Bloc Tuareg: de febrer 2018\nEl proper dimarts 13 de març de 15:30 a 19:00 hores l'Escola Progrés organitza una marató de donació de sang. Els alumnes de l'Institut la Llauna han visitat el nostre centre per parlar-nos de la importància de donar sang i explicar-nos amb detall quins són els components i els tipus de sang.\nHem pogut posar en pràctica els nostres aprenentatges amb la següent aplicació:\nPublicat per Tuaregs a 9:11 Cap comentari:\nEls alumnes de 6è han pujat fins al Turó d'en Seriol per fer una activitat de reforestació d'espècies autòctones de la zona. Han aprofitat també per fer pràctiques amb la brúixola sobre el plànol.\nPublicat per Tuaregs a 9:00 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: fotos, naturals, socials\nDos agents de la Guàrdia Urbana de Badalona ens han parlat sobre l'ús de la bicicleta a la calçada pública, la importància del respecte a les normes de circulació i les conseqüències negatives per a tots que pot tenir circular per la ciutat pensant només en el nostre interès.\nPublicat per Tuaregs a 23:29 Cap comentari:\nDeures de març 6è B\nDijous dia 22 de febrer\nMates pàg 67 ex 16\nDivendres dia 23 febrer\nSocials: pàg 172-173 tota\nDijous dia 1 de març\nExamen mates: càlcul decimal Tema 5\nSocials: Text sobre la província d'Espanya\nExamen de Socials (Espanya política)\nResum del llibre de català\nMúsica: Examen "Quantes oques van al camp"\nResum del llibre de castellà\nExamen de Naturals. La cèl·lula i els éssers vius.\nPublicat per Alumne Tuareg a 2:02 Cap comentari:\nBloc del projecte: la Guerra Civil\nBloc de 6è (suport per a la realització del projecte interdisciplinari)\nPublicat per Tuaregs a 9:32 Cap comentari:


Notícies - 'Razas' posa en el punt de mira els prejudicis amb l'objectiu de provocar la reflexió\nL'espectacle ha comptat amb una escenografia construïda a Sant Cugat\nel 23/mar/12 Anna Berenguer Cultura PDF\nL'obra 'Razas' de David Mamet ha enganxat el públic del Teatre-Auditori amb el cru retrat d'una realitat que ha pujat dalt l'escenari temes com el prejudici. L'última provocació teatral de l'autor nord-americà ha posat en entredit el concepte de veritat i justícia, eixos d'un joc dialèctic propers al gènere del thriller. Amb aquest muntatge, els actors Toni Cantó, Emilio Buale, Montse Pla i Bernabé Rico han volgut anar més enllà de la simple anècdota per explorar allò políticament incorrecte.\nL'obra, dirigida per Juan Carlos Rubio, ha omplert el Teatre-Auditori de suspens amb aquest muntatge gràcies a una dramatúrgia capaç de teixir ràpids diàlegs per posar en entredit les peripècies de dos advocats. La trama arrenca quan un alt executiu, acusat de violar a una noia negra, es veu obligat a buscar una defensa legal. A partir d'aquí l'eix gira al voltant del tema de prejudici.\nUn tema, que com assenyala l'actor Toni Cantó, pretén despertar la reflexió en el públic arribant fins i tot a provocar la incomoditat.\nÉs una funció que exigeix un treball per l'espectador perquè provoca malestar. Gaudeixo molt fent aquest personatge.\nPer molts espectadors però, el tema no ha arribat a calar a fons. Sí ho ha fet la poètica del llenguatge de David Mamet i el treball actoral, convertint-se en els principals atractius del muntatge.\nEls diàlegs eren ràpids i intel·ligents. / M'ha agradat i fa pensar. / Parlaven molt ràpid.\nDesprés d'un any de gira per l'Estat espanyol, amb l'escenografia construïda a Sant Cugat, 'Razas' continua ara la seva gira per Catalunya. Una vegada finalitzat el muntatge, la companyia ha ofert un col·loqui per posar sobre la taula alguns dels temes tractats i intercanviar impressions amb els espectadors.\nEl Paga-li Joan farà rècord de participació amb 230 balladors\n[Entrevista]: Auxili farà bullir Sant Cugat per Festa Major amb un disc 'festiu i crític'\nWeb de l'obra 'Razas'


Notícies - Ingressen a presó dos detinguts per robar a cases de Sant Cugat\nIngressen a presó dos detinguts per robar a cases de Sant Cugat\nComissaria de Mossos a Sant Cugat\nel 10/feb/17 Redacció Societat PDF\nEls Mossos d'Esquadra van detenir dilluns un home i una dona de 40 i 32 anys com a presumptes autors de diversos robatoris amb força a cases de Sant Cugat. Segons la policia, els lladres havien robat a cinc cases de la zona del Golf i de Valldoreix.\nEls fets es remunten al 3 de febrer quan agents de Mossos estaven fent controls preventius de robatoris a domicilis a Sant Cugat. Passades les nou del vespre, els agents van identificar una parella en actitud sospitosa i amb diversos estris susceptibles de fer-se servir per forçar domicilis. Fetes les comprovacions pertinents per assegurar que no s'havia produït cap robatori per les rodalies i que els identificats no portaven cap objecte sostret, la parella va marxar.\nNo obstant això, la comissaria de Rubí va iniciar una investigació al voltant d'aquestes dues persones que va permetre comprovar que havien estat a Sant Cugat un dia que es van produir robatoris a la ciutat.\nLa investigació va concloure que la parella identificada podia estar relacionada amb més d'un robatori a la ciutat. Els investigats van ser localitzats el 6 de febrer a un hotel de Barcelona i, un cop fetes les comprovacions pertinents, van ser detinguts per la seva implicació en diversos robatoris amb força. Els investigadors van trobar-los objectes relacionats amb cinc robatoris a cases de la zona del Golf i de Valldoreix. Els robatoris es van cometre a finals de gener i principis de febrer d'enguany. Entre els objectes recuperats, hi ha joies i dues bicicletes.\nLa investigació continua oberta i no es descarta que puguin haver comès més robatoris a Sant Cugat i a altres localitats.


En marxa les obres de millora de l'Ermita del Pedrís i el seu entorn\nS’espera que puguin estar en sis mesos i compta amb un pressupost de més de 90.000€\nJa estan en marxa els treballs de millora de l’Ermita del Pedrís i del seu entorn. Aquesta intervenció suposarà desenrunar l’antiga ermita romànica i edificis annexos amb la conseqüent valoració arqueològica; l’excavació dels rastres de trinxera de la Guerra Civil consolidant els trams visibles i senyalització informativa; així com el repicat, neteja i arrebossat de l’ermita de Sant Pere del Pedrís.\nD’aquesta última, a més, s’ha pogut començar a descobrir qui en va ser el seu arquitecte quan es va construir a la dècada dels 60 del segle passat.\nDes de l’Ajuntament de Bellcaire es vol treballar per donar al nucli de ‘El Pedrís’ la importància que es mereix començant per aquests arranjaments els quals consideren molt necessaris.\nAquesta actuació està inclosa en el projecte del Patronat de Promoció Econòmica ‘Camí de Sant Jaume: xarxa pel patrimoni’ i cofinançada amb fons FEDER, l’Ajuntament de Bellcaire d’Urgell i la Diputació de Lleida.


Petita guineu,la - Papelería Librería El Lapicero\nEls dies passen, i passen les estacions. Mentre, la petita guineu aprèn a caçar, a enterrar el menjar, a cobrir les petjades que deixa i a córrer més ràpid que el vent. Es prepara per a sortir-se?n tota sol. A partir de 5 anys.\n· Un àlbum sobre les primeres etapes de la vida\n· L'aprenentage comporta paciència i la guia dels pares\n· Un text poètic per a ensenyar els nens a créixer al seu ritme


PPT exposicio lauraanna\nIbc social media eye web\nPresentación corporativa IBCmass 2012\nLetterOfRecStephanieShun from JPete...\nby Stephanie Shun\nIntroducción al taller de web 3.0, ...\nBONA PRÀCTICAINTERNACIONAL DE SUPORT A L’EMPRENEDORIA SOCIAL La Fageda 2.\nPRESENTACIÓ PROJECTEn La Fageda és una cooperativa catalana, d’iniciativa social sense ánim de lucre, creada a Olot al 1982.n Tè com a finalitat la integració laborar de les persones que pateixen discapacitats intel·lectuals o transtorns mentals. 3.\nÀMBIT D’ACTUACIÓn La Fageda està situada a Olot (Girona), es troba a la Fageda d’en Jordà, una de les primeres reserves del Parc Natural de la zona volcànica de la Garrotxa. Mas Els Casals, la seu social, es troba a la Fageda d’en Jordà, una de les principals reserves del Parc Natural de la Zona Volcànica de la Garrotxa. En aquesta finca de 15 hectàrees, porten a terme la majoria d’activitats, tant assistencials com productives. 4.\nCONCEPTE I ABAST-Un projecte econpomicament viable, respectuós amb lespersones, els animals i el mediambient-La marca de làctics suposa una aportació d’autostima alsmés de 270 treballadors i socis de la cooperativa, 60% delsquals presenten discapacitats intel·lectuals o malaltiesmentals severes.-Ofereixen feina a totes les persones adultes de la Garrotxaque tinguin certificat de discapacitat psquíquica o estíguinen disposició de treballar, fet únic en tot l’Estat. 5.\nFUNCIONAMENTnLes activitats productives de la cooperativa sónagrícoles i es desenvolupen dins el marc administratiud’un Centre Especial de Treball: una granja de vaquesper a la producció de llet, la planta d’elaboració deproductes làctics, una secció de jardineria, la plantadelaboració de gelats el taller de manualitats i la novaactivitat dhorticultura i conserves. 6.\nFINANÇAMENTn La Fageda compta amb l’ajut i el compromís de l’obra social Caja Madrid i de la Fundació Fèlix Llobet Nicolau per dur a terme les seves inversions més importants.n Unnim Obra Social, FUNDOSA, Obra Social Fundació ‘’la Caixa’’ i Obra Social de CatalunyaCaixa, són altres entitats privades que també han col·laborat en diferents projectes i inversions. 7.\nREPLICABILITATCOPE (Oportunitats per la Participació de la Comunitat de l’Empresa)és una empresa comunitària establerta al 1998 per oferir oportunitats deformació, de recolzament i treball pels adults amb discapacitats. Al’actualitat hi treballen 54 membres, 11 dels quals tenen unadiscapacitat.Amb la seu a les Illes Shetland són una empresa dinàmica(escollida lamillor comunitat de negocis). Mantenen un comprmis amb eldesenvolupament de les capacitats de treball a través d’activitatsempresarials i innovadores, reconeguts com una empresa de modelsocial.El treball es basa en la producció de menjar per emportar, comsandwiches, aperitius freds i calents, i delicatessen. 8.\nAPORTACIONS NOVES IDEESUna nova idea sería documentar a altres empreses sobre elfuncionament i l’organització de La Fageda, per tal d’aportaraquestes idees a altres empreses, de manera que tinguiuna repercussió social, i adaptin aquest sistema. Una altre idea seria fomentar botigues exclusivament deproductes de La Fageda, en les quals treballessín més gentdiscapacitada amb la vigilància d’alguna altre persona. Recommended\nLetterOfRecStephanieShun from JPeterson\nIntroducción al taller de web 3.0, data-mining y web semántica\nLive File Backup - Automatische Backup-Software für die laufende Datensicherung\nStrayer fin 534 homework chapters 1 17 + fin 534 new quizzes 1-11


Baan Srinimit House & Apartment Samui Tailàndia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\n77/1 Moo 3, Taweerajpakdee Road,, Lamai, Samui, Tailàndia, 84310 - Veure al mapa\nLamai Beach - A 1.0 km de l'allotjament\nBarri Lamai Lamai Mae Nam Lamai Lamai Lamai Chaweng Lamai Nathon Choengmon\nAl visitar Samui, vosté es sentirà com a casa a Baan Srinimit House & Apartment, què li ofereix un allotjament de qualitat i un gran servei. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Un ambient ben cuidat i la seva proximitat a Coco Splash Adventure & Waterpark, Lamai Scuba Diving Center, Diva Massage & Aromatherapy donen a aquest hotel un encant especial.\nA Baan Srinimit House & Apartment, l'excelent servei i instal.lacions superiors faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Les carecterístiques més important de l'hotel inclouen Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, Zones públiques amb Wi-Fi, aparcament de cotxes, transport hotel/aeroport, servei de cangur.\nGaudiu de les comoditats d'alta gama com ara connexió sense fils a internet (cortesia), aire condicionat, balcó/terrassa, telèfon, aparell de televisió per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Baan Srinimit House & Apartment és un lloc ideal d'estada pels viatgers que busquin encant, comfort i facilitat a Samui.


Els millors tributs internacionals i concerts íntims a la Costa Brava - Diari digital de Ràdio Platja d'Aro\nEls millors tributs internacionals i concerts íntims a la Costa Brava\nDavid DeMaría, Marlango, Soraya, Michael Jackson, Abba i Frank Sinata són alguns dels grans noms de la música que presenta aquesta temporada el Casino Peralada.\nEl cantant de Jerez de la Frontera, David DeMaría, serà l’encarregat d’obrir la temporada de concerts al Casino Peralada que, enguany, es divideix en concerts de format íntim en acústic i sopars amb Tribut Show dedicat a grans clàssics de la música.\nEls concerts del Cotton Club, qualitat i proximitat\nAl Cotton Club del Casino Peralada s’han programat cinc actuacions amb artistes nacionals de reconeguda trajectòria que oferiran concerts per uns 150 espectadors. David DeMaría (17 de febrer), Ariel Rot (10 de març), Marlango (7 d’abril), Soraya (26 de maig) i Mikel Erentxun (9 de juny) ompliran las nits del Casino dels seus grans èxits i uns acústics molt vibrants i intims. El preu de l’entrada serà de 25 euros amb una consumició inclosa.\nEls Tributs, fusió d’alta gastronomia amb els millors tributs musicals del món\nLa programació dels Tributs estarà formada per 5 propostes musicals que inclouen un sopar d’alta gastronomia amb maridatge d’excel·lents vins i caves. Un any més, passaran per la carpa del Castell de Peralada els números uns del món. La temporada de tributs començarà amb Michael Jackson i el xou Forever Jackson (24 de març). El seguiran The Bee Gees Story (21 d’abril), Queen. The Bohemian Rhapsody (12 de maig), Abba The Show (revetlla de Sant Joan) i Sinatra & Friends (22 de setembre). Des del Grup Peralada han explicat que els tributs s’acabaran abans respecte altres anys, perquè a partir de l’octubre començaran els treballs de renovació de l’espai de la carpa, on es fan els tributs, amb una capacitat d’uns 400 espectadors. El preu de cada tribut, amb sopar inclòs, serà de 70 euros.\nEls últims anys, la temporada de tributs i concerts del Casino Peralada ha aconseguit una ocupació superior al 90%. Les entrades per a la nova temporada ja estan a la venda al web www.casinoperalada.com\nPrevious Previous post: Saira Noham ja gaudeix del seu cotxe i 6.000 euros en regals del gran sorteig de Nadal de Platja d’Aro\nNext Next post: Una col·lectiva de 12 artistes italians homenatja a l’empresari Jordi Comas


Els tributs a Manresa pujaran 580.000 euros el 2020 - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nEls tributs a Manresa pujaran 580.000 euros el 2020\nL'equip de govern proposarà un increment dels impostos en el proper ple\nacn 09.10.2019 | 13:12\nAloy i Junyent. ACN\nAloy i Junyent.\nL'equip de govern de l'Ajuntament de Manresa (JxCat i ERC) proposarà en el proper ple municipal una pujada de les ordenances fiscals a la ciutat de cara el 2020 d'un 1,23% de mitjana. En total, els tributs a la ciutat de Manresa pujaran 580.000 euros l'any vinent.\nL'auge suposarà un augment de la recaptació de més de mig milió d'euros. Persegueix, han explicat l'alcalde i regidor d'Hisenda, Valentí Junyent, i el portaveu del Govern, Marc Aloy, augmentar les arques municipals per sufragar la pujada dels sous dels treballadors municipals, recuperar serveis afectats per la crisi i reforçar les polítiques socials.\nL'IBI serà l'impost que més variarà, que passarà del 0,895% al 0,91% (+1,7%). El mateix increment el viurà la plusvàlua. Tot i que serà del 15,49% (+1,7%), seguirà sent el més baix de les ciutats de més de 50.000 habitants de Catalunya.\nJunyent ha estat el primer a justificar la necessitat de la pujada. "Tenim serveis afectats per la crisi i que ara hem de dotar de més recursos, com ara la jardineria i la neteja, així com reforçar les polítiques socials", ha explicat, tot incidint en el fet que alhora "s'ha de mantenir el nivell d'ingressos per fer fronts a apujades que tindrem com la dels sous dels treballadors municipals".\nTambé Aloy ha insistit a dir que és necessari apujar algunes ordenances, tot i que també ha alertat que s'haurà de veure si és suficient. El portaveu del Govern ha explicat que la decisió es pren en ple període "d'incertesa" per la manca d'uns pressupostos estatals que impedeixen al consistori saber quina partida rebran l'any vinent per part del govern espanyol com a ciutat de més de 75.000 habitants. "No sabem quan ni quant serà", ha lamentat.\nL'IBI segueix a l'alça\nLa proposta, que ja coneixen els grups municipals i que se sotmetrà a votació al ple d'aquest octubre, suggereix una pujada mitjana de l'1,3%, a "l'entorn de la pujada prevista de l'IPC", ha dit l'edil d'Hisenda. Això comporta, a termes globals, 579.125 euros més per les arques municipals. L'Ajuntament mantindrà la tarifa plana per poder fraccionar el seu cost, així com els descomptes pels que opten per pagar de cop a principis d'any.\nL'IBI i la plusvàlua seran els impostos que més creixeran. L'IBI passarà del 0,895% al 0,91% (+1,7%). En el cas dels béns rústics, es passarà del 0,381 al 0,387%. Amb aquest increment, el consistori prement ingressar 442.340 euros més. Segons les previsions, pagaran aquesta taxa 61.301 persones –entre físiques i jurídiques-, amb una quota mitjana de 419 euros.\nPel que fa a la plusvàlua, l'impost sobre l'Increment del Valor dels Terrenys de Naturalesa Urbana, el tipus impositiu passarà a ser del 15,49% (+1,7). Suposaran, en total, 40.290 euros més. Tot i l'auge, ha destacat l'alcalde, la taxa segueix sent la més baixa de les ciutats de més de 50.000 habitants de Catalunya.\nAposta per les empreses\nL'Impost sobre les activitats econòmiques (IAE) pujarà un 1,3%, de manera que el coeficient oscil·larà entre el 2,56 i el 3,07. Tot i l'augment, la xifra segueix estant per sota de les poblacions amb un nombre similar d'habitants. De fet, és la població de més de 50.000 habitants amb un IAE més baix.\nDe la "Champions" a quedar fora\nManresa és capdavantera en impostos com la plusvàlua i l'IAE, però, per contra, queda "fora de la Champions", segons el mateix alcalde, en IBI. La justificació, han explicat els representants de l'equip de govern, respon d'una banda a l'"històric", és a dir, és difícil canviar tendències ja establertes –fa anys que es perceben uns determinats ingressos per determinades vies- i, per una altra, en el cas de l'IAE, per la voluntat de l'equip de govern d'alleugerir les càrregues econòmiques per a les empreses instal·lades al municipi i facilitar l'ocupació.\nPuja la taxa de guals\nAltres taxes que pugen son la dels guals, que creix un 1,3%, i el que han classificat com a altres –un exemple són els casaments civils-, que augmenten un 1,5%. Els increments permetran recaptar 20.930 euros i 35.265 euros respectivament.\nPer contra, es mantenen impostos com el de Construccions, Instal·lacions i Obres (ICIO), que serà del 4%, el màxim establert per la llei; o l'Impost de Vehicles de Tracció Mecànica (IVTM).\nLes escombraries, igual\nTambé es mantindrà l'impost de les escombraries, segons la proposta. Cal recordar que aquesta taxa va patir una pujada important el 2018 –va passar de 111,5 euros anuals a 124,4-, degut a que calia afrontar el cost del nou sistema de pretractament de residus. L'endarreriment de la posada en marxa de la nova planta per a fer-ho, va permetre rebaixar la taxa a 120 euros aquest 2019.\nDe cara al 2020, malgrat que el nou sistema segueix pendent –ha de sortir a concurs públic aviat la redacció del projecte i la direcció de l'obra-, l'ajuntament ha de sufragar un cànon de residus superiors (5,8 euros) per la quantitat de residus que aporta la ciutat, fet que ha dut a l'equip de Govern ha optat per mantenir el mateix preu: 120 euros.\nPendents de les aigües\nLa proposta de l'equip de govern no preveu que passarà amb les taxes de subministrament d'aigua i clavegueram, que s'aprovaran a finals d'any.


Programació dels Barris’11 | RÀDIO SANT SADURNÍ 107.2 FM\n← Les escoles donen suport a la continuïtat del Taller de ràdio\nAixí queda l’equip de govern de l’Ajuntament →\nProgramació dels Barris’11\nEnguany arriba una nova edició del Barris 2011 marcats en aquesta ocasió per la coincidència de l’inici d’aquesta setmana de festes amb la revetlla de Sant Joan. El dijous començaran les celebracions del Barri Ajuntament.\nDIjous 23, a més de la tronada de les dues de la tarda, a les 6 de la tarda tindrà lloc una xocolatada i l’espectacle infantil Una d’aventures, abans que el castelld de focs i posteriorment la revetlla prenguin el protagonisme de la nit\nEl divendres, a banda del tradicional rengle a l’Ajuntament, el Barri Sant Antoni agafarà el testimoni amb una xocolatada a 2/4 de 7 de la tarda, a la que seguiran el concert d’ Els Cintos i sardanes. Després del Castell de focs, es presentarà la carrossa del barri acompanyats per la xaranga riba roja.\nDissabte 25 de juny, Barri Montserrat, amb exposició del concurs de coques, taller de pintures i jocs els més petits a partir de les 5 de la tarda a la Plaça Nova. Seguirà una xocolatada i animacions infantils amb Dançons i posteriorment la gresca continuarà amb un canó d’escuma.\nLa plaça Nova acollirà a 2/4 de 8 de la tarda sardanes amb la cobla capital del cava. A la mitja part tindrà lloc el lliurament de premis i la degustació del concurs de coques, acompanyat de cava.\nA partir de les deu de la nit, els Diables se me’n refum entraran en acció. A 2/4 de 12 de la nit, la Rambla serà l’escenari per l’orquestra Covers, mentre a la plaça Nova arrencaran els concerts joves amb Els Pianistes, Els Catarres i Los Hijos del Humo. La Nit continuarà a les 2 de la nit amb l’orquestra jove i discoteca mòbil fins a la matinada. El Barri Montserrat tancarà la seva programació diumenge a 2/4 de 12 del migdia amb el tradicional rengle.\nEl Barri Església celebrarà diumenge el seu dia amb la tradicional catifa de flors. Després de la tronada de les 2 de la tarda s’inaugurarà la catifa amb copa de cava per a tothom. El CAU organitzarà una xocolatada i jocs per als més menuts a la plaça de l’església. A les 8 de la tarda hi haurà un concurs de truites i solemne processó de corpus. Les sardanes a les deu del vespre seran el preludi d’un Castell de focs que estarà acompanyat de cervesa, cava i música.\nEl dilluns 27 torn per al Barri Diputació, que seguirà el menú tradicional d’activitats, xocolatada al Passeig del parc a 2/4 de 6 de la tarda, sardanes a les 9 del vespre, i després del Castell de focs la cremada de la tradicional falla.\nEl Barri Cavallers ens presentarà per al dimarts 28 de juny una xocolatada a les 6 de la tarda i l’espectacle infantil Les Twins. Hi haurà sardanes a les 10 del vespre i Castell de focs a les 11 de la nit, que donaran pas a la Festa Jove amb el Dj Barri Guay. Totes les activitats tindran lloc a la Plaça de l’Ajuntament.\nEl dimecres 29 de juny es posarà punt i final a l’edició 2011 dels Barris amb el Raval. A les 5 de la tarda hi haurà una trobada de puntaires. A les 6 xocolatada i animació per als més menuts, mentre a les 7 de la tarda es celebrarà un concurs de coques. En acabar el Castell de focs, que s’iniciarà a 2/4 de d’11 de la nit, torn per les sardanes i a continuació Ball de nit amb Duet Lissy Show. DJ Barri Guay serà l’encarregut de cloure la darrera festa d’aquests Barris.


La Fiscalia ordena precintar els col·legis als Mossos i aquests ho veuen perillós\nActualitzada 27/09/2017 a les 11:59\nLa policia catalana identifica responsables d’instituts, CAP i locals municipals\n© L'alcalde de Bell-lloc, Carles Palau, ahir al despatx a l'ajuntament.\nLa Fiscalia Superior de Catalunya va ordenar ahir als Mossos d’Esquadra precintar col·legis electorals del referèndum abans de dissabte i impedir que es pugui votar. Per la seua banda, els Mossos consideren que aquest dispositiu pot portar problemes d’ordre públic i danys més importants que els que es volen evitar amb aquest tipus de mesures.\nLa Fiscalia Superior de Catalunya va ordenar ahir als Mossos d’Esquadra precintar, abans de dissabte, els col·legis electorals del referèndum i impedir que es pugui votar al carrer, en un “radi de seguretat” de cent metres al voltant d’aquests centres. Demana garantir que no es pugui accedir als locals on està previst que s’acullin urnes i que s’eviti la constitució de meses electorals mitjançant un “ampli dispositiu” policial. Per la seua banda, els Mossos veuen amb preocupació la instrucció de la Fiscalia, ja que consideren que aquest dispositiu podria portar problemes d’ordre públic. En la reunió de la cúpula de la policia catalana es va posar en relleu, segons fonts d’aquest cos, que la instrucció podria acabar provocant danys més importants dels que es pretenen evitar amb aquesta mena de mesures.\nEn aquest sentit, l’ordre de la Fiscalia estableix que els Mossos “podran requerir l’auxili i col·laboració de les policies locals” i, si això no fos suficient, suport als efectius de les forces i cossos de seguretat de l’Estat.\nAixí mateix, reclama que el segellament dels centres sigui “inviolable” i que es pengi un cartell advertint de la “responsabilitat penal” en cas que es trenqui, i precisa que s’haurà de desallotjar i identificar les persones que hi hagués al lloc i confiscar el material vinculat a la votació, “especialment urnes, equips informàtics, paperetes i documentació o propaganda electoral”.\nEl Ministeri Públic exigeix als Mossos vigilar els precintes fins a les 21.00 hores de l’1 d’octubre. Segons assenyalen fonts vinculades a la convocatòria del referèndum, a Catalunya hi hauria 4.800 col·legis electorals, dels quals entre 250 i 300 serien a Lleida.\nD’altra banda, agents dels Mossos es van desplaçar ahir per ordre de la Fiscalia fins a desenes de localitats lleidatanes per tal d’identificar els responsables dels locals municipals, instituts, escoles, centres d’atenció primària i de treball on es preveu que es pugui votar, els van preguntar si havien rebut material per a la votació i els van advertir de les possibles conseqüències legals de col·laborar amb la convocatòria. A més, agents de paisà de la Guàrdia Civil es van personar en uns altres quinze ajuntaments lleidatans perquè els secretaris municipals els entreguessin una còpia del “decret” firmat pels alcaldes en què donen suport a l’1-O. Van ser els del Palau, Bellvís, Linyola, Golmés, Fondarella, Tremp, Juneda, les Borges, Sort, Almenar, Alcarràs, Rosselló, Torrefarrera, Torregrossa i Bell-lloc.\nAlgunes entitats proposen mobilitzacions per defensar el dret a vot, com ara pernoctar en col·legis electorals, malgrat que càrrecs de l’Assemblea Nacional Catalana van demanar calma i no precipitar-se, mentre que, per la seua banda, l’Assemblea Pagesa va convidar a aparcar tractors als voltants dels punts de votació (vegeu la pàgina 6).\nNo hi haurà detencions d’alcaldes abans de l’1-O\nLa Fiscalia de Lleida va precisar ahir que no hi haurà detencions d’alcaldes que no es presentin a declarar sobre el seu suport i col·laboració amb el referèndum abans de l’1-O. Fonts judicials van explicar que estudiaran més endavant com cal actuar en casos com el del primer edil de Bell-lloc, Carles Palau, que va tornar a ser citat a declarar ahir i va tornar a plantar el fiscal, després de no anar-hi dijous de la setmana passada. Palau va assegurar que “a través d’una conversa telefònica, els vaig reiterar la meua posició que no volia anar a declarar”, “que no era una qüestió d’agenda, sinó que no hi volia anar voluntàriament” i que “el suport dels veïns, la llei del Referèndum i l’atac brutal que van rebre les institucions catalanes reforcen la meua posició”. Al seu torn, els altres dos alcaldes que tampoc s’hi van presentar la setmana passada, els de Seròs, Gabriel Pena, i el d’Alcarràs, Miquel Serra, van rebre ahir personalment per part de dos agents de la Guàrdia Civil una nova citació per anar a declarar aquest matí, a les 10.00 i a les 11.00 hores, respectivament, a pesar que ja van avançar que tampoc s’hi presentaran.\nPuigdemont convoca unilateralment per aquest dijous la Junta de Seguretat\nEls Mossos van a l‘ajuntament de Cervera per fer un qüestionari de l’1-O\nLa llista d‘advocats d’ofici passa de vuit a 51 amb motiu del referèndum\nEl director dels Mossos: “Els policies estan per garantir drets, no impedir-los”


El Club Natació Terrassa inaugura la pista de pàdel Laia Mira\nFoto de família a dins de la pista Laia Mira | CNT\nEl club ha estrenat aquest diumenge la nova denominació de la pista en un acte senzill i emotiu\nLa pista 6 de pàdel de les instal·lacions del Club Natació Terrassa ja s’anomena oficialment pista Laia Mira. Aquest diumenge a matí, el club ha estrenat la nova denominació de la pista en un acte senzill i emotiu, que vol homenatjar una jugadora de pàdel molt estimada per la secció per la seva qualitat humana. L’esdeveniment va aplegar amics i familiars de la Laia.\nEn el transcurs de l’acte, el club va lliurar un xec de 2.000 euros a l’associació La Vida és Xula, una associació sense ànim de lucre que va néixer en memòria de la Laia, que no va poder guanyar la seva lluita contra el càncer de mamà. L’associació té com objectiu la recaptació de fons i promoció de projectes destinats a la investigació del càncer de mama, ajudar als pacients que ja sofreixen el càncer de mama amb diferents teràpies en col·laboració amb hospitals de la província, i donar esperança i suport a les persones afectades per la malaltia, tant per a familiars com per als pacients. A més, l’associació és la impulsora del Torneig de Pàdel Laia Mira que acull el club, una iniciativa solidària de la qual ja se n’han celebrat tres edicions que han resultat un èxit de participació, informa el club en un comunicat.\nEl president Joan Herrera fa entrega a Montse Guindo, de l’associació La Vida és Xula, del donatiu de 2.000€ | CNT\nEl Projecte Laia Mira, que s’està desenvolupant amb la col·laboració del Consorci Sanitari de Terrassa, permet avançar en l’adquisició del dispositiu Paxmann, un dispositiu que serveix per prevenir l’alopècia en les pacients amb càncer de mama. La utilització d’aquest dispositiu disminueix de forma rellevant aquest efecte advers de la quimioteràpia, tot millorant la tolerància global i la qualitat de vida de les pacients sotmeses a aquest tractament. El Consorci Sanitari de Terrassa afirma que és gràcies a les donacions que s’han fet al projecte Laia Mira que actualment poden utilitzar aquest dispositiu.\nClub Natació Terrassa esports pàdel Terrassa


Àtoms i lletres: Proposta per Sant Jordi (1)\nXeXu 2 d’abril de 2013, a les 18:46\nBé, he de dir que em moc força pel boca-orella, sobretot pel que llegeixo en els blogs o em recomana gent de confiança, així que no faig massa cas d'autors menys mediàtics per això que dius, perquè no els conec. Però si et serveix d'alguna cosa, al meu blog de llibres ja he ressenyat tres llibres d'autors poc coneguts que m'han demanat que els faci una ressenya per tenir visibilitat. Un d'ells és en Maurici, de qui des d'aquí continuo recomanant la seva lectura. Un altre, incomprensiblement per mi, perquè era força nefast, ha acabat triomfant i publicat en diverses editorials. A hores d'ara encara no ho entenc. Bona iniciativa la teva, i a veure si agafem bones idees.\nSergi 3 d’abril de 2013, a les 0:07\nHola, Xexu. Segurament sí que em servirien, mentre compleixin els criteris (no gaire estrictes) que he fixat (llibre en català d'autor no excessivament conegut i, si pot ser, que t'hagi agradat o que creguis que pot agradar a algú).\nAixò sí, per participar, has de fer la sinopsi i les recomanacions, com marca el format (no ho faré jo sense haver llegit el llibre).\nSílvia 2 d’abril de 2013, a les 20:06\nBona inciativa, Sergi! Hi pensaré...\nSergi 3 d’abril de 2013, a les 0:09\nD'acord. Espero les teves propostes.\nSoc el tipus de lector més horrible de tots, soc un lector mainstream total, ho sento, no et puc ajudar.\nSergi 3 d’abril de 2013, a les 0:14\nDoncs ja és curiós que fent un blog tan original siguis tan poc original llegint. Ho deixo com a reflexió.\nJosep 3 d’abril de 2013, a les 12:23\nSant Jordi, inevitable cada any.\nSílvia 3 d’abril de 2013, a les 14:48\nSi en Josep treu un llibre el proposo per a la llista ;)\nGemma Sara 7 d’abril de 2013, a les 19:27\nJo recomano el del Maurici, també, té tres contes que trobo genials.\nSi se m'acut algun altre, hi torno (molt bona lectora no és que sigui, realment...)\nI el teu per quan és?\nSergi 8 d’abril de 2013, a les 11:46\nEm sembla bé que recomanis el llibre del Maurici. Però "necessito" que m'ompliu la fitxa, com ja han començat a fer alguns dels autors que s'han posat en contacte amb mi.\n(El meu es farà esperar, com tot allò que és bo ;)


Art sobre l’agonia de les llengües\n"La visió de Lehner impressiona: mostra amb nostàlgia uns espais segurs i purs i, simultàniament, la seva fragilitat consubstancial"\n25.04.2022 - 21:30\nActualització: 25.04.2022 - 17:18\nAl llarg del segle XXI s’ha anat estenent un crit d’alerta sobre la possibilitat que s’extingeixin en massa les llengües del món. Que l’art, des de fa uns anys, hagi començat a tractar aquesta qüestió dóna esperances que la preocupació pel fenomen global de l’agonia de les llengües hagi transcendit el clos de la sociolingüística, i fa pensar que creix la consciència social sobre el tema.\nNo ens referim aquí a l’art que celebra, en positiu, la riquesa de la diversitat lingüística mundial (l’art, per exemple, d’obres com l’Arbre de les Llengües, de l’escultora Monique Bastiaans, al País Valencià), sinó a l’art que afronta de manera directa i compromesa el greu afer de l’extinció de les llengües. I que ho fa, a més, amb una mirada que vol transcendir el cas particular, la preocupació personal o local, i reflectir l’abast universal del problema.\nÉs evident que l’art no substitueix les raons acadèmiques, ni el treball dels activistes per les llengües, ni tampoc la ineludible acció política, però també ho és que tots els llenguatges poden ser útils per a denunciar i provar de frenar o capgirar una situació delicada com la crisi mundial de la linguodiversitat. Davant el fet que ben sovint els discursos verbals es revelen insuficients o ineficaços per a canviar la realitat, a més, la creació artística que va més enllà de les paraules sembla aportar nous camins d’expressió que poden contribuir a desvetllar la solidaritat i l’acció per la causa de la diversitat lingüística.\nEn aquest article vull convidar els lectors a passejar, com si visitessin una exposició, per les visions de cinc creadores que s’han expressat aquests darrers anys amb obres o instal·lacions artístiques sobre l’agonia de les llengües. Entrem, doncs, a la nostra exposició particular i deixem que l’art ens parli.\nA la primera sala trobem la impressionant instal·lació de Rachel Berwick May-por-é, a la qual es va referir David Crystal en la seva obra Language Death, demanant precisament visions artístiques sobre la qüestió. May-por-é va ser un projecte començat al tombant del segle XX al XXI que l’autora ha anat mantenint i reproduint durant més de vint anys, i que ha exhibit en diverses ciutats del món com Londres, São Paulo, Nova York, New Haven i Istambul.\nLa instal·lació consistia en un gran aviari subtilment il·luminat, recobert per polipropilè translúcid. A l’interior hi havia dos lloros vius i algunes plantes tropicals. Qui observava la instal·lació hi veia les siluetes fantasmals dels lloros rere les parets semitransparents de l’aviari. Els lloros, mentre saltaven de branca en branca, reproduïen paraules d’una llengua extinta en la qual Berwick els havia entrenat a parlar (a la parella inicial de lloros i a altres parelles posteriors, en successives instal·lacions), gràcies a la col·laboració d’experts en conducta animal, lingüistes i enginyers de so. Els lloros pronunciaven paraules de la llengua maipure, una llengua arawak parlada a l’Amazones i extingida fa més de dos segles. No us perdeu el vídeo amb la instal·lació May-por-é de Berwick.\nL’obra prenia com a base una anècdota de la cèlebre expedició americana d’Alexander von Humboldt (1769-1859). L’explorador, naturalista i geògraf alemany (germà del lingüista Wilhelm von Humboldt) va explicar aquella expedició en els seus diaris amb tota mena de detalls, també amb les transcripcions fonètiques de paraules de les llengües que trobava, entre les quals hi havia la llengua maipure. Mentre recorria l’Orinoco, sembla que Humboldt va trobar una tribu que tenia com a botí de guerra uns lloros que parlaven una llengua d’una tribu que havia estat exterminada. El parlar dels lloros era la darrera traça de la llengua d’aquell poble extingit.\nLa versió de Berwick, potser per una llicència artística o una reelaboració del tema, considerava que la llengua extingida era el maipure. És probable que la llengua de l’anècdota de Humboldt fos en realitat una altra, la llengua de la tribu liquidada dels indis atures, perquè és evident per les anotacions personals del geògraf que els maipures encara existien en el moment de l’expedició. Però si la llengua era el maipure o la dels indis atures no té cap transcendència des del punt de vista artístic.\nLa instal·lació de Berwick entroncava amb la preocupació recurrent en l’obra de l’artista per allò que es perd i per la possibilitat o no de recuperar-ho. Altres obres de l’autora (com A Vanishing; Martha o Lonesome George) mostren darrers exemplars d’animals i la fràgil línia existent entre la desaparició i la permanència. La reflexió de Berwick a partir de l’anècdota de Humboldt s’ha de situar dins una preocupació més general de l’artista per la pèrdua de la diversitat.\nEls lloros de Berwick ens donen una visió corprenedora de les llengües sense parlants. Unes llengües que ja no són creatives, com ho són les humanes, sinó objectes de museu, estantisses llengües-document. Transitant per aquesta sala de la nostra exposició podem reflexionar sobre el valor de la documentació de les llengües i sobre la distància a què se situen les llengües vives i parlades de les que ja només existeixen documentades. La instal·lació de Berwick posa a primer pla el concepte de distància: sentim distants els esgarips dels lloros dient les paraules estrafetes de la llengua extingida, i percebem també llunyanes les seves presències en forma d’ombres velades i inaccessibles. A quina distància ens trobem del que es perd o està a punt de perdre’s? Ho podem aferrar encara? Ho podrem recuperar un cop perdut?\nEntrem a la segona sala de la nostra exposició particular. La segona mirada artística sobre l’agonia de les llengües és una obra de Susan Hiller, creadora nord-americana establerta a Londres, on va morir l’any 2019. Es tracta d’una instal·lació amb un títol que no s’allunya gens de la reflexió que hem trobat en Berwick: Lost and Found. L’obra va ser exhibida el 2016-2017 al Pérez Art Museum de Miami (consulteu el web de l’exposició i, si us interessa i teniu temps, la xerrada de Hiller amb motiu de l’esdeveniment).\nL’obra s’inseria en la línia de treball de l’autora, artista conceptual i exponent del videoart i de les instal·lacions multimèdia. La instal·lació consistia, com en alguns altres projectes de Hiller, en un vídeo de trenta minuts en alta resolució. A Lost and Found el vídeo tenia una banda sonora contínua, subtitulada, de persones que parlaven, una rere l’altra, vint-i-tres llengües en perill greu de desaparició, “adormides”, ja extingides o, en alguns casos, revitalitzades. Cada individu enregistrat s’expressava lliurement, sovint parlant sobre la seva llengua, en un conjunt que mostrava una gran riquesa de tons emotius.\nEl vídeo oferia poc més que so, en un fons negre sense imatges. Les ones sonores emeses pels parlants hi apareixien en forma de línies verdes en una contínua representació oscil·loscòpica, com si fossin un fil de vida, en una imatge que podia suggerir un aparell mèdic enregistrant unes constants vitals. Observeu aquest extracte del vídeo de Hiller (heu d’iniciar, fàcilment, sessió a Vimeo) o, encara més reduït, el fragment dedicat a una de les llengües seleccionades per l’autora, la llengua kaurna (llengua australiana extingida que es va intentar fer reviure a la darreria del segle XX).\nEntre les vint-i-tres llengües triades per Hiller es trobaven, per exemple, el wichita, el n|uu, l’amazic, el bo, el siksikà, el lenape, l’arameu, el fox-sauk-kikapoo, el carelià, el bretó, el hawaià, el còrnic, el garifuna o el navajo.\nA Lost and Found, Hiller era fidel al seu objectiu de defugir una mirada antropològica pretesament objectiva de la realitat i cedia la veu a uns testimonis. Si en algunes altres instal·lacions l’autora havia aplegat relats de persones que havien viscut experiències paranormals o fenòmens visuals inexplicables, en aquella obra Hiller posava el focus en un nou territori fronterer, el de les llengües en diversos graus d’extinció. Explorava l’espai entre la vida i la mort que constituïen les veus de persones que parlaven llengües properes a la desaparició.\nLa veu humana enregistrada, intemporal i espectral, era el mitjà que Hiller feia servir per arribar als altres i desvetllar-los una reacció d’adhesió. L’artista partia de la base que les vibracions del so, que toquen físicament les persones, poden arribar a colpir-les significativament. Per a Hiller la veu era el recurs idoni per a la intimitat i l’empatia, dos conceptes clau per a entendre la seva instal·lació. Hiller renunciava a donar cap lliçó racional i cercava la connexió humana per una via purament emotiva.\nHiller constatava una situació greu, per mitjà del seu art. I, com ella mateixa explicava, la denunciava perquè creia que rere la desaparició de les llengües hi havia històries de domini i de supressió, de violència, de coacció i de trauma, que considerava, a més, massa oblidades.\nAra bé: la seva mirada no era del tot negra com el color de fons del seu vídeo sense imatges; el lost tenia un found. Com explicava en la interessant entrevista reproduïda en el programa de l’exposició, en la seva proposta la pèrdua s’equilibrava amb l’esperança. És per això que al final del vídeo donava cabuda a llengües que havien reviscut o s’havien revitalitzat. En una instal·lació prèvia sobre l’extinció de les llengües, en canvi,The Last Silent Movie (2007-2008), Hiller no havia mostrat cap escletxa d’optimisme sobre la qüestió.\nEns disposem a entrar a la tercera sala de la nostra exposició. Hi trobarem la tercera mirada artística sobre la mort de les llengües. Es tracta de la visió d’Eva Lootz (consulteu-ne el web), escultora austríaca resident de fa molts anys a l’estat espanyol. És una artista defensora de la funció social de l’art que ha mostrat fascinació pel llenguatge al llarg de la seva dilatada trajectòria creativa (la possessió de la veu, la resistència al discurs imposat, la claredat i la justesa de la paraula, la necessitat de la diversitat de les llengües contra l’homogeneïtzació…).\nEl 2020 Eva Lootz va dedicar explícitament una exposició a la mort de les llengües, a Valladolid, “El reverso de los monumentos y la agonía de las lenguas” (vegeu el web de l’exposició), que va tenir lloc al Museu Patio Herreriano (Museu d’Art Contemporani Espanyol) i, complementàriament, al Museu d’Escultura espanyol. Us en podeu fer una idea mirant aquest vídeo breu de l’esdeveniment.\nL’exposició de Lootz constituïa una reflexió sobre la desaparició. Una peça seva exhibida al Museu d’Escultura reproduïa una frase atribuïda a Cézanne amb la llegenda: “Si encara vols veure alguna cosa, apressa’t; tot està desapareixent”. Una de les dues parts de l’exposició de Lootz proposava reimaginar els monuments, allunyar-los del seu sentit jeràrquic, liquidar-ne la sacralitat: i ho feia mostrant-los en la forma elemental de les substàncies que els constituïen: pols de matèries primeres apilades en cons, alliberades de cap altre ordre rector que no fos la gravetat. L’altra gran part de l’exposició estava dedicada a la desaparició de les llengües i prolongava la reflexió sobre la realitat que sobreviu difícilment sota l’imperi de la jerarquia. La seva instal·lació homenatjava les quasi vuit-centes llengües agonitzants de Llatinoamèrica esclafades per les llengües colonials.\nL’exposició era en un escenari, Valladolid, on cinc segles abans (1550) havia tingut lloc (al mateix Col·legi de Sant Gregori, seu del Museu d’Escultura) la controvèrsia entre els religiosos Bartolomé de las Casas i Juan Ginés de Sepúlveda sobre el tracte que calia donar als indis, les seves llengües i les seves cultures. Lootz aportava en la seva instal·lació una mirada molt crítica al sistema de sotmetiment, colonització, explotació i extermini establert des d’aquell moment en la relació amb el “nou món”, basat en l’assumpció de la inferioritat dels éssers humans que s’hi havien “descobert” i de totes les seves formes culturals. És interessant sentir Eva Lootz explicant aquesta qüestió i altres aspectes rellevants de la seva mostra artística a l’entrevista a propòsit de l’exposició.\nLootz reunia en aquella instal·lació algunes de les seves obres d’art en forma de llengua que havia creat al llarg de molts anys amb diversos materials com lacre, estany, tela, ceràmica o metall, llengües que han estat exposades en molts espais artístics. Uns objectes de mides, colors i textures diferents, que contenien en alguns casos lletres flotants enigmàtiques i sempre la forma explícita de l’òrgan de la llengua.\nLa selecció de llengües de l’autora tenia el contrapunt d’una enorme llengua de betum, completament negra, que sorgia d’un extrem de la sala d’exposició i s’estenia per terra suggerint una lenta però fatal expansió. Una llengua de betum que contrastava amb el color blanc de les parets de la sala i els colors de les llengües de l’autora que hi penjaven.\nLa tràgica llengua negra, elaborada amb el producte local anomenat pez (substància resinosa), expressava l’agonia de les llengües de l’Amèrica del Sud (no sense expressar també, paral·lelament, altres agonies com la dels oficis de Castella relacionats amb la pez). La instal·lació anava acompanyada d’un àudio en què l’autora anomenava una per una, en una salmòdia interminable, totes les llengües indígenes en perill d’extinció al continent, segons la classificació de la UNESCO. En aquest vídeo podeu veure el com-s’ha-fet de l’exposició i el procés de creació del seu element simbòlic essencial, la llengua de betum.\nI entrem a la quarta sala de la nostra exposició. Hi trobem una creació d’Anna Lehner, una artista del vidre. Es tracta de la seva obra Communication Lost, de 2016, que va exposar a la University of Wisconsin Madison’s Art Loft. L’obra partia de la reflexió de l’autora sobre les llengües amenaçades i extingides (Lehner tenia al pensament especialment les llengües dels EUA), que confluïa en ella amb la passió per uns objectes naturals fruit de l’interès científic humà: els nuclis de gel, o mostres cilíndriques extretes perforant glaceres o grans capes de gel a molta profunditat. Els nuclis de gel contenen informació ambiental valuosa, per exemple, de la composició de l’atmosfera de temps remots.\nEl projecte de Lehner consistia en uns recipients de vidre que emulaven els nuclis de gel, un per a cada any del segle XXI (es tractava, segons l’autora, d’un projecte que podia créixer cap al futur i també cap al passat, amb nous recipients). Lehner registrava en cada objecte, amb marques fetes en codi Morse, la cronologia de les defuncions de les llengües (observeu imatges de l’obra). Els recipients de Lehner recreaven un estat primigeni lliure d’amenaces, i, alhora, el pas del temps i la defunció de les llengües, talment autèntiques làpides de vidre.\nLa visió de Lehner impressiona: mostra amb nostàlgia uns espais segurs i purs i, simultàniament, la seva fragilitat consubstancial. Rere el suggestiu simbolisme dels recipients-blocs de gel, l’artista manifestava que perseguia també, com les altres creadores de què parlem en aquest text, la denúncia de la mort de les llengües.\nI introduïm-nos a la cinquena i darrera sala de la nostra exposició. Hi trobem una mostra col·lectiva d’art sobre les llengües amenaçades, l’exposició “Endangered”, que va tenir lloc a l’Euphrat Museum of Art, De Anza College (Cupertino, Califòrnia) l’any 2015. Em referiré només a un exemple d’aquesta mostra coral, a l’obra de Pantea Karimi (consulteu-ne el web), una artista multidisciplinària iraniano-americana instal·lada a Califòrnia. Els seus orígens iranians ens semblen especialment rellevants, perquè la seva obra tenia l’origen en un dolor de llengua que no era el d’un observador extern i distant, sinó el d’algú que en participava, que pertanyia a un poble que el patia.\nL’obra que va exposar Karimi a “Endangered” duia per títol Absent Rhyme i es referia a la llengua tat, una llengua del nord-oest de l’Iran escrita en alfabet persa, parlada per unes vuit mil persones en aquell país (i alguns milers més a l’Azerbaidjan i Rússia) i classificada com una llengua greument amenaçada.\nL’obra de Karimi consistia en una pissarra de reminiscències clarament escolars en què hi havia un poema escrit en llengua tat i presentava, simultàniament, un vídeo d’un parell de minuts (elaborat amb el videògraf Phil Spitler) que projectava damunt la pissarra el mateix poema escrit, mentre era llegit en veu alta. Observeu diverses imatges de la instal·lació, i la producció audiovisual.\nSi la pissarra mostrava el text fix i estable del poema, el vídeo oferia, en canvi, en sobreposició, fragments del text que apareixien progressivament i es desplaçaven per la imatge i, cada cop menys nítids i més difusos, amb les lletres com més va més desdibuixades, s’esvaïen, com la veu que recitava els versos. L’obra parlava de la desaparició de la llengua tat (i, per extensió, d’altres llengües greument amenaçades), però mostrava alhora la tenaç inesborrabilitat de les llengües que es poden continuar ensenyant. També l’art de Karimi, doncs, mostrava el paradoxal ser i no ser de les llengües amenaçades.\nHem acabat la visita a la nostra exposició. Hi hem vist les mirades artístiques de cinc dones, visions crítiques i de denúncia per mitjà de l’art sobre l’agonia de les llengües: Berwick, Hiller, Lootz, Lehner, Karimi.\nAmb llenguatges, recursos i mitjans artístics ben diversos i originals hi hem trobat formulada una poètica de la pèrdua. L’art ens ha mostrat la desaparició de les llengües: la malastruga llengua de betum negre de Lootz; el fons negre sense imatges del vídeo de Hiller; les veus irreals i emotives dels testimonis d’aquesta mateixa artista i els sons espectrals dels lloros de Berwick; el registre lapidari de l’extinció de Lehner; l’evaporació angoixant dels versos de Karimi; la distància insalvable entre les llengües vives i les que ja només poden ser llengües documentades de Berwick.\nL’art d’aquestes creadores ens ha ensenyat també, amb tot, una altra cara del fenomen: la tossuda permanència de les llengües malgrat la seva evanescència; l’esperança en la revitalització; la força íntima, emotiva i empàtica de les veus dels testimonis de l’extinció; la impossibilitat de desvincular la desaparició de les llengües d’altres desaparicions que afronta la humanitat i la necessitat d’observar i comprendre aquests senyals d’extinció conjuntament.\nL’art se’ns revela, doncs, un camí suggestiu per a conèixer críticament l’agonia massiva de les llengües i, alhora, un instrument d’esperança per a creure que encara es pot aturar.\nEnric Serra, membre del Grup d’Estudi de Llengües Amenaçades


Antic bloc de la Biblioteca - Escola Sant Jordi Lleida: L'àvia necessita petonets\nLa nostra biblioteca ha estrenat aquest preciós llibre de l'Anna Bergua i la il·lustradora Carme Sala.\nA les nenes i els nens del cicle inicial els ha recordat les seves àvies, els seus avis, els besavis i besàvies. Aquesta tendra història d'una àvia que ja no és com abans, que sovint oblida els noms, les històries i els jocs, però es posa molt contenta quan juguen amb ella i li fan petons.\nL'àvia necessita petonets és un conte sobre el valor de l’amor i la tendresa, especialment dels néts, davant la vellesa i les malalties degeneratives. Entendre per què l’àvia o l’avi, que abans jugava i explicava històries, comença a oblidar els noms, les històries i els jocs és quelcom complicat per als nens.\nSegur que aquest conte us ajudarà també a les famílies.\nPublicat per Biblioteca a 17:00\nEtiquetes de comentaris: promoció lectura, recomanacions, sentiments


RIERA DAVIU S.C.P.: de maig 2018\nAPARELLS ELÈCTRICS MATAINSECTES\nAmb l'arribada de la primavera , les plugues i les pujades de les temperatures , augmenten els insectes , i les seves molestes picades . Ara és un bon moment per estudiar com eliminar-los.\nA la nostra botiga RIERA DAVIU SCP us podem aconsellar de quin aparell és més aconsellable segons les vostres necesitats .\nAparells amb tubs fluorescents que avarquen un radi entre 100 i 200 metres quadrats (depenent de models) , o amb llum ultravioleta i un potent ventilador .\nSilence Steam Extrem\nPotser el millor Centre de Planxat domèstic que hi ha al mercat , el SILENCE STEAM EXTREME de ROWENTA , amb una potència de 2400 W. , un vapor variable de 120g/min , i un cop de vapor de 420g/min , aquest centre de planxat amb caldera d'alta presió (6,5 bars) disposa de vapor vertical i de la Tecnologia silenciosa amb una autonomia ilimitada i un escalfament ràpid .\nEtiquetes de comentaris: Centre Planxat, Rowenta


Marta Subirà diu que quan l’ATLL torni a ser pública podrà rebaixar-se el cost de l’aigua | elCugatenc\nMarta Subirà diu que quan l’ATLL torni a ser pública podrà rebaixar-se el cost de l’aigua\nLa secretària de Medi Ambient i Sostenibilitat a la Generalitat, Marta Subirà, assegura que la recuperació per part de la Generalitat de l’empresa Aigües Ter-Llobregat (ATLL) pot portar lligada a llarg termini una rebaixa en el cost de l’aigua. La recuperació pública de l’empresa, segons explica el diari Ara, podria fer-se efectiva a principis de l’any vinent després que el Tribunal Suprem anul·lés l’estiu passat la privatització de l’any 2012, que es va fer per prop de 1.000 milions d’euros. L’efecte sobre el cost de l’aigua dependrà, diu, de la indemnització a pagar a Acciona.\nSi bé, no s’aventura a dir com es gestionaria aquesta possible rebaixa ja que, diu, es pot decidir no repercutir-la sobre les factures per aplicar millores en el servei. Sobre la privatització no ha fet valoracions però la justifica dient que quan Artur Mas va accedir a la presidència de la Generalitat es va trobar una situació econòmica molt complicada que el va obligar a vendre els principals actius de la Generalitat: “Quan vens desesperat, no ho fas de la millor maneraˮ.\nAquestes declaracions les ha fet en resposta a una pregunta d’elCugatenc en el marc de la conferència organitzada pels Amics de la UNESCO dimecres a la tarda a l’Arxiu Nacional sobre la gestió de l’aigua. En aquesta Subirà ha parlat del procés de negociació per reduir l’impacte del transvasament d’aigües del Ter cap a l’àrea metropolitana de Barcelona arran de l’arribada de Carles Puigdemont a la presidència de la Generalitat. L’acord, que es va formalitzar l’estiu del 2017, preveu que el desviament d’aigües mai superi el 30% del cabal. Just la setmana passada es va convocar la taula de seguiment, en què hi participen actors polítics i socials del territori.\nSegons Subirà, el retorn de l’ATLL a mans privades no té cap efecte sobre l’acord ja que l’empresa només té incidència sobre la gestió de l’aigua però sí suposa un repte per a l’administració ja que ha de buscar noves fórmules perquè no hi hagi escassetat d’aigua a Barcelona. La gran aposta és, defensa, aconseguir reutilitzar l’aigua, és a dir, que després d’haver estat utilitzada en ús domèstic i industrial pugui ser depurada i retornada al riu, més amunt de Molins de Rei, perquè torni al circuit.\nAra per ara no es preveu que aquesta aigua pugui ser emprada de nou com aigua de boca però defensa que en períodes de sequera es pugui sí pugui tenir aquest ús ja que s’ha demostrat que és potable. Aquest mecanisme permetria reaprofitar tanta aigua com la capaç d’aconseguir a través de la dessalanitzadora del Prat del Llobregat. Això no només tindria efecte per compensar la reducció d’arribada d’aigua des del Ter sinó també per afrontar el procés de desertificació al qual ja s’enfronta el país pels efectes del canvi climàtic.\nSubirà ha defensat la determinació de Puigdemont en aquest afer, que havia quedat en un calaix durant anys i, amb la seva arribada, va tornar a situar-se com un tema central més enllà de les reivindicacions de les comarques gironines. Considera que l’acord final justifica haver trigat a fer les negociacions i, fins i tot, haver incomplert els terminis marcats per la normativa europea. La mesura, defensa, té un marcat caràcter ambiental, un posicionament que considera impensable fora de les normatives ambientals de la Unió Europea i, especialment, de la directiva marc de l’aigua aprovada l’any 2010.\nMalgrat la bona valoració que ha fet del cas del Ter, reconeix que no tots els casos de transvasaments i conflictes per l’aigua que hi ha al país generen tant consens. Subirà considera que hi ha un conflicte latent entre Barcelona i rodalies, que necessita abastir-se d’aigua importada d’altres indrets, i la resta del territori, que majoritàriament s’oposa a perdre part dels seus recursos hídrics.


Game Simulador de conductor de tancs. Juga gratis en línia\n3d El rodatge dels nens Tancs 3d Arkanoid Action Boys Cursa per a nens Carreras en els camions Carreras en els cotxes Motorcycle Racing Dinosaures Lluitant per dos Dracs Zombi Jocs de Guerra Monsters\nJoc Simulador de conductor de tancs en línia\nSimulador de conductor de tancs\nDescripció del joc: Voleu posar-vos al volant del dipòsit més modern? A continuació, prova la teva mà al Tank Driver Simulator. En ell, primer tries un vehicle de combat. Després, passareu sobre un polígon especial. És una ciutat construïda amb diverses trampes, que hauràs de superar utilitzant la maniobrabilitat i el rendiment del teu vehicle de combat. A més, hauràs de tirar d'un canó a diversos objectius.\nVoleu posar-vos al volant del dipòsit més modern? A continuació, prova la teva mà al Tank Driver Simulator. En ell, primer tries un vehicle de combat. Després, passareu sobre un polígon especial.\n© playgame24.com - Joc gratuït Simulador de conductor de tancs () El joc en línia flash joc MedlinePlus Simulador de conductor de tancs de forma gratuïta .. No t'oblidis de votar aquest joc Simulador de conductor de tancs i compartir aquest joc amb els teus millors amics.


Nova recol·lecta de material destinada als refugiats - L'Eco de Sitges\nVia Independència s’ha entregat a la causa ucraïnesa. L’associació està fent una recollida de material a diferents punts de Catalunya, entre ells Sitges i Sant Pere de Ribes, per a les persones refugiades a la frontera entre Polònia i Ucraïna. Es tracta d’una associació enregistrada a Ribes que acompleix diverses tasques humanitàries sense ànim de lucre.\n“Ara, el que és urgent són medicaments, roba interior pels nens, nenes i dones, i aliments sense estar envasats amb vidre”, assegura Carol Aguilar, presidenta de Via Independència. Amb el suport de Gemma Pera, coordinadora de la logística de l’associació, han recol·lectat en només un dia; dues capses de medicaments, dues de tovalloletes infantils, quatre de menjar i sis de roba.\nEncara no han conclòs la recaptació; avui aniran a comprar roba interior i a fer recol·lecta a les farmàcies, sent aquests els materials que més escassegen ara mateix. Aguilar recorda que “la gent encara pot aportar donacions al magatzem del Valentí Village”. El material recollit marxarà amb l’expedició Spain 4 Ukraine aquest cap de setmana en direcció a Medyka. També es poden fer aportacions econòmiques al compte de l’Associació (IBAN ES04 2100 0152 5802 0058 0825), que es destinarà a una ONG encara per determinar.\nEn col·laboració amb Via Independència, des de la iniciativa de cosmètica natural Terra, també en mans de Carol Aguilar, s’han elaborat 25 quilos de sabó natural que s’entregarà a la frontera amb la resta del material. Es tracta de sabons elaborats artesanalment, amb base de glicerina que són aptes per tota mena de pells, fins i tot les més delicades i per bebès.\n“Malauradament, això no és el principi ni el final. Haurem de continuar recollint el màxim de coses possibles durant les setmanes vinents”, assegura la presidenta de l’Associació. Amb dos busos per omplir, des de Spain 4 Ukraine es fa una crida per recollir: subministraments mèdics, aliments secs, aperitius i galetes, bolquers, llet en pols, dolços pels infants, menjar en conserva, sucs i begudes isotòniques.


Messi i Adriano entren a la llista del València-Barça i Alexis i Xavi en queden fora - Esport3 - TV3 i Catalunya Ràdio\nMessi i Adriano entren a la llista del València-Barça i Alexis i Xavi en queden fora\nBones notícies a l'entrenament matinal del Barça: tant Leo Messi com Adriano Correia s'han entrenat amb tota normalitat i estaran disponibles per al tècnic Gerardo Martino de cara al partit al camp del València, diumenge a les nou. Els dos han entrat a la llista de convocats mentre que Alexis i Xavi, dos dels jugadors que més minuts acumulen, n'han quedat fora.\n31/08/2013 - 17.44\nBones notícies a l'entrenament matinal del Barça: tant Leo Messi com Adriano Correia s'han entrenat amb tota normalitat i estan a disposició del tècnic Gerardo Martino de cara al partit al camp del València, diumenge a les nou. Els dos han entrat a la llista de convocats mentre que Alexis i Xavi, dos dels jugadors que més minuts acumulen, n'han quedat fora.\nAdriano es va lesionar durant el Màlaga-Barça i va haver de ser substituït. Messi, per la seva banda, va fer entrenament a part el dijous després de jugar tot el partit de tornada de la Supercopa d'Espanya. El 10 del Barça, també va fer treballs de recuperació aquest divendres perquè segons Martino "vam decidir que acabés la recuperació" i aquest dissabte "no hi hauria problemes per entrenar".\nSobre l'absència de Xavi i Adriano, el tècnic blaugrana ho ha justificat amb les rotacions. "Ells, sobretot Alexis ha jugat molt fins i tot a la pretemporada i Xavi ha vingut de la Copa Confederacions i ha jugat tots els partits. Els tocava -en el meu criteri- parar un partit i com la setmana que ve s'integren a les seleccions i els dos tenen dos partits, crèiem convenient que no hi siguin aquest cap de setmana" ha explicat. A més, amb aquestes rotacions, el Tata Martino ha dit que "és una bona manera de posar a la banqueta suplents que han disposat de menys minuts".\nA Mestalla, el tècnic argentí s'espera un València que "anirà a treure el partit" i per aquest motiu, ha explicat, que durant al setmana el que han fet ha estat "imaginar-nos situacions i després veure si hi ha alguna alternativa i entrenar-les per veure si les podem resoldre". No creu que els dos primers partis dels valencianistes puguin ser una bona referència, ja que "amb el fons d'armari que tenen pot passar de tot". Els blaugranes, ha afirmat, que "aniran a guanyar el partit" i ho volen fer millorant les oportunitats de cares a porteria, ja que segons Martino "hauriem de tenir més oportunitats de fer gol a cada partit". A València, ha explicat: "intentarem trobar la nostra millor forma per evitar que puguin disposar del potencial que tenen".\nL'equip marxarà aquest dimenge a les 10.15h cap a València per disputar, a les nou del vespre, el partit a Mestalla.\nMessi no faltarà a Mestalla\nMartino: "Cal evitar que el València exploti el seu potencial"


FINSA - JOB GROUP - AEI Tèxtils\nFINSA – JOB GROUP\nC/ Joan Monpeó, 144\nTel.: +34 93 786 18 61\nFinsa és un fabricant de teixits tècnics per la filtració industrial amb una trajectòria de 40 anys, que des de 2013 forma part del grup suec JOB Group. Entre les dues plantes disposem de més de 50 telers, 3 calandres, seccions d’acabats, laboratoris propis d’R+D i tallers de confecció. Els teixits filtrants de FINSA tenen reconeixement a tot el món per la seva alta qualitat, innovació i solucions professionals de valor afegit. Col·laborem amb els OEMs principals i donem resposta personalitzada als clients, amb teixits de nova generació.\nFinsa compta amb els següents punts forts:\nDepartament d’R+D potent per al desenvolupament continu dels nous teixits, incloent-hi diversos projectes anuals a CDTI.\nAliances amb partners internacionals, que els proporcionen molta informació per augmentar el nostre coneixement en tota mena d’indústries.\nCompten amb una direcció responsable socialment, guanyadora del premi de la Cambra de Comerç de Terrassa a l‘Empresa Saludable 2018.


Lucescu creu que el Xakhtar té "molt poques opcions" d'eliminar el Barça\nLamenta les baixes amb les quals el seu equip afrontarà el partit\nLucescu diu que als seus jugadors els falten experiències en partits d'alt nivell. "Sortim al camp amb la idea que els rivals són més forts que nosaltres", ha apuntat\nEFE Donetsk Actualitzada el 11/04/2011 16:23\n260x366 Mircea Lucescu, durant la roda de premsa prèvia al matx contra el Barça. / SERGEY DOLZHENKO / EFE Mircea Lucescu, durant la roda de premsa prèvia al matx contra el Barça. / SERGEY DOLZHENKO / EFE\nEl romanès Mircea Lucescu, tècnic del Xakhtar Donetsk, ha assegurat que l'equip ucraïnès té "molt poques opcions" d'eliminar el Barcelona, degut tant a la clara derrota en el partit d'anada (5-1) com a les baixes.\n"Tenim molt poques opcions de passar, però intentarem donar una imatge digna. Jugarem per guanyar", ha assenyalat Lucescu en roda de premsa a l'estadi Donbass Arena de Donetsk la vigília del partit de tornada dels quarts de final de la Lliga de Campions.\nLucescu ha reconegut que als seus pupils "els falta experiència en partits d'alt nivell", com va quedar demostrat la passada setmana al Nou Camp. "No vam donar la talla a casa de l'Arsenal (5-1) i del Barcelona. Això no va passar per la falta de classe. Sortim al camp, probablement, amb la idea que els rivals són més forts que nosaltres i aquesta és la causa que cometéssim tantes errades", ha dit.\nEl tècnic ha insistit que els cinc gols encaixats en el feu blaugrana van néixer d'errors infantils dels futbolistes del Xakhtar. "El primer regal va ser quan Iniesta va marcar el primer", ha apuntat Lucescu, que ha responsabilitzat directament el porter Piatov del segon i tercer gols.\nLucescu confia que les errades comeses al Camp Nou no es repeteixin aquest dimarts, ja que el Barcelona és un equip que "sap provocar les errades del rival". "El Barcelona té un avantatge i és el nivell del campionat espanyol. Un partit de la Lliga de Campions amb prou feines es diferencia d'una de la lliga espanyola", ha dit.\nEl tècnic del Xakhtar ha lamentat que l'equip ucraïnès tingui "seriosos problemes" amb el centre de la defensa, ja que estan lesionat l'exblaugrana Txigrinski, Kuchen i Txizhov, mentre que Rats està sancionat. A més, ha afegit, "Dario Srna té problemes i hi ha un 80 per cent de possibilitats de que no jugui" i també "és dubte el brasiler Luiz Adriano". "En aquestes condicions haurem de jugar amb una nova defensa. No és fàcil quan cinc jugadors titulars no poden saltar al camp. Però volem sortir a la superfície d'aquesta situació amb el cap alt. Intentarem guanyar el partit", ha apuntat.\nLucescu considera que el Barça té molt desenvolupat el joc en equip, amb molts automatismes i una estratègia, aparentment, monòtona. "Tots ho estudien, però s'internen de manera tan veloç i la pilota roda tan ràpid que, si no arribes a temps, ho pagues molt car", ha destacat.\nLuiz Adriano, dubte per al partit contra el Barça


Reparació de projectors i manteniment\nServei de manteniment i reparació de proyectors\nEl seu ús s'està estenent per acadèmies i col·legis, juntament amb les pissarres digitals es converteix en un element més que indispensable per al dia a dia. Realitzem reparació i manteniment de projectore de les marques Benq, Asus, ViewSonic, Samsung, Infocus... a Barcelona.\nLes incidències més comunes en els proyectores se solen solucionar realitzant un simple manteniment de greixatge i neteja en el sistema de refrigeració, en la roda de color, en les lents o en el compartiment de la bombeta. reparar projector barcelona\nEls problemes més comuns solen ser l'aparició de fallades en el visionat dels colors (un parpelleig de colors), errors de temperatura, il·luminació de la bombeta escassa o nul·la, o l'aparició de petits píxels normalment blancs o grisos per tota la imágen (xip DMD)\nEn Hardmicro realitzem manteniment i petites reparacions per allargar la vida d'aquests proyectores i reparem fallades de circuitería així com canvis del xip DMD (error comú dels píxels blancs i/o grisos-negres).\nPer a major informació pot contactar amb nosaltres a través de diferents vies de comunicació.\nLa fallada del xip DMD s'aprecia a simple vista com es pot apreciar en la imátge de l'esquerra. Apareixen una sèrie de punts blancs o grisos que se solen confondre erròniament amb pols en la lent.\nLa pols en la lent no es mostra com a punts digitals sinó com a petites o grans zones groguenques o fosques, recorda molt als píxels fosos en les pantalles de TFT. El cost d'aquests xips solen ser elevats ( al voltant dels 150€ ) i cal sumar-li la mà d'obra, la qual cosa fa que la gent hagi de sospesar si mereix la pena reparar-ho o no sobretot si és un projector de gamma baixa.\nTambé reparem problemes de circuitería, com proyectores que no s'encenen perquè no els arriba corrent (no s'encén cap led), s'encenen però a la poca estona es tornen a apagar, etc...\nRealitzem pressupost previ en la reparació de projectors sempre que la reparació superi les 3 hores de servei tècnic ( 77€+iva ), és a dir, les reparacions d'aquest import o inferior es repararan directament.\nA continuació els mostrarem uns consells per a la conservació de les seves proyectores:\n· Per a una major durabilitat de la bombeta seria bona idea encendre el projector uns minuts abans de l'ús previst.reparacion projector barcelona\n· La manera del llum s'utilitzarà com a norma general en manera normal, massa lluentor escurçarà la vida de la bombeta.\n· El filtre i les entrades d'aire de l'aparell hauran de netejar-se regularment, sobretot en entorns on hi hagi molta pols ( ex. la pols dels guixos de les pissarres )\n· Mai moure el projector quan es trobi encès nisiquiera per netejar-ho.\n· La majoria dels proyectores no posseeixen filtre d'aire, revisi el manual per veure si és possible instal·lar un, són barats i molt eficients!\n· Mai apagar la unitat desconnectant-la del corrent, sempre a través del botó d'apagat, La unitat trigarà entre 1 i 3 minuts a refrigerar la bombeta abans d'apagar-se del tot.\n· És recomanable configurar un apagat automàtic en la unitat perquè s'apagui quan no s'utilitzi per allargar la vida de la bombeta.\n· Trás un apagat el temps mínim de repòs fins a tornar-ho a utilitzar hauria de ser com a mínim de 30 minuts.


alcaldes.eu | L'alcalde de gran ciutat més veterà de Catalunya i el de més pes d'ICV compleix 30 anys al càrrec\nEl Prat de Llobregat (ACN).- El dos de març del 1982 un jove tinent d'alcalde era investit alcalde del Prat: Lluís Tejedor i Ballesteros (Cifuentes, Guadalajara, 1952) esdevenia batlle "per sorpresa", recorda: el seu predecessor havia mort en accident de trànsit. 30 anys més tard, Tejedor és el batlle més veterà al front d'una gran ciutat catalana. I un personatge central en el municipalisme. No només perquè és la clau per entendre el manteniment del principal feu d'ICV. També perquè ha hagut de gestionar reptes insòlits a d'altres indrets: ha estat el defensor de la ciutat davant de la pressió que suposaven el port i l'aeroport. Per alguns, amb poca traça o fent masses concessions. Per altres, aconseguint un equilibri modèlic.\nEl Nadal del 1981 Tejedor era fora de Catalunya quan va rebre una trucada: havia de tornar al Prat perquè el primer alcalde de la democràcia, el carismàtic Antonio Martín, havia tingut un accident de trànsit molt greu el 26 de desembre tot tornant amb cotxe de Barcelona.\nTejedor, que no arribava als 30 anys quan va esdevenir tinent d'alcalde el 1979 després de les primeres eleccions des de la restauració de la democràcia, havia de prendre les regnes de la ciutat. Aquest enginyer tècnic electrònic recorda avui en dia: "Jo estava treballant i m'hi dedicava estones a l'Ajuntament, quan podia, que eren moltes, fonamentalment a la nit". "No tenia ni la més remota idea" que seria alcalde, afegeix: "no m'havia plantejat mai, mai, la possibilitat de tenir dedicació plena".\n"Per tant va ser una gran sorpresa" haver d'assumir les regnes de la ciutat després que Martín, finalment, morís, el 31 de desembre. Van seguir dos mesos d'intenses negociacions, narra l'historiador pratenc Jordi Ramos: el PSUC havia guanyat les primeres eleccions per menys de 200 vots i havia empatat a 10 regidors amb el PSC.\n"Al Partit Socialista li costava molt assumir que el PSUC havia estat la llista més votada i que, per tant, l'Antonio Martín havia de ser alcalde", recorda el que llavors era responsable de la Joventut Comunista del Baix Llobregat i qui va prendre les regnes del PSUC al Prat quan Tejedor esdevingué batlle, Josep Pérez Moya. La tercera força, CiU, però, tenia clar que els seus tres regidors no permetrien que no fos batlle el cap de la candidatura guanyadora.\nAquesta postura va condicionar les negociacions i finalment el PSUC i el PSC van poder tancar el primer govern del Prat. La coalició, però, s'havia trencat abans de la mort de Martín i Tejedor la va haver de recomposar abans de ser investit, narra Ramos. Finalment, el dos de març, accedia a l'alcaldia amb els 20 vots del PSUC i del PSC i l'abstenció dels tres regidors de CiU i els dos de la UCD, segons consta a l'acta del ple.\n150 carrers per asfalta i només tres places\nPérez Moya resumeix la ingent feina que tenia per davant el joveníssim batlle d'aspecte encara més jove en una ciutat que havia passat de 36.363 habitants el 1970 a 60.139 el 1981: "El Prat tenia 150 carrers per asfaltar i només tres places públiques, dues d'elles de terra, i una situació de la població escolar absolutament deteriorada: hi havia tres o 4.000 nenes del Prat en baixos comercials i es van haver d'habilitar barracons".\nDe "suburbi" a ciutat moderna\nÉs fàcil, doncs, trobar la part positiva en el balanç de tres dècades de govern municipal: Tejedor ha vist, diu, "l'evolució de l'Espanya pobre i descuidada, en blanc i negre, a una societat moderna, complexa i contradictòria com la d'avui". I es mostra satisfet de la feina feta en aquesta evolució: "el Prat era perifèria, suburbi, amb identitat de lluita contra però que no deixava de ser una ciutat desgraciada, acomplexada davant de la Barcelona i de les mil amenaces que tenia, i des de l'any 1979 dia rere dia ha anat millorant la qualitat i el benestar".\nEl mateix va passar amb la resta de grans ciutats metropolitanes. Però la permanència al poder d'un alcalde durant tres dècades, en canvi, és insòlita. Segons dades de l'Associació Catalana de Municipis, només hi ha al país 11 batlles que es mantenen des del 1979. I tots de poblacions petites: Daniel Górriz a Prullans (Cerdanya), Josep Orriols a Castellar de n'Hug (Berguedà) o Pere Moradell a Torrella de Fluvià, per exemple. Quines en són les claus per entendre el 'fenomen Tejedor', doncs?\nTejedor: peça clau en el manteniment de l'equilibri territorial\nPer entendre-ho cal recordar, en primer lloc, la postura singular del Prat a un territori únic, el Delta del Llobregat, i la pressió també única que la ciutat ha patit per part de l'aeroport i del port, entre d'altres. El debat actual sobre la possible ubicació de l'Eurovegas a l'entorn ara agrícola i natural del Delta és una reproducció d'una tensió que ha marcat el Prat ja des de molt abans de la recuperació de la democràcia.\nQuan Tejedor esdevingué alcalde, el 1982, no només compartia amb la resta d'alcaldes metropolitans el repte de gestionar una ciutat que havia crescut sense gaire ordre, doncs. També havia d'"aguantar les pressions del creixement barceloní, però també dels grans interessos que moltes vegades defensaven tant el govern de l'Estat com el de la Generalitat", sosté Pérez Moya, que va estar en els equips de govern de Tejedor abans d'esdevenir director de Trànsit de la Generalitat a la Conselleria d'Interior de Joan Saura. L'oposició al desviament del Llobregat i a l'ampliació de l'aeroport era una de les banderes d'un govern local que veia amb menys reticències l'ampliació del port, narra l'historiador Ramos.\n"Tot això ha dificultat molt el manteniment en aquests darrers anys de l'equilibri del territori", explica el veterà Pérez Moya, tot defensant que el govern municipal pratenc ha aconseguit finalment "l'equilibri entre preservació del territori, manteniment dels espais naturals com a valors no només del municipi i de la comarca, sinó de Catalunya".\nI, en aquest sentit, manté una tesi que repeteixen molt sovint molts d'aquells que han format part del govern municipal o són militants ecosocialistes: per als defensors del model, Tejedor és la clau de volta d'aquest equilibri.\nI si Tejedor és la clau de volta, 1994 és l'any clau; el punt que marca un abans i un després en el període de tres dècades de mandat: el 16 d'abril d'aquell any, al teatre Modern del Prat, l'alcalde signava amb els representants de l'Estat, de la Generalitat i de Barcelona el pla Delta: un compromís que dissenyava les intervencions al territori que s'han culminat fa tan sols uns dos o tres anys. El Prat accedia a obres com el desviament del riu o la tercera pista de l'aeroport a canvi de mesures de compensació com la protecció de noves zones naturals o la recuperació d'una platja perduda per culpa de la contaminació.\nPérez Moya defensa que la continuïtat de Tejedor al càrrec ha permès que l'Ajuntament del Prat vetllés pel compliment d'aquest pacte: els ministres de Foment o els consellers de Política Territorial anaven passant, i sempre trobaven el mateix batlle "que davant dels altres interlocutors sempre ha dit que l'administració de l'Estat va adquirir un compromís que ha de complir", indica.\nEl que pels ecosocialistes és un gran èxit, pels crítics és una claudicació. "El Prat té unes afectacions immenses: més del 50% del territori ha estat sotmès a expropiació, i les compensacions no es veuen per enlloc", considera Pere Baltà, un altre històric de la política pratenca: regidor durant la fase protodemocràtica, va liderar el grup municipal de CiU en les legislatures 1987-1991 i 1991-1995, a més de ser diputat de la federació al Congrés espanyol i director del Servei de Promoció Cultural de la Generalitat de Pujol als vuitanta.\nUn polític que fuig de les proclames incendiàries per mantenir el feu d'ICV\nSi la situació del Prat és un dels factors que ajuda a entendre el manteniment de Tejedor, ICV no l'és. La ciutadania pratenca no és especialment ecosocialista. L'alcalde s'ha mostrat en diverses ocasions conscient d'aquesta evidència que es fa palesa en cada elecció general o nacional, quan els resultats mostren un patró similar a la de la resta de ciutats de l'entorn: excepte en els darrers comicis catalans, quan va guanyar CiU, el PSC sempre guanya. El solen seguir el PP i CiU i, darrere, ICV.\n"Els alcaldes no guanyen les eleccions, les perden", recorda Baltà per assenyalar la importància de la personalitat de Tejedor en el manteniment del feu del PSUC i ICV al Prat durant tres dècades, mentre la formació anava perdent alcaldies com la de Cornellà, ja als vuitanta, la de Sant Vicenç dels Horts, la de Sant Feliu, ara recuperada, o la de Sabadell, per posar alguns exemples.\nTejedor, en efecte, ha sabut captivar els electors pratencs: va anar ampliant les victòries del PSUC i d'ICV fins a aconseguir, el 1991, el 1995 i el 1999 tres majories absolutes. Ell és la cara visible d'un equip de govern que ha anat canviant: ara cap dels que van començar amb ell el 1979 segueix. Alguns inclús es declaren desencantats amb el rumb que ha pres la política municipal. Rafa Duarte, el segon més veterà a un govern que ara té moltes cares ben joves, va entrar-hi el 1987 i Sergi Alegre, el tercer, el 1991.\nL'alcalde no ha captivat, però, amb un carisma exultant. Poc amic de les proclames incendiàries i discret, té per costum no fer declaracions sense conèixer els assumpte en profunditat. Als qui el coneixen els costa imaginar-lo en un míting inflamant les masses fent promeses impossibles, sinó més aviat adherint-se a aquell eslògan de Suárez de 'puc prometre i prometo'. En efecte, alguns empleats municipals veuen en ell un polític forjat a la transició que, intel·ligent i molt treballador, ha sabut aprendre amb els anys.\nUna oposició "domesticada" i un PSC en declivi\nSi la situació del Prat i la personalitat de Tejedor són condicionants importants de la seva permanència, la debilitat de les alternatives és una tercera causa a tenir en compte. "S'observa una certa domesticació de la oposició", lamenta Baltà, que va ser un dels seus líders i va intentar una moció de censura en la legislatura 1987-1991 amb AP i el PSC que va fracassar quan, recorda, els socialistes es va retirar.\nI acusa aquests de col·laborar sistemàticament amb ICV. En efecte, els ecosocialistes governen aliats amb el PSC des del 2003, quan van perdre la majoria absoluta. I des de llavors els socis menors no han parat de perdre suport en una comarca, el Baix Llobregat, on solen gaudir d'hegemonia: el 2007 van passar de vuit a set regidors. I el 2011, després de la derrota sense pal·liatius a tota Catalunya, van esdevenir per primer cop, amb cinc regidors, la tercera força al consistori, per darrere d'un PP que, liderat per Antonio Gallego, ha anat fent 'sorpassos' a CiU, primer, i al PSC, després, per esdevenir ara segona força i per tant líder de l'oposició.\nGallego ha fet, doncs, una trajectòria molt similar a la de Garcia Albiol a Badalona, i la seva forma de fer política també és similar. És una incògnita com seguirà aquesta evolució en el futur. Com una incògnita és, també, fins quan durarà l'etapa de Tejedor.\nSense data de jubilació i enamorat del "càrrec més maco"\nAquest dijous, un dia abans de fer 30 anys al càrrec, el batlle responia com sempre a la pregunta de si ja tenia data de jubilació: amb evasives. "Si estàs cansat has de plegar, però has d'intentar fer-ho quan toca"; "jo m'he presentat, em sento compromès i tinc il·lusió; acabem de començar la legislatura i en política parlar de què faràs d'aquí a quatre anys és quasi l'infinit, de manera que no tinc ni la més remota idea", explicava.\nAixò sí, aquell que no va voler ser conseller quan ICV va arribar al Govern de la Generalitat de la mà del tripartit insistia en la seva declaració d'amor a la seva responsabilitat: "el càrrec més maco, si es pot dir així, de representació política és el d'alcalde"; "el més maco, entranyable i apassionant de tots", deia. I concloïa: "cap altre càrrec té la dimensió humana que té el càrrec d'alcalde, perquè tu estàs parlant amb gent que coneixes".


Refugi L'Abadia de Montenartró :: Camí dels Bons Homes\nMontenartró és un petit poble a 1300 metres s’altitud on l’aire és fresc i pur. Una amalgama de cases de carrers estrets i orientades al sol, s’alcen a la vall del riu de Santa Magdalena o de Romadriu, vora la densitat del bosc de Sant Joan de l'Erm. Enmig del poble hi ha L’Abadia de Montenartró, una casa que ha vist passar pels carrers a eclesiàstics, peregrins, perseguits i exiliats, contrabandistes i ara, excursionistes i amants de la natura i la muntanya.\nMontenartró o Muntanyes d’Arç (mont-arç o artena) va ser la Seu eclesiàstica d’un dels Deganats del Pallars durant l’Edat Mitjana i moderna que va tenir unes 40 parròquies. Durant la postguerra Montenartró va ser el “mig viatge” de les colles de contrabandistes que passaven d’Andorra al Pallars fardos de tabac, de llana, perfums i fins i tot, bidons de benzina.\nAra L’Abadia de Montenartró és el lloc on et convidem a gaudir de la muntanya.\nL’Abadia és un alberg de muntanya amb places fins a 24 persones. L’Abadia compta amb dues habitacions de 8 y 10 persones cadascuna i també el Piset del Mestre, un espai amb cuina independent on podeu passar uns dies disfrutant, opcionalment, del règim de mitja pensió o de pensió completa.\nL’Abadia compta amb un espai comú, menjador i sala d’estar per a fer els àpats i compartir amb la resta d’hostes.\nPer les seves característiques, el seu entorn i el seu fàcil accés, L’Abadia és ideal per a famílies i també per a grups d’empreses que busquen un lloc idíl·lic per a portar a terme dinàmiques de grup o reunions.\nSERVEIS GRATUÏTS: wifi, espai de neteja i reparació de bicicletes...\nDesayunos desde 4,5€\nComida o cena desde 12€\nEnrique Frade Palau\n(+34) 666 611 557 / 666 611 646\nEstem oberts tot l'any!\nAlbergue de Montenartró_sala de estar\nAlbergue de Montenartró_sala de estar2\nAlbergue de Montenartró_exterior\nAlbergue de Montenartró_cafeteria\nAlbergue de Montenartró_dormitori\nAlbergue de Montenartró_Mapa\nVídeo Alberg Abadia de Montenartró


XELU.NET - CINEMA I TV - Vicky Cristina Barcelona - Xevi Vilardell Bascompte\nxelu.net >> àgora 2.0 >> cinema i tv (163 sèries o pel·lícules disponibles) >> Vicky Cristina Barcelona\nAquesta pel·lícula/sèrie ha rebut 82885 visites\nJavier Bardem, Penélope Cruz, Scarlett Johansson, Patricia Clarkson, Kevin Dunn, Rebecca Hall, Chris Messina\nVicky i Cristina van a Barcelona a passar les vacances d'estiu. Vicky, compromesa amb un jove molt ben posicionat, està acabant una tesi sobre la cultura catalana. Cristina encara no ha trobat el seu lloc a la vida i busca sempre noves aventures. En aquest cas, Juan Antonio, un pintor català, serà l'encarregat de trobar aquestes aventures per a totes dues viatgeres.\nVull dir vàries coses de la pel·lícula, per tant intentaré ser ordenat. Primer de tot m'ha agradat, i m'ha agradat en molts sentits. Presenta una Barcelona ídilica, amb unes localitzacions molt ben trobades i que et donen una imatge de la ciutat de conte de fades i de racó romàntic del mediterrani. La imatge de la pel·lícula (en quan a colors) està tota ella tractada i fa que la pel·lícula sigui melosa (fins hi tot et menjaries o lleparies la pantalla en certs moments). La vida bohèmia que porta Juan Antonio (tot el dia menjant, bevent bon vi, empapant.-se d'art i cultura, vivint sense gaire presses ni preocupacions...) ens dóna una imatge irreal però alhora seductora del que pot ser viure a Barcelona. Total, que l'ambientació sembla de conte de fades, de postal i això fa que et vinguin ganes de visitar aquesta altra Barcelona que jo, el primer de tots, desconec.\nLa història en si no deixa de ser un embolic d'amors típic de Woody Allen, en aquest cas però amb uns quants matisos. No podem trobar aquelles converses afilades i intel·ligents entre els personatges. En aquesta pel·lícula tot és molt més suau i embolcallat sempre amb una música que acompanya al to general de la pel·lícula. És per això que m'ha costat trobar l'Allen d'altres ocasions, amb diàlegs molt més treballats i amb una importància més gran pels diàlegs que per la imatge. Aquí sembla que se'ns vengui una ciutat, una manera de fer, una manera de gaudir de la cultura i la gastronomia. Pot arribar a semblar un anunci? Tot i així, el producte final és molt seductor, la qual cosa et fa oblidar que estàs veient un film de Woody Allen i gaudir d'aquesta altra manera de fer cinema del director de Nova York.\nLa interpretació la he trobat fantàstica per part dels 4 personatges principals, destacant un Bardem seductor i una Penelope amb un ramalasso espanyol molt ben trobat. Els diàlegs eren molt adequats per cada tipus de personatge i això es notava sobretot en els de Bardem i Pe, que saltaven al castellà quan es discutien (majoritàriament). Fantàstic també el joc d'emocions creat al voltant de la figura de Juan Antonio, idílic pintor i mascle seductor espanyol. Interessant l'evolució del personatge de la Vicky i el cúmul de contradiccions que ha de treballar al llarg de la pel·lícula.\nEn resum, un Allen diferent, amb un producte diferent, però que a mi m'ha agradat, no potser com a una continuació de la seva línia cinematogràfica sinó com un caramel apart, per saborajar-lo amb tranquilitat. Perquè això si, si una cosa té la pel·lícula és que és tranquil·la!\n>> Vicky Cristina Barcelona a la Wikipedia\nAutor/a del comentari: Xevi - Data: 16/10/2008\nNomés matitzar el tema dels diàlegs. Crec que en l'obra de Woody Allen hi ha una evolució en els diàlegs, molt més intel·ligents, àcids i rocambolescos al principi i lleugerament en descens i més grisos en les últimes pel·lícules, cosa que crec que s'accentua en aquesta. És un director que gairebé va començant portant al cine el que podrien ser obres de teatre amb uns diàlegs que eren el 90% de l'obra i acaba amb un retrar de Barcelona que té bastants punts de vídeo-clip amb uns diàlegs que comparteixen protagonisme amb la imatge. No crec que pugui dir que és una crítica negativa, si no senzillament un canvi en la seva línia que algú pot trobar lleig però que jo trobo interessant.\nAutor/a del comentari: Jordi Roca - Data: 14/10/2008\nA veure, a mi em va agradar i he vist pel cap baix 24 pel·lícules d'en Woody Allen per la qual cosa podria dir que en sóc fan. La vaig veure en VO subtitulada i els subtítols no eren literals en molts casos i això em fa pensar que el doblatge deu ser com és sempre: una altra pel·lícula.\nEl color que esmentes tu Xevi també em va agradar tot i que he sentit veus que el critiquen per poc Mediterrani, hauria de ser més blavós potser, però el color emprat dóna a entendre calor i una mica el tòpic-binomi conegut: Spain and sun.\nL'argument en alguns moments em fa pensar amb la primera aventura europea de l'Allen, em refereixo a "Everyone says I love you" amb Venècia i París però aquesta vegada adornat amb un altre tòpic que seria el "latin lover" que interpreta un Bardem "en su salsa". Si parlem d'imatge que dóna la peli de seguida podem pensar que la ciutat comtal s'omplirà a vessar de guiris a la recerca d'artistes seductors, vida nocturna tranquil·la (amb classe i pasta) i monuments gaudinians a cada cantonada; serà millor que no trepitgin Lloret.. o el Maremàgnum de nit.\nFalten diàlegs made in Allen? potser sí però sense exagerar, jo vaig trobar moments molt bons i també còmics amb escenes idiomàtiques amb una gran Pe i una Scarlett que llueix menys com a actriu entre d'altres coses pel seu paper de dona insegura, perduda, pija, influenciable i que on ha vist mai un episodi sencer de Seinfeld.\nPer mi la millor del que portem de dècada només per darrera de Matchpoint i Anything else però per davant de Cassandra's dream que és una còpia actualitzada i més fluixa amb rerafons britànic de "Delictes i faltes".\nJa sé que no he fet una gran crítica, comenteu alguna cosa i m'hi apuntaré.


El campió tindrà arrels blaugranes | FCBarcelona.cat\nEl campió tindrà arrels blaugranes\nEls vuit blaugranes de la selecció espanyola són a només un partit de convertir-se en campions del món. L’Holanda de l’exlateral culer Gio Van Bronkhorst busca el seu primer campionat del món després de perdre les finals del 1974 i el 1978.\nGuanyi qui guanyi el Mundial, el campió tindrà arrels blaugranes. Sigui Espanya o bé Holanda la que es proclami guanyadora de la Copa del Món de Sud-àfrica a Johannesburg (diumenge 20.30 h), ho farà amb evidents lligams blaugranes.\nSi el vencedor és el conjunt espanyol, la relació serà òbvia: tots els gols de l’equip de Del Bosque els han signat jugadors blaugranes i l’estil de joc de l’equip espanyol beu de les fonts del model de futbol del Barça.\nEspanya compta amb vuit jugadors del FC Barcelona, i nou s'han format al planter blaugrana. Villa, amb cinc gols, ha estat el gran golejador de ‘la roja’, però l’ofici i seguretat de Puyol i Piqué, la rauxa i seny de Busquets i Xavi, així com la màgia d’Iniesta i el dinamisme de Pedro han estat bàsics per anar superant rondes.\nHolanda i el Barça\nSi Holanda aconsegueix guanyar el ceptre mundialista, ho farà amb la presència fixa del lateral esquerre Gio Van Bronckhorst, una de les peces clau del Barça de Rijkaard. A més, els ajudants de Van Marjwick són Frank De Boer i Philip Cocu, dos jugadors amb una àmplia trajectòria al FC Barcelona.\nHistòricament, a més, Holanda i el Barça han anat junts des de l’època de Rinus Michels. A l’anomenat 'míster mármol', li van seguir Neeskens, Cruyff, Koeman, Van Gaal i Rijkaard, entre molts altres holandesos que han fet història al club blaugrana.\nL’actual model de joc del Barça té el seu punt de partida en l’arribada de Michels, que va voler traslladar l’anomenat 'futbol total' que es practicava al país dels tulipans al FC Barcelona. Més enllà de l’èxit de la temporada 73/74 (amb el 0-5 al Bernabéu), el que va aconseguir Michels va ser impactar amb el seu estil valent i ofensiu.\nAquesta manera d’entendre el joc va ser captada per Oriol Tort i Laureano Ruiz en el futbol base blaugrana i, des de la dècada dels 70, amb algunes exepcions, ha estat la base en la qual s’ha construït l’estil de joc propi del Barça.\nQui va consolidar aquesta idea al primer equip va ser Cruyff, però l’obra del Dream Team va tenir continuïtat amb Van Gaal i Rijkaard, i ara segueix amb Guardiola.\nEl precedent de l’any 1982\nSi Espanya es proclama campeona amb sis o més jugadors dels Barça en l’onze titular, hauríem de retrocedir 28 anys per trobar un cas d’una selecció campiona del món amb tanta influència d’un club. L’Itàlia d’Enzo Bearzot es va proclamar campiona del món al Santiago Bernabéu, després de superar Alemanya amb sis jugadors de la Juventus. Dino Zoff, Gentile, Scirea,Cabrini, Tardelli i Paolo Rossi jugaven amb la ‘vechia signora’.


20/08 a 25/08/2012_DANSES DE GUADASSUAR (LA RIBERA ALTA) | Blogdanses\n20/08 a 25/08/2012_DANSES DE GUADASSUAR (LA RIBERA ALTA)\n31 juliol 2012 21:25\nLa típica dansa de carrer valenciana s’ha conservat amb un alt grau de vigència a Guadassuar.\nLes Danses de Guadassuar conserven els trets més importants del ball tradicional: la participació massiva i oberta a la gent del poble, convertint-se en una festa de gran protagonisme popular, on cada veí aporta els seus recursos personals i dots artístics en diferents àrees de participació: Dansa, música, indumentària, pentinats, flors, ornamentació de carrers, il·luminació, etc.\nEs trata, per tant, d’una dansa que encara guarda la seua funció festiva.\nUna de les peculiaritats de les Danses de Guadassuar és la indumentària dels balladors i balladores, que no té un caire folklòric sinó que es regeix per la imaginació i la originalitat.\nEs balla durant sis nits seguides (de dilluns a dissabte) la última setmana sencera de l’agost, enguany del 20 al 25, cada dia en un carrer del poble. Els carrers de dansà per a les Danses d’enguany són:\ndilluns: Sant Roc i Mare de Déu del Rosari\ndimarts: Mare de Déu del Carme\ndijous: Mestre Serrano\ndivendres: Crist de la Penya\ndissabte: carrer Major\nEls actes comencen a les nou de la nit amb el passacarrer. A les onze menys quart es celebra L’Eixida i El Cap de Dansa; i a les onze de la nit comença la primera dansà des del cap del carrer més proper al centre del poble. En acabar la primera dansà es fa un descans de mitja hora i comença la segona dansà, que torna pel mateix carrer. La segona dansà finalitza amb el Danseret.


El xef parisenc Marie-Antoine Carême va elevar la gastronomia a un nivell artístic mai vist abans\nper Victor Solvas Redactor Barcelona. 03 de juliol de 2018 05:30\nEl cuiner francès Marie Antoine Carême\nEs diu que els xefs són les noves estrelles del rock, però molt abans que els Roca, Subijana, Berasategui o Redzepi ocupessin les portades de les revistes de tendències, els mestres dels fogons ja eren figures respectades i reclamades a Europa. Un dels responsables de prestigiar la professió va ser el parisenc Marie-Antoine Carême. Cuiner i arquitecte, la gastronomia li deu a Carême una visió artística de la professió i uns paràmetres higiènics i qualitatius que van portar el gremi a un nou nivell.\nA Carême, les cuines nobiliàries on es formaven els grans cuiners de l'època li queien lluny. El nostre protagonista formava part d'una camada d'entre 15 i 25 germans d'una família d'estibadors. Incapacitat per mantenir a tota la colla, el seu pare animava molts dels seus descendents a marxar i buscar-se la vida tan bon punt complien els 10 anys. Pocs dies després de creuar la porta del que havia estat casa seva, Marie-Antoine troba refugi a la popular taverna La Fricasé de Lapin, on començarà la seva formació com a ajudant de cuina.\nLa carrera de Carême agafarà volada amb 16 anys, quan entra a treballar sota les ordres del prestigiós mestre Bailly. Aquest reputat pastisser veu en el jove tot tipus de qualitats i li permet escapar-se a la Biblioteca Nacional, on aprèn a llegir i comença a estudiar la història de la cuina i a formar-se com a arquitecte.\nEl cuiner comença a obsessionar-se amb les obres clàssiques de l'arquitectura i desenvolupa un talent excepcional per reproduir-les a través del dibuix. Una habilitat que durà a la cuina, on aplicarà principis arquitectònics i matemàtics per crear els primers pastissos verticals de la història, que recreaven tot tipus d'edificis clàssics que trobava als llibres i que encara avui inspiren els grans pastissers del moment.\nEls pastissos del xef Marie-Antoine Carême\nEls seus dissenys van multiplicar la popularitat de la ja de per si aclamada pastisseria Chez Bailly, fins que obre el seu propi local el 1804. El tracte de favor del polític Charles Maurice Talleryrand, que el contractava com a xef dels seus banquets, va fer que el seu nom arribés als palaus reials més importants d'Europa.\nDurant la primera dècada del segle XIX, Carême s'instal·la en les cuines del tsar Alexandre, del futur rei George IV i del príncep austríac Sterhazy, entre d'altres. És en aquest periple per les grans cases europees que desenvolupa un sentit del rigor i de la pulcritud que marcarà per sempre més l'alta gastronomia. El seu nivell d'exigència i la seva capacitat d'organització li permetien encapçalar grans esdeveniments mai vistos fins llavors, com els tres banquets en tres dies que va celebrar a Vertus, amb tots els problemes d'aprovisionament que suposava instal·lar-se en una població allunyada de la capital, o el menú per a 1.200 persones que va preparar a la cort francesa.\nVa ser en aquestes grans gales quan va fixar tot tipus de normes higièniques i, sobretot, un vestuari propi pels cuiners amb una novetat mai vista fins llavors: el característic barret dels xefs.\nCarême passa els seus últims anys dedicant-se a l'escriptura. A més dels seus dos tractats sobre arquitectura –Recuiel d'architecture i Projects d'architecture-, el gran xef deixa per la història de la gastronomia els cinc volums de L'art de la cuisine française; una obra que recull amb un estil pompós tot tipus de receptes, fórmules per crear noves sales i il·lustracions que són una mostra del que era l'alta cuina al segle XIX.\nAquest mestre de la gastronomia va morir amb només 50 anys, "cremat per la flama del seu geni", tal com va descriure el poeta Laurent Tailhade.