Caricaturista de Nadal | Festa de Nadal | Plus Arts\nEl servei de caricaturista de nadal és la opció ideal per a les festes de nadal on la intenció és que la gent pugui gaudir de la festa i endur-se un bon record, que perdurarà en el temps. La caricatura serà el regal que se’n duran i la podran guardar amb molt carinyo per a recordar sempre aquell esdeveniment.\nDurant el nadal, la caricaturista de Plus Arts recorre fires de nadal, parcs de nadal, family day d’empreses i d’altres esdeveniments per a regalar il·lusió i somriures, que en el fons, quedaran marcats en totes les caricatures!\nEl servei de caricaturista funciona per hores, és a dir, el mínim de contractació són durant 3 hores, i en aquest temps, la caricaturista realitza caricatures a totes aquelles persones que ho desitgen de manera gratuïta, fent-los així partícips de la festa i regalant-los el bonic obsequi.\nLa caricaturista estarà situada a dins d’una carpa ambientada amb temàtica nadalenca perquè sigui molt visual i així es convidi a la gent a apropar-se i veure la seva feina.\nQuan el servei es realitza durant les festes de nadal es dóna la opció al client que les caricatures siguin tematitzades, és a dir, que portin un detall nadalenc, com per exemple, un barret de Pare Noel, o bé, un petit detall que faran d’aquella caricatura un dibuix especial.\nCal destacar que el servei de caricatures és un servei ràpid i molt eficaç, de manera que la caricaturista utilitza una tècnica ràpida i moderna, amb retoladors de diferents mides per a poder realitzar un traç elegant alhora que dibuixa de manera ràpida i amb estil.\nLa caricaturista de Plus Arts té un estil propi, una manera de fer especial, i és per això que agrada tan als nostres clients.\nUs convidem a gaudir del servei de caricaturista, de la mà dels nostres caricaturistes professionals, i de ben segur, que els convidats de la festa de nadal acabaran encantats.


‘El Hoyo’ on estem tots ficats | Els Bastards | Blog en català de cinema, sèries i tot allò que envolta el món audiovisual\n26 març, 2020 Comentaris (0) Visualitzacions: 1005 Cinema Jep Soler\nLa pel·lícula guanya a Toronto, a Sitges, s’estrena fugaçment als cinemes estatals i ara que Netflix l’ha incorporat al seu catàleg en parlem a Els Bastards.\nLa pel·lícula guanya premis a Toronto, a Sitges, s’estrena fugaçment als cinemes estatals i ara que Netflix l’ha incorporat al seu catàleg en parlem a Els Bastards. Anem així de sobrats. Fem el que ens dóna la gana. El Hoyo, debut cinematogràfic del director Galder Gaztelu-Urrutia, convida a l’espectador a participar en un joc enigmàtic, molt adient pel confinament actual. El protagonista, interpretat per Ivan Massagué, desperta en una cel·la amplia, sense finestres, amb un forat al mig que comunica totes les estades, tant superiors com inferiors. Quan desperta veu que està acompanyat per un senyor gran que ja porta uns mesos d’experiència en “El Hoyo” i que li va explicant el funcionament de l’edifici. De fet és ben senzill. En el primer pis, el zero, preparen el menjar per totes les persones internades, les col·loquen en una taula que es va desplaçant des de la cel·la número u fins a les profunditats. A cada pis els dos habitants tenen uns minuts per menjar tot allò que vulguin. Si cadascú menges el necessari per sobreviure n’hi hauria suficient per a tothom, però la gola dels primers farà morir de gana als últims. Els presoners, o voluntaris ja ho anirem veient, van canviant de nivell aleatòriament cada mes. A partir d’aquí un munt d’enigmes: Que hi fa la gent allà tancada? Quin objectiu té l’edifici? Qui són l’administració, els que manen? Moltes d’aquestes preguntes no tindran resposta, però el que sí que ens regalaran seran un munt de reflexions, aquí en teniu algunes.\nPels que hi busqueu algun paral·lelisme amb Snowpiercer (Bong Joon Ho, 2013) cal dir que hi ha una diferència essencial, els protagonistes del tren anaven de darrere cap a davant, canviant de nivell social a cada vagó. A El Hoyo només hi ha pobres, perdedors buscant una oportunitat, no hi ha cap nivell en el qual hi hagi persones riques, amb poder. A l’edifici només pots anar de mal en pitjor i gaudir de la bona vida durant un temps efímer, com la classe mitjana-baixa, vaja. No veiem en cap moment la gent de les classes socials altes, no apareixen per enlloc, no sabem ni on son.\nA alguns també us sonarà a Cube (Vicenzo Natali, 1997) i potser sí que s’assemblen bastant, si més no en un inici i perquè tenen com a eix comú la violència, tant la de les cel·les amb les normes concretes i específiques, com la que es genera entre els habitants quan veuen en perill la seva vida. En cap de les dues estalvien la sang, un element essencial en les pel·lícules de gènere que pot fer girar la mirada a alguns dels espectadors habituals de Netflix i que faran xalar de valent als quatre friquis confinats amb ganes de sang!\nDoncs ja sabeu, amics bastards, per aquests dies de confinament va bé posar un mica de violència controlada a les nostres vides, per això el cinema de terror i d’acció ens va perfecte per dies com aquests. El Hoyo us farà passar una bona estona i després en podreu parlar, conversar, reflexionar. Per cert, compleix la premissa del gos*.\n*Quan en una pel·lícula mor el gos, la pel·lícula és bona.\n» Cinema » ‘El Hoyo’ on estem tots ficats


In varietate concordia: Madrid 2016\nLa capital espanyola està sent examinada amb lupa, aquests dies, per alts dirigents de l'olimpisme internacional. No només Madrid; també Chicago, Rio de Janeiro i Toquio són visitades i les seves instal·lacions analitzades al milímetre. Passat l'estiu, una d'aquestes quatre ciutats serà designada seu dels Jocs Olímpics de 2016. Si cap de les candidates fos catalana o espanyola, difícilment la decisió del CIO em cridaria gaire l'atenció; si el lloc de Madrid l'ocupés San Petersburg, Canberra o Buenos Aires, per exemple, em seria força indiferent a quina urbs s'encarrega l'organització de l'event. En ser Madrid a la llista, però, no m'és possible deslliurar-me emocionalment d'aquesta qüestió: dv 2 d'octubre esperaré amb atenció el moment quan el CIO anunciï el nom de la seu dels Jocs del setze, que espero que serà Chicago, Rio o Tòquio. Definitivament, tan de bò tampoc 2016 sigui l'any del Madrid olímpic; ni el setze ni cap altre, mentre Catalunya continuï formant part de l'estat espanyol.\nD'Espanya em fan mandra moltes, moltíssimes coses; això, naturalment, deixant de banda les que m'agraden, que no són poques. Però les que m'emprenyen són moltes més, i de molt més pes. Per començar, és a la capital castellana on es remenen els quartos que surten de les butxaques dels treballadors catalans; ja sabem com va allò de les balances fiscals i del dèficit de les infrastructures. Sabem també -malament si algú encara no se n'ha assebentat- que Madrid és la nineta dels ulls dels nacionalistes castellans (els mateixos que s'han apropiat del concepte d'espanyolitat, per cert), que és la capital del regne, cridada a representar la pell de brau davant la comunitat internacional. És per això, per aquesta visió madrinyola de l'estat, que a la capital s'hi han invertit, en els últims temps, més de 6 mil milions d'euros per construir una mega-terminal aeroportuària de 770.000 metres quadrats (la T1 d'El Prat, encara per inaugurar, n'ha costat menys de mil; per a la totalitat de les obres que s'estan duent a terme a tot l'aeroport català s'hi han invertit 5 mil milions, és a dir, menys que per a la construcció només de la T4 de Barajas).\nEfectivament, el capítol d'infrastructures és el que més clarament em fa desitjar que Madrid no aconsegueixi els Jocs del 16. Si sense Olimpíades, la capital d'Espanya té un dels aeroports més grans del món, una de les xarxes de metro més extenses d'Europa, sis autovies gratuïtes que la comuniquen, des del kilómetro 0, amb sis extrems de la península... ¡què no se li donarà si acaba sent designada seu dels Jocs! Només faltarà que obrin un canal d'accés directe a la Mediterrània! Això sí, mentrestant el finançament de Catalunya continuarà empantanegat, com des de fa mesos!, i convé recordar, per als "despistats", que "finançament de Catalunya" no és un concepte eteri i abstracte, sinó que té relació directa amb sanitat, ensenyament, carreteres, ferrocarrils, aeroports... en definitiva, infrastructures (diners -> vies de comunicació -> inversions -> feina; d'això es tracta la cosa aquesta del "finançament de Catalunya", entre moltíssimes altres d'igual interès!).\nEl nacionalisme espanyol -el del PSOE i el del PP- té un model d'estat al cap, i és el francès, on París és el sol que il·lumina la resta de l'hexàgon. A Espanya hi ha la clara voluntat de convertir Madrid en el cor que bombeja, radialment, cap a la resta del país. Madrid-Sevilla, Madrid-Córdoba, Madrid-Valladolid (que dius: eing??), Madrid-Lleida/Pirineus (nom de l'estació lleidatana; clar, vist des de la Meseta, Lleida és a tocar dels Pirineus i de les seves desitjades pistes d'esquí!). Mentrestant, què passa amb el corredor ferroviari del Mediterrani? Una línia d'interès... per a la pròpia Espanya!, però a la que l'estat ha donat llargues, històricament, per motius polítics: aquest eix suposa vertebrar una conexió ferroviària moderna des de Guardamar fins a Salses, dues poblacions que als castellans els fan venir cagarrines. Com no és possible traslladar Madrid fins al Levante, anem arrossegant la qüestió i qui dia passa, any empeny.\nAquests són alguns dels motius pels quals enviaré tot d'energia positiva cap als EUA, Brasil i el Japó, a primers d'octubre. Aquests... per no parlar de la pressió mediàtica que suposaria un Madrid designat seu dels Jocs. La manera com els mitjans estatals (per suposat, tots amb seu a Madrid) enfocaven el partit del Bernabéu de fa uns dies -el del 2 a 6- era repugnant, però malauradament cap novetat, que aquí ja ens coneixem tots. Si la "Villa y corte" fos nominada seu olímpica, no vull ni imaginar-me la de "Madriz" que ens hauriem d'empassar, dia rere dia, des de tots els mitjans estatals (per suposat, recordo, tots amb seu a la capital castellana).\nQue no, que passo mil que Madrid d'endugui les Olimpíades; ni de conya! Altra cosa seria si Madrid fos la capital d'un estat veí del català; llavors, francament, se me'n fotria força, com deia al començament, quina ciutat s'enduïa els Jocs. Però mentre els castellans gestionin tots els assumptes d'importància que afecten Catalunya, a Madrid, ni aigua!\nOn October 2, the IOC will reveal the secret: the name of the city will organize the Olympics in 2016. Madrid is one of the finalists, along with Chicago, Rio de Janeiro and Tokio. I do definitely support any of this last three, and absolutely hope the Spanish capital city will be ruled out, just like it was for the 2012 event (to take place in London). The reasons for my choice are purely -or basicly, to be more precise- economic ones: Spain has become, especially in the last couple of decades, a highly centralized country, with Madrid at the very centre, not only from a geographical point of view. The central government is investing huge amounts of money in infrastructures in the Madrid region, especially its airport -one of the biggest in the world. Besides, Madrid has an extensive network of toll-free highways, unlike Barcelona.\nFor these, and for many other issues I simply could not explain in a single post, I definitely do not want the Olympics in Madrid; this event would be one more excuse to invest more, more and more there, being this detrimental to every other territory in Spain.\nAm nächsten 2. Oktober, das Internationales Olympisches Komitee (IOK) wird der Name der Stadt bekannt geben, die 2016 die Olympische Spiele organisieren wird. Es gibt vier Finalisten, darunter Madrid. Ich unterstütze nicht die Spanische Hauptstadt, sondern Chicago, Rio de Janeiro und/oder Tokio, und hoffe hundertprozentig, dass Madrid ausgeschlossen wird...\nNo pateixis que no els hi donaran. Ma germana m'ha donat una rao senzillissima i m'ha convençut: si el 2012 les fan a Londres és dificilíssim que dos anys seguits siguin dues ciutats europees tan properes geogràficament :-))\nVeient aquest quadre, tu creus que poden donar a una altre ciutat d'Europa? De fet és que no sé ni com ho demanen.\nFes els teus càlculs de probabilitats i veuràs com no seria lògic que, en QUATRE jocs, TRES, fossin europeus (04, 12, 16)\nNo puc estar més d'acord amb el que dius i amb l'argument de l'Assumpta. Afegiré que a madrit no crec que els interessi tenir el 2 (mil diez y) 6 tan present, oi?\nNo crec que els donin les Olimpiades perquè no toca el continent europeu com diu l'Assumpta...de totes formes a mi també m'és indiferent.\nTampoc crec que els hi donin la seu...\nI quins arguments més bons per estar en contra, Ferran!\na mi és que madriT i espaÑIacoñññio em fan, com dius tu, molta mandra, no ho puc evitar. Si els ho donen, ja s'ho faran, un altre motiu per veure menys la TV i comprar menys premsa :)\nvaig sentir un fragment del discurs del rei d'ahir sensacional. Argumentava, per tal que li donessis els jocs a Madrid, que ja tocava fer uns jocs olímpics amb clau hispana. És clar, com que des de Mèxic que no se n'ha fet cap, no?\nHe llegit amb atenció tot el que argumentaves. És evident que estàs molt al cas de tots aquests temes socio-polítics i econòmics, i sempre està bé aprendre coses, que no tots ens assabentem de tot el que passa.\nA mi també em fa mandra aquesta candidatura, i els meus motius són similars als teus. Vull dir que comparteixo el teu sentiment, a banda dels motius que aportes pels quals no s'ho mereixen.\nA part, també coincideixo amb el que diu l'Assumpta sobre les assignacions. No solen donar dos jocs olímpics seguits a Europa, de fet, Madrid tenia molta il·lusió al 2012, crec que s'ho van currar molt. Quan els van descartar, ells mateixos ja van fer la reflexió de que no valia la pena presentar-se per 2016, perquè no els els donarien. Personalment, penso que és més una estratègia de desgast, una demostració de persistència de cara a 2020. Si es presenten cada any, algun cop els ha de caure, oi?\nA mi em faria gràcia Tòquio, però fa anys que no és a EUA, s'ha de tenir en compte. De totes maneres, penso que si Rio reuneix les condicions necessàries i demostra prou fiabilitat, li donaran a aquesta ciutat. Els agrada saltar de continent a continent.\nFerran, m'haig de treure el barret davant d'aquest magnífic article d'analisi polític, arrel de la pretensió de Madrid d'endur-se el jocs dels 2016\nTotalment d'acord i gràcies per fer servir un llenguatge ben planer i poc gruller que, sense cap dubte, es podria fer servir.\nHauries d'haver sentit en Puigcercós ara fa un parell de dies, a LaSexta, explicant les seves raons per donar suport a la candidatura de Madrid. Aquest home ha perdut el nord i ja només li queda l'oest.\nÉs dur, però hem de seguir fent pedagogia a tothom perquè no ens prenguin per terroristes, hem de seguir mostrant les sòlides raons de la nostra forma d'entendre i d'actuar.\nLlàstima que hi deu haver i hi ha molts madrilenys com cal, molts lluitadors de fons, molta bona gent que paguen pel malnom d'una concepció política fora de lloc.\nAmb l'explicació de l'Assumpta, ja em sento més tranquil, és més que raonable.\nDoncs per mi cap problema tenir els Jocs a 2h en Ave!\nPeró crec que li donarán a Chicago, Obama és molt Obama!\nCrec que en XeXu té raó, el que volen és anar insistint i insistint per veure si al final "cauen".\nEeeeh!! jo no sabia això del Puigcercós!! Expliqueu-ho, si us plau!! (tinc ganes de riure jejeje)\nASSUMPTA, tens raó. Sé que les probabilitats que Madrid obtingui els Jocs són escasses, justament pel que tu expliques. D'altra banda, en XEXU possiblement tingui raó, i el motiu de tornar-ho a provar ara sigui, justament, el d'insistir fins al "sí". A Barcelona li van concedir els JJOO després d'haver-los demanat, si no recordo malament, quatre vegades! Tot i això, podrien haver-ho intentat més endavant, quan sapiguessin que tenen possibilitats reals.\nNo sé... jo, fins que no senti "Chicago!", "Rio!" o "Tokio!" no em quedaré tranquil.\nHehe... ben vist, SERGIKWEILAN, que a mi no m'és indiferent, eh? M'ho seria si Madrid no fos candidata, però no és el cas...\nJa veurem, DOOMMASTER i JOSEP LLUÍS, ja veurem...\nCLIDICE, d'acord, podriem veure menys mitjans estatals/madrilenys, però les banyes ens les fotrien ben fotudes amb coses realment importants, que tenen a veure amb els diners.\nJESÚS, no ho vaig sentir, això del Sr. Borbó... però de tantes com n'ha dit, de l'alçada d'un campanar, que no m'estranya gens. Ara, gros ho és una estona; després diuen que nosaltres com els separatistes...\nM'he controlat, ENRIC, perque si dic el que em surt de les entranyes, la correcció política brillaria per la seva absència!\nSADURNÍ, ho dius de debò, això? No les he escoltades ni llegides, aquestes declaracions, i em sembla grossíssim pel que tenen de mostra de "chaqueteo" polític. És gros de debò, que algú d'ERC pugui ara posar-se del costat de ... En fi, això d'Esquerra no té remei.\nEFREM, suposo que tens raó, que la pedagogia no podrem deixar de fer-la mentre siguem a Espanya. Però de vegades agafen ganes de llençar la tovallola; heu escoltat les declaracions de Mayor Oreja sobre la Llei d'Educació? Ja sé que som en període electoral, però és que sempre estem igual!\nSeguríssim, ZEL. I entre aquestes persones, alguns amics meus, castellans. Però les coses són com són, i cadascú defensa els seus interessos.\nGLAMBOY, però creus que els arguments que tinc pel "no" són reals, o et sembla que no s'aguanten per enlloc?\nSi el projecte de Rio és bò, les meves preferències passarien per aquesta ciutat. Més que res per variar una mica de continents, perque sempre s'acaben duent el gat a l'aigua els mateixos.\nFa moltíssima mandra només pensar lo xulos i insoportables que es posarien!!\ntb penso que no els donaran.... a més fa molts anys que no en fan als USA, l'últim cop, el desastre d'Atlanta i ara amb l'Obamamania i la seva revolució segur que farà tot el possible perquè sigui allà i així posar la candidatura com a bon mecanisme per reactivar l'economia americana....\nxò no sé, sempre es donen sorpreses...\nEstic en contra de que es facin els jocs olímpics'2016 a Madrid, de la mateixa manera que estava en contra de les de Barcelona'92. I dic això, com una crítica constructiva. De vegades, des de Barcelona, no som capaços de veure'ns el propi melic. I el fet, és que quan demanem una xarxa de metro més extensa per a la capital cstalana, ens olvidem de la resta de Catalunya, tot titllar a la capital castellana de centralista.\nUna pregunta, quan vas estar a Ecuador, què hi vas estar fent?? Ja fa temps que em crida l'atenció anar-hi per tot el tema de les petroleres...suposo n'hauràs sentit a parlar.\nUn text clar i ras, Ferran.\nJo també vaig sentir puigcercós l'altre dia a la sexta, Sadurní, i també em va semblar que no sabia ni què deia\nnomés ens faltarien les olímpades a Madrid perquè se'l pugin més els fums i donin menys diners als catalans\nSempre havia pensat que tant em feia si Madrid era seu olímpica, gràcies al teu post: força Chicago!!!\nRITS no havia considerat la "variable Obama", pero ara que ho dius... Potser sí que Chicago té mots punts; perfecte! :)\nXAVI el centralisme de Barcelona el veiem -i critiquem- també molts barcelonins; en el meu cas, des de fa temps.\nEi MIREIA dels Països Baixos. Fa mil anys, de Quito; eren els anys 80 ;-) Hi vaig anar amb la família, per feina del meu pare.\nDel tema petrolieres... em sap greu, però no en sé res de res (a part del que és públic i notori: que les empreses estrangeres són al país per aprofitar-se'n dels recursos tant com poden)...\nMerci, MIREIA. Celebro que t'ho hagi semblat.\nAixò penso jo també, DERICSARA MARIA és important tenir en compte les conseqüències d'un Madrid olímpic. Com més hi penso, de debò, més angúnia em fa que aquesta possibilitat pugui fer-se real, algún dia!\nel meu argument és més visceral i, per tant, segurament poc raonat però ... a quí tenim més mania; al veí de dalt que ens fot la punyeta amb soroll i emprenyant tot el sant dia o al veí de l'altre punta de la ciutat que no coneixem de res?\ndoncs això ... jo al veí de dalt no li dono ni el bon dia!\nPerò, Ferran... Un dels punts clau de la candidatura de Madrid és que té el 70% de les instal·lacions construides.\nAra que JA s'ha invertit, almenys que s'aprofiti, si no seran diners malgastats i llençats a la brossa (i pagats en bona part per catalans, que això ho sabem tots).\nI Barcelona ja va tenir el seu moment, on els madrilenys, enrabiant-se o no, van celebrar que hi haguéssin unes olimpiades al seu país, i ho van pagar.\nNo siguem tan independentistes per a tot, sisplau. Fa ràbia que RES del que fa la resta d'Espanya està bé, i TOT el que fa Catalunya ho està. Els extrems (tots) són dolents.\nA mí m'és una mica igual, però puc dir que m'alegraré si se les donen. Perquè... per què no? Vindrà moltíssim turista, i ja se sap que la gent visita les ciutats més importants i turístiques dels països on va. Madrid i Barcelona, en aquest cas. Per Barcelona seria una bona injecció de pasta, també.\nI Madrid és Madrid, no és Espanya menys Catalunya.\nEn fi, sense polemitzar, i respectant el que dieu... jo dic que opino diferent.\nVingaaaaaaaa ÒSCAR sense embuts!!! :-))\nUn cop més, subscric fil per randa tot el que dius, malgrat que els sentiments 'anti' no siguin gaire edificants. Però ja n'hi ha prou, el catalans, per una vegada a la vida hem de dir que ja n'hi ha prou i exigir unitat als nostres mediocres i egoïstes polítics que se'n diuen catalans.\nJo també estic convençut que no els hi donaran els Jocs Olímpics aquesta vegada, però també crec que no pararan (amb tot el cost que això suposa) fins que no les aconsegueixin. Crec que no poden suportar que BCN tingui aquesta fita en el seu currículum.\nPer cert, una correcció. Madrid no està unida amb 6 autovies gratuïtes radials amb tots els extrems d'Espanya. N'hi ha un extrem, amb el qual no hi ha autovia gratuïta, perquè en alguns trams, simplement no existeix: Saragossa-Fraga i El Masnou-La Jonquera, a la N-II\nJustament la que de l'extrem nord-est...\nRecirdeu quan l'Alvarez Cascos va menystenir les reivindicacions catalanes tot dient que les autovies espanyoles no eren gratuites perquè s'havien pagat amb els impostos de tots?\nÉs una forma de dir-ho, ÒSCAR De fet, una mica ja és això, ja...\nSERGIO ja m'agrada, ja, que algú porti la contrària a l'opinió general dels comentaristes. Al teu punt de vista, que evidentment respecto com qualsevol altre, només hi faria una matització; dius que "fa ràbia que RES del que fa la resta d'Espanya està bé, i TOT el que fa Catalunya ho està". Això, Sergio, jo no ho he dit mai; ni pel que fa a Espanya, ni encara menys pel que fa a Catalunya. De fet, sóc prou crític amb el meu país, perquè em molesten moltes coses: certes manifestacions de victimisme, la incapacitat política de treballar per l'interès comú i moltíssimes altres. Que algú critiqui o alabi per definició (un país, un grup... el que sigui) resulta ridicul. Ho sé, hi ha gent que ho fa; no és el meu cas.\nDit això, sóc independentista perquè estic convençut que mantenir un matrimoni mal avingut és nefast per les dues parts; en aquest cas, no només per Catalunya, sinó també per a la resta d'Espanya. I estic convençut del caràcter centralista i excloent dels polítics espanyols, cosa que perjudica no només els catalans, sinó a tots els treballadors que no viuen a Madrid.\nJo voto no a Madrid 2016 per tot això. Però ei!, com diuen en castellà, "aquí paz y después gloria"! ;-)\nPS: la meva capacitat d'autocrítica i d'acceptació de certs arguments dels "contraris" queda demostrada, per exemple, en el fet que una excel·lent amiga meva és... de Madrid, i del PP. Vive la diférence! :-)\nHehe... no l'animis, ASSUMPTA, a veure si se'ns desmelena! ;-)\nOsyi, NATXO, tens raó amb això de la "sisena autovia radial". No havia caigut que l'N-II a La Jonquera no és una autovia sinó una carretera nacional que, en alguns trams, fins i tot té un sol carril.\nJa és gros, tot plegat, ja...


Sobre la crisi d’oncologia a Menorca – Miquel Àngel Maria\nSobre la crisi d’oncologia a Menorca\nDilluns, 16 de juny de 2008 per Miquel Àngel Maria\nServidor no som actualment un afectat, però sí que ho vaig ser en la meva condició de familiar d’un malalt de càncer: mon pare, que va morir l’octubre de 2006. Aquell era un moment en què l’absència d’un servei estable d’oncologia feia totalment evident el greu dèficit d’atenció als malalts de càncer de tot Menorca. Per açò, em vaig alegrar moltíssim en saber que, gràcies a les mobilitzacions dels afectats, la Conselleria de Salut “fitxava” un oncòleg de fora, amb la vocació de construir un equip i un programa d’atenció estables.\nUn any i pico després, la destitució del Dr. Carulla i l’anunci de dimissió del seu equip no poden ser rebuts d’altra manera que com una mala notícia. Per la vinculació afectiva que sent en relació a aquest afer, a causa de la vivència personal encara molt tendra, seguesc amb molta preocupació totes les notícies i els comentaris que es fan a l’entorn d’aquest conflicte. Vull expressar, per endavant, el meu suport i comprensió cap a tots els malalts que ara veuen perillar una atenció digna i de qualitat, i lluiten perquè no es torni a l’anterior situació d’inestabilitat i atenció deficitària. I per tant, crec és digne de ser aplaudida la implicació d’afectats, familiars i ciutadans en demanar als responsables del sistema públic de salut una resolució ràpida i eficient de la crisi.\nPerò enmig de tot l’enrenou ocasionat, confés amb franquesa que m’hi està mancant, junt a les cartes dels malalts que, gràcies a l’encert de l’atenció rebuda, han salvat la vida, una altra visió: la dels malalts que no han superat la malaltia i ja no són entre nosaltres. Aquí és de justícia reconèixer explícitament la feina imprescindible i de gran qualitat de l’equip de pal·liatius de l’Hospital, encapçalats pel Dr. Javier Lacueva.\nEl càncer és una lluita terrible entre la vida i la mort, i tot i que mentre hi ha vida hi ha esperança, hi ha un límit entre l’obligació dels metges per salvar la vida del malalt, i l’acarnissament que pot suposar mantenir una persona viva en unes condicions de sofriment extrem. Quan ja no hi ha res a fer, arriba el moment difícil però inevitable de comunicar-ho als familiars, i aquests han de passar pel tràngol de decidir com ho comparteixen amb la persona malalta terminal. Aquí hem de reivindicar que els metges no decideixin per nosaltres, que ens donin el suport i les eines per participar en la decisió. Aquesta és la feina que des de fa anys, i en unes condicions sovint fràgils i poc reconegudes, vénen fent els professionals de l’equip de cures pal·liatives de Menorca. Malauradament, la seva tasca no pot ser reconeguda directament pels malalts que tracten, perquè justament els atenen quan comença el camí irreversible de la fase terminal de la malaltia, i per açò la seva feina és silenciosa i en aquests moments està quedant com oblidada, opaca, desconeguda. Els familiars que hem rebut la seva atenció tenim l’oportunitat, àdhuc el deure, de reconèixer la seva professionalitat i altíssima qualitat humana. Per açò, em dol moltíssim que determinades opinions hagin menystingut aquesta feina, o fins i tot que se’ls hagi atribuït no sé quines connotacions polítiques.\nEn segon lloc, també voldria expressar els meus dubtes sobre el nivell de detall d’algunes agosarades propostes de solució que s’han expressat, per exemple, a les pàgines d’aquest diari en moltes cartes al director, i en altres manifestacions públiques. Amb tots els meus respectes, em fa l’efecte que algunes preses de postura s’excedeixen en allò que podem saber i discutir els profans en medicina: una cosa és demanar la solució del problema, i una altra molt distinta dir com s’ha de fer i afirmar amb contundència que l’única via possible és el manteniment del Dr. Carulla al seu lloc de feina. Sincerament, tenc la sensació que ens trobam davant un d’aquells debats tan freqüents i estèrils quan el teu equip de futbol no acaba de funcionar: llavors, tothom en sap de futbol; tothom en sap més que l’entrenador, tothom sap què s’ha de fer, com s’ha de fer, i qui ho ha de fer.\nEn fi, volia introduir en aquest debat dues reflexions que crec que no es poden obviar, i demanar una mica de seny i responsabilitat. Em dol i em rebel·la la politització d’aquesta crisi, quan allò que hauria de primar en l’actuació de tots els implicats en la seva resolució -metges, responsables polítics, malalts i familiars, ciutadans en general- hauria de ser, de manera exclusiva, la vetlla per la salut dels malalts i la millora de les condicions d’atenció sanitària.


L'Ajuntament de Paterna s'il·lumina de verd per a visibilitzar l'ELA - Nou Horta\nDimecres, 26 Juny 2019 12:07\tEscrit per Redacció Publicat en Paterna-VAL Vist 75 vegades\nAmb motiu del Dia Internacional de l'ELA que se celebrà el 21 de juny, l'Ajuntament de Paterna s'il·luminarà de verd per a mostrar la solidaritat de la localitat amb les persones afectades per aquesta malaltia neurodegenerativa tan desconeguda encara.\nTal com ha assenyalat el Tinent d'Alcalde de Protecció a les Persones, Julio Fernández, “l'objectiu és conscienciar a la població sobre les causes d'aquesta malaltia i les seues conseqüències, així com la manera en la qual afronten els malalts i els seus familiars els seus efectes”.\nD'aquesta manera, Paterna se suma un any més a la iniciativa de la Fundació Luzón en col·laboració amb l'associació ADELA-CV, cridada #LuzporlaELA, amb la fi principal d'informar la població de Paterna sobre aquesta malaltia\n“Cada any es diagnostiquen 2 casos d'ELA per cada 100.000 habitants, que a Espanya vindrien a ser uns 900 casos nous cada any, amb una esperança de vida de 5 anys per al 80% dels pacients, unes xifres que evidencia la necessitat de fomentar la investigació i els assajos clínics per a buscar un mètode eficaç i segur que puga pal·liar la malaltia”, ha explicat Fernández.\nL'ELA (Esclerosi Lateral Amiotròfica) és una malaltia neuromuscular que cursa amb una degeneració selectiva de les motoneuronas, les encarregades d'innervar els músculs implicats en el moviment voluntari. La conseqüència és una feblesa muscular progressiva que avança cap a la paràlisi total del malalt veient-se afectades també la capacitat de parlar, mastegar, engolir i respirar.\nLa malaltia es diagnostica majoritàriament entre els 40 i 70 anys d'edat, encara que pot afectar un rang molt més ampli d'edats, i és més freqüent en homes.\nModificat el Dimecres, 26 Juny 2019 12:09\nRècord de participació femenina en el XXV Gran Fons Vila de Paterna\nMés en esta categoria: « El Govern de Paterna redueix a 4 grans àrees i manté Indústria, Empreses i Universitat\tPaterna oferirà un curs gratuït d'obediència canina urbana »


Unitat de Malalties Vasculars Cerebrals\nUnitat Funcional de Salut Digital\nUnitat de Malalties Vasculars Cerebrals/\nHOSSPAU Menu Horizontal HOSSPAU Menu Horizontal\nUnitat de Neuromuscular\nUnitat de cefalees\nUnitat de Parkinson i Trastorns de Moviment\nConeixent la malaltia de Parkinson\nLa Unitat de Malalties Cerebrovasculars del Servei de Neurologia de l'Hospital de la Santa Creu i Sant Pau és un grup multidisciplinari liderat pel Dr. Joan Martí Fàbregas. La Unitat posseeix una llarga i consolidada trajectòria en l'estudi de l'ictus des d'una vessant tant clínica com bàsica. Les línies que han marcat els projectes de recerca en els últims anys són:\nTractaments de reperfusió en la fase aguda de l'ictus: els tractaments de la fase aguda de l'ictus estan experimentant en els últims anys importants i prometedors canvis. El grup té un interès especial en estudiar marcadors pronòstics dels pacients tractats amb fibrinòlisi endovenosa. Dins d'aquesta línia en els últims anys s'han dut a terme estudis de:\nPredictors d'hemorràgia simptomàtica: recerca de biomarcadors associats al risc d'hemorràgia després del tractament fibrinolític (projecte FIS).\nPredictors d'eficàcia del tractament: marcadors genètics\nEstudis sobre logística del tractament de reperfusió.\nMonitorització clínica i neurosonológica de l'efecte de l'activador tissular del plasminògen recombinant (rtPA) a l'artèria intracranial closa\nSonotrombolisis: assaig clínic pilot sobre la potenciació de la fibrinòlisi amb monitorització ultrasonogràfica i microbombolles.\nEstudis de neuroreparació: el caràcter multidisciplinari i traslacional del grup ha potenciat en els últims anys estudis bàsics de neuroreparació i estudi de la migració de les cèl·lules subventriculars en mostres necròpsiques de pacients morts per ictus (projecte FIS) i mitjançant ressonància espectroscòpica. Aquests estudis s'han realitzat en col·laboració amb el Dr. Arús (Facultat de Ciències, UAB) i el Dr. García-Verdugo (Universitat de València) i ha estat el tema central d'una tesi doctoral defensada a l'octubre de 2013 (Dra. Elena Jiménez-Xarrié).\nCèl·lules progenitores endotelials circulants (CEPC) en l'ictus isquèmic. Com a resultat d'un projecte FIS es van analitzar les variables associades al recompte de CEPC i el seu valor pronòstic. Recentment s'han avaluat l'associació del nombre de CEPC amb el risc de recurrència durant el seguiment (en fase de publicació). El projecte es va realitzar amb la col·laboració de l'Institut Català de Ciències Cardiovasculars (ICCC), dirigit per la Dra. Lina Badimon.\nHemorràgia intracerebral: el creixement precoç de l'hematoma és una variable de mal pronòstic en els pacients amb ictus hemorràgic i és una de les principals dianes terapèutiques d'aquesta malaltia. S'ha avaluat la influència de la pressió arterial, el valor de marcadors hemostàtics i la relació amb la presència de microsagnats. A més, des de la Unitat s'han impulsat projectes de monitorització de les hemorràgies amb dúplex transcranial (prèviament el grup va demostrar en un projecte FIS la importància pronòstica de l'Índex de pulsatilitat) i s'ha iniciat una seroteca i genoteca de tots els pacients amb ictus hemorràgic amb l'objectiu d'estudiar la importància de certs polimorfismes. S'ha avaluat l'interès pronòstic de la determinació plasmàtica de beta-amiloide. També s'ha impulsat la validació d'uns criteris de classificació etiològica de les hemorràgies (criteris H-ATOMIC) en col·laboració amb altres centres. Finalment, el grup és el promotor de l'estudi HERO (també associat a un projecte FIS) en què s'avalua la importància de lesions a la ressonància magnètica (microsangnats) per predir el risc d'hemorràgia cerebral en pacients als que es prescriuen anticoagulants. En aquest estudi participen 35 hospitals espanyols. Veure més\nAplicació del monitoratge òptica multimodal en la malaltia cerebrovascular: amb la voluntat d'estudiar noves tecnologies que ajudin a determinar el grau de perfusió del teixit cerebral la Dra. Delgado Mederos ha desenvolupat aquesta línia d'investigació juntament amb el grup de recerca d'òptica biomèdica de l'ICFO.\nInfluència de les estatines en el pronòstic de la malaltia cerebrovascular: s'han publicat diversos estudis sobre el valor pronòstic de pacients amb ictus isquèmic o hemorràgic que estan sota tractament amb estatines.\nParticipació en la redacció de guies de pràctica clínica de la Sociedad Española de Neurología (Grupo de estudio de enfermedades vasculares cerebrales).\nParticipació en assaigs clínics propis, assaigs clínics acadèmics i assaigs promoguts per la indústria farmacèutica.\nÚltima actualització: 06/07/2022 01:50:02


VÍDEO Un eurodiputat s'alça per protestar pel veto a Puigdemont, Junqueras i Comín al Parlament Europeu | NacióDigital\nLa intervenció ha provocat l'aplaudiment d'altres representants de la cambra\nper Oriol March , Enviat especial a Estrasburg, 2 de juliol de 2019 a les 10:20 |\nProtesta dins i fora del Parlament Europeu el dia de la constitució de la cambra pel veto a Carles Puigdemont, Oriol Junqueras i Toni Comín. Un eurodiputat del Sinn Féin, Matt Carth, s'ha alçat per reclamar que els tres polítics independentistes puguin ocupar els seus escons. Una eurodiputada ha exhibit una foto imatge de Puigdemont durant la seva intervenció, que ha arrancat l'aplaudiment de més eurodiputats.\n"Aquesta Eurocambra ha d'estar del costat de la democràcia i dels Drets Humans i en ella s'hi ha de poder sentir la veu dels catalans, perquè si no se soscavarà la credibilitat d'aquesta democràcia", ha dit l'eurodiputat del Sinn Féin.\n"Un Parlament Europeu que es constitueix sense tres dels seus eurodiputats perquè se'ls ha vetat és un Parlament sense legitimitat. Avui més de dos milions de votants europeus no estan sent representats", s'ha queixat Riba en un tuit que s'ha difós des del ple.\nMentrestant a fora, centenars de manifestants independentistes es manifesten davant del Parlament Europeu. La concentració, convocada pel Consell per la República, omple part del passeig que porta cap a l'Eurocambra, que avui celebra la sessió constitutiva. Una sessió on no hi poden ser els tres dirigents independentistes com a eurodiputats electes perquè la Junta Electoral Central (JEC) va deixar vacants les seves places. La gran incògnita és si Puigdemont farà acte de presència: de moment és a Alemanya i valora, amb els seus advocats, creuar la frontera a França, un país on no ha estat des que és a l'exili.\nEls manifestants han arribat amb vuitanta autobusos des de Catalunya, dos vols xàrters i transport privat. El PDECat, Junts per Catalunya (JxCat) i ERC hi han enviat representants, així com també ho ha fet el Govern. L'executiu de Quim Torra, absent per la situació de risc d'incendis al país, està representat pel conseller d'Acció Exterior, Alfred Bosch, i també per Mariàngela Vilallonga, titular de Cultura. Boch ha considerat "comprensible" que Puigdemont i Comín no arribin fins a Estrasburg arran de la seva situació judicial i la possibilitat que siguin detinguts.\nPart dels concentrats, que també demanen la llibertat dels presos polítics, ja van passejar estelades i llaços grocs per la capital d'Alsàcia, on també hi desfilen eurodiputats de tots els països de la Unió Europea (UE) per prendre possessió de l'escó. La capacitat hotelera de la ciutat s'ha posat a prova amb una jornada en què l'independentisme, després de manifestar-se a Brussel·les i a Madrid, ha portat les mobilitzacions a Estrasburg, un dels pilars de l'Europa institucional.\nVÍDEO Càntics de "Puigdemont, president, et volem al Parlament" entre els manifestants independentistes a Estrasburg. Informa @OriMarch des de la capital alsaciana https://t.co/cEKI8leN6x pic.twitter.com/5QIbfKzBxq\n— NacióDigital (@naciodigital) 2 de juliol de 2019\nPrecisament a aquesta Europa s'han volgut dirigir els representants polítics i civils que s'han desplaçat fins a les portes del Parlament Europeu. "Ja no es pot dir que això és un afer intern", ha reflexionat Bosch. Albert Batet, portaveu parlamentari de JxCat, ha demanat "respecte" pels resultats, mentre que Marta Vilalta, d'ERC, ha posat de manifest la "vulneració" de drets que suposa el veto als tres representants independentistes. Elisenda Paluzie, presidenta de l'Assemblea Nacional Catalana (ANC), ha indicat que cal una solució "pel diàleg sense violència", i Marina Llansana, d'Òmnium, ha recalcat que l'independentisme "ho tornarà a fer".\nLa concentració se celebra un dia després que el Tribunal de Justícia de la Unió Europea (TJUE), amb seu a Luxemburg, decidís admetre a tràmit el recurs de Puigdemont i Comín, per bé que en va rebutjar les mesures cautelars que reclamaven els dos eurodipitats electes per prendre possessió de l'escó. "Era molt difícil que s'admetés a tràmit i encara més que es concedissin cautelars. Estem preparats per la vista que se celebrarà properament: la representació de milions de votants està en joc, i també el futur de la UE com a espai de democràcia exemplar", va reflexionar l'expresident.\n"Les cautelars eren la forma més ràpida de restaurar els eurodiputats electes en els seus drets i ara ens centrarem en el fons de la causa, que planteja qüestions de fons", va afegir Gonzalo Boye, estratega jurídic internacional principal de l'expresident de la Generalitat i que aquest dimarts té previst ser a Estrasburg coincidint amb la manifestació independentista. França és, de fet, un dels països on Puigdemont no ha estat des que va iniciar el periple a l'exili. L'expresident era conscient que Pablo Casado, líder del PP, ja li havia demanat a Pedro Sánchez que tornés a emetre una ordre de detenció europea si l'expresident de la Generalitat viatja a França.\n"Això no és Bèlgica o Alemanya", sostenia Casado aquest diumenge. En aquests dos països, el mecanisme d'extradició que van posar en marxa l'Audiència Nacional, primer, i el Suprem, després, va fracassar. Sobretot després que el tribunal d'Schleswig-Holstein descartés entregar el líder de JxCat per rebel·lió. L'entorn de l'expresident va difondre durant la tarda de dilluns que podia existir una operació policial destinada a detenir-lo sense necessitat d'euroordre i basada en la bona col·laboració existent entre les forces de seguretat de l'Estat i les franceses.\nLa manifestació independentista a Estrasburg. Foto: ACN\nL'ambient independentista a Estrasburg\nPolítica, procés català, Tribunal de Justícia de la Unió Europea, Toni Comín, veto, Oriol Junqueras, protesta, independentisme, descarta, judicials, viatjar, Parlament Europeu


La delegació kosovar anuncia que avui firmarà l'acord de pau a París\nLa delegació albanesokosovar que participa en la conferència sobre Kosovo anuncià ahir que «espera signar» avui a París l'acord de pau, cosa que permetrà als occidentals accentuar la seva pressió contra Belgrad i fer més creïbles les seves amenaces de «seriosos» bombardeigs contra objectius serbis.\n«La delegació kosovar decidí unànimament dir sí a l'acord interí, tot i que hi ha morts innocents a Kosovo», segons indicà ahir el cap de la delegació, Hashim Thaci, en el primer dia de la nova sèrie de negociacions a París sobre Kosovo. Afegí que «esperam que això ocorri demà (per avui)».\nThaci envià una carta a la secretària d'Estat nord-americana, Madeleine Albright, divulgada per la Casa blanca, en la qual apunta que «estarem honrats de signar l'acord davant la vostra presència en la data i lloc que vostè elegeixi». La missiva afegeix que «l'acord crea una oportunitat i una perspectiva per a Kosovo i el seu poble. Les nostres consultes a Kosovo varen ser necessàries i molt importants. Ara que s'ha creat un ambient positiu a favor de l'acord en les estructures polítiques i militars, la delegació kosovar pot signar l'acord».


Fins a deixar-los pelats\nMadrid. Dissabte, 30 de juny de 2018\nEl mes de març, aquest mitjà publicava que els polítics independentistes implicats en la causa de l'1-O havien pagat gairebé un milió d'euros en fiances. Ara, amb l'última notícia acabada de conèixer, aquesta xifra puja exponencialment.\nCarme Forcadell, expresidenta del Parlament de Catalunya, va haver de pagar 150.000 euros per poder sortir de presó. Avui torna a ser a un centre penitenciari d'Alcalá Meco, encara que es preveu que en els propers dies pugui ser traslladada a un centre a Catalunya.\nEls altres membres de la Mesa del Parlament van haver de pagar 25.000 euros.\nSumant, sumant, arribava a la xifra de 960.000 euros pagats en fiances, als quals calia afegir els 5,2 milions d'euros que va imposar el Tribunal de Comptes pels costos de la consulta del 9-N del 2014.\nLa major part d'aquestes fiances s'ha sufragat gràcies a les aportacions de centenars de milers de persones, que a través de l'Assemblea Nacional i Òmnium van fer efectiva, entre d'altres, la fiança de 75.000 euros per a la sortida de Puigdemont de la presó de Neumünster. En aquell moment, a través d'un tuit, es deixava constància que la caixa de solidaritat ja havia pagat gairebé 4 milions d'euros en fiances. Van ser 2,2 milions els que van poder pagar-se a través d'aquesta caixa per l'organització del 9-N (la resta es va sufragar a través del patrimoni personal del president Artur Mas, dels exconsellers Homs, Rigau i Ortega i del secretari general Vilajoana).\nPrecisament això mateix va passar amb la fiança de Forcadell, que també es va pagar a través del fons de solidaritat, i en aquella ocasió, malgrat comptar amb la quantitat sol·licitada des de l'ANC, van haver d'esperar un dia més perquè Forcadell pogués sortir del centre penitenciari, ja que el pagament ha de realitzar-se mitjançant transferència bancària i, aquell dijous, era festiu, per la qual cosa l'expresidenta del Parlament va haver de dormir una nit més sense llibertat. Es pot recordar les declaracions que va fer Nuet en aquell moment: qui va ser també membre de la Mesa del Parlament, i a més, l'únic que no va haver de pagar fiança per no entrar a la presó, va manifestar públicament que les dificultats per poder realitzar el pagament de la fiança de Forcadell responien a l'interès que es tenia per part del Suprem que l'expresidenta passés per presó. El temps que fos, però que hi passés. Malgrat tenir la fiança llesta.\nQuina culpa tenen les famílies de veure com el seu patrimoni familiar es compromet d'aquesta manera, quan encara no s'ha demostrat ni s'ha sentenciat a ningú?\nXifres que maregen. I ara arriba l'última de Llarena: els 2 milions de fiança que en concepte de responsabilitat civil exigeix als 14 membres del Govern de Catalunya que es troben processats en aquest moment. Els dona termini de 2 dies per aconseguir presentar la quantitat, de manera solidària (o sigui, entre tots), i els adverteix que, si no paguen en el termini establert, procedirà a embargar els seus béns personals. Recorreran aquesta decisió, per la qual cosa, de moment, aquesta urgència en el pagament no tindrà lloc probablement.\nSi tot això no és una persecució en tota regla, és una cosa molt semblant. Un assetjament i intent de demolició. Una contínua manera d'asfixiar tant els polítics com les seves famílies. Quina culpa tenen les famílies de veure com el seu patrimoni familiar es compromet d'aquesta manera, quan encara no s'ha demostrat ni s'ha sentenciat a ningú? Qui pot donar suport a aquest tipus de decisions tan injustes, sumades a la situació a la presó i a l'exili que han de suportar persones sobre qui de moment no hi ha una sola prova d'haver comès ni un de sol dels delictes que se'ls imputen?\nÉs lamentable comprovar que la política està en mans d'aquells disposats a ballar-li l'aigua a qui ho té tot lligat i ben lligat. En la mesura que intentes fer una cosa diferent, tota la maquinària del fang s'activarà contra tu i els teus.\nContinuïn parlant de regenerar, però veient el que estan fent amb persones que, cada vegada més, demostren la seva innocència, aconseguiran que ningú honrat no vulgui sortir al que hauria de ser la gestió del bé comú. És evident que l'animadversió amb què s'està tractant els líders catalans no pararà fins a deixar-los nus. I això no és justícia, això és rancor i persecució ideològica. I així no es pot parlar de democràcia.\nCas 1-0 Llarena dona dos dies als membres del Govern processats per l'1-O per pagar la fiança de 2 milions Gemma Liñán\nCas 1-O Els delictes dels processats, un per un Gemma Liñán


TRASTORNO BIPOLAR - Fitxa d'activitat\nHome > Activitats generals > CosmoCaixa Barcelona > Resultat de la cerca > De l'eufòria a la tristesa: el trastorn bipolar\nDimarts 16 d'octubre, a les 18.30 h\nDr. Francesc Colom, doctor en Psicologia per la Universitat de Barcelona i psicòleg clínic especialista\nHi ha persones que presenten alts i baixos emocionals molt accentuats. Persones que durant setmanes es mostren divertides, creatives, treballadores i amb una gran capacitat per començar nous projectes i que, de sobte, desapareixen del mapa, no contesten al telèfon o es mostren tristes i poc comunicatives. Probablement aquestes persones —sabent-ho o no— pateixen algun tipus de trastorn bipolar. La conferència "De l'eufòria a la tristesa: el trastorn bipolar" aborda aquest problema de salut mental.\nEls trastorns bipolars són malalties que afecten les emocions, i que causen alts i baixos extrems i canvis inusuals en l'estat d'ànim que poden afectar greument la vida d'una persona. S'estima que un 4 % de la població presenta alguna de les formes de trastorn bipolar. En aquesta conferència s'ajudarà a identificar en què consisteix aquest trastorn, com evoluciona al llarg de la vida, quines persones l'han patit al llarg de la història i quin n'és el tractament.\nConferència a càrrec del Dr. Francesc Colom, doctor en Psicologia per la Universitat de Barcelona i psicòleg clínic especialista.\nCosmoCaixa Barcelona. Dimarts 2 d'octubre de 2018\nEls trastorns mentals són una sèrie de desordres mentals molt difícils de definir. Acotar el terme és l'objectiu d'aquesta conferència.


HBO Max, estrenes i novetats al març: ‘El turista’ i ‘Lujuria’ (‘Lust’)\n‘El turista’ i ‘Lujuria’ (‘Lust’), principals estrenes d’HBO Max al març\nLes noves sèries arribaran a la plataforma d’entreteniment, respectivament, els pròxims dies 3 i 18 de març\n28 de de febrer del 2022. 22:40\nHBO Max inicia aquest mes de març amb una important llista d’estrenes. Una dels més destacades serà ‘El turista’, la nova sèrie protagonitzada per Jamie Dornan, que arribarà al catàleg de la plataforma de pagament el dijous 3 de març.\nDornan interpreta un home britànic que es troba al brillant desert vermell de l’interior d’Austràlia i és perseguit per un enorme camió cisterna que intenta treure’l de la carretera. Es desenvolupa una persecució èpica com el gat i el ratolí i l’home es desperta més tard a l’hospital, ferit, però sorprenentment viu. Amb l’excepció que no té ni idea de qui és. Amb despietats personatges del seu passat perseguint-lo, la recerca de respostes d’aquest home l’impulsa a través del vast i implacable interior del país.\nPle de girs impactants, sorprenents, divertits i brutals, ‘El turista’ està ambientada en un món poblat per personatges extravagants i enigmàtics i és una comèdia fora del comú marcada per l’acció d’alt risc. En el fons, no obstant, hi ha una història d’autodescobriment amb una bomba de rellotgeria oculta: a mesura que l’home comença a descobrir el misteri de qui era, també es veu obligat a preguntar-se qui és ara... i ràpid.\n‘Lujuria’ (‘Lust)’ - Estrena - 18 de març\nUna altra de les estrenes destacades d’HBO Max aquest mes de març és ‘Lujuria’ (Lust), que veurà la llum el 18 de març. Quan Anette, una investigadora de salut pública, fa un estudi titulat ‘El sexe és un camí cap a la salut’, ella i les seves amigues comencen a qüestionar la seva pròpia vida sexual. ¿Com és possible que el «pecat original» hagi sigut reemplaçat per noves realitats tan mundanes com el sexe rutinari, les carreres professionals, els fills, el matrimoni, el divorci i la lluita interminable per mantenir-se jove, en forma i sexi?\n‘Nuestra bandera significa muerte’ - Estrena - 3 de març\nLleugerament inspirada en la història real de Stede Bonnet (encarnat per Rhys Darby), un aristòcrata que enmig de la crisi de la mitjana edat decideix abandonar la seva vida de privilegi per convertir-se en pirata. L’any és el 1717. La cosa no surt bé.\n1 de març: ‘La naranja prohibida’, ‘Balandrau, infierno helado’\n2 de març: ‘Better things’ (Temporada 5)\n7 de març: ‘Tiempo de victoria: La dinastía de los Lakers’, ‘El método Williams’\n8 de març: ‘Ruxx’, ‘Weeds’\n13 de març: 'Embrujadas’ (Temporada 4)\n15 de març: ‘La línea roja’\n16 de març: ‘Phoenix rising’\n17 de març: ‘Minx’\n18 de març: ‘DMZ’\n24 de març: ‘Starstruck’, ‘One perfect shot’\n31 de març: ‘Julia’, ‘Brene Brown: Atlas del corazón’, ‘Moonshot’


Manifest amb motiu del Dia Internacional de l’Eliminació de la Violència contra les Dones25 de novembre de 2021\nAvui, 25 de novembre de 2021, commemorem el Dia Internacional de l’Eliminació de la Violència contra les Dones i volem que totes les accions i tots els actes al voltant d’aquesta data s’estenguin a tots els dies de l’any.\nLa lluita per una vida lliure de violències ha de ser diària.\n— La violència vicària, entesa com qualsevol tipus de violència exercida contra les filles i els fills amb la finalitat de provocar dany psicològic a la mare, de manera que, a més de la violència directa que reben les filles i els fills en el context de la violència masclista, hi ha la finalitat de fer mal a la mare, la qual cosa esdevé un atemptat contra la maternitat i la infància.\nFinalment, volem destacar l’impacte i la indignació que ens produeixen les violències sexuals, les quals ens sacsegen intensament. Des d’aquí, avui, 25 de novembre, volem reiterar tot el nostre suport i la nostra empatia a les supervivents i el seu entorn. No podem continuar consentint que les dones visquin amb por, amb la llibertat coartada per l’amenaça d’unes agressions sexuals que ja haurien d’estar desterrades d’una societat democràtica i lliure. Les violències sexuals atempten contra el principi de llibertat individual. En aquest sentit, la Llei 17/2020 recull per primer cop una definició del concepte de consentiment sexual, que s’entén com la voluntat expressa, emmarcada en la llibertat sexual i en la dignitat personal, que dona pas a l’exercici de pràctiques sexuals i l’avala. La prestació d’aquestconsentiment s’ha de fer des de la llibertat i ha de romandre durant tota la pràctica sexual. No hi ha consentiment si l’agressor crea unes condicions o s’aprofita d’un context que, directament o indirectament, imposin una pràctica sexual sense comptar amb la voluntat de la dona.\nEstà en mans de totes les persones que formem aquesta societat la dignitatd’extingir el patriarcat i la seva ideologia masclista. No podem oblidar que cal activar i connectar el sentiment de responsabilitat en els homes, perquè de manera individual i col·lectiva assenyalin les conductes i actituds masclistes pròpies i dels seus iguals, i se n’allunyin.\nCal desobeir els mandats de la masculinitat més tradicional i dominant que es realimenta molt sovint a les xarxes i els espais digitals, i en tots els àmbits de la societat. Necessitem crear nous referents per construir milers de masculinitats responsables, lliures, igualitàries, diverses, inclusives i cuidadores.\nNomés així, teixint aliances i complicitats, podrem construir un teixit comunitari i una xarxa de recursos que siguin font de salut i qualitat de vida per a totes les dones itots els col·lectius oprimits d’aquesta societat. Necessitem estendre la cultura dels afectes i les cures, necessitem vincles segurs, respectuosos i amorosos, en tots els àmbits de les nostres vides. Com diu bell hooks, “considerar l’amor com una acció, més que un sentiment, per acceptar la responsabilitat d’estimar”, estimar des de la llibertat, la igualtat i el respecte.


Marisc i cadmi: aquestes són els advertiments | Consumer\nL'AESAN desaconsella xuclar el cap de gambes i llagostins, així com consumir el cos dels crancs, a causa de les altes concentracions de cadmi, però les pautes no són noves\nImatge: Duckchul Park\nL’Agència Espanyola de Seguretat Alimentària i Nutrició (AESAN) desaconsella xuclar el cap de les gambes i els llagostins a causa de les altes concentracions de cadmi que s’acumulen en aquesta part del marisc. A pocs dies de celebrar el Nadal, la notícia s’ha difós a la velocitat del raig i ha generat preocupació. Parlem d’un dels productes estavella en aquestes dates —a Espanya mengem 1,77 quilos anuals de llagostins i gambes per persona, i la major part d’aquest consum té lloc al desembre—, de manera que la sensació de “alarma” no s’ha fet esperar. És segur menjar marisc? Què hi ha de cert sobre la presència de cadmi en aquest aliment? És real l’advertiment de l’AESAN?\nComencem pel final: sí, l’advertiment és real. El marisc conté cadmi, i aquest element s’acumula, sobretot, en el cap d’exemplars com les gambes o els llagostins. Si evitem consumir aquesta part del marisc, evitarem també la ingesta extra de cadmi. Ara bé, els crustacis (siguin gambes, carabiners, bous de mar o cabres) no són els únics aliments que contenen aquest metall pesat. També ho trobem en el cacao, els bolets silvestres, les llavors oleaginosas (com les pipes de girasol) o els cereals. Els cereals són, de fet, el grup d’aliments que més cadmi aporta a la nostra dieta, però no perquè contenen nivells molt elevats, sinó perquè suposen una part molt important de la nostra alimentació.\nEl cadmi és un element químic present en la naturalesa, un metall que tendeix a acumular-se en l’organisme al llarg dels anys, principalment en els ronyons i en el fetge. Com explica l’AESAN, el cadmi és tòxic per als ronyons i la seva acumulació pot causar disfunció renal, així com desmineralització dels ossos/ossos, ja sigui de forma directa o indirecta, com a resultat de la disfunció renal. Al seu torn, l’exposició perllongada (o elevada) al cadmi pot arribar a provocar càncer a llarg termini, segons indica l’Agència Internacional de Recerca sobre el Càncer (IARC).\nQuins són els límits de seguretat?\nEncara que hi ha informes des de 1988, trobem una primera resposta a aquest dubte en 2001, quan es van establir els continguts màxims de cadmi en diversos productes alimentosos. A Europa, hi ha una altra resposta posterior, en el reglament 1881/2006, que fixa el contingut màxim de determinats contaminants en els aliments i que es va publicar en el Diari Oficial de la Unió Europea fa 13 anys. Com es veu, el coneixement, la vigilància i el control sobre la presència d’aquest metall pesat en els aliments, així com l’estudi dels seus efectes per a la salut, no és alguna cosa nou. I tampoc és alguna cosa que hagi quedat en l’oblit, perquè en 2014 es va publicar una recomanació europea per reduir la presència de cadmi en els productes alimentosos.\nDesprés de realitzar una exhaustiva avaluació toxicológica, així com un càlcul d’exposició, l’Agència Europea de Seguretat Alimentària (EFSA) va arribar a la conclusió que la ingesta setmanal tolerable (IST) d’aquest contaminant és de 2,5 micrograms per quilogram de pes corporal. És a dir, per a una persona que pesi 75 kg, el límit de cadmi setmanal que es considera segur és de 0,187 mg, mentre que per a una persona que pesa 65 kg, el límit màxim recomanat és de 0,162 mg.\nLa carn d’una gamba conté 0,5 mg de cadmi per quilo; de manera que les persones de l’exemple podrien menjar quart quilo de marisc sense preocupar-se per aquest metall. Una altra cosa és si xuclen els caps d’aquestes gambes, atès que, en elles, la quantitat de cadmi és quatre vegades superior (2 mg per quilo) o si es menja el cos dels crancs, on les concentracions de cadmi poden aconseguir els 8 mg per quilo (cent vegades més que en la carn blanca dels apèndixs).\nPodem menjar els llagostins que tenen taques negres?\nAquestes són les recomanacions de l’AESAN\nImatge: Jason Goh\nLes recomanacions de l’AESAN per reduir la nostra exposició al cadmi són les mateixes que en 2011, com es pot veure aquí. Al nostre país, on hi ha costum de menjar el marisc sencer, s’aconsella “limitar el consum, en la mesura del possible, de la carn fosca dels crustacis”, localitzada en el cap de gambes i llagostins, i en el cos de crustacis tipus cranc com la cabra o el bou de mar.\nEn altres paraules: no existeix una nova alerta, els advertiments es mantenen invariables des de fa una dècada i les recomanacions específiques per a Espanya no han canviat en els últims vuit anys. No hi ha raó per alarmar-se ni per evitar el consum de marisc; simplement, no cal menjar les parts on la concentració de cadmi és més elevada.


Procés Constituent busca la maduresa política\nEl partit de Forcades aplega 5.000 persones i es vol consolidar per sumar amb ICV i la CUP el 2016\n3 min. Barcelona 14/10/2013 00:00\n" ¡Huele a azufre! ", es va exclamar Albert Díez, professor de Badia del Vallès, emulant el difunt president veneçolà Hugo Chávez, a l'inici de la seva intervenció en l'acte central de Procés Constituent (PC) a les Fonts de Montjuïc. Dissabte, s'hi havien concentrat 300 ultradretans i, l'endemà, canvi radical de protagonistes: més de 5.000 persones s'hi congregaven ahir per escoltar discursos independentistes i anticapitalistes de la formació impulsada per Arcadi Oliveres i Teresa Forcades. Un projecte constituït fa tot just mig any i que en aquest temps ha pogut crear 90 assemblees locals i sumar 45.000 adhesions. Però tot el que puja pot baixar, i això Forcades ho sap. Per evitar que PC esdevingui un suflé, la monja benedictina va situar com a principals deures madurar, consolidar-se i créixer. Només així podran plantar-se al 2016 -quan situen les pròximes eleccions catalanes- en condicions de plantejar una coalició que aspiri a guanyar.\nLa sensació d'eufòria per l'èxit de convocatòria era evident. Però els discursos van arribar també carregats de prudència i de crides a edificar un projecte robust. Forcades va receptar que es potenciï "la diversitat" interna, sobretot en l'eix nacional. "Sabem que no pensem igual, és la nostra riquesa", va admetre, ja que dins de la formació "hi ha nacionalistes de tota la vida i qui veu la independència com una forma de canvi social". Una pluralitat, va admetre, que ja ha provocat tensions. D'altra banda, va instar a organitzar-se "internament de manera coherent" amb la societat que volen, amb "democràcia interna".\nTasques imprescindibles per evitar que la gran acceptació que ha tingut PC en la majoria d'actes que ha fet siguin una flor d'estiu. I és que el repte que es plantegen no és minúscul, segons Oliveres: "Volem un sistema econòmic, polític i social completament diferent". ¿I com volen aconseguir-ho? "Si obtenim una majoria al Parlament, el dissoldrem i convocarem una assemblea constituent", va explicar Forcades. ¿I com s'assolirà la majoria? "Amb una llista en la qual participin tots els indignats, grups socials i partits que hi hem convidat", segons Oliveres.\nA diferència de les primeres presentacions, ahir ningú va citar partits en concret. És, però, amb ICV-EUiA i la CUP amb qui es volen coalitzar el 2016. Tot i això, per evitar crear recels massa aviat -sobretot amb l'esquerra independentista-, prioritzen ara consolidar PC i donar-hi cos abans de parlar de tu a tu amb aquests partits. "No és una iniciativa contra cap altra, ni impulsa un procés, sinó que s'afegeix a d'altres que fa temps que treballen", va explicar Forcades com a reconeixement a qui fa temps que habita en el mateix espai sobiranista i anticapitalista i amb qui més endavant es voldrà entendre electoralment.\nI, tant per organitzar-se internament com per seguir difonent el seu discurs, Forcades va presentar al final de l'acte el que serà la primera campanya de PC, amb el lema "Construïm la República Catalana del 99%", en referència al teòric 1% de la població que controla el poder. Així intentaran convèncer persones i organitzacions socials i polítiques de la necessitat d'organitzar-se conjuntament per liderar el procés d'edificació de l'estat català. "Amb la crisi, o guanyem o ens guanyen per als pròxims 50 anys", va etzibar el sociòleg Josep Maria Antentas, i l'activista Esther Vivas hi va insistir: "El canvi social i polític tan sols serà possible si som conscients que som majoria i convertim aquesta majoria social en política".\nEn l'acte hi van intervenir també el sociòleg i ideòleg de l'esquerra Vicenç Navarro, el pallasso Tortell Poltrona i els músics Gerard Quintana i Lídia Pujol, entre d'altres.


Mor Paco Cabanes, el Genovés\nLa llegenda de la pilota valenciana ha mort als 66 anys després d'una llarga malaltia\ndissabte, 31 de juliol 2021 - 18:12h\nHui els trinquets valencians es vesteixen de dol al conéixer la mort de Paco Cabanes, "el Genovés". El pilotari tenia 66 anys i feia temps que lluitava contra la malaltia.\nNascut el 1954 a Genovés, d'ahí el seu sobrenom, jugava des de menut al carrer de casa seua, on va guanyar als 8 anys el seu primer torneig. A la seua volta de França en 1972 es va reincorporar a l'esport per convertir-se en un referent de la mateixa fins a 1996.\nEl Genovés estava considerat una de les cinc figures de l's.XX d'escala i corda, i com a tal apareix retratat en la galeria d'honor del Trinquet de Pelayo al costat de Nel de Murla, Quart, Juliet i Rovellet.\nCabanes va ser guardonat amb la Medalla d'Or de la Generalitat Valenciana al mèrit esportiu.\n"El FIB i l'Arenal Sound ja tenen data per a 2022" "Alfafar prepara una nova edició del bo escolar"\nDeport Pilota Valenciana Paco


El suïcidi segueix sent la principal causa de mort no natural entre els joves d’entre 16 i 25 anys |\nEl proper divendres 10 de setembre se celebra el Dia Internacional per la Prevenció del Suïcidi, un problema social que continua més vigent que mai i que, a causa de la pandèmia, ha anat ‘in crescendo’ en la nostra societat. Les dades aportades pel Col·legi de Psicòlegs de Madrid apunten a un augment de el 250% dels casos de suïcidi entre la població infantojuvenil durant l’any 2020. No en va, el suïcidi és la principal causa de mort no natural entre els joves de 16 a 25 anys.\nSegons el doctor Royo, el comportament suïcida en els adolescents i joves té quatre possibles vessants d’inducció, és a dir, quatre possibles variables que poden portar a un individu a plantejar-suïcidar-se. En primer lloc, l’esmentada anteriorment: la crisi de la pròpia identitat; quan el nen deixa de ser un nen i es planteja qüestions identitàries com ara Qui sóc?, Què faré a la vida adulta?, Com encaixo en la família, amb els amics o amb el món?. Davant aquests dubtes, l’adolescent pot sentir una manca de sentit de la vida i plantejar-abandonar-la. En segon lloc, hi ha causes psicopatològiques (depressió, trastorns de personalitat límit, bipolar, d’ansietat, esquizoafectiu, esquizofrènia, abús de substàncies) que comporten en la pròpia patologia pensaments i comportaments suïcides. En tercer lloc, l’induït per la família, que impliquen abandó, maltractament, desamor, abús … I finalment, el generat per causes socials i / o tecnològiques.\nEn aquesta última categoria, el doctor Jordi Royo inclou factors com el bulling i el ciberbulling; els reptes de les xarxes socials i la síndrome cultural que comporta la consecució d’un futur perfecte.\n“Els adolescents d’avui estan exposats les 24 hores i les xarxes socials impacten directament sobre els seus anhels aspiracionals. Observar una vida perfecta, en llocs de somni, amb cossos esculturals, sense preocupació monetària, amb la parella ideal i amb situacions personals idíl·liques provoquen en el jove una gran frustració per no poder obtenir-lo, a més d’afavorir els casos de bulímia i / o anorèxia nerviosa. Això es pot denominar bulling social, quan la societat ‘obliga’ amb missatges subliminals a tenir una imatge perfecta d’èxit mitjançant l’obtenció de ‘likes’ i de l’aprovació contínua”.\nS’estima que el 25% de les persones que han protagonitzat un episodi d’autolesió ho tornaran a intentar més tard o més d’hora.


A internet, navegació segura. T'expliquem com! - Tots som UOC!\nInternet forma part de les nostres vides: fem servir la xarxa per a treballar, per a comunicar-nos i per a relacionar-nos; també per a comprar, per a estudiar i, per descomptat, per a les nostres estones de lleure.\nQui sap viure sense internet? Qui no té un telèfon mòbil a la butxaca? Poques persones, per no dir molt poques. Avui dia som milions els usuaris digitals connectats a la xarxa de xarxes, sigui des d’ordinadors, dispositius mòbils o tauletes.\nSi donem una ullada al web d’Internet Live Stats, podem veure de què parlem: nombre d’usuaris d’internet al món, nombre total de llocs web, missatges electrònics enviats, cerques fetes a Google, articles escrits a blogs, piulades enviades, vídeos vistos a YouTube, fotos penjades a Instagram o usuaris actius a Facebook, entre altres dades. Xifres que s’actualitzen en temps real i que no paren de créixer.\nInternet ens ofereix tot un món al nostre abast en el qual també cal reflexionar i prendre consciència de la necessitat d’un entorn més segur, especialment per al col·lectiu de joves i infants.\nPer això, el segon dimarts de febrer de cada any se celebra el Dia de la Internet Segura. Una data proposada per la Unió Europea i emmarcada en el programa «Internet més segura» que actualment ja se celebra a més de 150 països de tot el món. Enguany té com a lema «A internet, amb civisme».\nEn aquest context, la Dra. Helena Rifà, directora del màster universitari de Seguretat de les Tecnologies de la Informació i les Comunicacions, ha elaborat un decàleg sobre seguretat per a usuaris digitals que pots consultar al blog dels Estudis d’Informàtica, Multimèdia i Telecomunicació.\nAvui, el debat sobre la vulnerabilitat de l’usuari a internet és ben present i cal saber què recomanen els experts per a preservar la nostra privacitat a la xarxa.


Pensaments des d'un Bosc de Riera: Per una abstenció crítica\nAvui en dia la societat catalana es troba en un encreuament de camins politicosocials bastant complicat. El camí que hem recorregut durant anys del pactisme i del conformisme amb Espanya arriba a un “quatre cantons” i hem d'escollir cap on seguim com a poble. Seguim recte amb la complicitat amb els polítics actuals i continuem sent corresponsables i culpables de tots els fets que ocorren al nostre país? O bé canviem radicalment i com a poble ens posicionem en contra d'aquest plantejament?\nVotar és un dret de tots els ciutadans, però també és un deure fer-ho amb responsabilitat per a nosaltres mateixos, pels altres i en general pel nostre país. I en aquest sentit, donar el poder polític a qui no el mereix perquè reiteradament l'ha malbaratat és un veritable error de passotisme i de conformisme.\nCap força política de les que es presenten a les eleccions espanyoles mereix la confiança dels ciutadans catalans perquè totes, d'una manera o d'una altra, no han demostrat en tots els anys de la seva existència que estan preparades per utilitzar el poder polític per bé de tota la societat catalana.\nEl PSC és una força política que malgrat els esforços de maquillatge, cada cop pot amagar menys la seva veritable identitat sucursalista espanyola. En són proves els “sacrificis” que darrerament han fet dels sectors més catalanistes dins d'aquest partit. Aquesta caça de bruixes ha anat encapçalada pel “bon vent i barca nova” que van etzibar al president Maragall i ha acabat amb l'ascens al poder del sector més espanyolista amb els senyors Montilla, de Madre, Corbacho, Zaragoza i Iceta al capdavant. D'altra banda des de Madrid, Mr. Z va començar fent falses promeses als catalans (només cal recordar els fets de l'Estatut) i ha acabat creient-se les seves pròpies mentides i amb un bloqueig politicoeconòmic sobre catalunya amb les successives crisis d'infraestructures (autopistes, electricitat, transport públic...) i el bloqueig al desplegament de l'estatut (retallades i incompliment dels traspassos i del finançament).\nCIU és el partit hereu del pactisme (o submissionime o botiflerisme) que durant tants anys ens ha mantingut subdits lleials d’un estat que ens ha volgut, vol i voldrà eliminar com a poble. Es tracta d’un partit que recentment ens ha venut pactant amb Mr Z per rebaixar les espectatives d’aquest país que es recollien a l’Estatut del 30S. A més a aquestes eleccions presenta un candidat més obsessionat en aconseguir aferrar-se a una poltrona ministerial i a una ideología del SXIX que en defensar el país.\nERC tampoc mereix gaire més confiança, és un partit que durant anys no sabia on era ni cap on anava però va rebre la confiança dels ciutadans, va recollir les primeres necessitats de canvis i no ho han sabut gestionar. Primer pactant a Madrid per mantenir Mr Z al poder tal i com han crititcat durant anys que ho fes CIU. Després van fer president de la Generalitat de Catalunya al senyor Montilla, això després que els fessin fora del govern (primer al seu conseller en cap i després a tots els consellers) amb dos patades al cul. Quina autoestima pot tenir un partit que accepta això? Quina imatge de força i de defensa del país i dels ciutadans pretén donar? Un partit que calla autoritariament en el seu si les nombroses veus discordants i que per tant no permet la regeneració interna pretén recollir la necessitat d’un canvi en el sistema polític?\nDel PP i Ciutadans, res a dir, res a fer.\nPel que fa a ICV és el partit que menys mereix la confiança dels ciutadans perquè ja l’ha traït anteriorment. Perquè quan la resta de partits eren mals coneguts aquest es presentava com la força que recollia el sentiment de renovació política i arran d’això també va rebre una bona dosi de confiança de la ciutadania amb més poder polític. La traició que han comès és el pitjor error que pot cometre un partit polític contra el seu poble. Han traït a tots els que els van votar perquè es presentaven com una altra forma de fer política perquè tal com la resta han tingut ansia de poder i s'han volgut aferrar tant si com no a dues conselleries i unes quantes regidories més. Per mantenir aquest poder s'han menjat amb patates o sense Bracons, el TAV i no dubteu que s'empassaran la MAT, elements que tots ells els servien a les campanyes electorals per omplir-se la boca. A més a més per fer-ho tot més sorneguer, els fums els han pujat al cap i s'han pensat que en sabíen prou com per gestionar dos calius encesos com Habitatge i Interior i no solament s'han cremat les mans sinó que han cremat al poble! I n'és un bon exemple la gestió que han fet de la nostra “maiproubenvinguda” policia autonòmica, els càrrecs polítics d'aquest partit han estat qui ha dirigit la repressió contra el jovent compromès amb el país aprofitant els fets de la “Crema Catalana”. Que potser els fa nosa aquest jovent? Que potser els molesta que hi hagi veus crítiques que expliquin tota la gestió que estan fent!?\nPer tots aquests fets dic que les forces polítiques existents i que es presenten a les pròximes eleccions espanyoles ja no responen a les necessitats de la ciutadania i per tant cal un canvi radical en el sistema, cal que sorgeixi una nova opció política amb prou força per donar resposta a aquesta necessitat i així canviar de socarrel el model polític actual.\nPer demostrar la necessitat d'aquest canvi a les següents eleccions, a la ciutadania només ens queda un camí polític, l'abstenció crítica! Abstenir-se de votar és una opció coherent i compromesa amb el dret de votar i el deure de fer-ho amb responsabilitat. Si no existeix cap força política que mereixi el vot dels ciutadans, no cal votar. Són molt més irresponsables i passotes les opcions conformistes de vot i el “votar per votar”.\nL'abstenció crítica actualment és la millor opció plítica perquè significa trencar amb les forces polítiques que es presenten a aquestes eleccions, perquè significa deixar de donar-los el poder polític que durant tant de temps han malbaratat, perquè vol dir que el poder el torni a assumir el poble (veritable base de la democràcia) i perquè vol dir que no podran continuar atribuint l'abstenció real al passotisme.\nL'abstenció crítica és la millor opció política perquè continuar votant, a hores d'ara, significarà fer-se corresponsable i culpable dels mals que té el nostre país i dels que tindrà per haver donat el poder als mateixos de sempre.\nErnest Riera i Causadias\nAlt Empordà, Gener del 2008\nEnhorabona pel bloc, sempre és una bona notícia obrir canals de informació.\n10 de gener de 2008, a les 14:28\nEooo, endavant amb la nova iniciativa!!!\n17 de gener de 2008, a les 12:47\nEntenc la teva posició però hi discrepo.\nChurchill ja va dir que la democràcia era el pitjor sistema de govern ... amb excepció de totes els altres.\nPer tant, hem d'anar al candidat menys dolent.\nCom que els que voten per rutina, de manera fidel, votaran igualment, l'abstenció no farà més que perjudicar únicament els partits que "haurien" votat els abstencionistes.\nDius: (a) "Abstenir-se de votar és una opció coherent i compromesa amb el dret de votar i el deure de fer-ho amb responsabilitat." D'ACORD!\nperò també dius: (b) "Si no existeix cap força política que mereixi el vot dels ciutadans, no cal votar." I AQUí DISCREPO (cordialment, no cal dir-ho!)\nPer això, si jo sentís que a les files del PP hi ha una crida perquè la gent no vagi a votar a Catalunya, faria un bot d'alegria.\nEn definitiva, una abstenció "catalanista" a Catalunya no fa cap servei a cap causa nostra.\n22 de gener de 2008, a les 6:50\nEn primer lloc, merci Miquel per la sinceritat i la crítica, és precisament el que buscava amb aquest article, crear una mica de debat independentment de tots els punts de vista.\nD'alta banda tot i les teves argumentacions (que trobo encertades, des del teu punt de vista) jo continuo trobant motius per a l'abstenció.\nEn primer lloc, penso que l'abstenció no s'ha de prendre simplement en un sentit matemàtic dels escons resultants sinó també en un sentit social, és a dir, tot i que és cert que l'abstenció de l'esquerra independentista (per exemple) donaria més escons a altres formacions, si fos molt nombrosa i majoritaria seria un punt de trencament social amb el sistema polític actual.\nPer exemple, si es donés el cas d'unes eleccions amb una participació molt baixa, d'un 20%, 30% o fins i tot un 40%. Jo em pregunto, quina legitimitat tindrien aquests resultats i crec que la resposta és que ben poca.\nPerquè? Doncs perquè la societat en conjunt hauria fet un vot molt més enllà de triar una força política, hauría dit "no al sistema actual" i això només podria conduïr a un canvi de sistema.\nAltres qüestions a tractar per exemple és en quin percentatge d'abstenció creieu que unes eleccions perden legitimitat? o creieu que sempre en tenen independentment d'aquesta dada?\nPodem continuar discutint aquest tema, a veure si altra gent s'anima!!\n24 de gener de 2008, a les 2:33\nacabo de descobrir el bloc, i m'he mirat una mica els posts (molt divertit el joc de les banderes).\nSobre el tema de l'abstenció a les eleccions, tot i ser completament legítima la trobo molt poc útil. Només cal mirar el percentatge de vot habitual als EUA (sobre gent censada, sobre habitants encara és molt menor) i com el país no s'immuta.\nÉs cert que aquí (al Principat) ultimament hi ha hagut una mica de debat sobre la baixa participació (entre el 40 i el 56 percent en les últimes 5 votacions si no contem les espanyoles2004) però ha estat absolutament superficial.\nUna altra cosa és si votar és també inútil o no. Com a acte individual no tinc cap dubte de que si. El vot en bloc pot tenir alguna utilitat, depenent de la circumstància.\nEn les eleccions actuals, i a la demarcació de Girona, hi ha diverses possibilitats:\n- Votar ERC (si es considera que és millor un diputat d'ERC que un del PP i davant de la possibilitat que a Girona sembla que hi ha un diputat en joc entre els dos partits).\n- Votar un partit petit (si es creu que això pot modificar les polítiques dels partit grans).\n- Votar nul (amb la mateixa intenció que abans).\n* Sempre parlant de vot en bloc, no del vot individual\n(Sento haver escrit tant però m'he anat animant...)\n25 de gener de 2008, a les 3:27\nParlant de legitimitat, no crec que sigui innata a la democràcia, per exemple crec que es deu perdre en algun punt d'abstenció, pel motiu que sigui. Per exemple avui he vist "on the news" que el nostre maiprouestimat expresident Aznar ha anat a Lizartza, un municipi d'Euskadi on governa el PP perquè són els únics que es van presentar, perquè sempre hi havia guanyat Batasuna, amb la il·legalització la resta de partits tampoc s'hi van voler presentar. Quina legitimitat té aquest govern?\n25 de gener de 2008, a les 9:54\nEis Ernest! Com et vaig dir ahir al bar ja t'he trobat el bloc jejejeje!\nAquest article o post o comentari està molt bé! Hauries de buscar la forma que ho llegis més gent! (cartes al director d'algun diari o algun altre sistema)\nJo ara que s'acosten les eleccions estic en un petit dilema! anar o no anar a votar! I si hi vaig a qui voto? És el de sempre! per un costat uns partits que van de mal en pitjor (no se quin em fa mes por!) i per l'altre costat no anar a votar però penso que sempre s'ha de tenir present que fa molts anys hi va haver gent que no tenia aquest dret, i també que és difícil separar l'abstenció crítica de la "pasota"!! Clar que també son unes eleccions ideades per partits anticatalans i amb un discurs força trist (ilegalització de partits, "apoyare"..., 400 euros, i blablabla!)\nEspero que les meves reflexions i les meves habituals faltes d'ortografia contribueixin al debat! ;D\nEns veiem div al carnaval!\n28 de gener de 2008, a les 1:05\nveig que no em devia explicar bé en el comentari anterior.\nJo em referia a que és legítima l'opció d'abstenir-se a les eleccions, no deia pas que el sistema en si sigui legítim.\nEl sistema es deslegitima per si sol: per la no independència dels tres poders, per la encara menys independència del quart poder (mitjans de comunicació), per la manca de participació.\nSi democràcia vol dir poder del poble, això segur que no és democràcia...\n30 de gener de 2008, a les 1:46


L’empresa catalana Starlab, del sector ‘healthcare’, premiada al HIT Barcelona per la seva innovació | Biocat\nHome > Actualitat > Notícies > L’empresa catalana Starlab, del sector ‘healthcare’, premiada al HIT Barcelona per la seva innovació\nL’empresa catalana Starlab, del sector ‘healthcare’, premiada al HIT Barcelona per la seva innovació\nAquests dies la capital catalana ha estat el punt de trobada mundial de la innovació gràcies al congrés HIT Barcelona - World Innovation Summit, que s’ha celebrat entre els dies 17 i 19 de juny i que ha reunit a més de 2000 líders empresarials. Dues empreses catalanes han estat guardonades en aquesta trobada: Starlab, gràcies a un novedós sistema d’encefalografia portàtil i inalàmbric que ajuda a diagnosticar i fer un seguiment a pacients epilèptics o amb problemes de la son sense moure’s de casa (Enobio), en el torneig d’innovació de healthcare; i Bmat, dedicada a promoure solucions de software de tecnologia musical, en la primera edició de la Global Entrepeneurship Competition.\nUn total de 68 empreses d’arreu del món han presentat els seus projectes innovadors davant els gurús, inversors i emprenedors internacionals que s’han donat cita al HIT Barcelona. En aquest congrés s’han donat a conèixer les últimes tendències en innovació, s’ha transmès el paper de la innovació com a clau per superar la crisi econòmica i s’han compartit estratègies de futur per impulsar projectes.\nPel seu major potencial de creixement, Healthcare (biotecnologia i ciències de la salut), Telecomunicacions i Cleantech (energies renovables, netes i alternatives) han estat els tres sectors econòmics centrals del HIT Barcelona. Biocat ha coordinat la participació del sector healthcare català. En tots tres hi ha hagut els Innovation Marketplaces, que han reunit a directius d’empreses, inversors i innovadors amb idees i projectes empresarials que busquen finançament. En total, 37 empreses han participat en els torneigs d’innovació de cadascun d’aquests sectors.\nExperts mundials han intervingut a les sessions plenàries del congrés: Rosabeth Moss Kanter, catedràtica de la Harvard Business School i una de les 50 dones més poderoses del món; Ray Kurzweil, considerat el vuitè emprenedor als EUA; Gary Hamel, el gurú internacional en estratègia; Vijay Govindarajan, expert en innovació i Michael Eisner, artífex de la transformació de Walt Disney. Tots ells han abordat la teoria i la pràctica de la innovació des de diversos punts de vista, presentant les tendències claus i assenyalant que fomentar la creativitat, les noves pràctiques i el canvi són estratègics per al futur.\nEls organitzadors i assistents del HIT Barcelona han destacat que el congrés ha servit per posar de manifest la feina que s’està duent a terme a Catalunya en els darrers anys en innovació, situant-nos com un dels pols mundials en aquest àmbit.\nEl HIT -una iniciativa del Ministeri d’Indústria, Comerç i Turisme; la Generalitat de Catalunya; l’Ajuntament de Barcelona; la Cambra de Comerç de Barcelona i La Caixa-, espera tornar a tenir com a propera seu la ciutat de Barcelona.\nFotografia (d’esquerra a dreta): Montserrat Vendrell, directora general de Biocat, va lliurar el premi a Anna Maiques d’Starlab.


Sara Gutiérrez Galve Dones Visuals : Dones Visuals\nNeix a Barcelona però creix a un petit poble del Gironès. Graduada en Comunicació Audiovisual a la UPF (2016), completa els seus estudis amb un curs de realització a la Universitat de Califòrnia, Los Angeles (UCLA).\nYo la busco, co-escrita juntament amb Núria Roura i produïda per Nanouk Films, és la seva òpera prima com a directora i guionista. El film, estrenat el 2018 al Festival de Màlaga, és guardonat amb la Bisnaga de Plata al Millor Actor (Dani Casellas) i amb el Premi Movistar+ de la secció Zonazine. Posteriorment la pel·lícula participa, d’entre altres, al Festival D’A de Barcelona, al Festival Atlàntida i al Festival Som Cinema de Lleida, on guanya el Premi a la Millor Pel·lícula. Yo la busco és candidata als Premis Gaudí a la categoria de Millor Pel·lícula.\nEl 2018-2019 col·labora amb A Bao A Qu integrant l’equip de cineastes de Cinema en Curs.\nActualment en procés d’escriptura del seu segon llargmetratge.


Període de deu dies per validar les signatures per a la moció al Barça - Empordà\nPeríode de deu dies per validar les signatures per a la moció al Barça\nEstà formada per dos membres de la junta, els dos primers socis signants i un delegat de la FCF\nep/ddg 29.09.2020 | 06:30\nPeríode de deu dies per validar les signatures per a la moció al Barça L'Empordá\nLa Mesa del Vot de Censura a l'actual junta directiva del Barcelona que presideix Josep Maria Bartomeu està des d'ahir configurada i tindrà, a partir d'avui mateix quan quedi constituïda, deu dies com a màxim per validar les signatures presentades a l'entitat i, en cas necessari, convocar la votació de la moció.\nEl club, seguint el procediment del vot de censura, regulat per l'article 55 dels Estatuts, ha configurat la Mesa de la Moció de Censura, formada per dos membres de la Junta Directiva, els dos primers socis signants de la sol·licitud i un delegat de la Federació Catalana de Futbol.\nAquesta mesa serà la responsable de «promoure i controlar tot el procés» i està integrada per Josep Maria Vallbona, delegat de la Federació Catalana de Futbol (FCF) i alhora president de la Mesa; així com també els directius Marta Plana i Jordi Argemí, amb Jordi Farré com a primer signant del vot de censura i Josep Triadó com a segon signant.\nLa mesa es constituirà avui mateix, dimarts 29 de setembre, a dos quarts de deu del matí, i serà a partir d'aquest moment quan disposarà d'un termini màxim de deu dies hàbils, temps en el qual tindrà la missió de validar les 20.731 signatures presentades pels organitzadors de la moció, i que totes elles compleixin els requisits.\n«Tal com indiquen els Estatuts, la mesa podrà invalidar els suports que no estiguin suficientment acreditats i podrà realitzar les indagacions necessàries per esbrinar la seva autenticitat», recordava ahir el Barça mitjançant un comunicat. Si es compleixentots els requisits, amb un mínim de 16.521 signatures validades correctament, es declararà admesa la sol·licitud i es requerirà a la junta directiva blaugrana que convoqui l'acte de la votació, que s'ha de celebrar en un termini no inferior a deu dies hàbils, ni superior a vint. Serà llavors quan es determinarà si finalment Josep Maria Bartomeu i el seu equip de treball poden o no acabar el mandat.


Alfonso Lopez Tena, un talp de Madrid ?\nJoan el 04/10/10, 05:37 pm\nFeia dies que tenia ganes de parlar d'aquest senyor, notari, llicenciat en dret per la universitat de València i que ha estat molts anys a Madriz com a Vocal del "Consejo General del Poder Judicial". Ha format part en molts estaments i d'alguns n'ha marxat per cames. És ambiciós i resulta que està empapat de catalanisme independentista. Ara està com a nº 2 de la llista del senyor Laporta.\nS'ha escampat el rumor que el seu catalanisme és un bluf, que és figurat i que actua sota les ordres del CESID per impedir moltes de les aspiracions que tenen els independentistes dirigides sobretot en l'esperença d'unió i acció dels diferents grups. L'esmentat senyor sembla ser que ho està aconseguint.\nEl propasat 13 de setembre vaig sentir a Catalunya Ràdio el col·loqui on participaven Rut Carandell, Salvador Cardús, Josep M. Terricabras, Anna Simó i López Tena, i em van fer veure que les posicions de cada organització, Reagrupament i Solidaritat, van quedar molt clares. Carandell va proposar, amb una actitud tranquil·la, raonable i amb bones paraules, anar junts a les eleccions en coalició, però López Tena, amb males maneres i una agressivitat fora de lloc, vorejant gairebé la mala educació, li va respondre que tindran més bons resultats sols que anant junts amb Reagrupament.\nDavant de tanta acritud, Carandell va convenir que dues persones no es casen si una d'elles no ho vol. Només he volgut constatar la realitat de la situació. Queda clar que Solidaritat no vol fer coalició amb Reagrupament i em sembla molt injust que els mitjans donin les culpes a ambdues propostes independentistes.\nRe: Alfonso Lopez Tena, un talp de Madrid ?\nIsona77 el 05/10/10, 12:23 am\nSolidaritat es més del mateix i Reagrupament trenca esquemas i va de debó i això no ho vol cap politic corrupte i n'hi ha més d'aquests que un foc en cremaria (com deia el meu avi). Jo ho tinc molt cla:Reagrupament. Del Carretero ten pots fiar dels altres...ummmm no em fan el pes.\nVlCTUR el 05/10/10, 06:52 pm\nDoncs jo ho sento, però, per a mi, la cara i l'expressió d'un lider ho diuen tot.\nSi la Catalunya Independent que propugna en Carreter-o és el reflexe de la seva imatge, prefereixo l'estat actual de les coses a una Catalunya independent emprenyada, trista, cansada, deprimida, sèria i amb trets hitlerians, com l'expressió d'aquest paio. No em convenç...\n... potser, si s'afaités el bigoti....\nJoan el 05/10/10, 10:58 pm\nÉs clar que si es rebutja la direcció d'una empresa, partit polític, agrupació, etc, per la fisonomia, el bigoti o la cara sèria del director, no deixa de ser una ridiculesa o frivolitat.\nSi més no, va ser valent per enfrontar-se als seus companys de partit i tirar-lis en cara la seva submissió a Madrid.\nEsquerra no ha aconseguit cap dels objectius polítics que pretenia amb el segon tripartit. Ens van fotre fora del primer tripartit pel no a l’Estatut i vam reeditar a corre-cuita un Govern pitjor destinat a defensar un programa (Estatut) al que havíem dit que no: Déu-n’hi-dó coherència i dignitat! Els votants d’ERC ho van entendre tan bé que més de la meitat ja no saben a qui votar mentre uns 4.550 militants s'han donat de baixa.\nQuè sen pot fer de la cara d'autosuficència i xuleria de Puigcercós ? Tants anys predican i baladrejant sobre el papu que estrangula la nostra Catalunya i li falta temps per demostrar la seva "independència" penjant al balcó del seu despatx de la Generalitat la bandera d'un país que ell diu que el fastigueja !!! Aixó és coherència !\nIsona77 el 05/10/10, 11:54 pm\nA tu potser Carlitos t'aniria millor que la Belen Esteban fes partit... Mira quina frivolitat triar una persona pel bigoti... o per el que sigui..\nNanu fest-ho mirar i millor no et dediquis a la politica.\nEn ocasions com aquesta es quan penso que aquesta democràcia no ens pot portar enlloc perquè que el meu vot valgui tan com el de una persona que nomès per la cara vota a tal o qual ... pleguem!\nVlCTUR el 06/10/10, 01:59 am\nDoncs ja pots plegar.\nCom jo, hi ha molta gent que opina. No en va es diu que la cara és l'espill de l'anima, i segueixo opinant igual: no penso ni dedicar-li un minut a saber que diu aquest personatge.\nRespecte de si el teu vot és més vàlid que el meu per la raó que sigui, prefereixo no opinar per que la diria grossa.\nMentrestant pots anar-t'hi posant fulles.\nJoan el 06/10/10, 11:49 am\n....Com jo, hi ha molta gent que opina. No en va es diu que la cara és l'espill de l'anima, i segueixo opinant igual: no penso ni dedicar-li un minut a saber que diu aquest personatge.\nNo sabia que tinguessis el do sobrenatural de saber què opina la gent, ni jutjar a altris només per la seva fisonomía. Felicitats !! Altrament, crec que ningú t'ha demanat dedicar minuts a cap personatge. Malament vas si per dedicar-te al teu, (personatge) desprestigies sense cap argument de pes als altres, tot i que ja el desprestigiar, demostra una baja qualitat humana.\nSinuhé el 07/10/10, 08:48 am\nNomés veig que ens partirem per la meitat. No sé de qui és la culpa, suposo que com sempre serà qüestió de no voler baixar del burro i voler anar a dalt. Tan difícil és dir, com que el que importa és Catalunya i no nosaltres o el nostre partit, decidim donar tot el nostre suport a l'altre que vol el mateix que nosaltres.\nPerò, no, tots volen ser cap de ratolí, i Catalunya només és una excusa.\nIsona77 el 07/10/10, 01:30 pm\nSinuhé no et preocupis si ens quedem en la meitat. Perquè es posible que Reagrupament no vegi clar unir-se a Solidaritat perquè ben segur hauria de renunciar a moltes coses que no estàn disposats a posar en joc. No es tracta del cap de colla es algo més profund. Tens un programe de govern i si aceptes fer concesions se'n pot anar a norris.\nAniria be que el cap de govern d'un pais fos prou entés per tirar endavant un pais i més en l'actual època de crisi, i tambè seria bo que no renuncies als principis que l'han portat a que defensem amb fermesa i sense claudicacions una Catalunya diferent de com es ara. Ja n'hem vist prou de claudicacions i traiduries... Ara toca jugar net, però creus que tothom hi està disposat?\nHi han molts voltors disposats a treuren un bon profit i una bona tallada. ..\nEl nostre no es un mon perfecte però seria bo que fessim les coses tots a una i pensant sobre tot en el be de Catalunya i dels que hi vivim i l'estimem.\nJoan el 07/10/10, 11:01 pm\nJo entenc que Reagrupament està moltíssim més preparat en tots els sentits que no pas el partit den Laporta que a més crec és un arribista. Amb aixó no vull dir que els seus seguidors no siguin independentiste.\nUna cosa sap tothom i és que Carretero ha ofert varies vegades a Laporta que sigui capdavanter de la unitat dels dos grups i aquest ùltim per raons d'orgull i personalisme no ha volgut acceptar-ho. Només espero que la presió de militants dels dos grups incideixi en la unió.\nAltrament considero que el vot útil és el que va a Reagrupament Independentista, que val per dos . El primer perquè ajudarem Mas a ser president, si convé, per tal d'evitar un tercer tripartit. I el segon perquè, a més, els quatre anys restants de legislatura treballarà per la independència i la regeneració de la política, cosa que ni Mas ni CiU no faran


L'ONG Payasospital entra a la casa dels menuts hospitalitzats amb el Projecte Pau - À Punt\nL'ONG Payasospital entra a la casa dels menuts hospitalitzats amb el Projecte Pau\nEs tracta d'una iniciativa pionera d'acompanyament als menors i de moment només té capacitat econòmica per a fer dues visites al mes i el seu objectiu és arribar a fer-ne quatre setmanals\nPayasospital té en marxa un projecte pioner per a acompanyar les visites mèdiques a domicili de xiquets i xiquetes malalts / À Punt NTC\n16 de juny 2021 - 19:10\nL'ONG Payasospital du a terme una iniciativa pionera d'acompanyament de menuts i menudes hospitalitzats a casa. S'anomena Projecte Pau en homenatge al primer xiquet amb què començaren l'experiència. Un menut que no va superar el càncer que tenia, però durant la seua estada a casa va poder gaudir dels artistes de Payasospital.\nPau, a finals de 2019, va ser el primer xiquet que va rebre a casa aquest projecte pioner. Es tractava d'una visita mèdica a domicili acompanyada d'una parella d'artistes de Payasospital. Elena Forcano, infermera de la Unitat d'Hospitalització a Domicili de l'Hospital La Fe, ha explicat a À Punt els avantatges d'aquesta singular visita mèdica: "els menuts experimenten una disminució del dolor. No se n'adonen de la tècnica que se'ls està fent en aquest moment. Els artistes de Payasospital tenen una gran complicitat amb l'equip sanitari". La mare de Pau, Beatriz Sánchez, també ha reconegut els beneficis d'aquestes visites.\nArtistes de l'ONG Payasospital / À Punt NTC\nUn projecte molt beneficiós per a xiquets i xiquetes\nPer a la familia de Pau és un orgull que aquest projecte duga el nom del seu fill i puga beneficiar xiquets i xiquetes que reben tractament de les unitats d'hospitalització a domicili de l'Hospital General d'Alacant i al de La Fe de València.\nL'ONG ha explicat que Payasospital actualment té capacitat econòmica per a fer dues d'aquestes visites al mes, i no les quatre setmanals a què aspiren. Sergio Claramunt, director artístic de Payasospital, ha explicat que per a poder desenvolupar el projecte com els agradaria necessiten més finançament "perque nosaltres tenim planificades les intervencions dins dels hospitals, però no en este nou programa".\nL'ONG Payasospital està integrada per una vintena de professionals i des de fa més de dues dècades porta somriures a una desena d'hospitals valencians, i ara també a casa dels xiquets i xiquetes malalts.


ESTRENEM WEB! - SingularNet\nSingular Net Singular 31 August, 2017 31 August, 2017 SingularNet\nDesprés de l’interval d’estiu, reprenem aquest blog amb la il·lusió de presentar-te la nova web de Singularnet.\nL’arquitectura, el contingut i el disseny estan disposats de manera que pugis saltar d’un element a un altre, a través de dreceres per accedir al que més t’interessi, amb disseny responsative web que s’adapta a qualsevol dispositiu.\nA la nova web hem representat el lema SingularNet, beyond together, utilitzant com a metàfora diferents estils de ponts. El pont comunica, uneix, obre espais, construeix xarxes… en SingularNet ajudem a les organitzacions a desenvolupar-se i a evolucionar a través de les persones, junts més enllà!!\nPresentem els nostres serveis en un mosaic sobre la silueta de dues persones caminant sobre un pont: Desenvolupament Directiu, Desenvolupament Organitzacional i Comunicació Corporativa. En el mateix mosaic, destaquem el Programa X3 de consultoria solidaria, els nostres partners i, per descomptat, els qui formem l’equip.\nCom a valor afegit, en el blog i en les publicacions trobaràs temes relacionats amb el desenvolupament directiu que poden interessar-te. També obrim un espai per a la interacció, en el Subscriu-te al Newsletter, t’animem a inscriure’t !\nEstem satisfets amb el resultat: creiem que resulta més atractiva, més sintètica i més navegable, gràcies a la col·laboració d’Artimaña (disseny, creativitat i arquitectura) i l’ajuda tècnica de IsWolk.\nEt convidem a entrar i a comprovar-ho, si?