre en el que de moment s’especifiquen 27 de les 101 tècniques conegudes a dia d’avui per tal de reforçar la motivació dels infants:\nPublicado por ethel...* en 22:33 No hay comentarios:\nEtiquetas: COED, Jaume I, Motivació, Territori\nTan fonda, amiga meva, tan estranya\nla distància de mar i continent!\nI tan alta i tan freda la muntanya\nque ha de sobrevolar el meu sentiment!\nI aquesta soledat que m’acompanya,\navarament fidel, entre la gent!\nSi ets en mon somni tan present, tan clara\nque percebo la fressa del trepig,\nque sento el teu alèn en la meva cara\ni el sabor de tants besos entremig,\n¿com és possible que l’absència encara\nno hagi cedit, vençuda pel desig?\nNo pas com l’escultor que espera glòria\nans com l’amant que només pensa amor,\nhe refet en una obra transitòria\nla teva imatge amb afanyós rigor\ndamunt el marbre dolç de la memòria\ni amb el cisell blaníssim de l’enyor.\nI així tu ets meva en la presó secreta\nd’on mai ningú no trobarà el camí,\ni de nit, com qui fa una malifeta,\nque ni l’àngel mateix nok em pot sentir,\narriba fins a tu, a la quieta\ni en pensament, allò més pur de mi.\nPublicado por ethel...* en 19:25 No hay comentarios:\nEtiquetas: COED, IV, Joan, Oliver, Pere Quart, RECULL DE POESIA\nL'Era de la comunicació.\nPublicado por ethel...* en 17:38 No hay comentarios:\n- 18 de Desembre -\nL’últim dia de seminari. Un dia genial!\nUna sessió que ni jo mateixa m’hagués esperat que anés tant i tant bé.\nVam arribar tots molt puntuals per tal de muntar les taules, els plats amb el menjar, les begudes, els globus...\nUn cop ja estava tot preparat ens vam amagar assota la taula per tal de sorprendre l’Annabel. En 20 anys que tinc, mai m’havia “amagat” per tal de sorprendre a una professora, i crec que a l’Annabel tampoc no li havien fet mai, al menys això va semblar quan va dir emocionada:\n- Mita’ls que monos!\nUn cop iniciada la classe vam fer l’avaluació del seminari, i després ja vam posar-nos a repartir els regals que cadascú de nosaltres havia portat. Alguns dels regals van ser: una nadala cantada, una representació de la Sirenita, una postal de Nadal, un joc col·lectiu, una dinàmica de grup, un escrit, unes rosquilles...\nTambé vam fer-li entrega a l’Annabel d’un mocador i d’unes arracades per tal d’agrair-li la manera tant magnifica com s’ha comportat amb nosaltres.\nJa per acabar, vam menjar i vam beure tot el que havíem portat i ens vam acomiadar els uns dels altres fent una rotllana i cantant “L’hora dels Adéus”.\nM’agradaria remarcar l’evolució que ha patit aquest grup de seminari i com poc a poc hem anat perdent la vergonya i ens hem anat convertint tots en còmplices.\n- Annabel, Elena, Àngel, Mónica, Ari, Javi, Eva,\nMarta, Laura, Pau, Sonia, Sergio, Cristina, Helena, Blanca, Ethel -\nPublicado por ethel...* en 13:51 No hay comentarios:\n- 16 de Desembre -\nLa classe va començar amb la darrera lectura en veu alta del seminari. Aquest cop la va fer el Sergio, i per sorpresa de tots, va llegir un monòleg. Crec que ho va fer prou bé tenint en compte que un monòleg no està escrit per llegir, sinó que s’ha d’interpretar i de memoritzar. Així que malgrat tot, la lectura va ser molt entretinguda i original.\nSeguidament vam realitzar un anàlisi del que havíem llegit al llibre “l’elogi de feblesa” i vam iniciar un debat. Em va sorprendre molt que a tots ens havia impressionat la reflexió que fa en Jollien sobre el que es la normalitat i com la viuen els nens que són considerats com a anormals. La veritat es que la lectura d’aquest llibre m’ha aportat moltes coses i el fet de veure a en propi Jollien parlant en una conferència, i veure com es desenvolupa i com interactua amb el públic m’ha fet adonar-me de que la normalitat està en els ulls del que mira.\nUn cop finalitzat el debat, vam començar a parlar de la visita a un centre educatiu dels que havíem visitat durant la setmana de pràctiques. Alguns dels llocs que van visitar els meus companys van ser: el Cosmocaixa, el Museu de Badalona, Biblioteques de Barcelona, Museu de la xocolata...\n"Se puede sufrir y vivir con alegría"\n- Alexandre Jollien -\nPublicado por ethel...* en 14:11 No hay comentarios:\n* És un tipus d'activitat didàctica que consisteix en una investigació guiada, amb recursos principalment procedents d'Internet.\n* Promou la utilització d'habilitats cognitives superiors, el treball cooperatiu i l'autonomia dels alumnes.\n* S’utilitzen com a recurs didàctic pels professors.\n* Permet el desenvolupament d'habilitats de tractament d'informació.\n* Permet el desenvolupament de competències relacionades amb la societat de la informació.\n* Es construeix al voltant d'una tasca atractiva que provoca processos de pensament superior implicant així la resolució de problemes, la síntesi...\nAquest pot ser:\n* Consta de la següent estructura:\nHe triat la webquest de els meus records ja que crec que és un tema que és fonamental tractar a l'aula, a més a més considero que està molt ben plantejat i que tot el seguit d'activitats vinculades a GITIC reforçen la motivació dels infants a l'hora d'involucrar-se en la realització d'aquest. Considero que les activitats estan molt ben buscades i que en poden obtenir molts bons resultats un cop posades en pràctica.\nAqui us deixo l'enllaç per que hi pogueu donar un cop d'ull. Només cal que cliqueu la imatge.\nPublicado por ethel...* en 10:05 No hay comentarios:\nEtiquetas: GITIC, webquest\nUn Projecte telemàtic es caracteritza per la col·laboració entre diferents escoles, que comparteixen informació i realitzen activitats conjuntes, compartint els resultats via Internet.\nAmb la realització d'aquests projectes es fomenta el treball cooperatiu i en grup així com fomentar les relacions entre les diferents escoles participants, ajudant a la integració de diferents punts de vista i a l’enriquiment de l’experiència tant d’infants com de professorat.\nHe triat el projecte "Montserrat, un munt d'aventures" per diversos motius. El principal és per que des de ben petita he estat molt vinculada a Montserrat, ja que des de els 5 anys hi pujo caminant ja sigui des de Manresa o des Barcelona. Un altre motiu és que de petita cantava a la Coral Rosada, pertanyent a la Parròquia Sant Pius Xè del Barri del Congrés Eucarístic i el director d’aquesta havia sigut escolanet durant molts anys. Gràcies a això vam realitzar moltes visites a Montserrat i vam poder arribar a cantar alguna cançó amb els membres de l’escolania durant aquells anys.\nAixí doncs crec que és un projecte molt interessant per tal de donar a conèixer Montserrat i el seu entorn de manera diferent i interactiva.\nA més a més el fet de que els propis escolans siguin els guies en aquest projecte i els que a partir de diferents itineraris i grups, ens apropin a Montserrat des de diferents àrees: música, natura, socials, religió, matemàtiques fa que els nens s’impliquin també de manera més directe en el projecte ja que aquest escolà doncs és el que respon i orienta els participants sobre preguntes i consultes que se’ls plantegen.\nL'enllaç del projecte telemàtic el trobareu clicant sobre la imatge.\nPublicado por ethel...* en 8:56 No hay comentarios:\nEtiquetas: GITIC, projecte, telemàtic\nLa classe d’avui l’hem iniciat amb els últims exercicis de recitacions i a continuació, hem iniciat novament els debats. El tema a tractar del debat era El nou calendari escolar. L'equip a favor l'integraven la Clara Boix ,la Carolina Garcia, l'Anna Español, l'Eulàlia Palmero i l'Helena Vall (malalta); i el grup en contra el formaven la Linda Camacho, la Mireia González, la Sara López, l'Àlex Ramos , i la Laura Sendín.\nCom a valoració global del debat, crec que ha anat prou bé malgrat que es podien notar els nervis d’algun dels integrants del debat; a més a més cal sumar el handicap d’una de les integrants del grup que estava malalta obligant de manera indirecta a la resta de grup a reestructurar el debat per tal de poder realitzar l’exposició. Així doncs, com ja he comentat amb anterioritat, debat rere debat, podem arribar a observar com poc a poc anem interioritzant recursos per a la resolució de situacions que creen conflicte i com cap debat repeteix els errors del debat anterior. Podem doncs, estar ben orgullosos de la tasca que estem realitzant.\nPublicado por ethel...* en 22:28 No hay comentarios:\nEtiquetas: COED, Debat, Recitació\n-Experiències d'aprenentatge i metàfores de Crook-\nCharles Crook postula quatre usos per l'ordinador i explica a través de les metàfores com les noves tecnologies poden contribuir en l’ensenyar i en l’aprendre.\nAquestes metàfores són:\n*Metàfora de l'ordinador com a tutor.\nLa finalitat de la relació entre el mestre i l'alumne es que l’alumne inicii una tasca en la que el mestre l'avalui i automàticament iniciar una altra activitat nova. Així doncs l'ordinador també pot fer la tasca del mestre. A classe, l'activitat per representar aquest model va consistir en un dictat que posteriorment era corregit per un altre company.\n*Metàfora de l'ordinador com a alumne.\nL'alumne fa de mestre en relació amb l'ordinador. En aquest "micromón" l'alumne crea idees a partir de la exploració i l'aprenentatge es realitza a través del que va descobrint en aquesta recerca. L'alumne adopta un paper actiu. A classe mitjançant el programa LOGO vam poder construir allò que volíem donant-li les ordres específiques.\n*Metàfora de l'ordinador com a simulador.\nCal entendre el simulador com un programa tutorial que adopta el paper de guia de l'aprenentatge malgrat que només es poden manipular certs paràmetres i no se’n podem afegir-ne de nous.\nUn exemple és el Crayon Physics amb el qual s'ha de portar una pilota fins a una estrella fent un camí per poder avançar.\n*Metàfora de l'ordinador com a eina.\nLa metàfora es refereix a que l'ordinador contribueix en l’aprenentatge tot donant-nos eines per completar les nostres experiències. El laboratori químic és un bon exemple d'aquesta metàfora.\nPer acabar us deixo amb l'enllaç al llibre de Charles Crook: Ordenadores y aprendizaje colaborativo. A "Googlellibres" només està disponible en vista prèvia i per aquest motiu no es pot veure tot el seu contingut, però malgrat això considero que és interessant poder comptar amb el suport del que el propi autor postula sobre el tema.\nPublicado por ethel...* en 7:44 No hay comentarios:\nEtiquetas: crook, GITIC\nJuguem al joc de les paraules...\nJordi Lon Quintana\nJuguem al joc de les paraules,\ntu les forneixes\ni jo te les prenc,\ntu les passeges entre galta i galta,\njo les segresto\namb l'excusa d'un bes.\nPublicado por ethel...* en 18:55 No hay comentarios:\nEtiquetas: COED, Jordi, Lon, Quintana, RECULL DE POESIA\n- 4 de Desembre -\nA la classe d'ahir vaig llegrt un dels capítols introductoris del llibre "El Mundo Amarillo" d'Albert Espinosa.\nEstava una mica nerviosa.\nFeia molt de temps que no llegia en públic, i em feia por no poder transmetre tot el que l'Albert plasma a cadascuna de les pàgines del llibre.\n"El Mundo Amarillo" es un llibre molt especial per a mi i volia compartir-lo amb la resta de companys de seminari, però... estaria a l'alçada?\nVaig respirar profundament i vaig començar a llegir.\nLes cames no paraven quietes i en algun moment va tremolar-me la veu. Malgrat això els meus companys van quedar prou satisfets. Vaig aconseguir inculcar-los el cuquet de la curiositat i algun d'ells ja em va comentar que es volia comprar el llibre. Havia superat la prova amb èxit i ja podia respirar tranqui-la.\nSeguidament l'Ari va llegir un conte titulat “ La força de voluntat” de Quim Monzó, va ser una lectura especial, bonica i original. L’Ari a través de la seva lectura va aconseguir que ens introduir a la història i també, esboçar-nos un somriure a la cara. La lectura va ser molt correcte, va realitzar els canvis d'entonació adients, la seva postura va ser correcte i parlant alt i clar.\nMés tard en Pau la l’Ari i la Blanca van realitzar l’actualitat educativa a través de la carta al director: "Porque ya no puedo más” del diari ABC. Aquest article el signava una mestra i exposava la seva postura crítica cap a les escoles públiques i cap a la manca de respecte vers els professors que hi havia a les aules. A partir d'aquí, vam encetar un debat que va durar molt més que els que havíem anat realitzant setmanes anteriors.\nFinalment l’Elena, la Laura i en Javier van explicar la seva visita a les escoles juntament amb els alumnes de tercer.\nPS: Us adjunto un vídeo on el periodista "Albert Om" realitza una entrevista a L'Albert Espinosa amb motiu de la publicació del llibre: " El Mundo Amarillo". Espero que us agradi.\n"EL MUNDO AMARILLO"\nEl mundo amarillo es un mundo fantástico que quiero compartir contigo.\nEs el mundo de los descubrimientos que hice durante los diez años que estuve enfermo de cáncer. Es curioso, pero la fuerza, la vitalidad y los hallazgos que haces cuando estás enfermo sirven también cuando estás bien, en el día a día.\nEste libro pretende que conozcas y entres en este mundo especial y diferente; pero, sobre todo, que descubras a los «amarillos». Ellos son el nuevo escalafón de la amistad, esas personas que no son ni amantes ni amigos, esa gente que se cruza en tu vida y que con una sola conversación puede llegar a cambiártela. No te adelanto más: tendrás que leer este libro para poder empezar a encontrar tus «amarillos». Quizás uno de ellos sea yo...\nEl mundo amarillo habla de lo sencillo que es creer en los sueños para que estos se creen.\nY es que el creer y el crear están tan sólo a una letra de distancia.\n¿Qué esperas a saber quiénes son tus «amarillos»?\n- Albert Espinosa -\nPublicado por ethel...* en 10:57 No hay comentarios:\nA la classe d’avui hem escoltat 15 noves recitacions. Hem iniciat també la tercera jornada de debats amb el cas extraordinari de que avui érem dos grups per exposar,\n-El primer debat, que ha tractat de L'escolarització obligatòria fins als 18 anys; l'equip en contra, estava integrat per la Norma Augusto, el David Cortés, l'Ariadna Garcia, la Irene Recio i la Laura Sánchez, i l'equip a favor format per l'Elena Carmona, l'Alba Estragué, l'Eva Gómez, la Marta Juny i l'Helena Ruiz\n-El segon debat, que ha tractat de La informatització a les aules; l'equip a favor estava compost per Judith Carrique, la Maria Garcia, l'Eva Ladevesa l'Anna Llongueras,i la Lorena Padilla, i l’equip en contra estaba format per: la Natalia Carrique, l'Alba Casals, la Mar Gascó, la Núria Maldonado i per mi, l'Ethel Nogués.\nM’agradaria destacar el fet de que a mesura que van passant les recitacions i els debats, la tècnica dels que exposen va millorant, em sorprèn veure com tots poc a poc ens anem submergint en un procés d’aprenentatge continu, on tots aprenem dels errors dels altres i intentem no cometre’ls. Trobo que això ens humanitza i ens dignifica molt com a persones. El treball col·laboratiu i l’aprenentatge constant són uns requisits fonamentals per tal d’arribar a ser un gran mestre.\nPublicado por ethel...* en 22:01 No hay comentarios:\nEtiquetas: COED, Debat, Exposició\nMai cap amant no ha gosat arribar...\nMai cap amant no ha gosat arribar\nal lloc extrem des d'on tu m'acarones.\nDe dins enfora, amor, sento les ones\ni em faig areny i duna i penyalar.\nSorra i record de demà, mans enceses\npel risc, mirall de l'ombra de l’ahir\nque et congrià i et féu hoste de mi,\njo visc en tu, en les teves escomeses.\nTu vius en mi i et mous pel clos comú\n-aigua a l'aguait de les veus de la terra\nque esborra amb sal el rastre de la guerra-\n¿Sents el llevant com tempta, cor dejú,\nels molls remots on l'urc se'm desaferra?\nCreixent en tu, la mar i jo som u.\nPublicado por ethel...* en 19:00 No hay comentarios:\nEtiquetas: COED, Marçal, Maria, Mercè, RECULL DE POESIA\nEns convencem a nosaltres mateixos de que la vida serà millor després...\nDesprés d’acabar la carrera, després d’aconseguir feina, després de casar-nos, després de tenir un fill... i aleshores després de tenir-ne un altre... (SUMA Y SIGUE)\nDesprés ens sentim frustrats perquè els nostres fills no són prou grans, i pensem que serem més feliços quan creixin i deixin de ser nens. I després, ve quan ens desesperem perquè són adolescents difícils de tractar, i pensem: serem més feliços quan sortim d’aquesta etapa.\nDesprés decidim que la nostra vida serà completa quan al nostre marit o a la nostra dona li vagin millor les coses, quan tinguem un cotxe millor, quan puguem anar de vacances, quan aconseguim una millor feina, quan ens retirem...\nLa veritat és que... no hi ha millor moment per a ser feliç que ara mateix.\nSi no és ara... Quan?.\nLa vida sempre estarà plena de després, de reptes...\nÉs millor admetre i decidir ser feliços ARA de totes les formes...\nNo hi ha un després, ni un camí per a la felicitat, la felicitat és el camí i és ARA.\nEnriqueix-te de cada moment que vius, enriqueix-te més perquè el comparteixes amb algú especial, i recorda que el temps no espera ningú.\nTreballa com si no necessitessis diners, estima com si mai t'haguessin ferit, balla com si ningú t'estigués veient...\n... I SOMRIU! :)\nPublicado por ethel...* en 1:23 No hay comentarios:\nCOED (24) GITIC (21) PER PENSAR... (3) RECULL DE POESIA (12) SEMINARI (5)\nArxiu del blog *\n-Experiències d'aprenentatge i metàfores de Crook-...\nBlogs amics *\nAlba Mayol - Alba\nMarta Pintos - Marta\nMª Eulalia Palmero - Somiant...\nBeatriz González - Futurs Mestres de Primària


Els Caçadors de trastets guanyen la 9a edició dels Premis al civisme — Ajuntament de Rubí\nSou a: Inici / Ajuntament / Sala de premsa / Notes de premsa / Els Caçadors de trastets guanyen la 9a edició dels Premis al civisme\nEls Caçadors de trastets guanyen la 9a edició dels Premis al civisme\nEl jurat ha decidit guardonar aquesta proposta ambiental per la seva creativitat i la gran capacitat de mobilització ciutadana, entre d’altres\nPublicat el: 15/12/2014\nEls guardonats amb els Premis al civisme han posat per a la foto de família amb els seus diplomes (foto: Localpres)\nEl projecte Caçadors de trastets, de l’entitat que porta el mateix nom, ha guanyat la 9a edició dels Premis al civisme. L’alcaldessa de Rubí, Carme García, ha estat l’encarregada de lliurar-los el primer premi, dotat amb 1.500 euros. Els projectes Serveis d’activitat física adaptada a persones discapacitades al municipi de Rubí, del Club Esportiu Horitzó 1994, i Recicleta al Centre Obert El Pinar, de l’Associació Compartir-Grup Social Marista, han estat reconeguts amb el 2n i 3r premi del certamen, respectivament.\nCaçadors de trastets és una iniciativa que té com a objectiu conscienciar la ciutadania de la importància de no llençar brossa al bosc. Des de la seva creació, han organitzat diferents sortides a llocs com Can Xercavins, Ca n’Oriol, El Torrent dels Alous, Can Feliu, la Mola, el Puigmal o el Matagalls, entre altres.\nEl jurat ha decidit premiar aquesta iniciativa perquè es tracta d’un projecte que mostra un treball de conscienciació ciutadana vers la cura de l’entorn natural proper; perquè respon a actituds cíviques; per la seva creativitat i la gran capacitat de mobilització ciutadana, i per la implicació i el treball pedagògic que ha generat en la promoció del civisme a Rubí.\nJavier Ruiz i Oriol Morillas han recollit el guardó aquest diumenge de mans de l’alcaldessa, Carme García, en un acte que ha tingut lloc al Centre Cívic del Pinar: La Cruïlla. El veredicte s’ha fet públic en el marc dels Vermuts Musicals que organitza mensualment el Pla de Desenvolupament Comunitari d’aquest barri i que, en aquesta ocasió, han comptat amb l’actuació del Group Salam.\nDurant l’acte, l’alcaldessa ha posat de relleu la gran qualitat dels 6 projectes presentats en aquesta edició dels Premis al civisme i ha destacat el Pinar com a exemple de bona convivència.\nMiriam Roca, sotspresidenta del Club Esportiu Horitzó 1994, ha estat l’encarregada de recollir el 2n premi, que ha estat lliurat per la coordinadora en matèria d’Educació, Igualtat i Ciutadania de la Diputació de Barcelona, Montserrat Arboix. I Josep Maria Prats, de l’Associació Compartir-Grup Social Marista, ha pujat a l’escenari per recollir el 3r premi, de mans de Fèlix Marista, representant de l’AMPA del CEE de Ca n’Oriol, l’entitat guanyadora l’any passat gràcies al projecte Rubiclac. A banda del corresponent diploma, el 2n i 3r premiats han estat guardonats amb 750 i 500 euros, respectivament.