‘Els llums de Sant Pau’, el gran espectacle del proper Nadal | Sant Pau Recinte Modernista\nUn màgic passeig nocturn per la gran joia modernista de Barcelona. Del 22 de novembre al 22 de gener, el Recinte Modernista acollirà “Els llums de Sant Pau”, un espectacle familiar nadalenc a l’aire lliure que omplirà de colors l’antic Hospital.\nCada vespre, els jardins de Sant Pau es convertiran en un lluminós paisatge on podran veure’s espectaculars jocs de llum, flora escenificada i figures il·luminades. El recorregut, d’un quilòmetre aproximadament, comptarà amb 16 punts i inclourà projeccions audiovisuals, túnels de so, un bosc màgic i altres experiències sensorials que faran les delícies dels més petits. També hi haurà una zona de restauració i una programació paral·lela de tallers i actuacions musicals per a tots els públics.\nLa seguretat dels visitants és una prioritat per a l’organització de l’espectacle. Per això s’ha desenvolupat un ampli i detallat protocol de protecció i seguretat per assegurar que es compleixin les normes higièniques vigents. Aquestes mesures es revisaran periòdicament per adaptar-se en tot moment a la normativa sanitària.\n“Ells llums de Sant Pau”, organitzat per Proactiv i produït per DEAG, arriba a Barcelona després d’haver triomfat a altres ciutats europees com Londres, Berlín, Dresden, Stuttgart, Münster i Madrid. Les entrades estaran disponibles properament a www.elsllumsdesantpau.com.


El 18 d’abril del 2015 es va produir la major pèrdua de vides d’immigrants i refugiats en el Mar Mediterrani quan un pesquer amb més de 700 persones es va enfonsar davant les costes de Líbia. L'enfonsament va tenir lloc a 70 milles de la costa de Líbia. Els ocupants d'un vell pesquer van veure com s'apropava un carguer de bandera portuguesa, el King Jacob, i es van desplaçar tots cap a un cantó per demanar-li ajuda, fent que el vaixell, un vell pesquer amb més de 700 persones, entre homes, dones i nens s'escorés i acabes enfonsant-se. Només es van salvar 28 persones.\n"Són homes i dones com nosaltres, germans que busquen una vida millor; famolencs, perseguits, ferits, explotats, víctimes de guerres. Homes i dones com nosaltres. Buscaven la felicitat". Aquestes paraules les va pronunciar el papa Francisco des de la plaça de Sant Pere poc després de la tragèdia.\nFotografia aèria d'una llanxa amb migrants a bord, en mig del Mediterrani Central, cedida per ACNUR, que sempre ha demanat el desembarcament de les persones en perill en un port segur, lluny de Líbia.\nAquesta tragèdia va esperonar a la Comunitat Internacional, i en particular a la Unió Europea. La UE va possar en funcionament al 2015 una operació militar en el Mediterrani Central meridional per lluitar contra les xarxes de tràfic de persones.\nEuropa no pot quedar-se de braços creuats.\nAixí, només dos dies després de l'enfosament del pesquer, en una sessió extraordinària del Consell de la Unió Europea per Assumptes Exteriors sobre migració, es va acordar reforçar la lluita contra el tràfic d'éssers humans i l’acció de la UE en el salvament de vides en el mar i oferir recolzament als països que es troben en primera línia, compartint el reasentament dels refugiats.\nLa UE va elaborar un pla de deu punts sobre la immigració irregular. En la introducció de la Agenda Europea de Migració, del 13 de maig de 2015, la Comissió Europea parlava de que "l'imperatiu inmediat és protegir a les persones que ho necessiten...Per tractar d'aturar la misèria humana creada per aquells qu'exploten als migrants, hem d'aprofitar el paper de la UE al món i l'ampli ventall d'eines de que disposa per anar a les causes últimes del fenomen migratori....La globalizatció i la revolució de les comunicacions han creat oportunitats i suscitat expectatives. Altres són conseqüència de les guerres i la crisi en Ucraina, Orient Pròxim, Asia i el nord d'Àfrica. Les repercusions de la pobresa i els conflictes al món no es detenen en les fronteres nacionals."\nLa Comissió Europea es comprometia a recomanar un règim de reasentament en tota la UE que oferiria 20.000 places. El pressupost de la UE aportaria un finançament específic de 50 milions d'euros addicionals en 2015/2016 per recolzar aquest règim. A més la Comissió instava als Estats membres a que fessin ús de les possibilitats del Fons D'Asil, Migració i Integració i prevegin plaçes de reasentament addicionals en la seva programació nacional, així com un ajustament del finançament corresponent.\nFotografia facilitada per Oxfam Intermon d'un camp de refugiats.\nTambé, la UE podria treballar en associació amb els tercers països per abordar la migració des del seu origen. "La Comissió i el Servei Europeu d'Acció Exterior (SEAE) colaboraran amb els països associats amb vistes a l'adopció de mesures concretes destinades a evitar les travesies perilloses", va ser un altre punt de l'Agenda Europea de Migració.\nDins d'aquestes mesures clau es trobava la creació d'un centre pilot polivalent establert en Níger, en col·laboració amb l'Organització Internacional per a les Migracions (OIM), l'ACNUR i les autoritats nigerianes. Aquest centre hauria de facilitar informació, prestar protecció a nivell local i oferir oportunitats de reasentament a les persones que ho necessitin. La existència d'aquests centres en els països d'origen o de trànsit permetria donar als migrants una idea realista de les probabilitats d'èxit del seu viatge.\nClica aquí si vols llegir els deu punts de la UE de l'Agenda Europea de Migració.\nEl desenvolupament del segon punt va donar lloc a la creació de l’EUNAVFORMED Operació SOPHIA.\nFotografia facilitada per MSF (Metges Sense Fronteres), que recull el salvament de persones en perill en el Mediterrani Central.\nEl 23 d’abril de l’any 2015, el Consell Europeu va destacar que «la Unió mobilitzarà tots els esforços per evitar més pèrdues de vides en el mar, per abordar la rel d’emergència humana en el Mediterrani -en cooperació amb els països d’origen i trànsit- i per lluitar contra els contrabandistes i traficants de persones»\nEl 18 de maig, el Consell va aprovar el Concepte de Gestió de la Crisi per a una missió militar dins de la Política Comú de Seguretat i Defensa (CSDP) amb la finalitat d’interrompre el negoci de les xarxes de contraban i tràfic de persones en la Zona Sud del Mediterrani Central. (Decisió 2015/778 de 18 de maig de 2015).\nEl 5 d’octubre del 2015, actuant sota el Capítol VII de la Carta de les Nacions Unides, el Consell de Seguretat va adoptar la Resolució 2240 (2015) autoritzant als Estats Membres a incautar les embarcacions que fossin utilitzades en el contraban i tràfic il·legal de persones humanes des de Líbia.\nEl 20 de juny del 2016, el Consell de la Unió Europea va establir prorrogar un any més el mandat de l'operació i afegir al mandat principal dues tasques noves de recolzament:\n- Desenvolupament de capacitats i la formació de la guàrdia costanera i la marina líbies.\n- L’aplicació de l´embargament d’armes de les Nacions Unides en alta mar davant les costes líbies, a tenor d’una nova resolució del Consell de Seguretat de les Nacions Unides.\nMalgrat aquesta operació, el nombre de morts al Mediterrani Central no ha parat de crèixer. Líbia s'ha vist immersa en una guerra entre els dos bandols i cap vaixell, ni organització internacional deixaria als nàufrags en les seves mans. Els euros que ha invertit la UE en formació de la guàrdia costanera i la marina líbies no han servit de res i l'aplicació de l'embargament d'armes ja s'ha vist que com a mínim ha sigut insuficient, atès el rearmament dels dos grans grups armats que dominen l'est i l'oest d'aquest país.\nPer què l'Open Arms i la resta de vaixells humanitaris, que naveguen per aigües del Mediterrani Central, realitzant accions de protecció de la vida al mar, d'acord amb la llei i els convenis internacionals són criminalitzats pels Estats europeus, fins al punt d'imposar multes d'un milió d'euros a les ONGs si salven vides de nàufrags?\nFotografia facilitada per la Fundació Proactiva Open Arms, que mostra la tasca d'aquesta ONG a l'Àfrica informant als joves sobre el perill de la migració.\nOscar Camps realitzant tasques d'informació i formació a Àfrica, amb el Programa Origen Senegal, que pretén canviar mentalitats i imaginaris entre els més joves africans i les seves famílies.\nL'Open Arms va començar la seva tasca al setembre del 2015 en Lesbos (Grecia), on va rescatar a milers de persones en el mar Egeo. Durant l'estiu del 2016 va ampliar la seva misió al Mediterrani Central, on va rescatar 15.000 vides a bord del vaixell Astral en 4 mesos. Des que va començar la misió en el Mediterrani Central, s'ha rescatat a 26.700 persones, més de 5.200 a bord de l'Open Arms. A l'any 2018 decideix donar un pas endavant i anar als països d'origen de part de la migració irregular que arriba per mar per donar informació i formació perquè les persones que migren puguin prendre les seves decisions amb total llibertat.\nACNUR va fer una petició a tots els governs europeus perquè s'incrementi la capacitat de recerca i rescat en el Mediterrani Central. En aquest sentit, l'Agència de l'ONU per als Refugiats va expresar que "el paper dels vaixells de les ONGs ha de ser reconegut i recolçat. Els seus esforços estàn salvant vides i no han de ser estigmatitzats i criminalitzats per fer-ho."\nInformació de M.Martos.


Cursos d'Estiu EADT\nL’Escola d’Art i Disseny de la Diputació a Tarragona ha programat tot una sèrie d’activitats formatives per aquest estiu. Aprofitant que durant els mesos de juny i juliol l’activitat dels cursos ja ha finalitzat per a la majoria d’alumnes, s'ha considerat que és un bon moment, abans no arribi l’època central de l’estiu, per fer un punt i coma en l'activitat del centre sense perdre del tot el contacte amb la formació en les especialitats d'arts plàstiques i disseny.\nAquests cursos sorgeixen com a resposta a certes demandes i inquietuds dels propis alumnes i ex-alumnes respecte a la formació complementària i específica vinculada al món acadèmic i també al professional, i la matrícula està oberta a qualsevol persona que vulgui aprofundir en els continguts dels cursos.\nLA IMPORTÀNCIA DEL PROCÉS CREATIU (LÍNIA JEAN-PIERRE KLEIN)\nDansa, música, arts plàstiques i escriptura.\nDirigit a estudiants i professionals de l’àmbit: Artístic, socioeducatiu, sanitari i terapèutic, i investigadors de l’expressió, creació i comunicació.\nSir Simon Rattle va dir "L’art no és un luxe, és una necessitat", i el mateix Picasso afirmava "Jo no busco. Jo trobo""Art" prové de la mateixa arrel semàntica que "Articulació" i, com ella, ens permet el moviment i quan creem tot està en moviment: els muscles, els ossos, la sang,.. Tot flueix.\nCal portar roba còmoda que es pugui embrutar i una tovallola gran.\nInscriu-te al curs Més informació\nDEL PAPER AL PHOTOSHOP\nCurs dirigit a estudiants o professionals de la il·lustració o del disseny gràfic que vulguin ampliar els seus recursos cap a la creació i/o edició digital de la imatge.\nComençant amb mètodes de treball per enfrontar-se a la pàgina en blanc, idees per a la composició, descripció de l’esbós, digitalització i retoc amb el programa Adobe Photoshop (a partir de nivell mitjà) i aprofundint el curs amb les eines que ens dona el programa com el treball amb capes, pinzells, modes de fusió, màscares de capes, canals, filtres etc. Durant el curs mostrarem diverses maneres de treballar la il·lustració digital amb exemples d’il·lustradors amb estils molt diferents.\nPer acabar, es donaran eines i recursos per millorar il·lustracions realitzades anteriorment (retocant color, llums i ombres, nivells de saturació, correccions formals de la composició...) preparant-les per la seva impressió.\nDEL GRAVAT A LA JOIA\nCURS DE GRAVAT EN COURE I L'APLICACIÓ EN JOIERIA\nA partir d'una planxa llisa de coure i d'un producte abrasiu, no tòxic, es poden obtenir interessants relleus i decoracions molt apropiades per aplicar-les a les joies d'autor.\nUna altra aplicació pot ser la de vincular-la als relleus amb paper, anomenats "gofrats".\nLes planxes de coure gravades es convertiran, posteriorment, en joies.\nIMATGE I MEMÒRIA\nQUÈ EN FEM DE LES FOTOGRAFIES?\nRegistrem convulsivament instants i més instants de la nostra vida per a després oblidar les imatges en un calaix o a l’ordinador. En aquest taller volem rescatar les imatges per establir un nou diàleg conservant, observant, recordant o creant a partir d’elles. Per això us convidem, a través dels autoretrats, les fotografies familiars, les fotografies de viatge, les imatges trobades o les que fem per a expressar-nos, a reconstruir la nostra memòria, deixar el registre de la nostra sensibilitat, i anar recuperant així la nostra identitat social.\nEl curs es basarà en la anàlisi d’exemples de projectes que s’estan fent actualment sobre la memòria personal o col·lectiva, però també en fer activitats practiques d’edició, valoració i treball amb arxius fotogràfics ja existents, que seran el punt de partida d’una reflexió del paper històric que cada cop més poden tenir les fotografies quan les rescatem i les interroguem des d’una sensibilitat personal.\nCURS DE FOTOGRAFIA DE MODA\nREALITZACIÓ I PREPARACIÓ DEL RETRAT DE MODELS\nAquest curs es basa en descriure i experimentar sobre la tasca del fotògraf en l'especialitat de moda i bellesa, així com establir una anàlisi de les tendències actuals en aquest camp de la fotografia. Es tracta d'un curs pràctic on es treballarà la fotografia de primers plans, la fotografia de cos sencer i la fotografia de la model en exteriors, tenint sempre en compte la preparació de la model i l'ambient de la fotografia, així com il·luminació, els moviments, les postures, la col·locació i el maquillatge.\nEl curs compta amb la participació de diferents models i un equip de maquillatge que participarà durant les diferents sessions que es realitzin al plató o a l'exterior, amb la finalitat de reproduir el treball real en la realització d'una fotografia de catàleg, una portada o un reportatge per a edició de moda.\nL'objectiu d'aquest taller és proporcionar el coneixements bàsics sobre el programa Adobe After Effects CS5. A partir de la realització d'una sèrie d'exercicis pràctics l'alumnat podrà descobrir l'ampli ventall de possibilitats tècniques que aquest software ens pot oferir.\nLa intenció és que al final del taller els alumnes hagin assolit els preceptes fonamentals sobre els que s'assenta la recreació de gràfics animats i d'efectes cinematogràfics digitals.\nDISSENY WEB PER A CREADORS VISUALS\nMAQUETACIÓ WEB AMB ESTÀNDARS I AMB WORDPRESS\nCurs d’introducció al disseny i la programació web orientat a professionals provinents del món del disseny gràfic, de la fotografia, de la il·lustració.\nA més, veurem diferents llocs web on trobar recursos gràfics imprescindibles per a tot dissenyador web (icones, fotografies, textures, plantilles, etc.).\nFinalment, entrarem breument al món dels gestors de continguts (CMS) i ens centrarem en un de concret cada dia més popular: WordPress\nEL LLIBRE D'ARTISTA, EL LLIBRE OBJECTE I L'AUTOEDICIÓ DE LLIBRES INTERACTIUS\nEl llibre i altres formats actuals (multimèdies, iPad, tauletes gràfiques, telèfons mòbils) poden ser plataformes per a l’art com ho han estat històricament galeries, quadres, muntatges, frescos.\nAquest curs s’endinsarà en el món de l’edició artística des de tres punts de vista:\n› Un repàs conceptual i teòric, en el qual es recolliran els diferents formats amb els que l'artista o l’editor compte per desenvolupar la seva obra i distribuir-la al públic.\n› Un recorregut visual amb exemples creats per artistes i dissenyadors, des de les primeres obres, de mitjans del s. XX, fins a les últimes tendències.\n› S’explicarà també el procés de creació i producció d’un llibre d’artista i s’analitzaran propostes d’edició en altres formats (iPad, multimèdia, etc).\nNom Cognoms DNI Telèfon Email Curs Artteràpia Del paper al Photoshop Del gravat a la joia Imatge i memòria Adobe After Effects CS5 Curs de fotografia de moda Disseny web per a creadors visuals L'autoedició artística\nTel. 977 21 12 53 - 977 21 12 98\nCtra. de Valls s/n. Zona educacional - 43007 Tarragona


Nins i nines. Qui pensa en ells? – VilaAndratx.com\nNins i nines. Qui pensa en ells?\nCom a mínim, legalment: els plecs de contractacions per a l’adjudicació de l’empresa d’animació infantil no han sortit a dia d’avui de la Regidoria de Contractació\nUn poble que no pensa en la seva joventut… mereix seguir al mapa?. Bona pregunta. Però segur que quan els andritxols i andritxoles anàrem a les urnes no ens pensàvem mai haver de passar per segons quines circumstàncies.\nDic tot això car pel que sembla, enguany no hi haurà Escola d’Estiu. Com a mínim, legalment: els plecs de contractacions per a l’adjudicació de l’empresa d’animació infantil no han sortit a dia d’avui de la Regidoria de Contractació. Tampoc han passat per Junta de Govern. Menys, per Plenari.\nTenint en compte els plaços que estipula la Llei de Contractació Pública, serà molt difícil – és un eufemisme – que l’agost hi hagin al·lots i al·lotes disfrutant d’uns moments de lleure social amb altres de tot el poble, lluny dels arquetips de si van a un centre educatiu o un altre. No parlem de juliol, la llei és clara en aquest aspecte: com a mínim, el procediment s’hauria d’haver iniciat pel maig per a que hi hagués escola pel juliol.\nNo sé de qui és la responsabilitat. Francament, no ho sé. Però el que sí conec perfectament és que una classe política que no pensa en els seus infants – i en els seus pares – hauria de pensar seriosament quin ha de ser el seu lloc.


encantsdegirona: DESCOBRIM UNA LLEGENDA\nUs descobrim una llegenda que es troba a la Catedral de Girona.\nSabeu que algunes esglésies i catedrals tenen figures curioses, oi? Normalment aquestes esdevenen una llegenda. És el cas d'una de les gàrgoles de la Catedral.\nPerò primer de tot, què són les gàrgoles? Són canals de pedra que "escupen" l'aigua de la pluja que passa per els terrats i les teulades, eviten grans concentracions i possibles inundacions, ja que aquesta pluja és enviada directament al carrer.\nSovint acostumen a representar persones, animals de l'apocalipsi o éssers fantàstics.\nEn el cas de la Catedral de Girona, les gàrgoles, que en són moltes (algun dia destinarem tot un post a parlar-ne), no tenen figura humana, però avui us parlarem de la única excepció:\nAl costat de la torre de Carlemany, sortint de la paret i una mica amagada, trobem una dona de pedra, amb un vestit ben llarg, el cap cobert i un rotlle de pergamí a les mans. El més curiós és que té la boca oberta, en aquest cas per expulsar les aigües de la pluja.\nAl ser l’única figura humana entre totes les altres gàrgoles li ha donat un caràcter misteriós que ha generat una de les llegendes més conegudes de Girona: la bruixa de la Catedral.\nDiu la llegenda que fa molts anys hi havia a Girona una dona que feia encanteris de bruixeria i, per mostrar el seu odi a tot el que fos religiós, acostumava a llançar insults i pedres contra la Catedral i també als que participaven a la processó. Un dia, durant la processó del Corpus, mentre la bruixa apedregava a tots els que passaven, es va sentir una veu que deia “pedres tires, pedres tiraràs, i de pedra et quedaràs”.\nActe seguit, com que no va parar de tirar pedres, la bruixa es va convertir en gàrgola, quedant enganxada en un dels contraforts del Claustre.\nD'aquesta manera, de la seva boca no podrien sortir més malediccions, només l'aigua de la pluja. A més, també es va quedar mirant cap a terra perquè mai més pogués veure el cel.\nBruixa de la Catedral. Font: ajuntament de Girona.\nConeixíeu aquesta llegenda? Curiosa veritat?\nPublicat per encantsdegirona a 10:04\nEtiquetes de comentaris: catedral, Girona, història, llegendes, monuments\nAnònim 8 de novembre de 2013 a les 19:23\nencantsdegirona 9 de novembre de 2013 a les 15:57\nAnònim 9 de novembre de 2013 a les 12:34\nÉs molt interesant tot això. Expliqueu-nos-en més, si us plau!!!\nencantsdegirona 9 de novembre de 2013 a les 15:58\nEstem més que encantades que us agradin! Ens agrada anar descobrint cosetes i veiem que a vosaltres també!\nAnònim 9 de novembre de 2013 a les 16:56\nencantsdegirona 10 de novembre de 2013 a les 12:57


PUNT I FINAL ALS CAPVESPRES A LA ROMANA — Ajuntament de Guissona\nSou a: Inici / PUNT I FINAL ALS CAPVESPRES A LA ROMANA\nEl tret de sortida de dilluns va ser amb música, amb Aisha Fay & The Ray Band, una cantant i compositora que ha deixat empremta en la seva estada temporal a Guissona. La vam veure amb tota la seva força en un espectacle ple de ritme que tot i des de la cadira, va fer moure el cos de tothom que hi era present. Ens van portar grans temes de la música R&B dels 80.\nPer dimarts hi havia teatre, amb la representació de l’obra Medea per part del grup Pierrots, format per joves alumnes de la Caserna de Cervera. Per motius aliens a l’organització aquest acte es va haver d’anul·lar a última hora i es va substituir pel conegut cantautor català Jofre Bargadí, membre del grup Glaucs, que ens va presentar el seu nou disc “Hamburg” publicat per sorpresa el maig de 2019. Un disc equilibrat i madur ple de melodies sinceres i lletres colpidores, que ens van fer pensar.\nDimecres es va fer la presentació del curtmetratge “El guardià del tresor”, un curt elaborat pels alumnes del taller que es va dur a terme durant una setmana del més de juliol, al casal jove de Guissona. El seu director Eduard Marín, durant la presentació, va comentar que va ser un curt elaborat totalment pels joves i que tot i voler muntar un curt fàcil, va tenir la seva complexitat. La història transcorre a l’entorn del Museu i el Parc Arqueològic de Guissona i es pot visualitzar al canal de Youtube de l’Ajuntament de Guissona. Seguidament a aquest breu acte, l’argentina Valeria Guglietti ens va oferir un espectacle d’ombres xineses amb motius romans, creat amb les mans i petits accessoris.\nEl dijous va ser el torn de la Lídia Pujol, que amb el concert “Conversando con Cecília”, ens va oferir una conversa amb la cantautora madrilenya Cecília i el seu projecte artístic i vital. Amb aquest, va omplir la plaça de gom a gom i va nodrir al públic assistent amb poesia, teatre, el pensament crític, l’espiritualitat i la política.\nDivendres a la tarda va ser el torn dels més petits i petites de la vila. Amb la companyia ¾ de 15, i a les 19.00h, el Toni i la Montse no van parar de fer participar el públic amb un ritme romà trepidant. Tots els presents van gaudir d’un espectacle a la romana amb legionaris, senadors i tresors amagats, ...\nDel capvespre del mateix dia, es va encarregar a la companyia Aestus, que va traslladar al públic a l’antiga Roma amb danses exòtiques i la màgia del foc, un espectacle curt però que ens va fer vibrar.\nFinalment, donada la situació progressiva d’augment de contagis, en general a Catalunya, i en especial a Guissona arran del nou brot de pandèmia, i tot i que la normativa actual permetia fer activitats culturals i firals amb mesures preventives, la manca de recursos suficients per garantir la seguretat, ens va portar a anul·lar el Mercat Romà amb l’objectiu d’eludir els encreuaments de persones en l’espai del mercat i els contactes fora dels grups bombolla.\nTot i així, aquest dia es va mantenir el capvespre que anava a càrrec d’Aestus i la seva actuació de lluita de gladiadors. A continuació, la jove companyia de l’escola de dansa Montse Esteve va cloure els capvespres amb l’espectacle JAZZenDANSA, que va omplir la plaça major al seu aforament complet.\nTots els actes es va realitzar amb inscripció prèvia i aforament limitat. A l’entrada, calia desinfectar-se amb gel i era obligatori dur la mascareta durant tota l’actuació.\nA més a més, durant tota la setmana es va dur a terme el concurs d’aparadors romans, on els comerços que hi van participar ens convidaven a passejar per Guissona traslladant-nos a l’antiga Iesso. El jurat de concurs va estar format per la regidora de cultura Agnès Pla, el director del Museu David Castellana, i la representant de l’espai Santacreu, Carla Patsi.\nEl premi per l’aparador es va concedir a la Llibreria Issauna, ja que el va convertir en un esclat d’aigua a través de lones de diverses tonalitats que emulen el propi cartell d’aquesta edició del Mercat i que fan referència a l’eix que hi havia projectat.\nEl premi al millor aparador mitjà es va atorgar a la Formiga informàtica. En aquest cas, també es va fer una referència clara a l’eix, introduint un deix de contemporaneïtat i de crítica. En aquest exemple l’aigua es va recrear a través de bosses d’escombraries i una xarxa de monedes, i convida a pensar en l’emergència ambiental que esta omplint els nostres mars de plàstics seguint l’estela dels interessos econòmics que hi ha al darrera.\nEn aparador petit es va voler premiar la proposta del Niu de la Salut. En aquest establiment es va fer una recerca sobre la vida romana per buscar un enllaç amb els propis productes.\nDurant la setmana també, i al compte d’Instagram del @mercatroma, es va realitzar un sorteig de la samarreta de Guissona elaborada per la marca Kukuxumuxu. En aquesta ocasió la guanyadora per haver complert tots els requisits va ser el compte @with___me_oo, és a dir, la Laia Vinagre. La samarreta es pot adquirir al Museu de Guissona i a Casa Pedró pel valor de 10€.\nL’Ajuntament de Guissona agraeix la participació de tothom als actes i la comprensió en les decisions preses per part de la comissió tècnica del Mercat Romà i de l’equip de Govern.


Què és LIVE | LIVE\nCatalàEspañolEnglish Home Què és LIVE Què és LIVE\nLive és una plataforma público–privada oberta a totes aquelles entitats relacionades amb la mobilitat sostenible, fonamentalment vehicles elèctrics i de GNC, amb l’objectiu compartit de desenvolupar projectes, polítiques estratègiques, nous models de negoci, i crear xarxa de coneixement. Objectius de la Plataforma LIVE\nEs realitzen i es col·labora en diverses accions de comunicació i sensibilització, orientades a la ciutadania i al sector empresarial, a més de millorar la visibilitat dels membres de la plataforma i els seus projectes entorn de la mobilitat sostenible. Els objectius d’aquest eix són sensibilitzar la demanda i convertir la plataforma LIVE i el territori en un dels referents de la mobilitat sostenible a nivell internacional a traves del intercanvi de coneixement. Altres projectes: Guia per a la compra verda de vehicles de la Generalitat, empreses públiques i ens locals i Guia per a la compra verda de vehicles per al sector privat i la ciutadania.\nSuport a la coordinació i definició entre plans i polítiques de diferents administracions i nivells d‘administració. Representació d’interessos comuns davant d’altres administracions com ara l’estatal i l’europea. Detectar les necessitats del Sector de la Mobilitat Sostenible i crear diàleg continu. Altres projectes: Definició i establiment de mesures estructurals per gestionar episodis de contaminació de l’aire amb tarifes variables del transport públic i dels aparcaments, amb bonificacions per als vehicles elèctrics.\nIncentius fiscals i bonificacions d’aparcaments, peatges i recàrrega. Homologacions de taxis elèctrics.\nAltres projectes: Instal·lació de 23 punts de recàrrega ràpida (22 kW) a l’àrea Metropolitana de Barcelona vàlids per a les diferents tipologies de VE (Chademo, Mennekes i Combo 2). Aquest és un acord dut a terme per l’Ajuntament de Barcelona, l’AMB, Nissan, Renault i BMW. ENDESA preveu instal·lar a Barcelona cinc punts més de càrrega ràpida. L’Ajuntament de Barcelona crearà, dins el projecte europeu TIDE, 8 zones de càrrega i descàrrega per a vehicles elèctrics a la ciutat de Barcelona durant l’any 2014. Aquestes zones tindran un punt de recàrrega elèctric (7kW) associat i es podrà fer la reserva de forma online.\nL’Ajuntament de Barcelona preveu instal·lar, fins al 2015, set parades de taxi amb punts de recàrrega elèctrica de 7kW. Vehicles i flotes\nLIVE promociona la introducció de vehicles sostenibles tant en flotes privades com públiques, així com el desenvolupament del propi mercat de vehicles i serveis de mobilitat. Per exemple, algunes de les accions de LIVE en aquest eix són: Estudis i demostradors de viabilitats i potencials en flotes tant publiques com privades.\nPromoció i bones pràctiques amb gestors i operadors de flotes i organització de jornades orientades a nínxols de sectors concrets. Seguiment del mercat de vehicles sostenibles.\nAltres projectes: TMB ha introduït en la seva flota d’autobusos, vehicles 100% elèctrics en fase de prova, i ha desenvolupat una xarxa de busos GNC.\tDistribució de mercaderies última milla amb tricicles elèctrics a Ciutat Vella, projecte Smile.\nBSM realitzarà una prova pilot amb un sistema sharing de bicicletes de pedaleig elèctric integrat al mateix sistema Bicing. Participació en el projecte europeu GPP2020 de promoció de la compra verda pública. Transformació industrial\nAltres projectes: La Generalitat de Catalunya ha desenvolupat l’estratègia RIS3CAT en resposta a la demanda de la Comissió Europea, i un dels eixos estratègics és la mobilitat sostenible.\nBarcelona Activa posa a disposició de les empreses el seu servei d’assessoria i orientació en el desenvolupament de nous models de negoci i activitats relacionades amb la mobilitat sostenible, així com el seu coneixement de l’entorn per identificar i posar en contacte empreses o iniciatives afins. TIC (ITS)\nNetworking: LIVE treballa el contacte i participació amb diverses xarxes i consorcis europeus i mundials de la mobilitat sostenible per portar a terme nous projectes. Coneixement: Seguiment de l’estat de la Mobilitat Sostenible a Catalunya i informació del Sector (Estat de l’Art).


Llibre Penny Berry i la poció màgica de , editorial Cruïlla | Quellegeixes.cat\nBé! Un llibre juvenil de fantasia i d'autor català, encara que situat a Escòcia. No està malament!\nEl referent en literatura fantàstica de la meva filla i meu és el Harry Potter i la veritat és que aquest llibre ens l'ha recordat bastant, però diguem que no en sortia ben parat. A més, hi ha poca acció i els personatges estan molt poc definits per despertar cap empatia. Tant pel títol doble, com pels fils oberts, com pel fet de dedicar moltes pàgines a contruir el món fantàstic, és evident que l'autor pensa en una continuació, però ens hauríem estimat més que aquesta primera part hagués quedat més ben resolta (que no vol dir desfer tots els misteris) per tenir interès en una segona part.\nPenny Berry i la poció màgica ha estat enviat per Musica el dia Dv, 09/03/2018 - 14:35\n"Penny Berry i la poció màgica" encara no té comentaris, sigues en primer en comentar!\nUsuari des de fa 4 anys 2 setmanes


Xavi Milian: «El Procés ha regionalitzat el nacionalisme català» | ReusDigital\nXavi Milian: «El Procés ha regionalitzat el nacionalisme català»\nHistoriador i periodista reusenc, presenta el llibre "Una nova panoràmica de la història del catalanisme"\nper Adrià de las Heras, Reus, Catalunya | 10 d'agost de 2021 a les 08:00 |\nMilian, a l'exterior de l'antiga casa del ministre Joan Garcia Oliver | Adrià de las Heras\nQuedem amb Xavi Milian (Reus, 1984) a la terrassa d’un bar del carrer de Sant Elies; al costat de l’antiga casa del ministre Joan Garcia Oliver. Milian és historiador i periodista. Aquests dies està presentant el seu últim llibre: Una nova panoràmica de la història del catalanisme. Un llibre que vol posar en valor “la història que no s’explica”, lluny del discurs oficial.\nAmb ell parlarem una estona sobre el llibre, la situació actual del catalanisme, la seva història i els reptes que tindrà. “El catalanisme mai ha basat el seu discurs en una qüestió ètnica, com sí que ha passat en altres llocs de l'Estat Espanyol”, explica Milián.\n- Per què una nova panoràmica de la història del catalanisme?\n- Amb l’arribada de l’autonomisme en Jordi Pujol va dir que la història ja està feta. Després de molts anys de llegir llibres d'història, arribo a la conclusió que més que explicar-nos una història, el discurs que hi ha hagut ha servit per legitimar aquest oasi autonomista dels anys 80. He volgut fer el contrast entre aquest discurs oficial i aquests llibres que es van publicar durant els anys 70, 80 i 90.\n- I quin és el resultat?\n- Agafo d'un i altre el que crec que ens pot ajudar a explicar com hem arribat fins aquí. Ens enllaça d'una forma escandalosa amb l'actualitat. N'hi ha que diuen que la història és cíclica, jo no ho crec. Però sí que crec que nosaltres estem instal·lats en una història cíclica pel simple fet que no hem resolt els nostres problemes.\n- Josep Fontana deia que els nostres problemes els solucionarem amb un pacte, o bé amb una guerra.\n- Malauradament, hi ha hagut molts pactes, per sort poques guerres (tot i que massa) i no ho hem resolt. Un dels fils del llibre, que veiem que es va repetint al llarg de la història, és aquest debat entre els benèvols i els intransigents. Entre els irredemptistes, els que ho volen tot, i els que diuen que no és el moment de demanar-ho tot sinó que és el moment de demanar poquetes coses per tal que ens les donin. Aquesta reflexió torna a estar damunt la taula; i mai millor dit: la taula del diàleg servirà per resoldre cap problema? És a dir: és possible resoldre el problema a base de concessions de la part enfrontada? Pressionar d'aquí estant per poder aconseguir concessions que venen de Madrid; malauradament, no ens en sortim així. Tenim experiències com aquesta per donar i per vendre.\n- És la teva primera obra com a historiador. T'hi poses amb un tema complex, que ha generat debat, amb molta bibliografia. Com ha estat, l'experiència?\n- Lo lògic és que aquest tipus de llibres els escriguin els historiadors que han estat a punt de jubilar-se. Una mica com a testament, com han fet Fontana o Termes. En el meu cas, si m'ho plantejo és perquè, per molt que sigui jove, no depenc de ningú. Ningú em condiciona sobre què puc o no escriure. Des de fora de l'acadèmia es poden obrir els debats. L'objectiu del llibre és plantejar un seguit de contradiccions que m'he anat trobant i vull convidar a reprendre aquests debats enterrats.\n- Hi ha historiografia del nacionalisme espanyol?\n- Hi ha historiografia de tot i més. El nacionalisme espanyol, per molt que alguns neguin que existeix, és una evidència. Alguns han volgut vendre que el catalanisme és un bloc monolític: que tot és un i no hi ha diferències. Jo en aquest llibre plantejo que no hi ha un catalanisme únic; que el catalanisme polític té molts vessants, i en alguns casos són projectes totalment antagònics. L’any 1936 vam veure com un catalanisme conservador donava suport al cop d'estat. També hi havia un catalanisme republicà que defensava la legalitat vigent i un altre d'obrer que defensava que, aprofitant la guerra, era el moment d'engegar una revolució. De fet, del 36 al 37 és l'últim cop que Catalunya ha estat un Estat independent: Espanya no controlava ni les fronteres catalanes, ni la moneda ni res... La història és complexa! Hem de contrastar el discurs oficial que ens han venut.\n- Hi ha hagut debat al voltant de la historiografia catalana perquè no hi ha hagut un Estat darrere?\n- Quan hi ha un Estat darrere sempre hi ha una política dominant. A més hi ha més recursos. Però en el cas d'un Estat tan centralitzat com és el francès, hi ha una història dominant, però també hi ha moltes altres històries. Hi ha múltiples explicacions sobre el Maig del 68 o la Guerra d'Argèlia. La història no és una ciència exacta i es poden explicar els fets des de diferents prismes.\n- Com és que un partit com el PSUC fa historiografia?\n- Això continua passant avui en dia! A principis de segle la premsa tenia una capçalera en què deia de quin partit era portaveu. Ara no ho diu, però sabem perfectament que continua sent el portaveu d'un partit o altre. Canvien les formes, però el fons és el mateix. És normal que això del PSUC cridi l'atenció, però si ho mirem en profunditat és el mateix.\n- Llavors, aquesta historiografia del PSUC, com la premsa, és partidista?\n- Cadascú té la seva visió de la història. Les interpretacions, si són ben fetes, tenen una certa coherència. Als fenòmens socials no existeix una realitat única, sinó una realitat que pot ser interpretada de manera diferent.\n- Tal com expliques al llibre, el catalanisme neix com a evolució del republicanisme federal. Diposita el catalanisme moltes esperances en els projectes transformadors d'Espanya?\n- Si no es demostra el contrari, encara estem en aquesta etapa. Jo al llibre intento fer una proposta cronològica de la història del catalanisme. En la primera etapa dic que hi ha un intent de la burgesia industrial d'apropiar-se del poder de Madrid per poder transformar l'Estat espanyol segons l'interès català, però aquest projecte fracassa. Després hi ha una segona etapa, l'actual. Aquí creem els nostres partits polítics i, des de Catalunya, es pressiona a Madrid perquè donin concessions per avançar en els nostres interessos. Es continua creient que des de l'Estat produiran canvis que ens permetin avançar cap als nostres anhels.\n- Les Corts de Cadis, la Primera República, la Segona República, Transició democràtica, etcètera. Al final els anhels queden en res.\n- Aquests exemples encara es podrien ampliar més. Com que no aconseguim resoldre els nostres problemes, la història es va repetint. A l'últim capítol intento plantejar això: si haurem après d’aquests errors.\n- Pot Espanya satisfer les necessitats mínimes del catalanisme?\n- Al meu entendre, Pi i Maragall hauria de ser lloat com a la persona més important de la política espanyola. Ell va fer una proposta que si hagués sigut acceptada, ara segurament no estaríem com estem. No els ha fet falta cedir ni una engruna per seguir mantenint el domini de tot el territori.\n- Però llavors el problema s’enquista.\n- Si l'Estat té un enemic extern (sigui Catalunya, sigui País Basc), les classes dominants es poden permetre el luxe de justificar certes polítiques interiors. Quan es parla de greus problemes que afecten la societat espanyola, la solució de l'Estat és treure l'espantall de la violència armada al País Basc o del separatisme català.\n- I aquí no passa el mateix?\n- Des d'aquí s'utilitza el mateix. Hi ha un sector del catalanisme a qui l'interessa continuar estant dins de l'Estat espanyol perquè llavors totes aquelles coses que són problemes greus de la nostra societat sempre podran dir allò de "la culpa és de Madrid" i així es treuen responsabilitats de sobre. "La culpa és de Madrid" és el comodí per respondre qualsevol pregunta incòmoda.\n- Quin paper té el Camp en la història del catalanisme?\n- Fins a la Primera Guerra Mundial, Reus era la segona ciutat més important de Catalunya i, per tant, té un pes determinant a mitjans del s.XIX i principis del XX. Trobem que en plena Guerra Civil hi ha un ministre nascut a Reus, Joan Garcia Oliver. La importància del Camp és molt gran. Però vaja, no és menys important l'aportació de l'Empordà en el republicanisme federal, o l'aportació de les comarques de Ponent en el republicanisme.\n- I com està això, ara?\n- Fins a mitjan segle XX, hi ha hagut molta aportació del territori a la política i a la societat catalana. No només política. Però, en canvi, quan tenim autonomisme, tot es torna a centralitzar molt més. Cada cop el territori té menys importància. Necessitem unes polítiques culturals i de desenvolupament que cohesionin.\n- L'autonomisme és centralitzador?\n- El procés ja havia començat molt abans. El procés migratori de principis de segle, quan arribaven els murcians a Barcelona, va provocar un gran creixement de la població. A tot això, hi sumem la fil·loxera, que despobla el Priorat, per exemple. Però sí que és cert que l'autonomisme segueix un model centralista. Ens queixem de Madrid, però al Principat passa el mateix amb Barcelona.\n- Sovint s'han llençat teories que afirmen que l'arribada d'immigrants espanyols era una estratègia per dissoldre anhels catalanistes.\n- Hipòtesis que no treuen cap a res. El que sí que està contrastat és que durant l'època de la dictadura de Primo de Rivera un dels seus col·laboradors era la burgesia catalana. Van pactar amb ell per fer front a la classe obrera catalana. També és una realitat que els Països Catalans som fruit de diferents processos migratoris, no només de l'Estat espanyol. Precisament, la identitat catalana es construeix d’acord amb això.\n- Això, com condiciona el catalanisme?\n- És important destacar que el catalanisme mai ha basat el seu discurs en una qüestió ètnica, com sí que ha passat en altres llocs de l'Estat espanyol. Durant el segle XX el catalanisme no ha tingut un discurs d'aquesta mena. Sempre s'ha basat en la voluntat ciutadana de construir una societat en què tots i totes, independentment del lloc on hàgim nascut, en sentim partícips i protagonistes. Això diu molt a favor del catalanisme a diferència d'altres nacionalismes.\nQuè en queda, del catalanisme regionalista?\n- Està més sobre la taula que mai, si entenem regionalisme com defensar Catalunya com una Comunitat Autònoma. En certes coses hem retrocedit. El procés sobiranista que han viscut les quatre províncies espanyoles que són Catalunya, ha suposat un retrocés molt important en la idea dels Països Catalans. Continuem desenvolupant un projecte d'esquena als Països Catalans. El més graciós és que la dreta espanyola acusa el Principat d'imperialista quan precisament Catalunya ha avançat, en els últims anys, en una direcció contrària a la construcció nacional dels Països Catalans. La síntesi és que el procés sobiranista, en els últims anys, ha regionalitzat el nacionalisme català.\nMilian, a l'exterior de l'antiga casa del ministre Joan Garcia Oliver Foto: Adrià de las Heras\n- Quins partits etiquetaries com a catalanistes?\n- Marco com a catalanista aquell projecte polític que defensi un major autogovern. Per tant jo diria que hi ha quatre forces catalanistes al Parlament: Junts, Esquerra, la CUP i els comuns. Quan Almirall convoca el Congrés Català, marquen una definició diferent. Diuen que catalanisme és un projecte propi d’un partit autòcton que no depèn d'un partit estatal. En aquest sentit els comuns podrien ser qüestionats com a catalanisme. Per primer cop a la història, els tres partits que defensen els tres corrents que s'han generat al llarg de la història (conservador, republicà, obrer) tenen una representació en l'arc parlamentari. I aquestes tres forces catalanistes es reivindiquen com a independentistes.\n- Això és una nova etapa?\n- Pot ser una nova etapa o una etapa conjuntural dins del cicle històric que ja hem viscut. Això no es pot dir ara; hem d'esperar uns anys.\n- En descartes el PSC, de l'etiqueta de catalanisme.\n- El PSC, a partir del pacte d'abril, quan s'uneixen els tres partits socialistes que hi havia en aquell moment, perd tota l'etiqueta de catalanisme, en tant que de defensa l'articulació de l'Estat espanyol que tenim ara. Per tant, el PSC no s'ajusta a la descripció.\n- Com encaixen figures com Pasqual Maragall i Joaquim Nadal?\n- Jo no dic que no hi hagi independentistes al PSC. Igual que a ERC, Junts i la CUP hi pot haver altres no independentistes. Només dic que el projecte del partit no va en la línia del catalanisme. El projecte del PSC és l'articulació de l'Estat Espanyol en autonomies.\n- L'independentisme pot ser no nacionalista?\n- El nacionalisme, igual que el catalanisme, té múltiples definicions. Nacionalisme pot ser VOX, o pot ser Esquerra Republicana; i són dos projectes antagònics. Jo soc independentista i no soc nacionalista, si entenem el nacionalisme com aquell projecte polític que considera que la seva nació, per gràcia de Déu, és superior a la resta i defensa un projecte polític autàrquic a banda dels seus veïns. Dins dels catalanisme hi ha models diferents i antagònics. El catalanisme de Prat de la Riba és completament antagònic al discurs que pot fer Andreu Nin, Joaquim Maurín. Aquests defensen la independència des de l'internacionalisme. En aquest sentit, doncs, l’independentisme no té per què ser nacionalista. De fet, m'atreveixo a dir que el 80% del catalanisme no és nacionalista.\n- Des del 2017, ERC ha passat a fer un discurs possibilista i no nacionalista. Com s'ha d'interpretar aquest moviment?\n- L'estratègia és clara, però no hi ha tàctiques úniques. Hi ha gent que està apostant per una reconversió de l'Estat, com per exemple aquella candidatura que es va dir Ara Repúbliques. Un discurs molt dels anys 30: "Els catalans sols no ho farem, hem de teixir aliances entre els diferents pobles oprimits de l'Estat per tal que ens reconeguin el dret a l'autodeterminació, els drets nacionals i lingüístics”. Per tant, ERC està intentant adoptar aquesta estratègia antiga dels anys 30.\n- Fontanta, el 2015, criticava Junts pel Sí pel "salt al buit a la independència" i no hagués apostat pel dret a decidir. Quins creus que han sigut els errors del catalanisme en aquests últims anys?\n- Si ho intentem mirar des d'una perspectiva històrica, crec que hi ha una indefinició de projecte. Ara s'ha agreujat molt més. Tothom parla de la unitat, però aquesta no existeix si les diferents parts que s'han d'unir no comparteixen un projecte. Cada campanya electoral canvien els projectes. És un moment de confusió i s'està esperant un fenomen que provoqui una redefinició del projecte.\n- ERC i Junts s'han canviat els papers d'intransigents i possibilistes. Quina valoració en fas?\n- S'han canviat els papers en la retòrica i en les responsabilitats. Esquerra ara tenen la presidència de la Generalitat. Junts fa un discurs més abrandat. Però vaja, hi ha molta diferència entre allò que diuen i allò que fan.\n- I la CUP, ha canviat d'estratègia?\n- La CUP no ha canviat d'estratègia en el sentit que segueix defensant el mateix que abans de l'1 d'octubre. Però la realitat és que la CUP queda exclosa de la direcció del Procés, tingui els diputats que tingui. El seu paper com a força política, que ha de pressionar, queda més que limitat i qüestionat. Per això entenc que, estratègicament, manté el mateix discurs, però no sé si tàcticament hauria de plantejar un canvi per intentar forçar que el Procés agafi una altra direcció.\n- És bo no canviar d'estratègia després de la derrota del 2017?\n- Tu ho consideres una derrota, però avui no es pot considerar ni una derrota ni una victòria. Potser, fins i tot, hi ha més elements de victòria. Cal veure, quan acabi aquesta etapa, com hem avançat: si renunciem, finalment, a fer una política basada en el fet que Madrid concedeixi coses, o si realment obrim una etapa en què exercim el dret de sobirania i d'autodeterminació. És aviat per dir si el que hem viscut és una victòria o un fracàs.\n- La defensa de la llengua és un dels temes centrals del catalanisme. Aquest tipus de discurs fa caure el catalanisme en una visió excessivament romàntica i d'origen alemany?\n- Precisament, una de les coses que es critica actualment és que amb el tema del Procés la llengua ha quedat abandonada. Però defensar la llengua o la cultura no és similar a tenir posicionaments propis del nacionalisme romàntic. La reivindicació de la llengua i la cultura aquí sempre s'ha fet per integrar la nova societat. Aquesta és la diferència central que fa que parlem de lluites totalment diferents. Potenciem la llengua i la cultura perquè tothom es pugui sentir partícip d'una mateixa societat.\n- Això és una defensa de la llengua des d'una visió internacionalista?\n- Sí, internacionalista en el sentit que considerem que el català no és superior a altres llengües com sí que fan des d'altres llocs. Una visió integracionista, cohesionadora i internacionalista. Aquí hem fet valdre, també, la llengua i la cultura de les persones que han vingut de fora. Un dels principals encerts que ha tingut el catalanisme, des del conservador a l'internacionalista, ha sigut aquest: potenciar la llengua i la cultura com un fet integrador i igualitari. No ho podem perdre mai davant dels intents de certs grupuscles de fer el discurs xovinista i nacionalista de defensar la llengua i la cultura com un fet distintiu.\n- Per anar acabant. M'ha sorprès que el llibre tracta un tema d'actualitat, però és un llibre d'història.\n- Fins que no resolguem els problemes, estem condemnats a repetir els mateixos debats i conflictes. Podem estar llegint un text de fa 150 anys i que no ens resulti gens estrany. Aquí tenim la demostració empírica que no hem evolucionat.\n- Un dels objectius del llibre és deixar clara la història per sortir d'aquest cicle constant?\n- Sí, n'és un. Però no pretenc dir que jo tinc la raó. Només explico el que ha succeït i que cadascú n'extregui les seves conclusions.\n- Hi ha una història amagada?\n- Que hi hagi avingudes de Prat de la Riba i en canvi no hi hagi avingudes d'Almirall, Terrades o Monturiol, és una prova d’això. La nostra història és parcial. Jo vull visibilitzar que ha estat tot un poble el que ha lluitat per la recuperació de la llengua i la cultura, que no només han sigut les elits. Sinó acaba quedant una visió reduccionista. També hi havia Pitarra i Clavé que, cada cap de setmana, omplien teatres i jardins per fer cultura en català. Aquests dogmes i mites són els que intento desmuntar en aquest llibre. Vull posar en valor aquesta història que no s'explica. Al final és com si d'aquí a cent anys s'expliqués el Procés només a través de la figura de Puigdemont i no de l'ANC o Òmnium.\nReus és notícia, Reus, política, Xavi Milián, llibre, catalanisme, 'Una nova panoràmica de la història del catalanisme'


Els perills de les joguines tecnològiques - Empordà\nEls perills de les joguines tecnològiques\nT'expliquem algunes mancances de seguretat que segurament et sorprendran\nTECNONEWS / AMIC 15.12.2016 | 20:20\nEls perills de les joguines tecnològiques AMIC\nEl regal més desitjat per Nadal és un smartphone. Però no són els únics canvis que s'han esdevingut durant els últims anys en aquestes festes. Amb la irrupció de la tecnologia les joguines ja no són els que eren abans. Ara trobem al mercat objectes intel·ligents que es connecten a la xarxa o interactuen amb els nens. Malgrat l'interessant de la proposta, sembla que els dubtes sobre la seguretat d'aquestes joguines és una cosa creixent.\nEl web de notícies Portaltic ha elaborat una llista amb els problemes que poden derivar-se de les joguines intel·ligents d'última generació.\nCayla i i-Que són dos ninots creats per Genesis Toys que interactuen amb els nens i nenes com si fossin uns veritables amics. No obstant això les alarmes i les denúncies han saltat contra la pròpia empresa creadora i Nuance Communication, la companyia que s'encarrega de l'aspecte tecnològic dels ninots. Segons denuncien associacions de pares i de consumidors, Cayla i i-Que registren les converses que mantenen amb els menors sense que ningú sàpiga perquè queden emmagatzemades aquestes converses. Mentre Cayla compta amb connexió a Bluetooth, altaveus i un micròfon, i-Que sol·licita l'accés a la càmera del dispositiu mòbil des del qual es controla.\nEl mateix succeiria amb les nines Barbies que emmagatzemen les converses amb els infantils usuaris en els servidors de Mattel durant almenys 2 anys.\nUna altra por dels pares i mares pel que fa a les joguines dels seus fills és el que un hacker pugui accedir a aquests. Va ser el cas de l'Osito de Fisher Price, una joguina amb una fallada de seguretat que permetia que els delinqüents accedissin a les joguines i obtinguessin informació dels més petits.\nEls pares i mares també tenen la seva cota de responsabilitat en la seguretat dels seus fills pel que fa a joguines. Són ells els que han de revisar les clàusules de privacitat de les joguines i són ells els que han de decidir que els seus fills juguin amb un artefacte que pot connectar-se a la xarxa.\nL'Obra Social 'La Caixa' col·labora amb la Fundació Roses contra el Càncer


Espanya al Segle XIX_Ariadna_Guinart timeline | Timetoast timelines\nEn aquella època es vivia en una monarquia absolutista i la gent pensava que quan Carles IV passés a ser rei, les coses canviarien, però ell va seguir amb aquest tipus de política. Es considerava que no era un rei preparat per governar. Godoy, el seu ministre, va fer un pacte amb Napoleó de poder passar per Espanya per conquerir Portugal. Aquest pacte va causar la ruïna de Carles IV i el van treure del tron.\nEl tractat de Fontainebleau havia de ser una aliança secreta entre Espanya i el Primer Imperi Francès per a repartir-se Portugal. Segons l’acord negociat per Godoy, amb el rei Carles IV, Espanya autoritzava l’entrada al país de les tropes franceses.\nAquest tractat mai es va arribar a complir i amb les tropes franceses ocupant tota la península, va començar la Guerra del Francès el 1808.\nNapoleó, el germà de Josep Bonaparte, el va anomenar rei d'Espanya el 1808 fins al 1813. Originàriament destinat a l’advocacia, passà a ser oficial, i durant la república fou diputat de Còrsega al consell dels Cinc-cents i ambaixador a Roma (1797). Va contribuir a preparar el cop d’estat del 18 de brumari.\nLa Guerra del Francès va ser un conflicte gran on s'enfrontaven Espanya i l'Imperi Francès. Va començar el 1808 quan van entrar les tropes franceses liderades per Napoleó i va finalitzar el 1814, quan Ferran VII va tornar al poder.\nEn plena crisi de l'Antic Règim es va desenvolupar la guerra, ja que els ideals de la Il·lustració i la Revolució Francesa van empènyer canvis socials i polítics. Va fer que s'exigissin més drets i llibertats, la separació de poders, la sobirania nacional...\nL'absolutisme va ser un sistema polític on el governant o la institució que exerceix les funcions de govern no té limitacions de tipus jurídic. Proposa que la monarquia havia de tenir un poder absolut, és a dir, sense límits i sense compartir-lo. Per això, van anomenar aquesta forma de govern com a monarquia absoluta.\nLes Corts de Cadis, va ser una assemblea de diputats reunida des del 24 de setembre de 1810, fins al 14 de maig de 1814 a la Isla de León, Cadis. Aquesta assemblea va ser reunida durant el govern de Josep. Van servir per a introduir el liberalisme a la Constitució i limitar el poder del rei absolutista.\nFerran VII, fill de Carles IV, va ser un monarca absolutista, príncep d'Astúries i va anul·lar la Constitució de Cadis. Va començar a regnar Espanya el 1808, i l'anomenaven "El deseado".\nNapoleó va convidar a Ferran VII i a Carles IV a Baiona per fer una reunió. Allà va aprofitar que els dos estaven barallats per treure'ls el poder de rei i apoderar-se d'ells. Per això, va posar com a rei al seu germà, Josep Bonaparte. Quan va acabar la Guerra del Francès, Ferran VII va tornar a ser rei.\nLa Llei Sàlica, implantada a Espanya per Felip V, impedia que les dones accedissin al tron, però Ferran VII, va ser influït per la seva esposa i va publicar la Pragmàtica Sanció que l'anul·lava tota i va restablir els vells usos. Ferran VII va convertir a Isabel en hereva de la corona espanyola.\nMaria Cristina, la dona de Ferran VII, va ser substituïda per la seva filla, Isabel II. Va ser proclamada reina amb només tres anys i amb tretze anys, va ser declarada major d'edat. Mentre ella era petita, la seva mare i Espartero van actuar de regents.\nLa nova reina va ser partidària del liberalisme moderat i això el seu tiet Carles no ho va acceptar, perquè era partidari de l'absolutisme i desitjava ser rei. Va regnar Espanya des de l'any 1833 fins al 1868.\nLes Guerres Carlistes van ser tres guerres a Espanya al segle XIX on s'enfrontaven Carlistes contra Isabelins. Els Carlistes defensaven l'absolutisme i no volien a Isabel II. Eren gent de camp, de baix clergat i no volien que el regnat seguís així perquè deien que amb les reformes liberals, acabarien pitjor que com estaven. Els Isabelins eren liberals i volien a Isabel II al tron.\nEl liberalisme és una filosofia política, econòmica i social que va sorgir a finals del segle XVIII. Defensa la llibertat de l'individu i una intervenció mínima de l'estat en la vida social i econòmica. També defensa la separació de poders (legislatiu, executiu, judicial) i defensa una monarquia parlamentària (parlament i constitució).\nLa Revolució del 1868, coneguda com "La Gloriosa" va suposar el destronament i exili de la reina Isabel II, quan tenia 38 anys, i l'inici del període anomenat Sexenni Democràtic.\nAmb aquesta revolució, es va intentar establir un règim polític democràtic, primer el 1871 en forma de monarquia parlamentària i posteriorment el 1873 en forma de república. Van acabar fracassant.\nEl Sexenni Democràtic va ser un període de la història de l’Estat espanyol que va comprendre des de la revolució de setembre de 1868, en què va ser enderrocada Isabel II, fins a la restauració dels Borbons, en la persona del fill d’Isabel, Alfons XII, el 1874.\nGeneral Prim va lluitar en la Guerra del Francès i en la 1ª Guerra carlina. A la revolució de la Gloriosa els generals eren Prim i Serrano.\nJust quan va acabar el sexenni democràtic, Prim va encarregar-se de trobar un nou rei per Espanya i d'organitzar el nou govern.\nEspanya s’havia convertit en una monarquia sense monarca amb l'exili dels Borbons. Van escollir un rei i Amadeu de Savoia, amb només 26 anys, va ser l'escollit. Va ser rei durant cinc anys, però va decidir deixar el tron perquè va pensar que era ingovernable i perquè no podia fer gaires reformes, per tant, va dimitir.\nDesprés que Amadeu de Savoia va dimitir, el poble va prendre el poder i va proclamar la República. La República estava dividida entre els que volien una República Unitària, per tant, un únic govern per a tot el país, i els que volien una República Federal, és a dir, els estats autònoms que es posaven d'acord per a crear un Estat de rang superior.\nAlfons XII era fill d'Isabel II. Era destacat pel període de la restauració on la monarquia dels Borbons va tornar Espanya després de la pausa iniciada el 1868 amb el regnat d'Amadeu Savoia i la Primera República Espanyola. Va ser proclamat rei el 1875 i tot i que el seu regnat va ser breu, es va donar per conclòs el conflicte entre el carlisme i l'isabelisme.\nEl Bipartidisme es va implantar i es va fer un torn pacífic entre dos partits.Va morir al 1885 per tuberculosi.\nQuan va morir Alfons XII, Sagasta i Cànovas van arribar a un acord per tornar-se el poder. El Bipartidisme es va implantar i es va fer un torn pacífic entre dos partits, el partit conservador i el partit liberal.\nEl partit conservador estava liderat per Cánovas i volia drets i llibertats, però restringides (menys). Va admetre alguns principis polítics, com el sufragi universal masculí i la llibertat de cultes.\nEn canvi, el partit liberal estava liderat per Sagasta i volia més drets i llibertats.\nVa introduir un sistema de govern basat en el Bipartidisme, el Partit Conservador. El sistema suposava un cert equilibri entre el rei i les corts, la tradició i la modernitat. És autor de la Constitució de 1876.\nNo era un personatge gaire apreciat i per això se l'anomenava popularment "El Monstruo", ja que la seva política es caracteritzava per una repressió contra els anarquistes. Per aquesta raó, va morir assassinat per Michele Angiolillo.\nLa constitució de 1876 va ser una constitució de la monarquia espanyola signada per Alfons XII. Volia temperar els criteris conservadors amb el reconeixement de les llibertats i els drets individuals, inclosos en les constitucions progressistes anteriors.\nSagasta era el fundador del partit liberal i utilitzava el sistema del bipartidisme amb Cànoves. Era demòcrata, republicà i liberal.\nEl que l'ajudava a tenir més vots era el suport de les professions comercials i liberals.\nEll volia que tothom pogués a creure en la religió que volgués, però que l’estat fos confessional. També volia que s'acabés l'esclavitud, lliure canvi econòmic i el dret d'associació.\nLa Guerra de Cuba o Guerra de la Independència.\nEs va iniciar el 1895 amb el "Crit de Baire" i va acabar amb la rendició de les tropes realistes davant l'avanç de l'Armada nord-americana el 1898, a la Guerra Hispano-estatunidenca.


Els Mossos d'Esquadra detenen 6 persones per diversos robatoris amb força arreu del territori - Sala de premsa. Generalitat de Catalunya\nquery_builder 27 juliol 2011 11:15\nAmb aquestes detencions, emmarcades en dues operacions diferents, es donen per desmantellats dos grups criminals especialitzats en cometre robatoris amb força, principalment a les comarques tarragonines i de la Catalunya central\nDels 6 detinguts, 4 han ingressat a presó per ordre judicial\nUna laboriosa investigació va permetre que els agents de l’ATI detinguessin els presumptes autors materials de setze robatoris amb força a domicilis: onze a Mont-roig del camp i cinc a Roda de Barà.\nL’estructura del grup estava molt definida: una persona es dedicava a cometre els robatoris mentre que una segona persona, el conductor, esperava a l’interior del vehicle preparant la fugida. Ja per acabar, una tercera persona es dedicava a la venda del material sostret (joies, televisors, ordinadors, càmeres de vídeo o reproductors de DVD) així com a la compra/venda de vehicles de segona mà per cometre els robatoris.\nMalgrat els investigadors no descarten efectuar més detencions, els dos detinguts que van passar a disposició judicial van ingressar a presó per ordre del jutge.\nPer una altra banda, agents de la Policia de la Generalitat – Mossos d’Esquadra de l’ATI de la Regió Policial Central van detenir a Igualada, el passat 4 de juliol, quatre persones de nacionalitat georgiana com a presumptes autores de diversos robatoris amb força a l’interior de domicilis. Els detinguts són:\nCap a les 10:00 hores aproximadament del 4 de juliol, una dotació de l’Àrea Regional de Recursos Operatius (ARRO), mentre realitzava un control policial a la N-II, pq. 558’5, va aturar un turisme que circulava sentit Igualada amb quatre ocupants a l’interior. Després d’escorcollar el vehicle, els agents van localitzar-hi diferents estris presumiblement emprats per a cometre robatoris, tals com tornavisos, alicates, palanques i claus angleses.\nUn cop els agents de l’ATI es van fer càrrec de les pesquises amb les quatre persones, van detenir-les com a presumptes autores d’un delicte de robatori amb força. A banda, i gràcies a una exhaustiva investigació que havien iniciat arran de la detecció de diversos robatoris amb força, els investigadors van relacionar Ivaylo H amb quatre robatoris comesos a domicilis de Centelles, Manresa, Tarragona i Sabadell. Temuri T també se’l relaciona amb un robatori amb força comès a Manresa.\nDesprés que el jutge escoltés en declaració als quatre detinguts, Temuri i Ivaylo van ingressar a presó, mentre que les altres dues persones van quedar en llibertat amb càrrecs.\nAmb aquestes detencions, els investigadors donen el grup per desmantellat.


Delícies del rebost: de març 2011\nL’Eva és una bona amiga, d’aquelles a les que veus poc però hi pots comptar sempre (espero que ella pensi el mateix de mi). Em va parlar d’aquestes rosquilles, una recepta d’una altra amiga seva, la Maria. Aquí us les deixo.\n- 1 tassa de vi\n- farina (la que accepti)\n- anís (al gust)\nHo remenem tot i hi anem afegint farina fins que quedi la consistència com plastilina calenta.\nFem "xurros", els tallem i formem rosquilles sobre una safata untada prèviament amb oli.\nHo posem al forn a 170-180ºC fins que estigui cuit, uns vint minuts. No han d’estar torrades.\nLes deixem refredar i bon profit!\nCercar per: Dolços, Forn, Galetes, Índex\nAquest cop la Cristina col·labora amb una recepta dolça.\n- 300 cc crema de llet\n- 50 cc aigua\n- 1 cull. cafè instantani\nPer la planxa de braç de gitano:\nPer la cobertura de rovell d’ou (gema):\n- 200 gr. de sucre (n’hi ha d’haver el mateix pes que els dels ous)\n- gotes de llimona\nPer fer la planxa de braç de gitano, posem les clares a punt de neu i reservem;barregem els rovells amb el sucre tot aconseguint una barreja blanquinosa. Hi afegim la farina i barregem. Muntem les clares a punt de neu i les afegim amb molt de compte a la barreja.\nPosem la barreja sobre la plata d’anar al forn sobre un paper sulfurat i ho enfornem durant 8 minuts a 180ºC sense deixar de vigilar.\nEs prepara un almívar amb els 100 gr. de sucre i els 50 cc d’aigua. Quan el sucre està desfet, es retira del foc. S’espera que es refredi una mica abans d’afegir-hi els rovells d’ou, que s’han de batre perquè no es prenguin. Es torna al foc sense parar de remenar fins que arranca el bull. En aquest punt es retira del foc, s’hi afegeix la gelatina escorreguda, es deixa refredar i ja s’hi posa el cafè instantani desfet amb una mica d’aigua freda.\nEs munta la crema de llet per una banda i les clares d’ou per l’altra. A les clares s’afegeix la preparació anterior amb molta precaució i tot seguit s’hi afegeix la nata.\nEs retallen les puntes de la planxa i es farceix amb la crema preparada per la part més daurada. S’enrotlla i es deixa una estona al congelador, perquè es prengui.\nMentrestant es prepara la cobertura de rovell d’ou:\nEs baten els ous i s’hi barregen tots els ingredients.\nEs cou a foc suau i es remena amb una espàtula de fusta. Quan arrenca el bull, s’hi fa una bona remenada i es retira del foc.\nQuan baixa la temperatura, s’aboca damunt els marbre i s’escampa bé , fins que es refredi i quedi d’un color natural.\nUn cop fred, es recull amb una espàtula i es pot guardar al frigorífic 3 o 4 dies.\nEs cobreix el braç amb el rovell; es pot empolsinar amb sucre i cremar amb el bufador o cremador.\nLa recepta de la planxa de braç de gitano és de Receptes.cat\nCercar per: Cristina, Dolços, Forn, Índex, Ou


Dissabte amb domini del sol i alguns núvols prims - maresme360 - Portal de notícies de la comarca del Maresme\nInicioUncategorisedDissabte amb domini del sol i alguns núvols prims\nDissabte amb domini del sol i alguns núvols prims\n13 desembre, 2013 Redacció Uncategorised 0\nLa previsió del temps al Maresme per aquest dissabte segons el servei meteorològic del Consell Comarcal del Maresme indica que en general dominarà el sol però amb intervals de núvols prims que mig taparan el cel durant el matí. Tarda assolellada a tot el Maresme.\nVent feble, de força 1 a 3 i de component variable al matí girant a sud-oest de cara a la tarda. Mar arrissada a tota la costa del Maresme. Les temperatures màximes es mantindran estables i aniran dels 12 als 14 graus mentre que les mínimes pujaran i aniran dels 5 als 12 graus.\nAquest divendres es mantindrà el temps estable amb alguns núvols a la tarda


Setembre, 30 divendres – Capvespre\nSetembre, 30 divendres\nPosted By: Jaume 30 setembre, 2016\nHem viscut la setmana que acaba uns esdeveniments de gran calat, de signe ben diferent. Un d’ells –la guerra de Síria– fa anys que dura i no se’n veu el desllorigador perquè per damunt de tot el que s’imposa són els interessos geoestratègics, polítics i econòmics.\nCosta entendre que la humanitat no sigui capaç d’aturar aquests horrors. Hi ha l’ONU: la plataforma que en principi vetlla per la pau a tot el món, i no dubto que, malgrat tot, sort en tenim que existeixi. Però em pregunto com pot ser que la bona voluntat de moltíssimes persones i de moltes nacions no pugui acabar amb aquestes guerres tan monstruoses.\nEn canvi, hem assistit a la firma del cessament del foc entre l’exèrcit i la guerrilla de les FARC, a Colòmbia. Discursos emotius, i el pensament que ja era hora que acabés una lluita que ha causat la mort i la destrucció sobretot entre les persones més pobres i humils. Que hagi costat tant em fa tornar al pensament que cada dia veig més clar: el del perill del dogmatisme i de la radicalitat ideològica, que s’imposa per damunt de les persones. Que els governs actuen sovint de manera injusta és cert. Cal denunciar-ho i oposar-s’hi. Però fins que els que tenen qualsevol mena de poder no es moguin primordialment pel servei de les persones, els conflictes no cessaran. M’ha agradat molt el que ha dit el cap de la guerrilla: “Preparémonos para desarmar las mentes y los corazones”. Es podran lliurar les armes però si els dogmatismes no donen pas a una mirada humana i compassiva vers la gent, la pau no es farà present.\nPotser per això m’ha agradat tant el discurs que ha fet el president Puigdemont al demanar la confiança al Parlament. Ha parlat, és veritat, del procés cap a la independència,i ho ha fet amb fermesa i determinació, adduint que és un mandat expressat pel poble, a les urnes. Però ha parlat de manera tranquil·la i respectuosa, i convidant els qui no ho veuen clar i els qui s’hi oposen, a sumar-s’hi, si més no a l’hora de dissenyar el nou estat perquè –ha afirmat– el nou estat es fa per a tothom. Ningú no en serà exclòs. No és la independència que lloo ara, sinó la manera de caminar-hi, aquest fair play, que tan bé encarna Carles Puidemont.\n¿No és un goig que això sigui així, en un món tan bronc com el que ens rodeja?\nSigues el primer en comentar on "Setembre, 30 divendres"


Versió del reproductor multimèdia VLC 3.0 - Música I Vídeo\nVersió del reproductor multimèdia VLC 3.0\nVideoLAN, creador del popular reproductor multimèdia VLC per a diversos sistemes operatius d’escriptori i mòbils, preveu llançar el VLC 3.0 final properament al públic.\nActualitza : VLC 3.0 està fora .\nLa nova versió del reproductor multimèdia ja es troba al servidor FTP oficial. La companyia va llançar un total de nou versions de candidats a llançament abans d'això i va utilitzar aquestes versions per solucionar diversos problemes abans del llançament final.\nEl VLC 3.0.0 presenta principalment canvis dins de la campana. El reproductor suporta Chromecast, nous formats d'àudio i vídeo que inclouen HDR, HTTP 2.0, components bàsics reelaborats amb millores, ISO sobre la reproducció de xarxa i molt més.\nPodeu actualitzar una còpia existent de VLC Media Player a les màquines d’escriptori o instal·lar la nova versió sense transferir cap personalització existent a la nova versió.\nLa interfície de VLC 3.0 sembla més o menys idèntica a les versions anteriors. VideoLAN el va marcar com una versió LTS i Long Term Service per a diversos sistemes. L'organització assenyala que VLC 3.0.x serà la darrera versió llançada per a Windows XP i Vista i les variants del servidor Windows coincidents, per a Mac OS 10.7, 10.8 i 10.9, per a iOS 7 i 8, i per a Android 2.x, 3. .x, 4.0.x i 4.1.x.\nLa branca 3.0 de VLC té nous requisits:\nWindows XP: el llançament ha de funcionar majoritàriament, però té limitacions.\nWindows Vista: requereix una actualització de la plataforma.\nLinux: requereix Kernel més recent que 2.6.26.\nMac OS X: necessita la versió 10.7 o més recent.\nCanvis VLC 3.0.0\nVLC 3.0.0 inclou molts canvis en comparació amb l’última versió estable 2.2.8. A continuació, hi ha una llista breu dels canvis importants de la versió del reproductor multimèdia:\nNucli: la navegació per xarxa per a sistemes de fitxers SMB, FTP, SFTP, NFS i altres.\nCore: suport per a botigues de claus per cercar i emmagatzemar contrasenyes de forma segura.\nNucli: detecció automàtica de pistes d’àudio externes.\nNucli: suport per a passtrhgouh HDMI per a codecs audo HD com E-AC3, TrueHD o DTS-HD.\nNucli: suport per a Chromecast i altres renders de sortida i mòdul de sortida Chromecast.\nNucli: suport per corec de 12 bits i espais de colors ampliats (HDR)\nCore: versió portàtil de Windows compatible amb la compatibilitat.\nNucli: inicieu vídeos aturats al primer fotograma.\nNucli: suport per a vídeo i àudio 360.\nNucli: suport per a àudio ambisonic i més de vuit canals d'àudio.\nAccés: millores adaptatives de streaming, p. Reescriptura MPEG-DASH, suport per HDS.\nAccés: suport per a la descompressió i l’extracció mitjançant libarchives (quitrà, cremallera, rar).\nAccés: assistència HTTP 2.0.\nAccés: millores en el maneig de cookies.\nAccés: Suport DVB-T2 a Windows BDA\nAccés: nou mòdul de captura d'àudio WASAPI.\nAccés: Blu-Ray obert ISO per xarxa, suport per a BD-J i DVD ISO per xarxa.\nDecodificador de maquinari: suporta la descodificació HEVC i la descodificació Direct3D 11 a Windows.\nDecodificador de maquinari: suporta la descodificació de maquinari HECV, MPEG-2, VC1 / WMV3 a Android.\nDecodificador de maquinari: suport per a la descodificació VP9 i WMV3.\nDecodificador de maquinari: nou descodificador accelerat de maquinari per a OS X i iOS.\nDecodificadors: suport per a vídeo AV1 experimental, subtítols ARIB STD-B24, vídeo experimental Daala.\nDecodificadors: suport de codis TDSC, Canopus HQX, Cineform, SpeedHQ, Pixlet, QDMC i FMVC\nDecodificadors: suport estès de MicroDVD.\nDemuxer: reelaboració demuxer MP4 amb suport per a formats addicionals.\nDemuxer: reelaboració demuxer TS.\nDemuxer: suport HD-DVD .evo (H.264, VC-1, MPEG-2, PCM, AC-3, E-AC3, MLP, DTS)\nDemuxer: millores MKV\nSortida de vídeo: suport per HDR10 en Direct3D 11 amb Windows 10 Fall Creators Update.\nNota lateral : Els nous problemes de reproducció de WMV de llarga durada de VLC 3.0 que he experimentat quan utilitzava VLC. No reproduiria alguns fitxers WMV correctament, i he hagut d'utilitzar Windows Media Player per a aquests fitxers. Sembla que s'ha corregit a VLC 3.0.\nVLC Media Player 3.0 és una actualització important del reproductor, la primera d'anys, que corregeix diversos problemes, especialment pel que fa a la compatibilitat i la funcionalitat, que no es van abordar en les actualitzacions de versions més petites.\nN’hi ha prou amb recuperar el domini que tenia VLC Media Player fa anys? (gràcies Appster)\nAra tu : Quin reproductor multimèdia utilitza i per què?\nObteniu més partit de VLC Media Player amb aquests consells\nCom desactivar la funció oberta de suports recents de VLC Media Player\nVLC Media Player 2.2 obté Addons Manager\nQui utilitzarà l'aplicació VLC Media Player per a Windows 8?


Juan Àvila toreja el 26 d'agost a Chelva\nJuan Àvila, el torero de Puçol, torna a les arenes valencianes: el diumenge 26 d'agost toreja a Chelva. Per a recolzar-lo, com sempre, la penya taurina que porta el seu nom ha organitzat un autobús per a estar amb al seu ídol. Les places són limitades.\nEn un any en què no s'ha prodigat molt, el torero de Puçol torna a xafar l'arena d'una plaça valenciana. I no estarà sol. La penya taurina Juan Àvila ha organitzat un autobús en col·laboració amb l'Ajuntament de Puçol.\n''L'important és que el nostre torero se senta abonat pel seu públic'', assenyala Juan Sebastiá, directiu de la penya. ''Per això, gràcies al patrocini de l'ajuntament, regalem el viatge amb autobús a tots aquells que compren l'entrada en la nostra seu''.\nLa seu de la penya està situada en el Bar El Chichi, i allí es podran retirar les entrades fins al divendres 24 d'agost a la vesprada. Els preus van des dels 15 euros per als socis de la penya fins als 30 euros per als aficionats en general, sempre amb entrada en la zona d'ombra.\nLa correguda serà a les 18'30 hores del diumenge, per la qual cosa està previst que l'eixida de l'autobús es realitze dos hores abans des del Centre de Salut de la població.


SOCIETAT - 10/04/2020 15:58 / ACN\nEls Mossos i la Policia Local de la Jonquera (Alt Empordà) han denunciat fins a 22 vegades un veí del poble per saltar-se successivament el confinament. Es tracta d'un francès de 34 anys, però resident al municipi, que no respecta les restriccions de l'estat d'alarma. De fet d'ençà que va començar el confinament, no només se l'ha denunciat, sinó també detingut, per desobeir de manera reiterada els agents de l'autoritat. Per més inri, però, el jove és un vell conegut de la policia.\nTé problemes de dependència amb les drogues i es dedica a cometre petits delictes (entre d'altres, trenca la lona dels camions per robar-los mercaderia). Precisament, algun dels cops en què se l'ha denunciat ha estat durant les seves anades i vingudes al polígon.\nParaules clau: CIUTADÀ FRANCÈS LA JONQUERA CONFINAMENT


Vandellòs dóna la llicència per construir la caserna de la Guàrdia Civil a la nuclear\nAl nou edifici residiran i treballaran fins a 45 agents\nActualitzada 05/12/2018 a les 17:43\nL'Ajuntament de Vandellòs i l'Hospitalet de l'Infant ha aprovat atorgar a l'Associació Ascó-Vandellòs (ANAV) la llicència urbanística provisional per a la construcció de nou edifici de la Guàrdia Civil dins el complex nuclear. La llicència es va aprovar en l'últim ple del mes de novembre, amb els vots a favor del PSC, PP i FIC i l'abstenció del PdeCAT i ERC. La caserna de la nuclear de Vandellòs II podrà acollir fins a 45 agents, i tindrà ús residencial i administratiu. Com a Ascó, aquest centre policial estarà ubicat a l'entrada del complex nuclear i es construeix en compliment de la legislació vigent perquè la Guàrdia Civil s'encarregui de la seguretat interna de les plantes.\nANAV assumirà els més de 8 milions d'euros anuals que costarà aquesta activitat policial -a raó d'uns 61.000 euros per agent- i el seu allotjament, que es farà dins les centrals, en aquestes noves casernes.\nComenta el contingut : Vandellòs dóna la llicència per construir la caserna de la Guàrdia Civil a la nuclear


MARXA DEL GARRAF - Unió Muntanyenca Eramprunyà, Gavà: 12a info - Serveis dia de la MG\n12a info - Serveis dia de la MG\nUs presentem la zona ampliada de la sortida.\nPàrquings: Hi trobareu 3 de senyalitzats. El situat més aprop de la Nova Piscina Municipal (carrer 8 de maig, nou d'aquest 2012) serà exclusiu per marxadors, el carrer de dos sentits només en tindrà un, amb accés des de la rotonda de la Nova Piscina Municipal. Aquest aparcament, es podrà aparcar en bateria tot i que s'indiqui en línia.\nNovetat d'aquest 2012, hi haurà gàbia de corredors de capacitat limitada, oberta a les 5.45h i tancada a les 5.55 hores. Tots els participants que siguin dintre hauran de fitxar per tal de comprovar la seva participació, en cas de no fitxar implicarà que no ha sortit i en conseqüència estarà desqualificat. El temps començarà a comptar a partir del tret de sortida. Darrera la gàbia de corredors hi haurà la sortida de marxadors.\nPublicat per Unió Muntanyenca Eramprunyà a diumenge, de novembre 04, 2012


Comença el dia amb un esmorzar energètic per poder gaudir al 100% d'Andorra.\nUn exemple? Pren una bol de llet amb cereals, unes torrades amb mantega i melmelada, i suc o fruita. Si et ve de gust un esmorzar salat, et proposem un entrepà de truita de patata, fruita o suc i cafè amb llet i sucre.\nA la nit, disposaràs dels plats necessaris per reposar l'energia gastada durant el dia. Si la jornada ha estat intensa, et recomanem que en el teu sopar, a més de carbohidrats, incloguis a la teva selecció proteïnes, per afavorir la regeneració muscular. Així doncs et podràs delectar amb una de les nostres carns o peixos fets al moment en les planxes de les nostres zones de cuina en viu i acompanyar-la amb verdures o pasta (sempre en funció de la intensitat del teu dia). Com a postres, alguna fruita o fins i tot un petit caprici amb els nostres deliciosos pastissos de rebosteria.


Agr’auto, amb més de cent vehicles d’ocasió d’entre 5.200 i 27.500 euros | Lleida.com\nAgr’auto, amb més de cent vehicles d’ocasió d’entre 5.200 i 27.500 euros\nLa divuitena edició d’Agr’auto, la fira del vehicle d’ocasió d’Agramunt, exposa aquest cap de setmana més de cent cotxes dels cinc concessionaris i tallers locals amb preus que oscil·len entre 5.200 i 27.500 euros. A fi de potenciar les vendes en el marc del certamen, que tancarà aquesta nit, l’organització sorteja un viatge entre els compradors d’un vehicle.\nLa inauguració va tenir lloc ahir al migdia i va ser a càrrec de Ramon Alturo, director territorial d’Empresa a Lleida. Alturo va assenyalar que les fires “han potenciat els productes de proximitat i de km 0, han cohesionat i han ajudat el sector econòmic a tirar endavant”. Per la seua part, l’alcalde, Bernat Solé, va destacar la importància del certamen com a “aparador de referència per als clients del territori dels concessionaris locals”. Solé també va recordar que a Agramunt hi ha censats 3.085 vehicles, la qual cosa suposa 1 vehicle per 1,8 persones. És superior a la mitjana catalana, que se situa en 2,2. L’alcalde també va destacar que el sector s’ha d’adaptar a les noves modalitats de vehicles per lluitar contra el canvi climàtic.\nFinalment, l’edil de Fires i Promoció Econòmica, Fàtima Puig, va posar de relleu “el contacte personal entre els concessionaris i els clients a les fires, fet que la tecnologia no permet”. També va dir que el temps primaveral, amb temperatures de 18 graus, afavorirà l’assistència de públic.\nAgr'auto tanca amb més vendes de les previstes i èxit de la trobada motera


Obert el termini d’inscripció al curs de formació de pàgines web del Portal de les Entitats de Castelldefels. Fins el 22 de maig – Portal d'entitats de Castelldefels\nObert el termini d’inscripció al curs de formació de pàgines web del Portal de les Entitats de Castelldefels. Fins el 22 de maig\nL’objectiu del taller per a les entitats, a més d’aprendre el funcionament de l’eina, és el\nde construir la web de l’associació.\nLes sessions seran eminentment pràctiques, amb exercicis proposats pels formadors. Des del\nprimer dia els assistents disposaran d’un entorn web propi per realitzar la formació i\nconstruir la web.\nAquest curs es dirigeix a les associacions de Castelldefels inscrites al Registre Municipal d’Entitats i tindrà una durada de 12 hores . Es realitzarà a La Guaita (Ctra. de la Sentiu, s/n) els dies 26 i 28 de maig i 2, 4, 9 i 11 de juny de 17.30 h a 19.30 h. S’ofereix servei d’ acollida d’infants prèvia petició quan es realitzi la inscripció.\nPer a més informació i formalització de la inscripció, us podeu posar en contacte amb l’àrea de Participació Ciutadana (Tatiana Mansilla) al telèfon 93 664 23 61 (de 8 a 15 h) o bé mitjançant el correu electrònic participaciociutadana@castelldefels.org. Les inscripcions són gratuïtes i, donat l’aforament de l’aula d’informàtica, les places són limitades i s’atendran per rigorós ordre d’arribada fins el dia 22 de maig.


A peu coix: 01/08/08 - 01/09/08\nAquest poema el vaig escriure el mes de maig d’aquest any. Avui me l’han comentat al portal de Relats en Català, on el tinc publicat. Us l’escric al bloc.\nQuè puc dir, si només és esbós\ndamunt del llençol de fonedisses\nmelodies del teu violoncel\ni de petons sense passió.\nQuè puc dir, si voldria esborrar\ncada instant de xafogor dels nostres cossos\ni aquell punt en blanc\nque s’ha fet gran al sostre\nmentre fem l’amor.\nQuè puc dir, si les nostres orenetes\nhan emprès el vol empeses\nper la gelor i el fred del desencís.\nDe mica en mica, les velles botigues de queviures del meu carrer han anat desapareixent; com qui no vol fer soroll, i els veïns les han anat oblidant com si no passés res.\nJa veieu que aquests dies estic intentat recuperar una mica la història del meu entorn i les botigues i els botiguers hi tenen un paper molt important. Voldria dir que aquí al bloc hi plasmo records dels avis, o propis, que no solc documentar perquè crec que, per aprofundir en el tema, es pot sempre anar a les biblioteques. Penso que el meu bloc ha de ser més un recull de pensaments.\nUs deia, doncs, que les petites botigues van anar tancant les portes; algunes perquè amb la competència de les grans superfícies se’ls va fer impossible igualar o equilibrar preus; altres, perquè potser els fills no van voler seguir amb el negoci...\nLa primera botiga que jo recordo que va tancar va ser una fruiteria: la d’en Ramon i la Rosa on, abans que ells, els seus pares ja hi havien tingut una lleteria.\nQuantes vegades jo hi havia anat a buscar llet amb la lletera d’alumini!\n—Tres petricons de llet i una dotzena d’ous— demanava amb el cap ben aixecat i de puntetes perquè no arribava al taulell.\nAra, al seu lloc, s’hi va posar una botiga de menjars preparats, molt interessant i útil per als caps de setmana.\nCa la Felisa va ser la segona, després que la modernitzessin per posar-se a l’altura dels temps; tampoc no va poder aguantar i, a la fi, van decidir tancar portes i llogar el local. Em va saber molt de greu també. Aquesta botiga, en temps dels meus avis, ja havia estat una taverna emblemàtica del barri.\nL'última botiguera que va acomiadar-se dels veïns fidels de tota la vida va ser la Caterina. Un dia va dir que es jubilava i, a mi particularment, em va caure una galleda d’aigua freda a sobre! Per a mi era una amiga. Quan ella era jove, sortíem en família amb els meus pares i altres parelles del veïnat que tenien fills tots de la mateixa edat més o menys.\nRecordo amb nostàlgia les excursions amb vespa als boscos de la rodalia, prop d’un rierol d’aigua cristal·lina. Dinars de carmanyola amb conill amb samfaina.\nEl carrer ha perdut el seu encant; nosaltres hem perdut poder comprar a la cantonada a casa d’un amic.\nCrec que ens hauríem de replantejar si cal recuperar la botigueta de barri.\nAhir vaig quedar sorpresa quan l’Anna em va dir que seguia amb interès el relat de La muda que, en un principi, vaig dir que aniria publicant per capítols. La veritat és que Víctor Pàmies ja em va animar el mateix dia que vaig inserir la idea al bloc, però vaig penjar dos capítols i, al cap de pocs dies, vaig retirar el segon perquè creia que podria saturar la paciència dels meus amics o lectors.\nCertament, estic bocabadada i contenta; tinc seguidors a part dels meus amics!\nDesprés de dubtar de fer-ho o no, fa poc més de quinze dies vaig penjar el meu perfil al bloc i, sorpresa!, en aquest temps l’han visitat fins al dia d’avui 120 persones.\nAixí que per al Víctor i l’Anna m’animo a tornar a penjar el relat. No sé si el posaré sencer al web i aquí al bloc hi faré un enllaç; ja veurem. En tot cas, gràcies per animar-me.\nDibuix extret del web dels Caputxins de Catalunya i Balears\nAquests dies que encara estic de vacances, els dedico a fer allò que durant l’any ni se m’havia passat pel cap com, per exemple, anar a fer rutes pels carrers del meu poble. Bé, ara és ciutat; però per a mi sempre serà el meu poble.\nLa ruta d’avui ha estat la mateixa que feien el segle XIX els monjos caputxins per anar al seu convent des del centre de la vila.\nCom si d’un pelegrinatge es tractés, he preparat el camí. Un calçat còmode, aigua, crema solar i molta imaginació.\nHa començat a la punta del carrer dels Caputxins, el qual s’enfila des del costat de la Fonda Europa.\nAmb la motxilla a l’esquena, m’endinsaré mentalment en l’època. He decidit, per no perdre’m, seguir amb la imaginació un d’aquests monjos de túnica fosca de camí cap al convent. Probablement, el que jo us descriuré potser el monjo no ho va arribar a veure.\nA poc a poc —no crec que tinguessin tantes presses com ara—, faig el primer pas i imagino com trepitjo una de les seves empremtes enterrades sota l’asfalt. Molt aviat, arribo a les obres del nou edifici que la Mútua del Carme està construint a la cantonada del carrer de Sans. Aquí faig parada.\nTanco els ulls i deixo que les imatges dels records apareguin; a l’esquerra, Cala Sila, un bar emblemàtic per excel·lència. Recordo les seves portes i els seus cambrers.\nEncara amb els ulls tancats, visualitzo on ara hi ha Correus i l’actual plaça de Baranger —més coneguda per la plaça del Cony, perquè mentrestant l’estaven construint la gent gran quan hi passava anava dient: “Però, què cony serà això!”\nCertament, va ser i és una plaça molt desafortunada per als que hi vivim. El parc que hi havia era ple de grans plataners que donaven molta ombra; imagino si no els haguessin tallat com seria ara la gruixària dels seus troncs centenaris.\nMés endavant, el Casino i l’actual carrer de Girona; abans, les vies del ferrocarril i l’estació allà a prop.\nAl monjo, però, no li cal vigilar la via, no hi ha tren encara. Jo he d’obrir bé els ulls perquè els cotxes circulen ràpids.\nQuan he travessat el carrer, he fet la segona parada.\nTorno a tancar els ulls i em concentro; el soroll dels motors s’esvaeix a poc a poc, i sento els cascs dels cavalls que entren i surten de l’Agència, que és com anomenaven a aquesta empresa de transports de mercaderies.\nJo tinc la sort de conèixer encara alguns dels seus treballadors. Ara que ho dic, un dia d’aquests aniré a fer-los una visita per poder contrastar records i escriure’ls aquí al bloc.\nEm despisto i el monjo va fent via; no puc badar tant, he d’alleugerir el pas per seguir-lo. Va en silenci amb la caputxa posada, la qual se li veu vella, i porta la roba empolsinada.\nDesprés de l’agència, una filera de modestes cases. El monjo no les mira, no hi deuen ser encara; ell només deu veure camps i escoltar moixons.\nJo veig com algunes són tancades des de fa anys; encara recordo com es va temptar els veïns amb diners o habitatges a d’altres barris.\nArribem al pont , per sota del qual hi passa el tren de l’actual Estació de França; el monjo no en sap res de trens, però sí que s’adona que ha arribat a una font; es treu lentament la caputxa i amb la mà beu aigua fresca.\nEncara no se’n diu Font Verda, però és a mig camí entre el convent i la vila; cal fer-hi parada a resguard d’un arbre perquè el sol comença a picar.\nAra m’adono que, actualment, sí que es diu Font Verda, però no és verda, ni hi ha aigua, ni arbres, ni els pedrissos del costat per seure-hi, com quan jo era petita.\nDesprés del descans, enfilem muntanya amunt —ara sense gota de verd—. Només veig edificis, sort, però, que encara em queda la vista del cel blau al meu davant. Crec que estic a punt d’assolir la meva última etapa del recorregut: cerco el carrer de Veneçuela on hi havia el convent, segons la meva àvia.\nEl monjo minora el pas; ja es pot veure l’edifici que imagino modest, envoltat de vegetació i d’un petit hort que conreen entre tota la comunitat: quatre pebroteres, un parell de fileres de mongeteres i unes canyes enramades de tomaqueres plenes a vessar.\nEll, aliè a les meves aventures, toca el picador; li obren la porta i entra.\nJo, amb un sospir de nostàlgia, admiro des d’allà dalt el paisatge i emprenc camí de retorn. Una aventura imaginària d’aquelles que no ofereixen ni les millors oficines de turisme. I tot això sense gastar ni un euro!\nAhir al passeig marítim de Sant Feliu de Guíxols, hi havia una parada amb informació sobre l’acollida o adopció de llebrers. Membres de l’associació passejaven amb els gossos per mostrar al públic que són animals molt mansos. Jo no vaig poder resistir d’acostar-m’hi, a la parada, tot i que ja tinc un gos i no puc agafar-ne un altre. En vaig acariciar un que em va mirar amb uns ullets que em van enamorar. Vaig saludar els voluntaris i membres i els vaig dir que faria difusió de la seva tasca al meu bloc; i així ho faig per reconèixer-los la feina que estan duent a terme. Penso en aquests animals i en el final que els espera quan el seus amos ja no en puguin treure cap compensació econòmica i, certament, m’esgarrifo.\nEntreu al seu web per informar-vos millor i visiteu també aquest altre.\nAdoptant, acollint o apadrinant un gos\nFent-vos socis o simpatitzants\nFent aportacions puntuals\nCorreu electrònic: info@galgos112.com\nDiferents vistes del carrer de la Penitència


El color dels diners - Periòdic del Camp de Túria\nDe ben segur que moltes voltes hauran escoltat la frase eixa que diu que els africans que es dediquen a la venda ambulant, al menys, no roben ni cometen cap tipus de delicte. És a dir, mentre venen tot tipus de productes, en estiu i en hivern, amb pluja i amb sòl, amb humitat o sense, pensem que no van a les cases a furtar res. Si es dediquen a vendre, aleshores no tenen temps per a robar. És una frase que traspua una enorme fal·làcia i indica el grau de desconeixement social que encara, a dia de hui, es passeja impunement per totes les contrades de la nostra vida. Sembla que ens ho hem empassat amb molta normalitat. S’ha estès com una frase d’allò més habitual i mai no ens hem parat a pensar en les conseqüències semàntiques o en les connotacions que hi ha al darrere. En canvi, quan es tracta d’algú de casa nostra no fem la mateixa comparació. Segurament, quan veiem algú al carrer no se’ns acut pensar que eixa persona mentre realitza una feina determinada no té temps per robar ni per fer cap tipus d’activitat delictiva. La diferència, de ben segur, rau en el color de la pell. Segurament. O en la seua procedència. El seu lloc de naixement. A més a més, si hi afegim el cas d’un futbolista famós, amb color de pell negra, tampoc ens pararem a pensar que mentre juga a futbol no es dedica a delinquir. En el seu cas, és famós, conegut per tots aquells que els agrada el futbol i, especialment, té molts diners al banc. És negre de pell però té diners. Eixa és una diferència substancial en eixe canvi. Si a eixe negre que ven roba, pel·lícules o bosses pel carrer li atorguen la nacionalitat i, per tant, passa de ser un migrant a ser considerat un ciutadà com tots nosaltres, aleshores la gent protesta. Tanmateix, si en comptes del venedor qui rep la nacionalitat és un jugador que, per motius d’interès esportiu, s’acull a eixa possibilitat, aleshores la gent no sols no hi protesta sinó que, a més, ho aplaudeix enfurismada. En eixe cas no hi miren el color de la pell sinó que comencen a albirar a l’horitzó més pròxim possibles èxits esportius. D’eixos n’hi ha un bon grapat de casos. Color de pell però amb la butxaca ben plena de bitllets. Hipocresia? Diferents vares de mesurar una mateixa situació? Oblit? Diverses opcions.\nVivim en una societat atapeïda de clixés, de reduccionismes i de paradigmes. Necessitem reduir-ho tot a la mínima expressió per comprendre o controlar determinades situacions. La pandèmia, però, en comptes d’escurçar-ho, ho ha reforçat i, fins i tot, ha eixamplat eixa tesi. Als diaris sovintegen els articles que aprofundeixen en eixe terreny adobat per les actituds que determinats partits polítics s’encarreguen de potenciar i augmentar a fi de treure’n un rèdit electoral. Tant s’hi val els mitjans emprats per reeixir-se’n si, al capdavall, el resultat és d’allò més profitós. Segons alguns estudis elaborats i publicats els darrers mesos, en plena pandèmia de coronavirus, hi ha un escurçament de la tolerància en la societat producte de la frustració i les conseqüències econòmiques que se n’han derivat de tot plegat que s’ha traduït en un augment de les actituds discriminatòries, xenòfobes i violentes. Hi ha una tendència agreujada per la crisi sanitària i econòmica que percep el foraster i el migrant com una amenaça seriosa i perillosa a l’hora de rebre les ajudes socials a les que tinga hom dret o com una competència directa en la recerca d’un lloc de treball. Una simple passejada per l’horta n’és suficient per percebre que una part notable dels treballadors de les colles són immigrants. Les organitzacions agràries reconeixen que són una part important a l’hora de recollir els productes als camps i sense els quals no seria possible portar a terme eixes feines agrícoles. Mà d’obra barata i eficient hi afegiria jo. No cal fer-hi un màster per adonar-se’n d’eixa conclusió.\nSegurament, si parem atenció en algunes feines i tasques que hi ha al nostre voltant ens n’adonarem que les persones que les realitzen són persones d’altres països. Potser cobren menys que qualsevol persona nacional, potser viuen en situació irregular al nostre país o, potser, perquè fan feines desagraïdes que les persones d’aquí no s’hi avenen a fer. Raons i motius n’hi ha per a tots els gustos i colors. Si burxem més en el rerefons, potser, trobarem moltes explicacions que ens ajudaran a comprendre certes situacions que es viuen a la nostra societat i que mai no hem assumit com a pròpies. Tot deixant de costat l’estel religiós o místic, ningú no escull ni la seua família, ni la seua procedència social, ni el país on vol nàixer ni, per descomptat, el color de la pell amb què vol arribar a la vida. Tampoc no es pot escollir la capacitat econòmica de la família pròpia. Comptat i debatut, es tracta d’un reguitzell de condicionants que hem de saber gestionar sense possibilitats de qüestionar-los. Ni tan sols els hi podem posar en solfa. Ja ens arriben sense haver de demanar-los. Per això mateixa, trobe lògic que una persona haja de fugir d’una situació adversa o negativa que viu d’ençà que va nàixer. És de pura sensatesa antropològica. Si fem un repàs a la història ens adonarem que les civilitzacions sempre han anat a la recerca d’altres països i societats per traure’n un interès geopolític i econòmic. Sense cap embut ni disfressa. No hi han tingut cap problema a l’hora de destruir, saquejar i emportar-se tota la riquesa que hi trobaven al seu pas. A dia de hui, malauradament, encara ocorre. Les grans potències mundials esgarrapen fins l’últim cèntim en aquells països i societats on hi ha vertaders focus de riquesa. Ho controlen des de l’ambigüitat calculada.\nQuè n’hauria passat si el Covid que patim actualment sols haguera afectat els països de l’Àfrica? S’hauria trobat una vacuna en un període de temps tan curt? S’hi haurien invertit tants recursos humans i econòmics per reeixir-se’n de la situació actual? Són moltes qüestions que, potser, no cal respondre expressament. Ja en sabem les respostes. Quan es va desfermar la malaltia de la SIDA ja hi va haver una resposta mundial important per resoldre-la amb una quantitat ingent de recursos. Tot i que, finalment, no s’ha pogut eradicar ni tampoc eliminar, s’ha aconseguit deixar-la en una malaltia crònica que als països occidentals es pot controlar amb un seguiment mèdic i, per descomptat, amb la ingesta dels medicaments adients. Una altra volta, els diners són la clau de la qüestió. Fa unes setmanes em va cridar l’atenció una entrevista que van fer a un metge de Nigèria, director alhora d’un centre de malalties, qui deia que en eixe país africà estaven lluitant amb sis epidèmies fins l’arribada del coronavirus. Amb eixa nova malaltia, la suma total havia augmentat fins a les set. Una quantitat d’allò més preocupant que als països europeus i desenvolupament es mira amb escepticisme. N’estem sols interessats amb el calendari de vacunació i poca cosa més. La resta sembla que no ens afecta. Ens hi queda massa lluny. Tanmateix, és una errada greu pensar d’eixa forma. Al capdavall, vivim en una societat d’allò més global i interconnectada per diversos mitjans de comunicació que fan córrer els virus a la velocitat d’un llamp. Bé farien els països capdavanters del món a ajudar aquelles societats que no disposen del mateix nivell de recursos econòmics ni de potencial humà o tècnic per fer-hi front. Tots som al mateix vaixell. No s’hi valen excuses. La situació tan excepcional que vivim des de fa un any ens hauria d’ensenyar la importància de saber valorar, amb la mesura correcta, tot allò que tenim al nostre abast i bandejar els egoismes i la hipocresia. Nogensmenys, no crec que ho aconseguim. La cursa per arribar a la vacuna, per exemple, n’és un bon exemple. Esclaridor i paradigmàtic. Una qüestió geo-estratègica, i amb connotacions polítiques, sura des de fa massa temps. L’interès econòmic és superior a qualsevol altra qüestió. Vacunes russes, asiàtiques, europees i americanes hi participen amb un ànim de controlar el món. Mentrestant a l’Àfrica lluiten contra un enèmic més mortal i mortífer: la fam i la pobresa, dos pandèmies que no s’han pogut treure amb la complicitat dels que ara busquen, a marxes forçades, la vacuna miraculosa i infal·lible.\nTags: Àfrica, Covid, vacuna