ACORD MARC DE COL·LABORACIÓ ENTRE LA UNIVERSITAT DE LES ILLES BALEARS I LA FUNDACIÓ BALEÀRIA\nPalma, 25 de juliol de 2012\nD’una part, la Magnífica Senyora Montserrat Casas Ametller, Rectora de la Universitat de les Illes Balears (en endavant, la UIB), com a representant d’aquesta, segons el que estableix la Llei orgànica 6/2001, de 21 de desembre, d’universitats, modificada per la Llei orgànica 4/2007, de 12 d’abril, i el Decret 64/2010, de 14 de maig, pel qual s’aproven els Estatuts de l’esmentada universitat.\nI de l’altra, el senyor Adolfo Utor Martínez, president de la Fundació Baleària (en endavant, la Fundació), com a representant d’aquesta, amb domicili social al carrer d’Ignasi Wallis, 21, 5è, d’Eivissa, CP 07800.\nAmbdues parts es reconeixen mútuament la capacitat necessària per formalitzar aquest acord.\n1. Que la UIB és una institució de dret públic al servei de la societat, amb personalitat jurídica i patrimoni propis, que desenvolupa les competències que expressament li atribueix la legislació vigent. Exerceix els drets reconeguts per l’ordenament jurídic per realitzar el servei públic de l’educació superior mitjançant la investigació, la docència i l’estudi, i desenvolupa les funcions que li atribueix l’article 1 de la Llei orgànica 6/2001, de 21 de desembre, d’universitats (LOU).\n2. Que la UIB té entre els seus objectius els següents:\na) La creació, el desenvolupament, la transmissió i la crítica de la ciència, de la tècnica i de la cultura.\nb) La preparació per a l'exercici d'activitats professionals que exigeixin l'aplicació de coneixements i mètodes científics o per a la creació artística.\nc) El suport científic i tècnic al desenvolupament cultural, social i econòmic del seu àmbit d'actuació.\n3. Que segons l’article sisè dels seus estatuts, la Fundació té entre les seves finalitats donar suport a activitats culturals i esportives, en el sentit més ampli, que contribueixin a la vertebració del territori de les Illes i a la projecció exterior de les Balears, i concretament per a la consecució d’aquestes finalitats preveu la promoció, en col·laboració amb les administracions públiques, dels vincles històrics i culturals entre les Illes Balears i el País Valencià.\n4. Que les dues institucions que representen volen conjuminar i coordinar els seus esforços, amb la finalitat d'afavorir la col·laboració entre ambdues com a via per contribuir al desenvolupament de l'àmbit d'actuació comuna.\nPer això subscriuen aquest acord marc amb les següents\nL’objecte d’aquest acord és establir el marc de la col·laboració i assistència mútua entre la Fundació i la UIB.\nAquest acord serà desenvolupat posteriorment en els seus aspectes concrets i específics mitjançant convenis específics.\nTant en aquest acord com en els convenis que ulteriorment puguin desenvolupar-se es tindran en compte els principis següents:\n1. El de la mútua col·laboració per desenvolupar conjuntament activitats de tipus docent i cultural.\n2. El de la reciprocitat de la prestació en activitats culturals.\n3. El d'assistència i assessorament tant tècnic com científic sobre tot tipus de temes i qüestions que ambdues institucions plantegin.\nAmbdues parts, de comú acord, constituiran una comissió mixta en regim paritari, que tindrà com a funcions la programació, el seguiment i la valoració de les activitats derivades d’aquest acord.\nAquest acord entrarà en vigor el dia que el signin ambdues parts, sens perjudici de la corresponent i preceptiva aprovació dels òrgans superiors, i vigirà fins al 31 de desembre de 2012. Es renovarà de manera automàtica, tret que alguna de les parts el denunciï formalment amb trenta dies d'antelació a la data de venciment.\nI com a prova de conformitat, signam aquest acord, en dos exemplars i amb un sol efecte, al lloc i en la data indicats a l’encapçalament.\nPer la Fundació Baleària,\nEl present acord marc el va aprovar el Consell de Direcció de data 22 de maig de 2012 i el va ratificar el Consell de Govern en data 8 de juny de 2012, de conformitat amb el que estableixen els articles 24.2.24 i 147.2 dels Estatuts de la Universitat de les Illes Balears, aprovats pel Decret 64/2010, de 14 de maig (BOIB núm. 76, de 22 de maig).


Descans Natural | Matalassos de llana\nLlana xisqueta del país...\nUn valor ecològic i sostenible...\nMatalassos de llana artesanals\nFem matalassos de mida estàndard o bé de qualsevol altra mida (tots els fem per encàrrec)\nEls matalassos de llana Descans Natural es fan artesanalment a Catalunya segons el sistema tradicional, seguint les pautes de l’ofici de matalasser, que els donen total garantia de qualitat i durabilitat.\nUn confort sa\nLa llana ofereix una òptima regulació tèrmica: escalfa a l’hivern i transpira a l’estiu. A més, gestiona la humitat de manera natural, a diferència d’ altres fibres naturals i sintètiques. El matalàs de llana és antial·lèrgic i anti-àcars per ell mateix. No genera ni acumula electricitat estàtica.\nTreball artesanal amb llana del país\nTreballem amb llana de l'Obrador Xisqueta i fem servir només matèries primeres naturals i renovables. Escollim personalment matèries primeres locals i d’alta qualitat: Llana Xisqueta dels Pirineus, roba de cotó 100% teixida a Igualada i fil de Castellterçol.\nEl matalàs de llana, passats 10 anys, no s’ha de llençar: s’ha de refer. Això suposa un gran estalvi econòmic i ecològic. Us oferim el servei de refer el vostre matalàs de llana (encara que no l’haguem fet nosaltres).


PREGUNTES SOBRE 9SON – VIA VIANA\nPublicat el Novembre 13, 2015 per viaviana\nHola nens i nenes avui entrevistarem al cantant de 9SON i treballador del Príncep de Viana Marc Menéndez.\nBon dia Marc, per començar ens podries dir quants anys tens?\nBon dia Kiko, tinc 29 anys.\nDe ben petit ja m’agradava molt cantar, encara que vaig començar a cantar a dalt d’un escenari a mitjans del 2007. Primer vaig entrar en un grup que es diu “La Pegatina”. Després vaig fer els meus projectes, i finalment vaig començar en un grup que es deia “Rumba de 9” en el què he estat cantant fins al dia d’avui. Ara el grup es diu “9SON”.\nFaig moltes coses. Per exemple m’agrada estar a casa; sóc molt casolà. M’agrada estar tranquil amb el meu gat, jugar a jocs de taula… També m’agrada anar a veure concerts. En ser músic i fer tants concerts, de vegades no tinc temps d’anar com a públic. També m’agrada anar de tapes… bé, el que fa tothom! Llegir i tocar la guitarra amb els amics… no només tocar la guitarra per treballar, que és com vaig començar.\nMolt bé. Ara que ja sabem una mica sobre tu, et farem algunes preguntes sobre el grup. Et sembla bé?…. Comencem:\nA quin any vas començar a cantar al grup? I perquè?\nEl grup “9SON” el vaig fundar amb el pianista que es diu Ferran. El vam fundar a principis del 2010. Veníem de dos grups que es deien “Sonason” i “Rumba de 9”. El 27 de març del 2010 vam fer el primer concert de “9SON”. Com he dit abans, feia anys que m’hi dedicava…\nCom es diuen els teus companys?\nEl cantant amb l’entrevistador\nCantant i toca la guitarra: Marc\nQuè és el que més t’agrada de ser cantant?\nEl que més m’agrada de ser cantant és que la gent gaudeix amb les meves cançons.\nCreus que ets famós? La gent te reconeix pel carrer?\nFamós com els que surten a la televisió no. Però dins del món de la Rumba catalana la gent ens coneix. Algunes persones m’han reconegut pel carrer dient “És el cantant de 9SON”!\nReporter Kiko disseny Ian i Teresa\nPosted in INSTITUT\nArnau Layunta: “Vaig decidir fer hoquei perquè el meu tiet era fisioterapeuta”.


Les principals activitats de la nostra empresa\nEl nostre panell ofereix els següents de la llei de serveis:\nexperiència en la composició de la Junta directiva consta de les millors advocats de tenir una àmplia experiència i a millorar constantment la qualificació de l’enfocament individual, un estudi a fons del problema, demostrat algorismes permeten obtenir un resultat positiu en el cas\nun ampli ventall de serveis que oferim als serveis en les àrees de l’arbitratge, família, penal, civil drets\nCost raonable dels nostres serveis, el preu dels quals permet evitar el mal decisions, i competent a la consulta del nostre advocat proporciona l’oportunitat per evitar conseqüències greus.\nPolítica de privacitat — assessorament, garantir la confidencialitat del client.\nLa gamma de serveis de defensors consisteix en qualificat ajuda i assessorament en totes les àrees del dret:\nCivil — professionals experimentats, que els ofereix els serveis d’un advocat en dret civil\nOferim altament qualificats serveis legals assistència en matèria penal\naixí com el suport d’un advocat a reunir proves.\nassessorament per a organitzacions comercials és un dels més importants indicacions de la nostra activitat — bar auditoria.\nla conclusió de les operacions\nparticipació en les negociacions. legal manteniment de les empreses, mitjançant una empresa advocat, assessorament en la inscripció i empresa advocats de l’il·lustre han proporcionat assistència per a la redacció i la revisió jurídica de documents, operacions, resolució de conflictes, la defensa dels interessos de la cort\nL’habitatge. Assessorament sobre la llei d’habitatge ajudarà a abordar les qüestions de registre en el lloc de residència, l’assignació d’accions en una zona residencial de la propietat, de pagar subministraments i altres que Vostè pot confiar en els advocats registre de la propietat de la terra i s’ocupa de compra i venda\nL'ADVOCAT SOBRE TEMES D'HABITATGE


(Avançament del cartell) El Festival MUV! s’enlaira fins al Cabanyal amb més de 20 concerts - Cultur Plaza\nVALÈNCIA. Alba Molina presentant el disc que ret homenatge als seus pares Lole i Manuel, Martirio, Erin Corine amb un espectacle de gòspel com a tribut a les arrels de la música afroamericana, Moya Kalongo i alguns dels grups valencians més desitjables conformen la segona edició del Festival MUV! Circuit de Música Urbana València. El festival, a més a més, incorpora enguany una novetat determinant per al seu futur: es converteix en itinerant i trasllada el seu line-up de 2016 fins al barri Cabanyal-Canyamelar, on també desplegarà el seu cartell de directes i propostes culturals només en esta edició.\nEl festival urbà, que se celebrarà els propers dies 11, 12 i 13 de novembre, connectarà espais més usuals i menys habituals per a gaudir de la música en directe. Una proposta que vol “dinamitzar la música en directe als distints espais dels districtes” i que té com a objectiu primari “connectar els músics i els veïns”, segons ha informat la seua organització a Valencia Plaza.\nEste diari ha tingut accés al gros del cartell que s’anunciarà en els propers dies, on destaquen els espais d’activitat. Estarà molt present el Teatre el Musical, però també l’Ateneu Mercantil, la Unió de Pescadors i espais tan dinàmics com La Carbonera, La Fábrica de Hielo, No hay nada mejor que 27 amigos i els espais de les Societats Musicals dels Poblats Marítims. Allí, el MUV! tractarà d’augmentar el nombre d'assistents, que ja va ser un èxit a la primera edició, celebrada al districte de Russafa. En aquella ocasió, va acostar la música i la resta de propostes culturals a 5.000 persones, amb la col·laboració de més de 300 músics i artistes, sempre segons l’organització.\nAmb les dades sobre la taula, el MUV! s’apropa a ser un dels esdeveniments més multitudinaris al llarg de l’any a la ciutat de València. La seua proposta, amb l'actitud d’aprofitar els trànsits urbans i gaudir del barri en el seu conjunt, aspira “a desenvolupar la música en directe en l’espai de carrer i així promocionar l’escena musical i fonamentar la seua diversitat i la seua creativitat”.\nAmb eixe esperit, el festival atraurà algunes de les propostes musicals fetes al territori més interessants i amb una millor rebuda de públic durant els últims anys. Potser destaquen les actuacions d’Arthur Caravan, que a més a més presentaran el seu nou disc al MUV!, el projecte de Playground/Pati de col·legi del pianista Albert Sanz, els finalistes del Sona la Dipu 2016 The Saltitos (molt recomanable com a refresc del rock més actual), o els propis guanyadors d’eixe certamen, els edetans Meridian Response. També hi participaran Pau Alabajos o Grup Instrumental.\nLes tendències mixtes d’estil com ara Candela Roots, La Ranamanca, Nina Dinamita y la Swing Milicia o La Trocamba Matanusca també estaran presents amb els seus directes al MUV!. A més a més, està prevista l’actuació de formacions tan sucoses com Arcana Has Soul, l’Orquesta Filarmónica Martín i Soler o el quintet de Latino & Berenguer. Estaran al festival urbà del Cabanyal-Canyamelar Mireia Vilar, Ales Cesarini o el ja esmenat concert de la nord-americana Erinc Corine acompanyada pel Cor Alameda amb Decades of Gospel: Tribut a les arrels de la música afroamericana.\nTot i així, enguany el llistó del cartell s’enlaira amb tres noms de cartell nacional. Alba Molina aproparà a València com a estrena el disc d’homenatge als seus pares, Lole i Manuel, una de les carreres més importants en la història de la música popular espanyola, encara que desconeguda per a les generacions més joves. Potser Alba acoste fins la gent més jove algunes de les cançons que ara ha enregistrat al disc que sonarà íntegre al MUV!. Per la seua banda (i serà al Teatre el Musical), Martirio tractarà de resumir els seus 30 anys de carrera com a artista, amb un concert especial que empastarà els límits solcats en eixes tres dècades.\nA més, la banda d’afro-beat catalana Moya Kalongo serà un dels al·licients per als amants no només de València d’este gènere. Una proposta a la qual també se suma una selecció específica de músiques creades a la ciutat per estrangers. Així, el bateria Mariano Steimberg’s actuarà amb el seu Groove Ensemble de soul i funky, Orlando Bonzi ho farà amb el projecte Mano de Gato i s’hi sumarà la cantant lituana Viktorija Pilatovic. El festival tindrà, a banda, una festa de presentació el proper 13 d’octubre a Russafa; el combo Green Onions (amb músics de Badlands, La Hora del Té, Johnny B. Zero i Vinewaltz) farà servir el seu directe també per a la presentació sencera del cartell.\nPot ser València una Music City?\nNo és menys interessant el que el MUV! tractarà de resoldre des d’una de les seues activitats paral·leles, algunes de les quals s’han desenvolupat pensant en complimentar el ventall de públics fins els més xicotets de la ciutat. A banda de tallers musicals, com ara d’introducció al gòspel o al jazz, es farà una reunió amb agents del sector, músics, promotors, institucions i alguns professionals més de l’àmbit musical per tal de saber si València té capacitat per a sumar-se al moviment Music City. Tot i que des de la teoria sembla clara esta candidatura, el MUV! tractarà de convertir-se en el punt d’inflexió per a convertir-se en una d’elles.\nSerà un dels altres punts d’interés de la trobada, segons la informació que pot avançar este diari, l’exposició dels més importants fotògrafs del que ara és l’escena valenciana musical. Noms molt reconeguts, davant i darrere de la càmera, conformaran eixa mostra que romandrà al Cabanyal-Canyamelar més enllà del cap de setmana llarg que conforma el festival. Les entrades es posaran a la venda el 28 de setembre, este dimecres, i del 7 al 13 de novembre s'instal·larà una taquilla física a l’espai cultural La Col·lectiva, al Carrer Rector Planelles número 2 del Cabanyal.


Mor el filòleg i editor Amadeu J. Soberanas | Bonart\nMor el filòleg i editor Amadeu J. Soberanas\nEl dia 14 d’abril, va morir a Mataró el filòleg, editor i bibliògraf Amadeu J. Soberanas. Nascut a El Catllar l’any 1938, va estudiar filologia romànica a la Universitat de Barcelona, on va ser professor des del 1964 al 1986 i va doctorar-s’hi el 1973 amb una edició crítica de la Crònica de Sant Joan de la Penya. Des del 1969 va ser també conservador de la Secció d’Arxiu de la Biblioteca de Catalunya i, des del 1971, de la Secció de Manuscrits i Reserva Impresa. Va ser catedràtic de Filologia a la Universitat Autònoma de Barcelona.\nL’any 1985, després de la mort de Josep M. de Casacuberta, Amadeu J. Soberanas va fer-se càrrec de la direcció literària d’Editorial Barcino. Havia col·laborat anteriorment amb Casacuberta en l’edició del segon volum la traducció catalana medieval dels Diàlegs de sant Gregori (1968). Com a director de Barcino va enllestir edicions que estaven en marxa i va promoure’n de noves en col·leccions com Els Nostres Clàssics i la Biblioteca Verdagueriana.\nEntre altres, convé destacar l’impuls de la publicació d’edicions crítiques del Llibre d’amic e amat, de Ramon Llull (1995), a cura d’Albert Soler, el Llibre dels feits, de Jaume I (1991), a cura de Jordi Bruguera, el Corpus d’antiga poesia popular, a cura de Josep Romeu (2000), i la finalització de l’edició en diversos volums dels Furs de València, a cura de Germà Colón, Arcadi Garcia i Vicent Garcia Edo (1970-2007). Impulsà també l’edició d’autors d’època moderna com Pere Serafí i el Baró de Maldà.\nPersonalment s’encarregà de l’edició crítica de les Homilies d’Organyà (2001), en col·laboració amb Armand Puig i Andreu Rossinyol, i de l’establiment del text dels Quaderns d’exorcismes de Jacint Verdaguer (2002), en aquest cas amb l’ajut de Joan Bada i Joan Santanach.\nEtiquetes: Amadeu J. Soberanas


Les Caramelles infantils es preparen per a la cantada de dissabte — RàdioSeu 107.2 FM: notícies de La Seu d'Urgell, l'Alt Urgell i el Pirineu\nSou a: Inici / Notícies / Les Caramelles infantils es preparen per a la cantada de dissabte\nEl Cor de Caramelles de nois i noies de la Seu d'Urgell, format pels alumnes de les escoles Albert Vives i Pau Claris, del col·legi La Salle i de l'institut Joan Brudieu, sota la direcció de Rafel Llobet, protagonitzaran aquest dissabte, 3 d'abril, una cantada pels carrers de la ciutat.\nLa cantada s'iniciarà a les 10 del matí des del centre cívic El Passeig i seguirà pel carrer Major, la plaça del Mercat, la plaça dels Oms, la plaça del Deganat, la plaça de les Monges, la plaça de Sant Josep de Calassanç, el passeig Joan Brudieu i acabant novament a la plaça Soldevila. Els cantaires també visitaran la residència del Sant Hospital, la Llar de Sant Josep, el Bisbat d'Urgell i l'Ajuntament de la Seu d'Urgell.\nEl Cor de Caramelles de nois i noies cantaran quatre cançons: La primavera de les flors, sardana de Joan Roure; És la moreneta, sardana d'Antoni Carcellé; el vals La festa de Pasqua; i Cant festiu, ambdues peces del mestre Voltas Viñas.\n2n Concert de Caramelles per a nois i noies\nD'altra banda, el Cor de Caramelles de nois i noies protagonitzaran aquest dijous, 1 d'abril, un segon concert al pati de la Biblioteca de Sant Agustí, a les vuit del vespre. Els cantaires estaran acompanyats per l'Orquestra de Caramelles, formada per alumnes de l'Escola Municipal de Música, i la Coral Signum. La direcció i els arranjaments aniran a càrrec de Rafel Llobet. El concert serà gravat per La Sonsònia.\nLes Caramelles estan organitzades per les AMPES de les escoles Albert Vives i Pau Claris; del col·legi La Salle i de l'institut Joan Brudieu, i compta amb la col·laboració del Pla Educatiu d'Entorn i l'Ajuntament de la Seu d'Urgell.


Altrabanda prepara un vi de pansa blanca de baixa graduació Altrabanda prepara un vi de pansa blanca de baixa graduació – VadeVi\nAltrabanda prepara un vi de pansa blanca de baixa graduació\nSerà un monovarietal de pansa blanca d'entre 8 i 9 graus, un terç menys de l'habitual. Se'n faran 600 litres fermentats a 10 graus i a partir d'un raïm collit una mica més verd del que és habitual\nEl celler Altrabanda no para d’innovar i afegeixen un altre vi especial a la seva llista de vins poc habituals (un vi de taronja, un vi espumós monovarietal de pansa blanca, un vi de pansa blanca amb meceració pelicular, un monovarietal de sumoll, etc.). Aquesta vegada l’originalitat ve donada per la baixa graduació del vi que ara mateix estan fermentant. L’objectiu és fer un vi de 8 graus -un terç menys de graduació del que és habitual- i, encara més difícil, “que sigui bevible”, confessa Joan Plans.\n“Hem tastat alguns vins d’aquest tipus i els acostuma a faltar cost i estructura, són massa lights”, explica Plans. Altrabanda no vol fer un vi així, al contrari, volen que, malgrat tenir un terç menys d’alcohol sigui un vi amb estructura i amb cos, que valgui la pena. La manera de fer-ho és utilitzant un tipus de llevats que consumeixen més sucre, collint el raïm més verd i fent una fermentació molt llarga, pot arribar a durar un mes, a uns 10 graus de temperatura. “Volem oferir la possibiltiat de gaudir de l’experiència de prendre un bon vi de la màxima qualitat i elegància però que redueixi l’efecte de l’alcohol en el consumidor”, explica Joan Plans. I és que el principal client d’aquest vi ha de ser el sector de l’hosteleria, ja que és justament el moment en què es més habitual el dilema entre beure i conduir.\nÉs la primera vegada que fan aquest vi, malgrat que la idea els rondava pel cap des de fa temps: “Fa anys que estem fent proves en aquest sentit, però la qualitat extraordinària que aquest any ens està donant la varietat pansa blanca ens ha fet veure que aquest era el moment adeqüat per produir-lo”. Tot i així, el vi no podrà portar el segell de la DO, ja que segons els estatuts no es pot admetre cap vi per sota dels 11’5 graus. A més, segons la normativa una beguda alcohòlica de menys de 9 graus no pot ser considerada vi, unes normatives que, segons Plans, són pròpies d’una època en què la preocupació per la taxa d’alcoholèmia no existia.\nEstà previst fer-ne només 600 litres i comercialitzar-lo sota el nom de Castell Ruf, la marca que el celler reserva per aquells vins que no entren dins els paràmetres de la DO Alella. La resta els comercialitza sota el nom Serralada de Marina.\nEl celler té un espai dedicat a fer tastos FOTO: ALTRABANDA\nEl vi de baixa graduació es fermenta a 10 graus de temperatura durant una llarga temporada FOTO: ALTRABANDA\nEl celler Albrabanda està situat a Martorelles FOTO:ALTRABANDA


El Pont gòtic de Sant Antoni o Pont Vell d'Avinyó | NacióManresa\nEl Pont gòtic de Sant Antoni o Pont Vell d'Avinyó\nper Antonio Mora Vergés , 20 de desembre de 2009 a les 23:21 |\nAquesta informació es va publicar originalment el 20 de desembre de 2009 i, per tant, la informació que hi apareix fa referència a la data especificada.\nL'objectiu que perseguim en aquest mati boirós i rúfol es el Pont gòtic sobre la riera de Relat.\nEl terme d'Avinyó és gran i hi ha abundància d'alzinars i pinedes. Els conreus són de secà, principalment cereals. En la ramaderia destaca el sector porcí. És notable la importància de la vinya, anys enrere encara molt més estesa, però que s'ha anat transformant profundament amb la introducció de ceps de qualitat i mètodes de conreu avançats. La denominació d'origen Pla de Bages potenciarà encara més aquesta activitat.\nEl municipi tal com es va constituir definitivament a la fi del primer terç del segle XIX, és format per tres antigues entitats d'història i característiques geogràfiques diferenciades: el nucli central, que ha donat el nom del municipi, inclou l'antic terme del castell d'Avinyó i és un sector relativament homogeni, centrat per la població; la part N del terme és composta per l'antiga quadra i jurisdicció de Relat, formada per la vall d'aquest riu i els seus vessants, que és la porta o canal de comunicació entre el Bages i el Lluçanès; finalment, la part S, des de la unió de la riera d'Oló amb la Gavarresa, i el sector SE, que s'allarga fins a l'Hostal de la Grossa, al límit amb Moià, ja dalt de l'altiplà Moianès, és formada per la parròquia de Santa Maria d'Horta, integrada en la vall històrica d'Artés, de la qual es va separar definitivament al principi del segle XIX.\nCom a nosaltres, si voleu visitar el Pont Gòtic, us caldrà demanar informació, i tenir la fortuna de trobar una persona coneixedora d'aquesta població, tota vegada que l'accés no està senyalitzat, i els voltants d'aquest magnífica infraestructura medieval no es troben en les millors condicions per a fer turisme.\nEns expliquen que fins al segle passat, en un extrem del pont hi havia una capella dedicada a sant Antoni i, en l'altre, un comunidor. D'un i altre edifici deixem constància que a dia d'avui, no hi trobareu cap resta. Atesa l'advocació d'aquella capella, pensem que potser el pont era conegut aleshores com Pont de Sant Antoni. Per aquest pont, hi passen el camí ral i el camí ramader que a través del Lluçanès van cap els Pirineus i a França.\nFou aixecat al segle XIV, hi ha constància que fou molt malmès pel terratrèmol del 1427, i novament pel de 1783; des del 1815 i reconstruït, se’l coneix també com el Pont vell.\nLes imatges obtingudes en circumstàncies climatològiques adverses, afegeixen una patina d’interès i misteri sobre el Pont Gòtic de Sant Antoni, que us esperonem a visitar.\nMunicipis, pont de sant antoni, divulgar\nSEMPRE, SEMPRE ?\nPer Antonio Mora Vergés el 13 de febrer de 2010 a les 19:28\n“ Sempre •” és una dada molt imprecisa, també quan en un extrem del pont hi havia una capella dedicada a sant Antoni ?. Certament faig una hipòtesi quan dic “ Atesa l'advocació d'aquella capella, pensem que potser el pont era conegut aleshores com Pont de Sant Antoni “ Dir allò de “la gent d'Avinyó sempre... “ com ho qualifiques ?\nPer Avinyonenc el 2 de gener de 2010 a les 20:17\nLa gent d'Avinyó sempre s'ha referit a aquest pont amb el nom de Pont Vell. Per tant la referència al Pont Gòtic de Sant Antoni s'ha d'entendre com a una hipòtesi que fa l'Antoniu, autor de l'article, sense cap base històrica contrastada.


El cel i l'infern, segons una antiga llegenda • Inspira'm\nVisita a l’infern\nUn cop allà va quedar molt sorprès de veure unes taules molt llargues i amples, parades a vessar amb tota mena d’aliments de tot arreu del món, amb molta delicadesa i luxe.\nL’home no se’n sabia avenir, ja que sempre havia imaginat l’infern com un lloc de càstig i penitència. De seguida però va descobrir uns éssers prims i demacrats per la gana, que rondaven per allà amb un humor típic de qui no ha menjat en molt de temps. L’ancià va veure que carregaven unes culleres de fusta de mida molt llarga, semblants al rem d’una barca. Un servidor de l’infern li va explicar, que només podien menjar fent servir aquest estri de fusta. D’aquesta manera per molt que poguessin abastar aquests aliments tan deliciosos, no aconseguien mai de ficar-se’ls a la boca, ja que el pal de la cullera era massa llarg.\nL’home va quedar tan impactat pel que va veure que mort de curiositat va demanar visitar el cel aquell mateix dia. I com que era un home extraordinàriament savi i bondadós, li varen concedir el desig.\nAquest cop va ser un àngel que l’acompanyava cap a una sala molt similar a on havia estat mentre visitava l’infern. L’home va quedar sense paraules en veure que al cel hi havia una taula parada exactament igual que la que havia vist a l’infern. Seguidament va cercar amb la mirada fins a localitzar la gent. I va quedar encara més sorprès, en veure que tothom feia una cara saludable, somreia i tenia un cos visiblement ben alimentat. Les culleres!, va pensar tot clavant la seva mirada en aquelles llargues culleres de fusta, que justament, també eren iguals que les que havia vist mentre visitava l’infern.\nAmb cara de no entendre res va observar-los durant una bona estona fins que se’n va adonar de quin era el seu secret. Mentre que a l’infern tothom es preocupava només de sí mateix i de ficar-se a la boca allò que podia, al cel tothom alimentava els altres. Amb aquelles culleres tan llargues era gairebé impossible menjar tot sol, mentre que era molt fàcil donar menjar a qui tenien al costat. El secret era preocupar-se dels altres i tothom tindria menjar de sobres.\nMolt agraït per la lliçó apresa aquell savi home va tornar aquell dia convençut que està en la mà de l’home mateix convertir inferns en cels.\ncompartir, generositat, Relats curts


Un corredor d'hidrogen connectarà Espanya, Andorra i França - FÒRUM.ad\nUn corredor d’hidrogen connectarà Espanya, Andorra i França\nOn: 08/06/16 14:55\nIgual que succeeix amb els cotxes elèctrics, la mobilitat zero emissions basada en l’hidrogen avança a gran velocitat. Però per garantir la seva viabilitat és necessari el desplegament d’infraestructures adequades. L’any 2020 serà possible viatjar des d’Espanya al centre i nord d’Europa a bord d’un cotxe de pila de combustible, segons publica avui autopista.es.\nEl projecte H2PiyR, inclòs al programa europeu POCTEFA 2014-2020 unirà Espanya amb aquests països del centre i nord d’Europa a través d’un corredor d’estacions de subministrament d’hidrogen per a aquests vehicles.\nLa Comunitat Autònoma d’Aragó serà el punt de partida d’aquesta xarxa que abasta la construcció de 6 noves estacions de repostaje d’hidrogen a Espanya (Saragossa, Huesca, Fraga i Tarragona), Andorra i França (Pamiers). Aquestes s’uniran al seu torn a les ja actives a Osca (Parc Tecnològic Walqa) i Saragossa (Valdespartera), al costat d’altres dos que ja s’estan construint en el sud de França (Rodez i Albi). En total, un parc de 10 hidrogeneras, a més, també, de 16 vehicles elèctrics de pila de combustible d’hidrogen: 6 turismes, 8 furgonetes i 2 autobusos.\nAquesta iniciativa, que compta amb un pressupost de 3,9 milions d’euros, dels quals el programa POCTEFA aportarà 2,4 milions, permetrà crear una mobilitat amb hidrogen entre els diferents països, reduir les emissions contaminants associades al transport, impulsar les economies locals i fomentar la innovació en tecnologies de l’hidrogen.\nPrevious Post: Ball de tarda a la Massana dissabte vinent\nNext Post: Vall Banc preveu recuperar dilluns les pensions dels empleats i l’operativa amb renda fixa dels clients


L’Ajuntament de Xeraco incrementa en un 16% la contractació temporal en 2014 – Compromís per Xeraco\nPublicat el 31 de desembre de 2014 en General\n• Segons dades del SERVEF la població compta amb una taxa aproximada del 10% d’atur.\n• Gairebé un centenar de persones han estat contractades a través del consistori durant l’exercici 2014.\nEl municipi de Xeraco és un dels que millor afronta la crisi pel que fa a ocupació pel que respecta a la Safor. Amb una població superior als 6.000 habitants i 415 aturats registrats a principis de novembre l’activitat agrícola del municipi destinada, des de fa dècades al cultiu a cítrics i hortalisses, així com a la manufacturació en els diferents magatzems manté un nombrós contingent de persones contractades bona part de la temporada.\nSegons paraules del seu alcalde Francesc Serralta: “L’activitat tarongera ha estat i continua sent un matalàs que ha aconseguit aguantar els envits de la caiguda de l’ocupació de la construcció i de la resta del sector serveis”.\nTot i això, molts són els joves i adults amb estudis superiors o sense, que continuen buscant el seu primer treball. Alguns d’ells han trobat alguna possibilitat en les ofertes que convoca anualment l’Ajuntament i que moltes provenen de subvencions d’institucions públiques supramunicipals com són la Diputació o la Generalitat. En aquest sentit va ser el programa de col•laboració del SEPE amb les corporacions locals, l’ EMCORP, el SALARI JOVE, el Pla d’Ocupació Conjunt de les administracions públiques valencianes o la pròpia bossa que té creada l’Ajuntament els motors d’aquest tipus de contractacions. A data d’avui, més de 90 persones han estat contractades per l’Ajuntament des del passat mes d’octubre de 2013 en què el nou equip format per COMPROMÍS-PSPV governa el consistori gràcies a la previsió pressupostària en matèria d’ocupació i les diferents ajudes d’altres administracions públiques. Dins de les més de 90 persones cal destacar les 42 del programa de col•laboració del SEPE amb les corporacions locals d’aquest estiu i les últimes contractacions realitzades aquest mateix mes de desembre pel mateix concepte.\n“En el context actual de crisi som conscients que aquestes contractacions encara són insuficients. Per això, per a l’exercici 2015 hem incrementat la partida de Foment de l’Ocupació tal com reflecteixen els pressupostos que es debatran en el ple d’avui amb l’objectiu de superar les contractacions d’enguany “.\n← Primàries obertes.- Compromís\nXeraco aprova els pressupostos per al 2015 →


La família | Institut Escola Santa Anna\nDins de l’assignatura de Medi Social hem treballat la família. Cada nen havia de portar una foto de la seva família per tal que expliqués quants i qui eren els membres de la seva família, on estaven, que feien etc.\nHa estat una activitat molt positiva, ja que cada nen ha estat protagonista durant una estona i així entre altres coses hem treballat l’expressió i la comprensió oral. Les mestres agraïm molt a les famílies que han col·laborat portant la foto per tal de poder realitzar aquesta activitat tan important pels nens.\n3r, Promoció 2014-23 família, Medi 2\nMayra 25 d'octubre de 2017 a les 13:54\nGuapisims els nens!!!! Gracies per ensenyar-nos els nens durant les classes\nInés 19 de novembre de 2017 a les 19:44\nOhhhh qué bonitas fotos!!!


Una comunitat d'aprenentatge a la Ribera Alta - Revista Saó\nUna comunitat d’aprenentatge a la Ribera Alta\n«És la celebració de la vida d’una comunitat escolar que vol deixar ben lluny els plantejaments de la pedagogia tradicional i monòtona»\n«Volem que el somni es faça realitat!». «Aconseguir un diàleg igualitari». «Que l’escola traspasse els murs i que hi haja una mirada cap a fora». «No sols eduquem els mestres, educa més gent que intervé en l’entorn escolar». «El trident de professorat, alumnat i famílies ha d’estar unit, ha de convertir-se en un nosaltres. Per a què? Per a millorar el context educatiu. I això qui ho ha d’aconseguir és la comunitat d’aprenentatge».\nSón veus de mestres, voluntaris, famílies i alumnat, un eco il·lusionant que en convergent sintonia aspira a un canvi, a un capgirell que modifique la realitat del centre. Veus corals en una mateixa direcció. Perquè això és una comunitat d’aprenentatge: un projecte de transformació social basat en la inclusió i la participació de tota la comunitat educativa, en un aprenentatge dialògic. I el col·lectiu educatiu que camina cap a la consecució d’aquest bell somni és el CEIP Víctor Oroval de Carcaixent, una escola pionera en la normalització del valencià al nostre país i que en els darrers anys ha acollit una gran quantitat de nouvinguts.\nEl repte d’aquest ambiciós projecte és narrat pel documental De nosaltres colors, títol pres dels versos de «Montserrat» d’Ovidi Montllor. Dos emergents directors valencians amb una interessant filmografia, Toni Lucas i Vicent Pons, estan al darrere d’aquesta oportuna i consistent cinta de Produccions del Bressol, tant pel que fa a la direcció com a la fotografia. Toni Lucas és també el responsable del guió i l’edició, mentre Vicent Pons s’ha encarregat de la direcció de producció. Una pel·lícula de notable tècnica i magnífic acabat formal, amb solvents i perdurables plans fixos d’un ric muntatge intern.\nDe nosaltres colors és la celebració de la vida d’una comunitat escolar que vol deixar ben lluny els plantejaments de la pedagogia tradicional i monòtona, per superar les desigualtats socials i obrir l’educació a una altra visió. Les imatges ens transporten a aquesta forma cooperativa del treball. Veiem parlar i interactuar els voluntaris dins de les aules, capficats en un diàleg igualitari amb l’alumnat nouvingut del nord d’Àfrica, de l’Est d’Europa o de la mateixa comarca de la Ribera. Hi ha seqüències saludables que ens acosten a una tertúlia literària sobre Moby Dick, on els xiquets i les xiquetes s’expressen lliurement i on cada alumne aporta el seu punt de vista personal, que de segur hauria captivat Herman Melville. En altres escoltem un pare tocant el trombó de vares davant l’alumnat expectant, o un grup d’infantil treballant de forma transversal «El somni de Picasso». Com diu una mare voluntària, «la pell té memòria».\nEn un país com el nostre, sense televisió pròpia ni quasi infraestructura audiovisual, amb tant de soroll pertorbador com el que fan les televisions estatals de pensament únic, els documentals com De nosaltres colors es fan necessaris com l’aire que respirem, per repensar quin tipus d’escola volem. I mentre això arribe, fruïm amb la seqüència final, en la qual uns alumnes d’infantil planten llavors a l’hort escolar i en la banda sonora escoltem la veu melodiosa d’El Diluvi, amb els versos de l’Ovidi: «El pas del temps farà de nosaltres colors. Ja no se n’anirà l’ocell de tants amors».


Resum #3aCatH: El Ribes cau de la zona d'ascens en caure davant Coope B\nFotos: cedida per Francisco Jodar Imatge del partit jugat a Sant Pere de Ribes\nEn la dotzena jornada la Coope B ha donat un cop sobre la taula per desplaçar el Ribes de la zona d'ascens en benefici del Sant Quirze B, mentre a l'altre grup s'hi fica el Gavà B a canvi del Bordils C.\nRibes 31-37 Coope Sant Boi B\nUna altra imatge del partit (Foto cedida per Francisco Jodar)\nL’equip ribetà va perdre la seva imbatibilitat com a local, en un partit on l'equip visitant va superar fàcilment la defensa local.\nAmb aquest resultat els locals, que només han sumat 3 punts dels últims 8, cauen de la zona d'ascens directe, on es manté l'equip santboià.\nRipollet 21-27 Tortosa\nEl Tortosa va anar amb només 8 jugadors però es va imposar (instagram CE Tortosa)\nEl líder va sumar la seva vuitena victòria seguida en la pista d'un equip molt dur i situat en zona de “play-off” i que van patir així la seva segona derrota a casa.\nEl partit va ser igualat pel que fa al joc a la primera part, però la millor finalització dels tortosins els va donar clar avantatge de 9-15 al descans. A la represa un parcial de 1 a 4 semblava ja decidir el matx, però els ripolletencs van aprofitar la relaxació visitant per ajustar el marcador, lluitant fins al final.\nSalou 25-25 Maristes Rubí\nVa ser un bon partit, amb gran igualtat, entre dos equips que estaven, i continuen estant, en zona de “play-off”. L'equip rubinenc va sumar un punt valuós però que no li serveix per acostar-se a la zona d'ascens directe, ja que els tres de dalt van guanyar.\nMaresme Llavaneres 23-22 Joventut La Llagosta\nImatge del partit (Foto: CHMaresme)\nPartit molt igualat entre els dos cuers. Quasi sempre amb diferències mínimes o empats es va decidir amb un parcial de 3 a 0, que posa el marcador en 23-20 a poc del final.\nPer als maresmencs és el segon triomf que els dona esperances de sortir del descens, mentre que els vallesans s'enfonsen a la cua.\nSabadell B 35-24 Vendrell\nL’equip arlequinat no va donar opció a un dels equips que està en zona de descens però encara no es pot ficar en zona de "play-off", tot i que està igualat a punts amb el setè.\nMartorell B 26-28 Sant Quirze B\nEl Sant Quirze B se situa per primera vegada en zona d'ascens directe (Foto: HandbolSantQuirze)\nL'equip visitant va aconseguir un treballat triomf per arribar a la vuitena setmana seguida sense perdre, i que li permet situar-se per primera vegada en zona d'ascens directe, gràcies a la derrota del Ribes.\nPau Casals 28-24 Tarragona\nL’equip sabadellenc va trencar una mala ratxa de quatre derrotes i torna a mirar cap a dalt, igualant amb Salou i Sabadell B per l'últim lloc del "play-off" que tenen els salouencs pel golaverage.\nBanyoles C 34-20 Sant Andreu de la Barca /El Papiol\nEl C dels banyolins està en bona ratxa (Foto: Handbol Banyoles)\nEn l’únic partit del grup entre dos equips en zona de “play-off” l'equip local es va imposar clarament, amb bona defensa i corrent al contraatac.\nAmb el resultats els banyolins superen el seu rival, que ja encadena quatre derrotes després d'haver estat líder. Però tots dos estan en zona de "play-off".\nBordils C 31-24 Polinyà\nEls bordilencs van superar amb autoritat un rival complicat. Però per coses del golaverage (la seva derrota a casa contra el Berga els perjudica) cauen de la zona d'ascens directe en el triple empat amb Berga i Gavà B.\nSant Just 31-20 Esplugues C\nEl cuer va acabar l’any sumant dos punts sorprenents a Palautordera i ara ho ha refermat amb un contundent triomf a casa, en derbi del Baix Llobregat. Això els dona esperances de sortir de la zona de descens.\nSant Cugat C 25-25 Montgrí\nEls torroellencs tampoc es volen rendir al descens sense lluitar i van sumar un valuós punt a la pista d'un equip en zona de "play-off".\nPalautordera B 25-24 Berga\nL’equip local ha reaccionat a un mal final d'any. Amb bona defensa va superar un equip que està situat en zona d’ascens directe i que s'havia mostrat molt fort com a visitant.\nEls berguedans tot i la derrota, continuen en zona d'ascens directe... però no es poden permetre més errades.\nGavà B 34-32 Santpedor\nL’equip gavanenc ja encadena cinc jornades sense perdre i puja per primera vegada a la zona d'ascens directe. Els del Bages van lluitar fins al final però van acabar cedint.\nDescansava el líder Garbí B (1r), que manté el seu lloc i amb el mateix avantatge.


Castell de Palma - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n38° 55′ 44″ N, 0° 14′ 49″ O / 38.928761°N,0.246898°O / 38.928761; -0.246898Coord.: 38° 55′ 44″ N, 0° 14′ 49″ O / 38.928761°N,0.246898°O / 38.928761; -0.246898\nEl Castell de Palma es troba a la serra d'Ador, sobre un tossal a més de 200 metres d'altitud, a l'est de la població d'Alfauir (al cim de la muntanya al sud del monestir), en la comarca de La Safor, de la província de València; raó per la qual és també conegut i anomenat com “Castell d'Ador”. Està declarat Bé d'Interès Cultural (BIC), amb codi: 46.25.023-002, i com tot castell la seua declaració és genèrica, amb la categoria de monument, presentant anotació ministerial: R-I-51-0010795. D'estil: arquitectura medieval, i tipologia: edifici militar, castell.\nTot el conjunt es troba en ruïna, mantenint-se en peu només trams de llenços de muralla, part de les torres i alguns elements auxiliars.\nPresenta una construcció islàmica, que unit als vestigis trobats en el seu emplaçament, reforça la tesi de l'existència aquí amb anterioritat d'un assentament fortificat ibèric, ocupat posteriorment pels romans. Durant l'època musulmana el castell tindria una estructura molt simple, servint simplement de refugi a la població de les alqueries circumdants i al seu bestiar. Després de la reconquesta i de la rendició del Castell de Bairén a Jaume I d'Aragó, en 1239, en compensació pels serveis prestats, es van lliurar també els castells de la comarca dependents d'aquell, entre ells el de Palma (que el va concedir a Arnau de Romaní, junt amb la resta de la Vila de Palma). Amb l'ocupació cristiana es tornaria a fortificar i ampliar amb dependències més complexes. El 1346 Jaume II d'Aragó, va fer donació del castell a l'infant Pere, amb una clàusula per la qual, en cas de no tenir descendència directa i masculina, la jurisdicció tornaria a la corona, cosa que va passar pràcticament un segle després. D'aquesta manera passaria a mans d'Alfons el Magnànim. Posteriorment passaria als Pròixita i finalment als Montcada.\nCastell de Palma des d'Alfauir\nLa fortalesa consta de dos recintes emmurallats, de forma rectangular. L'inferior(de més de mil metres quadrats d'extensió), es va construir en tàpia adaptant-se a l'orografia del terreny i delimitava l'albacar, no tenint construccions interiors. A l'angle nord-oest hi havia el recinte superior, el sobirà, amb una superfície de quasi 600 metres;més complex i reforçat per almenys dues torres, una circular de maçoneria i una altra quadrangular de tàpia, que defensava l'únic accés a aquesta part del castell. Entre ambdues encara es poden veure restes d'un aljub. Durant el segle xi la seva estructura era més simple del que ara coneixem, ja que tenia com a funció servir de refugi a les poblacions del voltant.\n↑ 2,0 2,1 2,2 [enllaç sense format] http://www.cult.gva.es/dgpa/bics/Detalles_bics.asp?IdInmueble=1489\n↑ Castillos, Torres y Fortalezas de la Comunidad Valenciana. Levante\n↑ [enllaç sense format] http://www.alfauir.es/es/content/patrimonio\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Castell_de_Palma&oldid=30091779»


Conjunt bec d'ompliment - Lazvi Mecanitzats\nEl nostre client Brugarolas, S.A. de tant en tant ens encarrega construir un conjunt bec d’ompliment en Inox que fan servir per omplir les garrafes de 5 litres.\nConsisteix en una peça d’AISI304, que cargolada a un suport, també d’acer inoxidable, per a que quedi subjecta a un cilindre pneumàtic, acciona el bec que deixa sortir la quantitat exacta de producte. Quan la garrafa ha estat omplerta es retira i es tanca deixant pas a una nova garrafa a la línia de producció.\nEs parteix d’una barra rodona per facilitar el mandrinatge interior que té vàries mides i a continuació es procedeix a fresar la peça deixant-la rectangular. També col·labora en la fabricació d’aquest conjunt Talleres Brea, S.L. que el seu treball consisteix en soldar una part aportant material.\nEl material va ser comprat al nostre subministrador habitual Aceros Llobregat, S.A. que a més ha estat qui s’ha encarregat de realitzar el muntatge dels vídeos que li hem facilitat i que hem fet durant el seu mecanitzat al nostre taller.


Segona acció de la PAH a l'oficina de Bankia en menys d'una setmana - Viu Molins de Rei\nLa PAH, una vegada més, a la seu de Bankia de Molins de Rei // Jose Polo\nEn menys d’una setmana, la Plataforma d’Afectats per la Hipoteca (PAH) ha ocupat l’oficina de Bankia a Molins de Rei, des d’on es gestionen diferents serveis d’àmbit comarcal, en dues ocasions. La primera d’aquest seguit d’accions va ser dijous passat i la segona ha estat aquest dilluns al matí, quan una altra vegada membres de diferents PAH del Baix Llobregat han protestat per la situació d’un matrimoni d’edat avançada de Vallirana que pateix risc d’exclusió habitacional. O el que és el mateix: quedar-se sense casa per no poder pagar les mensualitats.\nDe fet, la protesta és reiterada perquè aquesta parella té l’ordre de llançament per al pròxim dijous 14. Per tant, aquesta setmana haurien de deixar de viure a casa seva si el procés no s’atura. “Fa poc vaig tenir una operació i la meva parella tampoc està bé de salut”, relata Juan, l’afectat que ha estat present durant la protesta, a Viu Molins de Rei. Si una situació d’aquestes característiques ja és molt delicada normalment, a aquest matrimoni se li han sumat els problemes de salut. Fa un mes ja van tenir una ordre de llançament que finalment no es va fer efectiva. “La meva dona està parlant amb l’alcaldessa de Vallirana, necessitem una solució”, agrega Juan.\nLes negociacions amb Bankia han anat evolucionant, però no s’ha arribat al punt que la PAH demana. “Han ofert un habitatge social alternatiu, però només ho han fet de forma verbal”, assegura Antonio Hinojosa, portaveu de la PAH Sant Vicenç dels Horts, que gestiona casos d’11 municipis del Baix Llobregat. “Demanem que aquest compromís es faci per escrit”, explica. “Fins que això no sigui així no ens mourem d’aquí”, adverteix. De fet, l’habitatge de lloguer social que ofereix Bankia per a Juan i la seva parella ja es va oferir en el seu moment, però llavors l’immoble estava ocupat, segons la PAH, i ara l’entitat financera diu que ja no ho està.\nL’acció d’aquest dilluns ha tingut algunes diferències respecte a la de dijous. Com que la PAH ja havia avisat que aquella podia ser la primera de moltes, un treballador de seguretat privada ha tancat la porta del banc i només obria a clients específics. La concentració s’ha fet a la recepció de l’oficina. A més, els Mossos d’Esquadra han fet acte de presència i després de dialogar i identificar a un dels activistes, han marxat demanant que es respectés “el dret a treballar” dels empleats del banc.\nL’acció de la PAH del passat dijous\nEtiquetes:Antonio Hinojosa PAH PAH Baix Llobregat PAH Sant Vicenç dels Horts


"Palabra de Vilafranca" repassa la localitat des de 1238 | comarquesnord\n“Palabra de Vilafranca” repassa la localitat des de 1238\nAmb relats històrics es repassa la història de la localitat\nEl saló d’actes de la casa social de Vilafranca ha sigut l’escenari escollit per a presentar el llibre «Palabra de Vilafranca» obra encarregada per l’Ajuntament de la localitat a l’escriptor Juanma Velasco. Aquesta obra repassa la història de la localitat des de la seua fundació amb la carta pobla de 1238 fins a principis del segle XX.\nAquest llibre conté relats de ficció amb una gran base històrica que il·lustren diferents moments rellevants de Vilafranca. L’objectiu ha sigut emprar les millors fonts possibles per a cimentar els relats.\nAquest viatge per quasi 8 segles d’història a Vilafranca pretén reflectir com era la vida en la localitat. És una tasca difícil però cada detall ha estat revisat per quatre historiadors locals que han col·laborat en el llibre que aporta detalls d’una mirada quotidiana d’alguns dels fets més rellevants de la història de la localitat.\n"Palabra de Vilafranca" presentat a la localitat\nAquest llibre de relats històrics repassa la història de la localitat en diferents èpoques\nJuanma Velasco és l’autor del llibre\n“Palabra de Vilafranca” és una obra de Juanma Velasco al voltant de la Història de la localitat.


Santa Anna es transformarà en un hospital de campanya permanent | betevé\nSanta Anna es transformarà en un hospital de campanya permanent\nSeguiran l'exemple del pare Ángel a la parròquia de Sant Antón de Madrid\nMarta Casals Torres | Sara Escriu | Dilluns, 13 de Feb del 2017, a les 20.20\nEl projecte d’acollida de la parròquia de Santa Anna fa un pas més endavant, després de l’èxit obtingut durant l’onada de fred. Presenten el projecte Hospital de Campanya, amb el propòsit d’obrir el temple les 24 hores del dia, per oferir acollida i acompanyament els sense sostre, sense perdre de vista que l’església és un lloc de culte.\nDurant l’onada de fred del gener passat, la parròquia de Santa Anna va engegar una iniciativa pionera, va obrir les portes a les persones sense sostre perquè hi fessin nit. El projecte va tenir un èxit immediat, i va passar d’acollir les 14 persones inicials a albergar-ne fins a 80. Per sort, ràpidament també va créixer el grup de voluntaris, però ara afirmen que el projecte es va arribar a escapar de les mans. Per això, van prendre la decisió de deixar d’acollir persones a les nits, amb l’ajuda de Càritas Diocesana que va aconseguir trobar una solució per a cadascuna de les persones que estaven passant l’hivern a la parròquia.\nPerò després d’engegar el projecte, els seus tres promotors, la religiosa Viqui Molins i els capellans Peio Sánchez i Xavier Morlans, van decidir no abandonar el seu somni de convertir la parròquia en un centre d’acollida. Després de treballar moltes hores, seguint l’exemple del famós pare Ángel a la parròquia de Sant Antón de Madrid, han aconseguit que el projecte madurés i que ara ja sigui una realitat. La parròquia de Santa Anna es convertirà amb un hospital de campanya obert les 24 hores al dia.\nLa intenció és convertir-la en una parròquia on es pugui conjugar el culte i l’oració amb l’acollida, l’escolta i fins i tot la cultura. Per això, han dividit l’església en diferents espais. La nau central estarà dedicada a les funcions habituals de les esglésies i on se celebraran les eucaristies o possibles concerts i trobades. En canvi, la capella de la Pietat és el lloc d’acollida, on es podrà prendre cafè o descansar en unes butaques. L’espai estarà obert qualsevol hora del dia i encara que està pensat especialment per a persones sense sostre, podrà fer-ne ús qualsevol persona que vulgui ser acollidora o acollida.\nLa parròquia també ha organitzat tres espais més. Un, la sala capitular, que només s’utilitzarà per casos d’emergència o per necessitats d’acollida puntual. La capella del Sant Sepulcre o dels Cristians perseguits, està pensada com un lloc d’escolta, tant pels sacerdots com d’ajuda psicològica. “Un telèfon de l’esperança però en persona” assenyala Viqui Molins. Per últim, la capella de la Verge de Montserrat serà destinada a un lloc d’adoració perpetua, tant personal com comunitària.\nEl projecte ja compta amb 150 voluntaris que seran els encarregats de garantir l’atenció les 24 hores. Malgrat tot continuen necessitant gent. Per això fan una crida: tothom qui vulgui participar en el projecte pot enviar un correu electrònic a hospitaldecampanya@gmail.com.\n— Arquebisbat de Barcelona — sensesostre


Paiporta presenta el Archivo de la Memoria\nLes Jornades de la Memòria Històrica de Paiporta arriben carregades d’activitats\nEl Museu de la Rajoleria de Paiporta va ser l’escenari de la presentació d’una nova edició de les Jornades de la Memòria Històrica que, enguany, compten amb una novetat molt especial. Paiporta presenta l’Arxiu de la Memòria, un espai web en el qual els usuaris podran descobrir vivències personals, contades en primera persona, que aborden aspectes essencials de la nostra història, com la guerra i la postguerra, l’intent del Colp d’estat de Tejero, els refugis o la cartilla de racionament.\nUnes històries que s’entrellacen entre si, i que es complementen amb una infinitat de documentació, de valor incalculable, com a fotografies de l’època o l’última carta abans de l’afusellament, que pretenen mostrar els estralls d’una època, a vegades oblidada, però que com assenyala l’Alcaldessa de Paiporta, Isabel Martín, “no es pot oblidar perquè mai torne a repetir-se”.\nDurant l’acte de presentació, també es va voler rendir un xicotet homenatge a tots els veïns i veïnes que s’han prestat a col·laborar amb aquest projecte, contant les seues històries. Un arxiu que continua viu, i que s’espera continuar ampliant en el futur. Sens dubte, una jornada carregada d’emocions, que continuarà amb la resta de la programació preparada per a aquesta tercera edició de les Jornades de la Memòria Històrica de Paiporta.\nAixí mateix, també es va aprofitar per a inaugurar l’exposició “No tindreu pau després de la guerra“, que es mantindrà en el Museu de la Rajoleria, i que mostra les característiques de la repressió franquista, així com la seua repercussió per a la societat civil.


Els mitjans de comunicació vistos des de Boston\nEstanis Alcover i Martí\t| Actualitzat el 29 Març 2017 a les 08:00\nEl Col·legi de Periodistes –i el Consolat General dels Estats Units a Barcelona– ens va brindar el passat 20 de març una excel·lent oportunitat per conèixer les noves tendències dels mitjans de comunicació, el periodisme de dades i la situació de la premsa analitzada, i vista des de Boston, Estats Units. Impagable la visita de John Wihbey, professor del College of Arts, Media and Design (CAMD) de la Northeastern University a Boston.\nUna instrucció clàssica. La crisi dels mitjans és un tema que ve de lluny, però pel qual l'avanç tecnològic (smartphones, VR, 360º...) no fa més que afegir-hi capes de noves crisis. Hem tingut un model que llegeix la innovació des d'estructures antiquades en què no hi caben les revolucions. No obstant això, John Wihbey té indicis que hi ha solucions molt a l'abast.\nL'investigador nord-americà va explicar a la ciutat comtal algunes de les tendències de periodisme i mitjans de comunicació als Estats Units, unes tendències que permeten definir accions concretes per millorar el model informatiu. És clar que no tot és aplicable al nostre context, però en els seus plantejaments hi ha marge per trobar propostes per les quals apostar aquí.\nWihbey recorda que, a Europa, gairebé tots ens posem les mans al cap amb el triomf de Donald Trump a les eleccions americanes. A Amèrica, malgrat tot, anàlisis polítiques a banda, el fenomen ha fet pujar el nombre de subscripcions al New York Times, el que vol dir que l'actitud del president dels Estats Units i de molts altres polítics fa efecte en els mitjans també pel que fa a l'ús de Twitter: "La comunicació directa amb la ciutadania a través d'aquesta plataforma ha fet que es redueixi el nombre de rodes de premsa, espais en els quals els polítics se sotmeten (se suposa) a les preguntes dels periodistes (que se suposa que són persones informades, documentades i amb un interès públic)". I encara que cal estar alerta de l'activitat dels polítics a les xarxes socials, "està clar que si s'imposa el costum que un tuit és notícia, voldrà dir que els mitjans no estan fent bé la seva feina".\nL'investigador de Boston va recordar que el consum de notícies al mòbil ha crescut molt més ràpidament que la producció de notícies per al mòbil, en quantitat i en qualitat. En els webs de notícies també creix el trànsit que prové de les xarxes, Facebook principalment, i de Google. Aquest fenomen va ser entès de seguida pels nous mitjans digitals, la qual cosa –a parer de Wihbey– els va posicionar en aquests àmbits. No obstant això, digué el conferenciant, avui dia les pàgines amb més força a Facebook són NBC, Huffington Post i Fox News, una dada que indica que els mitjans tradicionals s'han posat al dia en relació amb la inclusió de les xarxes socials en la seva estratègia de difusió.\nTot i així, deia Wihbey, editors i periodistes "no han trobat encara la manera de comunicar en línia. Ni pel que fa al paper que desenvolupen, ni pel que fa a la recerca d'un disseny atractiu, cada vegada més visual, que vagi destinat a un públic jove que consumeix continguts principalment a través del mòbil".\nEn aquest sentit, va apuntar que són necessàries dues consideracions. La primera, el contingut periodístic en xarxes socials sol ser el que s'anomena soft news, generalment amb titulars que fan que et piqui la curiositat, l'anomenat clickbait. Això no és dolent en si, però hauria d'anar associat a una inversió en continguts de profunditat i investigació. "L'entreteniment sempre ha finançat la informació", diu Wihbey.\nSegona, les xarxes socials ofereixen oportunitats per explorar tant el paper dels mitjans, periodistes i ciutadania com el llenguatge i el format per explicar històries. És el cas de Facebook Live, que als Estats Units ha servit, per exemple, perquè ciutadans anònims retransmetessin directes de crims o accidents, als quals els periodistes afegien una capa de verificació, interpretació i context. Per a Wihbey, "el debat sobre l'ús d'aquestes eines està obert, però a més està molt viu", i d'aquí arriba a la conclusió que, partint d'una realitat en què Facebook i Google determinen, a través dels seus algoritmes, el tipus de continguts que consumirem com a individus, adoptem la posta de ser més exigents amb la transparència d'aquestes fórmules que prediuen què t'agradarà i descarten allò que no t'interessarà. "Cal que expliquin què fan i per què ho fan, perquè cada vegada és més evident que tenen un deure públic en relació amb la democràcia i la transparència. El plantejament és que puguem accedir a la informació que extreu l'algoritme sobre nosaltres, tant individualment com per part dels organismes que vetllen pel correcte funcionament dels mitjans de comunicació".\nTal com va explicar Wihbey, segons la Knight Foundation, l'accés a la informació que hauria de ser pública és cada vegada més difícil, però ens trobem amb contrapartides, com per exemple, el creixent interès pel periodisme de dades i la proliferació de les aplicacions de dades interactives, amb la qual cosa els mitjans i els periodistes es posicionen com a intèrprets necessaris de l'enorme quantitat d'informació que existeix, però que s'expressa en llenguatges que la majoria de la ciutadania no sap descodificar.\nVa ser colpidor quan va recordar la més que provada desconfiança de la ciutadania en els mitjans, però va obrir la finestra de l'aire fresc i va oferir solucions: "Ser transparents en ser clars en relació a les fonts i els mecanismes per aconseguir la informació; és a dir, mostrar el treball periodístic que normalment s'amaga". També va aconsellar diversificar el tipus d'històries i fonts, "situar persones anònimes com a protagonistes de les notícies, acostar el periodisme a la vida quotidiana".\nNo es va passar per alt el consum mòbil, les capçaleres globals i les capçaleres nadiues i digitals. Va ser com presentar la seva visió dels mitjans des de Catalunya, per la seva similitud amb què vivim a casa nostra. La dinàmica global-local i l'explosió dels nadius digitals. Catalunya talment com els EUA. El recent informe sobre aquesta qüestió del Pew Research Center ens demostra que gairebé nou de cada deu residents en grans àrees metropolitanes nord-americanes segueixen de prop les notícies locals, i al voltant de la meitat ho fa de forma exhaustiva. Al voltant de dos terços dels residents a cada ciutat discuteixen les notícies locals en persona un parell de vegades a la setmana o més.\nResumint: gairebé nou de cada deu residents en grans àrees metropolitanes nord-americans segueixen de prop les notícies locals. Talment com a Catalunya ho demostren els estudis encarregats per l'AMIC i l'ACPC signats per Media Hotline, Marketing Media Europe i treballs premiats de diferents universitats.\nL'altra visió presentada per Wihbey al Col·legi de Periodistes que té clares similituds amb el que vivim a Catalunya és l'explosió dels nadius digitals. Però si hi ha una idea que sobresurt és la idea que, més enllà de les versions digitals dels diaris, els mitjans que són nadius digitals es consoliden amb audiències mundials i xifres rècord. Així, per exemple, The Huffington Post té 100 milions d'usuaris únics al mes, mentre que BuzzFeed i Bleacher Report 77 i 44 milions respectivament, segons dades de comScore. Però, ull viu, les grans capçaleres americanes resisteixen el pols, però han deixat la primera posició per a mitjans amb noves formes d'arribar a l'audiència i nous llenguatges. Talment com a Catalunya segons ens mostra el rànquing de mitjans digitals en català que elabora l'OJD Interactiva.\nLa veritat és que, aquí, tenim quelcom diferent que als Estats Units. El monopoli del mobile és molt més gran allà que aquí, ja que nou de cada deu mitjans nadius es consumeixen a través de telèfons intel·ligents. Però a Catalunya estem fent aquest camí.


La Comunitat d’Aprenentatge Empresarial organitza un taller de comunicació a càrrec de l’actor Miquel Sitjar | Vandellòs i l'Hospitalet de l'Infant\nCom s’explica en aquest web, la CAE té un model d’organització i gestió que preveu diferents rols i, per tant, diferents funcions i tasques i responsabilitats i drets. Els beneficis de pertànyer a aquesta Comunitat passen per ser ser una font constant de nous coneixements en l'àmbit empresarial; i per generar noves oportunitats pels empresaris, emprenedors i professionals per ser un fòrum que afavoreix la interacció i la creació de xarxa. Altres beneficis són la possibilitat de desenvolupar projectes i accions conjuntes, compartir recursos com ara la realització de compres conjuntes, compartir canals de distribució, etc; fabricar productes o oferir serveis conjuntament; disposar de serveis com l'assessorament o la formació...


Molt amor en poc espai | Affinity Petcare\nEl seu pis a Madrid és molt petit\nUna gata de ciutat i una gata de camp\nQuan l'Alexis va decidir acollir una altra gateta tothom li va dir que s'havia tornat boja. I no n'hi havia per menys, ja que el seu pis de Madrid amb prou feines té 35 m2. Però va poder més el desig de buscar-li una companyia a la Lula, la seva gata de 8 anys, que s'estava quedant calba.\n“Sempre m'havien ensenyat que els gats eren animals molt solitaris, però després també em van dir que no és així, que també poden conviure amb un altre gat”, explica l'Alexis. Un bon dia, en un poblet de Guadalajara, va trobar l'Stanisław, una gata que deu el seu nom a l'escriptor de ciència ficció Stanisław Lem, i va decidir quedar-se-la.\nun bon dia, en un poblet de Guadalajara, va trobar l'Stanisław\nAl principi, la Lula va emmurriar-se, però després va acceptar la nouvinguda i van entaular una relació molt peculiar. “L'una és de ciutat i l'altra de camp, però es porten molt bé. La Lula és trapella i intel·ligent, l'Stanisław, més tímida i poruga, però extremadament afectuosa. Es fan petons, juguen i dormen juntes”.\nCom que el pis és petit, l'Alexis ha fet alguns canvis perquè les gates hi visquin més còmodes. “Fa uns anys vaig estar de reformes a casa i el primer que vaig fer va ser un túnel a la paret perquè les gates poguessin sortir a la terrasseta”, relata l'Alexis. A la Lula i l'Stanisław els encanta prendre el sol entre les plantes i els ocells, així que es passen el dia entrant i sortint. “Com que és un pis antic, vaig demanar fer el túnel a la paret en lloc de fer-lo a la porta, i l'obrer em va mirar i em va preguntar: ¿amb dues portetes?”, explica rient. “Les gates passen pel túnel i per a elles és com una aventura”.\nConviure amb dos gats en un espai tan reduït comporta alguns inconvenients, com haver de batallar amb els pèls. Si l'Alexis no les raspalla amb freqüència, l'apartament està sempre ple de pèls volant. “Gairebé sempre vaig vestida de negre però com que una de les gates és clareta i l'altra fosca, et posis el que et posis sempre surts plena de pèl”, explica l'Alexis rient. Tampoc no pot tenir moqueta ni un sofà en perfecte estat, però a ella tant li fa. “L'important és que elles estiguin bé. La veritat és que tenen una vida que molts envejarien: terrassa, rascadors, una caixa plena de plometes i ratolinets, i, fins i tot, beuen d'una font d'on hi raja aigua”.\ntenen una vida que molts envejarien: rascadors, ratolinets…\nLa placidesa d'aquestes dues gatetes és la millor rebuda després d'una dura jornada laboral. “La Lula sempre és a la porta esperant-me com un soldat i l'Stanisław em fa moltes manyagues. Quan arriba la nit es queixa si no em poso al llit a l'hora habitual, dóna voltes com dient ‘Ja és hora d'anar a dormir’”.\nLes gatetes també són unes amfitriones excel·lents i, fins i tot, tenen els seus visitants preferits. “Les gates són molt sociables amb tothom, però els encanta quan vénen el meu xicot i la meva millor amiga”, afirma l'Alexis, que ja no s'imagina un pis sense gats, per petit o gran que sigui.


Rafel Nadal, confinat a ca seva per covid – Revista07500\non 20/12/2021 20/12/2021 esports\nRafel Nadal, confinat a ca seva per covid\nEl tennista manacorí, Rafel Nadal, ha donat positiu per Covid al seu retorn del torneig d’Abu Dhabi i ara és confinat a ca seva. Ja ha informat sobre els seus contactes directes, entre ells el rei emèrit Joan Carles. Aquesta és el comunicat que ha penjat a xarxes socials.\n“Hola a tothom. Volia anunciar-vos que en el meu retorn a casa després de disputar el torneig d’Abu Dhabi, he donat positiu per COVID a la prova PCR que se m’ha realitzat en arribar a Espanya.\nTant a Kuwait com a Abu Dhabi passarem controls cada dos dies i tots van resultar negatius, el darrer sent divendres i tenint els resultats en dissabte.\nEstic passant uns moments desagradables però confio a anar millorant a poc a poc. Ara estic confinat a casa i he informat del resultat les persones que han estat en contacte amb mi.\nCom a conseqüència de la situació he de tenir total flexibilitat amb el meu calendari i aniré analitzant les meves opcions depenent de la meva evolució. Us mantindré informats sobre els meus futurs tornejos! Gràcies a tots per endavant pel suport i la comprensió”\nPrevious Article La pista d'atletisme serà repintada per tornar-hi a dur competicions\nNext Article Les campanades de Porto Cristo segueixen endavant


Cent anys, i tantes lliçons per aprendre (Guillem Frontera)\nCent anys, i tantes lliçons per aprendre\n2 min. 16/03/2019 18:25\nEnguany és el centenari de la mort de Rosa Luxemburg, el gran far de l’esquerra que les esquerres han mirat de neutralitzar de totes les maneres possibles: fins i tot amb la mort: uns sicaris l’assassinaren per ordre dels comandaments de l’SPD (els socialdemòcrates alemanys). Potser són més radicals encara les palades de silenci que ininterrompudament s’han llançat damunt de la seva obra, que, tanmateix, no ha cabut mai a la seva tomba: poc o molt, les idees de Rosa Luxemburg perviuen, no sempre amb el caràcter d’immediatesa que tenien quan ella les propagava amb la intenció de variar el curs de les coses, però sí com a nutrient ideològic de tota lluita per imaginar una vida protegida per la justícia.\nMantengué una relació de respecte i consideració amb Lenin, però no es va privar de fer-li crítiques severes que removien els fonaments del bolxevisme: va preveure la dictadura de la cúpula del partit (en lloc de la dictadura del proletariat) per mor de la manca de democràcia interna (sobretot, en els nomenaments fets pels òrgans superiors revolucionaris).\nDel seu esperit humanista n’és botó de mostra una de les frases més traginades dels àmbits polítics: “La llibertat sempre ha estat i és la llibertat per als que pensen de manera diferent de nosaltres”. Aquestes paraules constitueixen el nucli generador de la democràcia universal. Però la història, obstinada, ensenya que el poder rarament les inclou en el seu llibre d’estil. Al contrari, quan l’esperit que emanen just comença a treure el cap, el poder les llança a la fogatera inquisitorial. I és que una gota de llibertat pot convertir-se en un oceà bramulant: es tracta d’evitar la gota, i per això ara vivim aquesta onada d’inquisicions, substanciada en mesures que, si han estat preses per la dreta, l’esquerra a penes atenua.\nNo s’ha notat, de part dels nostres partits d’esquerra, cap especial atenció commemorativa a Rosa Luxemburg. Encara fa nosa al poder. La dreta està immunitzada contra els espartaquistes, no n’aprendrà mai les lliçons elementals. Però l’esquerra és plena de gent que no ha entès que la llibertat de crítica, des de fora del partit, li és tan imprescindible com l’autocrítica –si és que sabem de què estam parlant. Per ser d’esquerra no basta no anar de bracet amb la dreta.


LA VIA AUGUSTA: I SI EL RESULTAT DE SURESNES HAGUÉS ESTAT UN ALTRE?\nI SI EL RESULTAT DE SURESNES HAGUÉS ESTAT UN ALTRE?\nMitterrand a Suresnes.\nL’any 1974, quan Franco ja estava més allà que aquí, el PSOE va celebrar el seu darrer congrés a Suresnes, un poble prop de París.\nEn aquell temps hi havia, bàsicament, dos tipus de socialistes: els que havien marxat a l’exili per la guerra Civil i els que hi havia crescut dintre de la dictadura. La realitat de totes dues corrents (per anomenar-les d’alguna manera), era molt diferent.\nTal com sabem, en aquell congrés va sortir elegit Felipe González, el líder del clan dels sevillans (Alfonso Guerra, Manuel Chávez...), però hi havia qui preferia a Nicolás Redondo (que va acabar sent Secretari General de la UGT), però va declinar l’oferiment. No obstant, sembla que la candidatura de Felipe González ja s’havia negociat feia més d’un any.\nAl congrés de 1979, ja celebrat a Espanya, el PSOE va abandonar l’ideari marxista no sense oposició, ja que dirigents com Pablo Castellano hi estaven en contra. També estava en contra d’un partit personalista, tal com l’havia convertit Felipe González. Per aquests motius Pablo Castellano va acabar creant una corrent interna (Izquierda socialista), molt més fidel a l’ideari socialista amb el que es va crear el partit.\nMés o menys la història ens la coneixem. Tot i reconèixer que l’any 1982 (el de la victòria socialista) el poble espanyol demanava a crits l’arribada al poder dels socialistes i que aquests van ser claus per a la modernització d’Espanya, també cal reconèixer que no tot van ser flors i violes.\nTal com he dit, Felipe va abandonar el marxisme, però també va deixar enrere una part del seu ideari, com per exemple la neutralitat militar. Ho recordes ara i la intervenció televisiva de Felipe González la nit abans del referèndum de l’OTAN va ser patètica. Però per culpa d’aquella intervenció els sí va guanyar el referèndum i Espanya es va integrar a l’estructura militar de l’Aliança. És possible que Europa fes xantatge el govern socialista amb la seva pretensió de formar part del Mercat Comú, però igual s’hauria d’haver dir a la ciutadania d’alguna manera. Ja sé que es tractava d’alta política i hi ha coses que sé solen amagar, però quan ho penses després dels anys te’n adones que se’n va enganyar en moltes coses.\nSempre recordaré unes paraules de Felipe González després de les eleccions de 1986 on el PSOE va aconseguir 186 diputats, perdent una part important dels suports que havia tingut 4 anys abans (202):\n-Hem entès el missatge que ens han transmès els votants.\nVaig pensar que rectificaria i que les seves polítiques virarien cap a l’esquerra... Però no va passar. A les de 1989 ne va aconseguir 175, a les de 1993, 159 i el 1996, 141, perdent el govern a mans del PP d’Aznar...\n¿Què podria haver passat si a Suresnes en lloc d’escollir a Felipe González Secretari General, s’hagués elegit a Nicolás Redondo? No ho sabre mai, tot el que pogués dir seria una mera especulació.\nNomés recordar que Nicolás Redondo va dimitir de diputat del PSOE l’any 1987 per discrepàncies amb les polítiques laborals i socials que impulsava el govern de Felipe González que, en teoria devien de ser el pal de paller del seu govern.\nEtiquetes: congrés, exili, Felipe González, Nicolás Redondo, Pablo Castellano, PSOE, Suresnes


Connectant idees i persones ~ Ciutat Nova\nper Josep Bofill | 6 set., 2018 | Entrevista, Revista | 0 comentaris\nEls que ja tenim uns anys hem vist com les expressions reciclar i actualitzar s’anaven posant de moda. Ara ja no en fem prou i ens cal “reinventar-nos”. En Josep Maria Miró, a qui els nostres lectors coneixen pel projecte JovesLab que vàrem presentar al darrer número i per la seva participació a l’acte La Ciutat (re)Nova a Platja d’Aro, és un expert de la reinvenció personal i social.\nPregunta: T’has passat la vida reinventant-te i ara ajudes els altres a fer-ho.\nResposta: Sí. És que no ens n’adonem, però ho planifiquem tot, planifiquem els projectes, planifiquem les vacances, els caps de setmana… i, en canvi, no ens planifiquem a nosaltres. Parlo de planificar en el sentit de trobar un sentit, una direcció. Generalment, per entrar -o tornar- al mercat laboral, es parla d’adquirir habilitats, de formació i, en canvi, ens oblidem del pas previ. Tu, cap a on vols anar, què vols fer? En què ets bo? En què t’ho passes bé? Si no alinees bé això d’entrada, després les eines que puguis aprendre en tota mena de cursets i màsters, no et serviran de gaire res.\nP: I qui necessita aquesta ajuda per reinventar-se?\nR: Avui en dia no només els joves s’han d’inventar. Persones que han arribat als 40 anys en porten 20 fent el mateix i volen canviar, sèniors que amb 55 anys els han prejubilat i encara tenen corda, dones que han estat fora del mercat laboral cuidant fills, gent que surt de la presó i s’ha de reincorporar al mercat laboral…, tots ens hi podem trobar alguna vegada a la vida, o més d’una.\nP: Ens cal un lloc on fer-ho.\nR: És el lab, el “laboratori social”. A vegades tenim clar que volem fer algun canvi, però a on anem per parlar-ne amb algú? On ens trobem? Això és el lab. Un lloc, un laboratori, on està permès experimentar coses. Ara ho estem reinventant tot. Circumstàncies com la crisi i la mateixa evolució de la tecnologia ens hi empenyen i necessitem aquest espai. Si ho fas sol tens moltes mancances, però, si et pots trobar amb altres, la cosa canvia. A mi m’agrada dir que al lab és on hi ha el lío, on passen coses.\nP: Ja tenim el lloc. Ara necessitem les eines.\nR: A JovesLab fem servir la metodologia del Design Thinking, que pot servir per desencallar. Són les mateixes eines que fem servir quan volem dissenyar aquesta taula, aquest sofà: Primer (1) empatitzem –ens coneixem…-, després (2) definim el problema, (3) ideem, (4) seleccionem les idees que ens semblen bones, (4) fem prototips, petites accions que serveixen per provar coses, i, per acabar (5) les posem a prova, les testegem. Tot això ens serveix per no fer grans inversions ni grans errors perquè massa sovint estem acostumats a fer grans recorreguts formatius per preparar-nos per una activitat o un ofici i al final descobrim que allò no ens interessa de veritat, que no ens omple o que no tenim el talent per fer-ho. Amb aquestes eines del Design Thinking, i si ho fem amb altres persones, ens podem estalviar molt de recorregut.\nP: Posats a fer invents, també t’has inventat un nom per al teu ofici, que és més aviat una vocació: Antroprenedor. Al teu perfil de les xarxes ho expliques així: “etnògraf del món per pensar-lo de manera diferent; emprenedor per fer-ho possible”. Em sembla molt suggeridor.\nR: Mira. En aquest àmbit hi ha tres perfils força diferents. L’innovador, que té idees, però no engega les coses; l’emprenedor, que és el motoret i posa els projectes en marxa, engega la maquinària, i l’empresari, que, a més d’agafar la calculadora i fer números, va repetint els processos d’èxit, que funcionen. Al llarg de la meva vida he fet una mica els tres papers, però on em trobo còmode és entre el primer i el segon. A més, tenir una mirada d’antropòleg sempre em fa buscar el com, el què, el perquè i el per a què…\nPer altra banda, em considero un convençut de la societat, de fer coses per millorar la societat. Sóc un innovador, un disruptor, però per millorar la societat.\nP: No m’estranya que hagis canviat tant de lloc i de feina. De Vilafranca a Barcelona, Califòrnia, Bolívia, Colòmbia, Nova York, Suïssa, Barcelona, Àustria i, de nou, amb tot aquest bagatge, a Vilafranca. Roda el món i…\nR: Sí, sembla una bogeria, però ara veig que hi ha un fil conductor. A més cada època és diferent i és important saber reconèixer els cicles professionals i vitals i en quin moment et trobes tu.\nMira. A mi, ben aviat les coses em van anar bé, però resulta que el suposat èxit que tenia el projecte on em vaig embarcar, a mi em va cremar. M’havia convertit en un empresari del món educatiu, amb molt d’èxit, però jo no ho aguantava més. No podia limitar-me a repetir processos. No serveixo per això. Sóc un creador, no un empresari, i tot el dia penso en fer coses noves.\nHackatons – Explorem, busquem tendències, generem idees, connectem sectors que hi ha a la ciutat\nDefinim el problema\nIdeem i seleccionem les idees que ens semblen bones\nFem prototips, petites accions que serveixen per provar coses\nTestegem, posem a prova els prototips\nP: I ho vas deixar sense tenir res previst.\nR: Sí. Vaig buscar als anuncis del diari i hi vaig trobar una feina del tot diferent, a una ONG. Acabat aquest segon cicle, vaig entrar a l’ajuntament de Barcelona, i vaig tornar al meu “estat natural”, perquè van sortir oportunitats noves de reinvenció. Veig necessitats, veig una idea que genera consens, i la solució pot incorporar una tecnologia que ja és a l’abast. Els astres es van alinear i amb el projecte Vincles, que aquest any ha arribat a una implantació a tota la ciutat, Barcelona va guanyar el premi Bloomberg a la ciutat innovadora europea. I, acabat aquest altre cicle, en vaig començar un altre, i després un altre, fins ara.\nP: Que tornes a tenir la seu central d’operacions a Vilafranca del Penedès…\nR: És que, tot i voltar tant, o potser per això precisament, jo sóc molt del lloc, m’haig de sentir ancorat. Per altra banda, a nivell professional, i fent d’assessor d’innovació social, em motiva molt trobar oportunitats d’ajudar a fora de la gran ciutat. Si només mirem a Barcelona, sembla que ja hi ha de tot i que tot ja està inventat, que estem a l’última, però, en canvi, quina innovació es fa a Alcarràs?\nPortar innovació on es necessita i generar aquests espais diferents m’atreu i em fa sentir útil. A més, hi ha negoci.\nP: He vist el vídeo d’una hackató que vàreu organitzar a Vilafranca amb una botiga d’esports.\nR: Efectivament. Va ser una iniciativa per repensar un comerç local. És una acció puntual per ajudar quan estàs encallat, baixen les vendes…\nI tu vas al ciutadà i li dius: dóna-li feedback, dóna-li idees. És un laboratori ciutadà on els ciutadans donen idees al senyor de la botiga i ell s’inspira. Sempre en clau d’innovació, fent servir les eines del Design Thinking. El petit comerç pateix molt i aquests labs amb els ciutadans, aquestes hackatons, no són la panacea, però et poden donar pistes, llums. Explorem, busquem tendències, generem idees, connectem sectors que hi ha a la ciutat, al poble… Fem xarxa. Són recursos que hi ha a la localitat i per innovar has de mobilitzar els recursos que ja hi ha, per generar noves coses.\nP: També assessores a nivell tecnològic, tot i que tens molt clar que la tecnologia no ho arregla tot.\nR: I tant que no. De fet, tenim un bon problema amb la tecnologia. Per exemple amb tot això del Mobile, la Smart City… segons com t’ho miris, pots dir que no anem ben encaminats. Tenim tecnologia, molta tecnologia, però per a què? Sembla que estiguem en la fase “tecnologia en busca de problemes”. El 5G, per què el volem? On volem anar tant de pressa? Jo sóc un convençut de la tecnologia, però m’has de dir què anem a fer, a on anem. Si no em dius on anem, per què em cal anar més ràpid? I sembla que d’això no en vulguem parlar.\nSovint recordo quan el president Kennedy, l’any 1962, va dir: “hem escollit anar a la lluna”. Quina és la missió? Hem d’arribar allà. Com s’hi va? No ho sé, però hem d’anar allà. Quan els d’iniciatives com les del Mobile World Congress facin un “man in the moon”, ens aclarirem i entendrem per què és tan important això de la tecnologia, per què necessitem el 5G.\nP: Ens cal saber cap a on volem anar i els nostres líders haurien d’anar en aquesta direcció.\nR: I tant! Imagina’t que et diuen: en 10 anys no hi haurà persones sense sostre a Barcelona. T’imagines un alcalde fent això? Engresques a la gent.\nEfectivament, en Josep Maria és una persona que s’engresca i contagia la seva il·lusió. Ens calen persones com ell, que ens ajudin a mirar lluny i a caminar en la direcció que volem anar.\nPer saber-ne més: Podeu visitar la web de JovesLab i també seguir l’activitat a Twitter del Josep Maria Miró – @JosepMiro


Valls, Xavier - Resultats de la cerca - Dipòsit Digital de Documents de la UAB\nPàgina inicial > Resultats de la cerca: Valls, Xavier\n104 p, 1.3 MB Sistema de gestió de tallers : aplicació de tecnologies Web 2.0 a la planificació de la feina d'un taller mecànic / Flores Vergel, Rafael ; Binefa i Valls, Xavier, dir. (Universitat Autònoma de Barcelona. Escola Tècnica Superior d'Enginyeria) ; Universitat Autònoma de Barcelona. Escola Tècnica Superior d'Enginyeria\n94 p, 2.0 MB Interfície tridimensional EGP TV digital / Gracia Pons, Ciro ; Binefa i Valls, Xavier, dir. (Universitat Autònoma de Barcelona. Escola Tècnica Superior d'Enginyeria) ; Universitat Autònoma de Barcelona. Escola Tècnica Superior d'Enginyeria\n7 p, 108.0 KB Matemàtiques per a mestres  / Valls, Xavier ; Universitat Autònoma de Barcelona. Facultat de Ciències de l'Educació\n1 Valls, X.


LA VERITABLE HISTÒRIA DEL LLOP. NATHALIE PONS. 9788448941376 Librería Gençana\nEl llop està fart de ser sempre el dolent: es menja els nens, espanta les avies, destrossa les cases i mil coses més. Però això s´?ha acabat! Ha decidit netejar el seu nom i donar a conèixer la seva veritable història, però no serà fàcil. L?´autora d?´aquest llibre va viure moltes aventures fins a descobrir aquest secret i, miraculosament, ha aconseguit deixar testimoni de com és realment el llop. Si tu també ho vols descobrir, hauràs de començar a llegir aquesta història, però vigila... Les coses mai no tornaran a ser com abans!


Gorgs de la Febró: un paradís de cascades i piscines naturals | TurMundial\nJuliol 6, 2021\t0\tPer Christian Gutierrez i Priscila Gutierrez\nEnvoltat de massissos i serralades, na serra de Prades, on neix el riu Siurana, está La Febró. Aquest petit municipi de just 40 habitants, la tercera menys habitada de tot Catalunya, té un tresor de la natura: Els Gorgs, piscines naturals i piscines regades per cascades format per un afluent del riu Siurana.\nA més d’aquesta singularitat, el que més crida l’atenció d’aquest lloc són els atractius del seu entorn natural. A causa de la naturalesa calcària del massís muntanyós, els milers d'anys d'erosió causats pels rius que flueixen de manera irregular han configurat un paisatge únic amb penya-segats, grutes, precipicis, cascades i piscines. As piscinas de La Febró, més conegut com Gorgs de La Febró (en català “posar” És així “gorg”) són una de les reivindicacions dels centenars d’excursionistes que visiten aquest territori, ben comunicat amb municipis veïns com Siurana, Arbolí i Passegeu per una extensa xarxa de senders.\nPerò, inserit en un lloc increïble i salvatge de pura natura, és aquest parc aquàtic natural que encara viu després de milions d’anys esculpint la roca calcària d’aquestes muntanyes donant lloc a aquesta meravella.\nUna opció perfecta no només per banyar-se quan el temps ho permet, però també una xarxa de senders per perdre’s que connecten ciutats com Arbolí, Prades ou Siurana.\nSiurana és un lloc proper i volem visitar.


I VA DECIDIR MARXAR...\nPer: PERE ALCOVERRO FOLQUÉ\nMissatges a l'autor (39)\n123 / 190 €\nJa han aportat (68)\nOpció amb premi. Si s’aconsegueix l’objectiu plantejat i el llibre finalment es publica, se’t comunicarà per correu electrònic i rebràs els 3 exemplars a casa teva en un termini màxim de 120 dies de la data d’anunci de la seva publicació. També un quart llibre d’obsequi publicat per 9 Grup Editorial: «Rurals i urbanes», de Narcís Oller.\nPERE ALCOVERRO FOLQUÉ\nPere Alcoverro Folqué (1951), benifalletenc de naixement, rasquerà d'adopció. Inadaptat social encara per polir, es considera home de món, bon paio, autodidacte, activista pacifista, contestatari a qui li haguera agradat ser Carrasclet. A banda del que li va ensenyar son pare i el títol de batxillerat superior signat pel colpista Franco, sap de quasi tot sense cap títol de res. Quan de jove li va arribar l'hora de treballar, va fer-ho a llocs varis amb més pena que glòria, fins a asseure el cul en una multinacional, on a base d'esforç i seny va arribar a ser alguna cosa. Acompanyat de la família, després d'unes quantes mudances anant d'aquí cap allà —creuant inclús el Mediterrani per aterrar a la vora de Cartago durant quatre anys i de tornada parant a Lisboa i Porto durant dos— per mèrits propis va obtenir el títol de pensionista. Actualment, com que el camí comença a fer pujada, ha decidit començar a descarregar la motxilla. "I va decidir marxar..." és el primer intent seriós de buidar-la. El desig és que no sigui l'últim.\nImport: 46,50 €\nEstàs a punt d'aportar 46.50 €


Xesco Arechavala: de gener 2022\nEEUU, anys 60. Imatge del documental Citizen Jane, de Matt Tyrnauer\nQuan els efectes de la contaminació atmosfèrica impacten en l’entorn més proper del focus emissor podem parlar de qualitat de l’aire. Un bon exemple són els gasos que emeten els vehicles pels carrers de la nostra ciutat o en l’entorn d’una escola. Aquestes emissions tenen un impacte directe en l’aire que respiren les persones que caminen per aquests carrers o en els infants que juguen al patí de l’escola i per tant, en la seva salut.\nLa qualitat de l’aire en general, i la de les ciutats en particular, es degrada si la concentració de determinats contaminants atmosfèrics supera els valors límits establerts per les diferents administracions o organismes mundials, com per exemple l’Organització Mundial de la Salut (OMS). Respirar aquest aire insà perjudica la salut dels ciutadans. Fa anys que sabem que la contaminació atmosfèrica perjudica la qualitat de l’aire de les nostres ciutats però, no ha estat fins fa ben poc que el debat ha entrat en escena. I ho ha fet en posar-se de manifest que una mala qualitat de l’aire perjudica la salut de les persones. Com és possible que aquest debat hagi tardat tant en encetar-se de manera ferma si estàvem assabentats d’aquesta problemàtica des de fa anys?\nL’any 1952 es va registrar allò que es coneix com la “Gran boira” de Londres (The Great Smog). Una onada de fred va provocar que a principi de desembre la combustió de carbó per escalfar les cases augmentés de forma considerable. Els londinencs estaven acostumats a la boira, però aquell dia cinc de desembre es va arribar a extrems mai vistos fins aleshores. Un periodista escrivia:\n“Aquestes boires espesses, casi sòlides, que es mengen els autobusos, que apaguen el soroll, que obliguen als cinemes a anunciar al públic que la visibilitat de la pantalla no passa de la quarta filera, que obliguen a suspendre una representació de la Traviata per laringitis sobtada del tenor i de les dues sopranos i perquè les coristes no arriben a veure la batuta del director, que entren també dins de les cases i dels pulmons, que embruten mobles i ennegreixen la roba i la saliva, que s’enganxen als vidres, a les cortines i als quadres, és l’assot dels cardíacs, dels asmàtics i dels que tenen els bronquis en la misèria i moren”.\nS’estima que la “Gran Boira” de final de l’any 1952 va provocar entre 4.000 i 12.000 morts en poc menys de quatre dies. La conseqüència d’aquest tràgic episodi va ser la publicació, l’any 1956, de la llei d’Aire net (Clean Air Act, 1956). La llei restringia la crema de carbó en àrees urbanes i establia subvencions per substituir els sistemes convencionals de calefacció cap a sistemes més moderns de gas, petroli o electricitat. També fomentava zones lliures de fum dins de les ciutats.\nL’any 1963, set anys després de la publicació de la Clean Air Act, es publicà l’influent Traffic in Towns, conegut com Informe Buchanan. Aquest estudi, encarregat pel Ministeri de transport anglès, analitzava l’impacte que tindria a llarg termini l’augment del trànsit en les àrees urbanes. A part de diagnosticar que el trànsit seria un problema per a les ciutats angleses, ja demanava la implantació d’àrees ambientals. Els motius semblen més extrets d’un text actual que no pas d’un de principi dels anys 60 del segle passat:\n“La penetració dels vehicles a motor en totes les àrees urbanes està generant problemes d’accidents, ansietat, intimidació per part dels vehicles grans i ràpids, completament fora d’escala, soroll, fum, vibracions, brutícia i intrusió a gran escala”.\nAixí doncs, la relació entre emissions i qualitat de l’aire fa pràcticament 70 anys que la tenim clara, però el debat no ha entrat a escena fins que hem estat capaços de demostrar científicament que aquesta mala qualitat de l’aire afecta negativament a la salut de les persones i que degut a l’abast del problema, podem estar parlant d’un problema de salut pública.\nText extret de: Mobilitat urbana i qualitat de l’aire a l’àrea metropolitana de València. Francesc Arechavala-Roé (2021). Treballs de la Societat Catalana de Geografia, Núm. 91-92: desembre 2021\nPublicat per XescoArechavala a 5:48 p. m. Cap comentari:\nL’excursió al cim del Marturi (Parc Natural dels Ports) li tinc una estima especial. No sé ben be per què, però cada vegada que hi anem (i hi anem cada any!!) m’ho passo bé. De petit, recordo tant sols la grimpada final però, només per això, pagava la pena l’excursió. Després, un mes d’agost de ja fa un grapat d’anys, hi vam pujar tota la colla una nit de lluna plena i l’experiència va ser impressionant. Ho hauríem de repetir! Les darreres vegades que hi he pujat ha estat el 31 de desembre. Una magnífica excursió per acabar l’any caminant i gaudir d’unes vistes infinites a través d’un país petit.\nDeixem el cotxe a l’àrea recreativa de Cova Avellanes i enfilem el sender que surt darrera de la font. Comença pujant fort però en 30 minuts arribem als bassis del Marturi, on podrem fer un bon glop d’aigua freda. Els bassis estan a l’obaga i a l’hivern és fàcil, si matineu, trobar l’entorn glaçat o encara cobert per la gebrada de la nit. Com fa fred i fa poc que caminem, seguim pujant en busca dels primers rajos de sol. El sender continua suau cap a l’esquerra, pujant i baixant sense guanyar molta alçada (cap a la dreta aniríem al pas de l’Emborronat, entre el Marturi i Serrassoles). De tant en tant, el bosc s’obre una mica i podem veure la vall del Mascar, amb la Mola enfront. Quina catifa de verd més gran!! Al cap d’una estona el sender s’enfila cap a la dreta i en pocs minuts ens porta al coll de Caguitos. Aquest coll, igual que el de Pallers, és especialment bonic perquè vas pujant per la cara nord, enmig de boscos de pins rojos, negres i boixos, i de sobte saltes a la cara sud, més pelada i seca, i davant teu s’obren unes vistes esplèndides sobre la serra del Montsià i la mar mediterrània, que a l’hivern llueix especialment blava.\nAl coll el sol comença a escalfar-nos la cara i com portem gairebé una hora caminant, és un bon lloc per parar a fer un mos. Des del coll de Caguitos es veu a la dreta (oest) el cim del Marturi. El tenim a tocar. Un esperó de roca calcària s’eleva elegant al llarg de la carena. Des del coll anem a buscar una canal que es veu prou evident sota l’esperó del cim. A l’Hivern, un arbre despullat a l’inici de la grimpada ens serveix de referència. El camí està una mica perdut i ens toca anar buscant la millor alternativa entre un mar de boixos. Amb una mica de paciència i alguna esgarrapada arribem a la base de l’esperó. Passat l’arbre i gairebé quan la canal per la que hem pujat arribar al seu punt més alt (ja pràcticament a la cara nord del Marturi), ens enfilem a l’esquerra per la roca calcària. El primer pas és el més complicat i una vegada superat ens deixa en una petita terrassa, on girarem a la dreta i passarem entremig de dues roques que ens porten a la base del cim. Una vegada superat aquest pas senzill, tant sols ens queda una grimpada curta i fàcil fins al cim del Marturi (1.343 metres).\nA l’hivern, quan fa fred i no hi ha la típica calitja d’estiu, les vistes són infinites. Es veu perfectament la serra del Montsià i la d’Irta, el Delta de l’Ebre i Peníscola i cap al sud, s’arriba a veure el Desert de les Palmes i el Bartolo, ja a tocar de la ciutat de Castelló. Cap a l’oest es veu perfectament el Gegant de Pedra, el Penyagolosa i cap al nord, més enllà de la Mola, les Rasses del Maraco i al fons, lluny però clars, els Pirineus nevats. I després, tota la carena fins al cim de Caro (1.447 m.). Ens estem pràcticament una hora al cim. Fem fotos, piquem alguns ganyips, gaudim del sol d’hivern, arreglem la fita del cim i finalment decidim començar la baixada.\nPer tornar a Cova Avellanes tenim dues opcions. La més curta és tornar al coll de Caguitos passant pel Teix del Marturi. La segona és travessar tot el Marturi fins al pas de l’Emborronat i des d’allà, o bé agafar el sender que ens durà de nou als bassis del Marturi o bé seguir l’itinerari senyalitzat pel Parc fins a la pista de Beseit, des d’on podrem arribar també a l’àrea recreativa de Cava Avellanes. Nosaltres fem l’opció curta i des del cim ens dirigim cap al sud sud-oest, a buscar una canal ampla i evident que ens baixarà de la plataforma que és el Marturi. A l’inici de la canal veureu alguna fita i el sender. Un cop trobem el sender de pedres, aquest baixa ràpid i quan entrem al bosc, ens toparem amb dos teixos majestuosos, declarats arbres monumentals. Entre els quatre vam intentar abraçar el més gran i ens faltaven braços!! Seguim baixant i als pocs metres el sender gira cap a l’esquerra, per recórrer la base calcària del Marturi fins al coll de Caguitos, on desfem el camí que hem fet abans fins arribar de nou a Cova Avellanes.\nExcursió realitzada el 31 de desembre de 2021\nColl de Caguitos\nGrimpant per arribar al cim\nCim del Marturi\nEl cim del Marturi, amb Caro i el Pirineu nevat al fons\nBuscant la canal cap als Teixos\nEl Teix del Marturi\nPublicat per XescoArechavala a 9:46 p. m. Cap comentari:\nPer què hem tardat tant a parlar de qualitat de l'...


IVAM - Institut Valencià d'Art Modern | “PASSEJADES”. TEXTOS DE MEDIACIÓ DE LES EXPOSICIONS DE L’IVAM\n“PASSEJADES”. TEXTOS DE MEDIACIÓ DE LES EXPOSICIONS DE L’IVAM\nAmb l’objectiu d’explorar noves possibilitats dins de la línia de mediació expositiva de l’IVAM-Centre Julio González, l’equip de mediació educativa conformat actualment per Clara Solbes, Darío Corbacho i Álvaro Porras ha posat en marxa un procés d’investigació sobre el programa expositiu del museu. Nodrint-se de la diversitat del seu perfil professional, el treball de l’equip de mediadors genera una sèrie de pensaments i reflexions a partir de les principals exposicions de l’IVAM. La finalitat és dotar al públic d’un recurs autònom amb el qual preparar la seua pròpia visita o ampliar la informació sobre les exposicions que tenen lloc en el museu.\nAssajos sobre “lo cutre”. Lectures de l’Arxiu Miguel Benlloch (Álvaro Porras)\nUn exercici de violència. Guillermo Ros (Álvaro Porras)\nFantasies tecnològiques i divorcis amb el progrés. Itinerari des de la transició ecosocial i la crisi sistèmica a Imaginaris mecànics i tècnics en la col·lecció de l’IVAM (Darío Cobacho)\nEls exilis de Renau (Clara Solbes)De les valquíries de l’avantguarda als ciberfeminismes. Itinerari des del gènere a “Imaginaris mecànics i tècnics en la col·lecció de l’IVAM” (Clara Solbes)\nDe les valquíries de l’avantguarda als ciberfeminismes. Itinerari des del gènere a «Imaginaris mecànics i tècnics en la col·lecció de l’IVAM» (Un text de Clara Solbes).\nDarío Cobacho Velasco, és graduat en Belles Arts per la Universitat Politècnica de València i Màster en Gestió Cultural per la Universitat Politècnica de València i la Universitat de València. Actualment és estudiant del programa de Doctorat en Art: Producció i Investigació a la Universitat Politècnica de València, on desenvolupa el projecte “El muralisme espanyol en el franquisme (1936-1975): travessant una concepció moderna de la pintura”.


Hemeroteca Vilafranca » El cicle d’audicions conclou el curs de l’escola de música de la UMV\nEl cicle d’audicions conclou el curs de l’escola de música de la UMV\nL’escola de música de la Unió Musical de Vilafranca (UMV) ha clausurat el curs 2018-2019 amb el cicle d’audicions instrumentals tal com el fa des de sempre. Ja fa alguns anys que aquestes es divideixen en dos dies. Recordem que en elles participen tots els educands que toquen instrument. Així el dilluns s’ha dedicat als instrumentistes de les seccions de vent-fusta i vent-metall i el dimarts ha sigut el torn de l’aula de percussió i de conjunt instrumental.\nClarinetistes, saxofonistes, trombonistes, trompistes, tubes, fagotistes, oboès, flautes i percussionistes van interpretar tot tipus de peces, clàssiques i contemporànies, moltes vegades acompanyats dels propis professors. També es van formar xicotets grups d’instruments al més pur estil dels quartets o quintets de cambra.\nL’assignatura de conjunt instrumental està dividida en dos: la d’iniciació i la de consolidació, prèvia a l’ingrés del músic en la banda i ambdues estan dirigides pel director de l’escola Diego Monfort. En la d’iniciació es van interpretar diverses obres de Jan de Haan, Douglas Court i J. Anthony White. En el concert del grup de consolidació es va escoltar un pasdoble d’Escrivá, Tango de Albéniz, la banda sonora d’Aladdin o la d’Star Wars, entre altres.\nD’aquesta forma l’escola de música de la banda vilafranquina conclou 10 mesos de classes de música que res han d’envejar a les del conservatori. Alguns d’aquests joves músics començaran la seua marxa en la formació musical aquestes festes per a formalitzar el seu ingrés en Santa Cecília. Ara els queda per davant un mes de merescudes vacances fins a setembre, quan les classes s’iniciaran de nou.