Pere Verdaguer, novel·lista català de ciència-ficció [per A. Munné-Jordà*] | El Biblionauta\nL’estudiós de la literatura fantàstica Antoni Munné-Jordà repassa en aquest article la vida i obra d’un dels grans desconeguts del nostre fantàstic.\nEl passat 1 de febrer va morir a Perpinyà l’escriptor Pere Verdaguer. Havia nascut a Banyoles el 9 d’abril de 1929. El febrer de 1939, quan encara no havia complert deu anys, va travessar la frontera amb els pares i un germà més gran, fugint de l’ocupació franquista, i es van establir a Illa de Tet, al Rosselló. Uns mesos després començava la segona guerra mundial i es produïa l’ocupació de França per les tropes alemanyes, circumstància que complicava un exili que amb el temps va esdevenir plena integració a la Catalunya del Nord.\nEl germà gran es va fer pagès. Pere Verdaguer va estudiar a Illa i després al liceu Aragó de Perpinyà. La seva inclinació eren les ciències, però per la situació familiar va cursar lletres a la universitat de Montpeller, amb la idea d’anar obtenint diplomes que li permetessin fer classes de francès i de castellà per a guanyar-se la vida. Alhora estudiava català per necessitat vital. El 1956 es va casar amb la nord-catalana de Prada Gineta Bernard, pintora i professora de català. Es van establir a Perpinyà i van tenir dos fills, Miquel i Mireia. El 1960, alhora que començava a publicar articles, Verdaguer va participar en la fundació del Grup Rossellonès d’Estudis Catalans, que el 1968 va impulsar la Universitat Catalana d’Estiu, a Prada, lloc d’encontre d’estudiosos de tots els Països Catalans.\nEl 1965, aprofitant la bona disposició del diari «Midi Libre», Verdaguer hi va començar a publicar una tira diària de còmic, amb dibuix de Roger Taillade. Eren les aventures d’un noiet, l’Ubiquet, que havia trobat una màquina del temps, amb què solucionava problemes de la societat nord-catalana, i que van donar lloc a la novel·la El cronomòbil, publicada a Barcelona, a Edicions 62, el 1966.\nTambé el 1966 a Barcelona va ser autoritzat el primer setmanari en català des de la guerra civil, «Tele/estel», que publicava un relat a cada número. Pere Verdaguer hi va publicar els contes “La vedellada de Mister Bigmoney”, de colonialisme interplanetari, el 1967, i “Un problema pelut”, amb un vestit fet d’un teixit que va creixent amb l’usuari, i “Pavel Nasdevitx”, amb una nau tripulada per un nadó aparentment extraterrestre, el 1968.\nA partir d’aquí Verdaguer va continuar publicant novel·les, totes de ciència-ficció, sobretot a Barcelona, però escrites des del seu context, més lliure i normalitzat que al sud de la frontera. El 1969, també a Edicions 62, El mirall de protozous, amb un personatge que domina la plasticitat molecular i canvia d’aspecte; el 1975, a les edicions del Castillet, de Perpinyà, el volum La vedellada de Mister Bigmoney, amb onze contes, inclosos els tres de «Tele/estel»; el 1982, a Nova Terra, Nadina bis, amb una criatura duplicada; el 1983, a Pòrtic, L’altra ribera, sobre la vulnerabilitat cerebral, i que inclou dos contes i un pròleg que teoritza sobre la ciència-ficció; també el 1983, a Barcanova, Quaranta-sis quilos d’aigua, amb una descoberta de la física aplicable a la biologia; el 1985, a La Magrana, Àxon, amb un experiment de biologia, i a Pòrtic, La dent de coral, sobre universos paral·lels; el 1986, a Moll, de Palma, La gosseta de Sírius, amb una alteració climàtica, i el 1992, a Maià, d’Andorra, Arc de Sant Martí, amb una desvastadora invasió extraterrestre.\nEn total, nou novel·les i un volum de contes, a més d’alguns altres relats, com “Un dia com un altre”, publicat el 1987 anticipant la diada de Sant Jordi de 2012. L’última vegada que hi vaig parlar, ja fa anys, em va dir que encara enllestia una altra novel·la de ciència-ficció.\nDins l’abundant obra d’assagista, també té dos volums que val la pena tenir en compte. Les lletres de l’oncle Enric i els missatges de l’extraterrestre (Castillet, Perpinyà, 1978), recopilació de cròniques humorístiques publicades a «L’Indépendant», són en gran part cartes de l’extraterrestre Marçal Espaiós, que veu desconcertat com actuen els terrícoles.\nEl volum Cartes a la Roser (PAM, Barcelona, 1982), mostra de la voluntat pedagògica de Verdaguer, inclou alguns textos referits a la ciència-ficció, adreçats a una noia que opina que la ciència-ficció és “una subliteratura o una paraliteratura”. Verdaguer li demostra que és la literatura “més adaptada a les inquietuds del nostre temps”, i a més explicita el seu concepte de ciència-ficció axiomàtica:\nUn escriptor fa una hipòtesi, substitueix a un fet científic quelcom que no és cert però que podria ser-ho en d’altres condicions (les condicions no tenen cap obligació lògica). I treu tota una sèrie de deduccions, de conseqüències per a la vida d’un grup humà, d’una col·lectivitat. Obre uns camps nous immensos a la creació literària, que ho integren tot, des de l’aventura a la psicologia i a la sociologia. Fins ara l’escriptor treballava sempre a l’interior del mateix sistema, imaginant només combinacions noves dels mateixos elements. Ara, canviant un sol axioma, un sol element de la base, pot construir tot un altre sistema, igualment vàlid, i estudiar-lo a fons. És a dir, que dobla les possibilitats. I com que els axiomes de base són en nombre il·limitat, vet aquí que la literatura passa d’un sistema solar a tota una galàxia!\nÉs així com veia la ciència-ficció Pere Verdaguer. Ell també, amb la seva obra, ens ha obert tota una galàxia.\nAgraïm-li-ho mantenint viva la seva obra i viu el seu record.\nPrevAnteriorLes millors lectures del 1r trimestre de 2017\nSegüentRecomanacions: La nostra tria per Sant Jordi 2017Next\nJordi Casals\t9 de juliol de 2020


Docents de la concertada reclamen els diners retallats - Diari de Girona\nEscola privada i concertada\nDocents de la concertada reclamen els diners retallats\nRepresentants sindicals i delegats de centres presenten reclamacions econòmiques a Educació\ngirona | pili turon 06.10.2010 | 11:04\nEls representants sindicals entregrant ahir les reclamacions al registre de la Generalitat a Girona. aniol resclosa\nEls sindicats representatius de l'escola privada concertada a Girona (UGT, USOC i CCOO) van entrar ahir 800 reclamacions econòmiques al registre dels Serveis territorials del Departament d'Educació de la Generalitat, exigint els diners que els vénen retallant del sou des del juliol. A les comarques gironines, aquest col·lectiu l'integren un miler de docents i els seus representants sindicals repetiran l'acció d'ahir cada primer dimarts de mes.\nEl delegat de la privada concertada d'UGT a Girona, Eduard Carlos, va explicar que "reclamem el casi 7% que s'ha tret del sou dels mestres de primària i els professors de secundària". Ell mateix recordava que la reducció de l'aportació econòmica del Departament d'Educació als centres concertats ha repercutit en els seus sous, vulnerant els acords pactats en els seus convenis laborals.\nEls tres sindicats amb representació al sector promouen aquesta campanya reivindicativa de manera unitària a tot Catalunya i, segons va informar Carlos, compten amb el suport de les patronals. El portaveu sindical va remarcar que "nosaltres no som funcionaris, no tenim els seus drets i avantatges" i va avançar que cada mes reclamaran els diners que els hagin descomptat fins llavors.\nEls tres sindicats van informar que mantindran les accions fins que l'administració "atengui les nostres justes reivindicacions" i, si no s'arriba a cap acord, convocaran una jornada de vaga a finals del segon trimestre de curs.\nL'objectiu dels promotors de la protesta és aconseguir que el miler de docents que treballen a l'escola privada concertada a les comarues de Girona presentin una reclamació individualitzada. Ahir al migdia, al costat dels representants sindicals hi havia alguns delegats de centres educatius concertats com els col·legis Masmitjà de Girona, Sant Josep de Sant Feliu de Guíxols o La Salle de Figueres i Palamós.\nAmb accions com aquesta, els representants del professorat de la privada concertada volen fer públic "el malestar d'un col·lectiu que no treballa a compte de l'administració, que tampoc ho fa en les mateixes condicions que el funcionariat i al que se li ha aplicat la mateixa retallada que al personal de l'administració pública, sense tenir en compte la normativa laboral aplicable".\nAbans d'activar aquesta línia reivindicativa, els sindicats van acudir als jutjats per presentar un conflicte col·lectiu contra la retallada salarial que els han aplicat. Les tres organitzacions sindicals han dut a terme aquesta mesura, encara que per separat.\n8.400 queixes a Barcelona\nLa participació de docents en la primera d'aquesta sèrie de protestes mensuals va ser molt més majoritària a Barcelona que a Girona, on prop de 480 mestres i professors d'escoles privades concertades es van concentrar davant la seu del Departament d'Educació i van presentar 8.400 reclamacions.


Les empreses compromeses conviden els seus equips a implicar-se en els ODS caminant i recollint escombraries. Us hi sumeu?\nAquesta crida va dirigida a empreses membres i no membres de Respon.cat, i us convidem a fer-la arribar a tots els vostres grups d’interès.\n[OBJECTIU] cuidar l'etorn amb la recollida de deixalles i fomentar l'hàbit de practicar activitats a l'aire lliure.\n[CRIDA] la campanya es proposa des del Grup de Treball d'Actes de Respon.cat que està integrat per Efebé, N2A, i Clubs Claror, més la participació de Corresponsables, Mullor, CreaRSA i Vector5. Totes aquestes empreses han contribuït a donar forma a la proposta i ens agradaria que el màxim nombre d'empreses membres i no membres s'hi sumin.\n[FUNCIONAMENT] cada persona o grup podrà inscriure els kms caminats en aquest enllaç. Al final de la campanya, des de Respon.cat s'agregaran tots a títol informatiu per mostrar el volum total. Així mateix, cada persona o grup penjarà fotos de les bosses de deixalles recollides amb el hashtag #femNet i el perfil de la seva empresa i @respon_cat per tal de poder acumular l'impacte.\nEnllaç per compartim kilòmetres i bosses recollides\n[TEMPORALITAT] La campanya es vincularà a l'inici del 2021 i estarà activa tot l'hivern, entre el 21 de desembre i el 21 de març.\n[LLANÇAMENT] el llançament es farà de manera prèvia al Nadal, i les empreses s'hi podran afegir quan vulguin, al gener o més endavant.\n[ACCIÓ COMUNICATIVA] cada empresa podrà posar en valor la seva acció, i es proposa que es puguin fer microvídeos amb les imatges dels seus equips, mentre que Respon.cat anirà difonen les dades agregades i motivant altres empreses a sumar-s'hi. Amb el Dia de la Natura (3 de març) s'intentarà tenir impacte mediàtic i es motivarà per continuar fins al dia 21.\n[XARXES SOCIALS] volem fer molt de soroll a les xarxes. Es pot utiltizar twitter, facebook o Instagram, sempre amb el hashtag #femNet\nPremis Respon.cat 2020, els Premis de la Responsabilitat Social de Catalunya\n[13 GENER] Acte de lliurament dels Premis de l'RSE a Catalunya


Com i quan s’entreguen les comandes?\nTant per a particulars com per a restaurants i botigues, les comandes es preparen i s’entreguen entre 48h i 72h (sense comptar els festius) a l’adreça indicada pel client. Les comandes que arriben a Cal Tomàs els dilluns i els dimarts se serveixen entre dijous i divendres. Les que arriben a partir de dimecres se serveixen dilluns i dimarts de la següent setmana. En el cas de les comandes amb producte filetejat fresc, se serveixen els dimecres i dijous i han d'haver entrat abans de les 7h del matí del mateix dimarts. El client ha d’assegurar que hi haurà un receptor a l’adreça d’entrega de la comanda. Les comandes s’entreguen en franja matí. En cap cas es pot determinar per a l’entrega una hora concreta.\nQuè em garanteix que són productes naturals i ecològics?\nPer als embotits tenim dues línies de producte: la natural i l’ecològica. En els embotits naturals la descripció dels ingredients garanteix que cap d’ells no conté cap additiu artificial. Els embotits ecològics estan marcats amb el segell de certificació ecològica que atorga el Consell Català de la Producció Agrària Ecològica.\nQuè em garanteix que són productes aptes per a celíacs?\nCap dels nostres productes, a excepció de la botifarra d’ou que s’elabora amb pa, conté gluten. Cada embotit s’etiqueta amb el segell “Apte per a celíacs”, atorgat a Cal Tomàs i Llania per l’Agència Catalana del Consum. Tampoc no contenen gluten els elaborats de vedella.\nEl mètode pagament és segur?\nEl sistema de pagament que utilitzem a través de la plataforma bancària de La Caixa és 100% segur.\nPuc retornar una comanda?\nNomés s’admeten devolucions quan el producte hagi arribat en mal estat, sigui per causes del transport o de l’envàs i nomès en el cas que es comuniqui a Cal Tomàs al moment de la recepció de la comanda. En qualsevol Cal Tomàs ho haurà de comprovar per procedir a l’acceptació de l’evolució. No s’admeten devolucions per qualsevol altre motiu.


Missió per a startups tecnològiques a Londres. Noah Conference. ACCIÓ - Agència per la competitivitat de l'empresa Agenda. ACCIÓ - Agència per la Competitivitat de l'Empresa\nMissió per a startups tecnològiques a Londres. Noah Conference\nConnecta't amb l’ecosistema emprenedor i inversor del Regne Unit participant a la Noah Conference, un esdeveniment de referència per a startups a la capital britànica que se celebrarà els propers 30 i 31 d'octubre a Londres.\nLa Noah Conference es considera una plataforma de nivell mundial en l'intercanvi i networking entre les empreses del món digital, hi assisteixen líders mundials en l'àmbit de l'economia digital. En la darrera edició hi van participar Whitney Wolfe Herd, fundadora de Bumble, Peter Smith, CEO de Blockchain o Tom Henriksson, partner d'OpenOcean, entre d'altres.\nSi participes en aquesta missió, ACCIÓ t'acompanyarà els dies previs a una sessió networking amb potencials inversors.\nEntrada gratuïta per assistir a la Noah Conference (preu de venta entre 600€ i 1.600€).\nAcompanyament des de l'estand d'ACCIÓ-Catalonia Trade&Investment durant els 2 dies del congrés.\nPitch davant dels assistents (des d'ACCIÓ et formem amb experts per preparar el pitch guanyador en anglès).\nTrobades i networking amb inversors, corporates i persones de referència de l'ecosistema londinenc.\nArribada a Londres i trobada kick off a l'Oficina exterior de comerç i inversions.\nSopar networking amb altres participants de la Noah Conference.\nAssistència a la Noah Conference i suport personalitzat des de l'estand de Catalonia Trade & Investment per augmentar la teva visibilitat.\nPitch de les 10 startups catalanes davant dels assistents.\nNetworking i trobades agendades amb inversors assistents.\nLa nit del 30 d’octubre, esdeveniment amb inversors i startups britàniques i catalanes implantades al Regne Unit i altres players clau com corporates. També ens acompanyaran els inversors catalans que venen amb nosaltres a aquesta missió.


Llista de productes per fabricant: XDEEP\nXDEEP 3mm Placa inox\nXDEEP Placa en acer inoxidable, 3 mm de gruix. Totes les arestes de les plaques xDEEP han estat bisellades a 45 graus de forma precisa amb maquinària controlada digitalment (CNC). És un procés costós però protegeix millor les corretges de l'abrasió que els mètodes de tall normalment utilitzats.\nXDEEP 3mm Placa inox complet\nXDEEP Placa en acer inoxidable, 3 mm de gruix amb arnès d'una peça contínua en poliamida, anelles D 6mm i frens en inox, sivella inox, cinta entrecames. Ideal per muntar-ho amb qualsevol ala estàndar de mono-ampolla o bi-ampolla.\nXDEEP 4mm Placa alumini\nXDEEP Placa en alumini, 4 mm de gruix. La placa d'alumini xDEEP presenta un acabat especial producte d'un procés de diverses etapes. Totes les arestes de les plaques xDEEP han estat bisellades a 45 graus de forma precisa amb maquinària controlada digitalment (CNC). És un procés costós però protegeix millor les corretges de l'abrasió que els mètodes de...\nXDEEP 4mm Placa alumini complet\nXDEEP Placa en alumini, 4 mm de gruix amb arnès d'una peça contínua en poliamida, anelles D 6mm i frens en inox, sivella inox, cinta entrecames. Ideal per muntar-ho amb qualsevol ala estàndar de mono-ampolla o bi-ampolla.\nXDEEP Adaptador mono-ampolla alumini\nXDEEP Adaptador mono-ampolla inox\nXDEEP anella D inox colzada\nXDEEP anella D inox colzada, 6mm gruix\nXDEEP anella D inox recta\nXDEEP anella D inox recta, 6mm gruix


Picó.cat » Entrevistes\nEntrevista Standmahara (26/3/13)\nAvui ens ha visitat el grup StandMahara. Són un grup de gipsy swing manouche sorgit a partir de la idea original del guitarra Jaume Mena, que ha creat un projecte musical amb una comunitat de músics i professionals que de manera desinteressada hi ofereixen els seus coneixements. D’aquí una estona ens interpretaran un tema en directe però ara saludem en Jaume Mena, que ha vingut acompanyat d’un altre guitarra, l’Enrique Sánchez, i el contrabaix Artur Matheo.\nEntrevista Ernest Codina i Roger Carandell (26/3/13)\nFa gairebé 3 anys, dos joves comunicadors del món de la ràdio se’n van adonar que hi havia un buit al mercat i van decidir omplir-lo creant un blog amb temàtica específica per a adolescents, i en català. Aquell espai virtual -‘Adolescents.cat’ – s’ha convertit en un portal de referència per a milers de joves. Actualment té 20.000 visites diàries, 140.000 usuaris únics al mes i registra més de 3 milions d’impressions. Al Facebook té més de 22.000 fans i al Twitter 11.000 seguidors. Ara els seus creadors han fet un pas més i ens presenten un llibre: ‘Adolescents.cat El Manual’.\nEntrevista Ramon Terricabras (25/3/13)\npicocat - 25/03/2013\nCada dilluns explorem un Parc Natural i aquest dilluns hem anat fins el Parc Agrari del Baix Llobregat i hem parlat amb en Ramon Terricabras, el gerent del Consorci del Parc Agrari del Baix Llobregat.\nEntrevista Xavi Cherta (25/3/13)\nEl mes de maig arriben per primera vegada els X Games a Barcelona. Els X Games són l’esdeveniment d’esport extrem més important del món. Barcelona ha estat escollida seu juntament amb Iguaçu i Munich. N’hem parlat amb Xavi Cherta, director executiu dels X Games a Barcelona.\nEntrevista Joan Sala (25/3/13)\nEn època de crisi cal buscar solucions imaginatives per aconseguir diners. El finançament és la màxima dificultat que tenen els creatius i els artistes en general. Un pare i els seus dos fills conscients d’aquesta necessitat van crear una plataforma a Internet perquè el públic pugui fer petites aportacions econòmiques que sumades poden fer realitat molts projectes artístics o innovadors. Ens ho explicarà el cofundador de la plataforma de micromecenatge de referencia, Verkami.com\nEntrevista Martí Amargant (25/3/13)\nUs agraden Les aventures de Tintín? Ara saludarem a un jove que no només li agraden sinó que a fet un treball de recerca científica sobre el còmic de Tintin. El guardó més important li ha donat aquest dissabte el Conseller d’Economia i Coneixement, Andreu Mas-Colell en el context dels Premis de Recerca Jove que atorga la secretaria d’Universitats i Recerca pels seus treballs d’investigació científica.\nEntrevista Dr. Antoni Bulbena (25/3/13)\nJa és primavera i el proper cap de setmana es canviarà l’hora. Aquest canvi horari s’aplica per un suposat estalvi energètic. En qualsevol cas tindrem més hores de llum al dia.\nDe la llum, de la primavera i de com afecten els canvis estacionals en el nostre organisme n’hem parlat amb el director de l’Institut d’Atenció Psiquiàtrica de l’Hospital del Mar, el Doctor Antoni Bulbena.\nEntrevistes, Salut, Seccions\nEntrevista Javier Sierra (25/3/13)\nEns ha companyat aquí a Picó.cat un escriptor espanyol autor de grans èxits editorials que ens torna a proposar amb la seva última novel·la remirar-nos la història -i també l’art- des d’una altra perspectiva. Parlem de Javier Sierra, que acaba de publicar aquest mes de febrer ‘El Maestro del Prado’. A través d’un personatge misteriós descobrirem els símbols, missatges ocults i profecies que van inspirar grans obres de l’art del Renaixement que s’exposen al museu madrileny.\nEntrevista Michel André (22/3/13)\nVilanova i la Geltrú ha acollit a principis d’aquest mes la segona Assemblea General del projecte ACCESS de la Unió Europea, un projecte que ha de dissenyar i dictaminar les polítiques de gestió a la zona de l’Àrtic en els propers 30-50 anys. A Vilanova es van reunir un centenar d’investigadors d’una trentena d’institucions científiques d’onze països del continent europeu. I un d’ells és el nostre convidat d’avui a la secció de ciència, el Director del Laboratori d’Aplicacions Bioacústiques de la UPC, Michel André.\nEntrevista Joan Pahissa (22/3/13)\nAvui hem parlat amb una persona que juga molt bé al Ping-pong. Va començar a jugar quan tenia 15 anys, i ha guanyat entre d’altres coses, la medalla de bronze per equips a Stuttgart 2009 i Nantes 2010. Fins aquí tot normal dins de les característiques d’un jugador de ping-pong.\nAra bé, en Joan, medeix un metre d’alçada, pesa 30 quilos i la taula de ping-pong li arriba a l’alçada de la cara.\nPateix una malatia que es diu displàsia espóndilo-epifisària congènita, és tant rara aquesta malatia, que en Joan només coneix una persona igual que ell a Catalunya.


CONTRAST A LLIURAMENTS DE VOLKSWAGEN AL MAIG\nBrowse: Home » CONTRAST A LLIURAMENTS DE VOLKSWAGEN AL MAIG\nVolkswagen lliurament 512.100 vehicles al maig: un 5,1% menys que el maig de 2018. Els lliuraments augmenten a Amèrica del Nord, Amèrica del Sud i Alemanya. Com estava previst, es van lliurar menys vehicles a Europa després dels resultats rècord de 2018. La situació a la Xina no registra canvis: Volkswagen amplia la seva quota de mercat en un mercat general decreixent.\nJürgen Stackmann, responsable de Vendes del Comitè Executiu de Volkswagen: “En termes de lliuraments, maig ha estat un mes d’alts i baixos per a Volkswagen. De cara a la segona meitat de l’any, mantenim una previsió forta per a la marca a Europa ”\nAl maig, la marca Volkswagen va lliurar 512.100 vehicles a tot el món, un 5,1% menys que el maig del 2018. El resultat en les regions va ser variat: mentre que els lliuraments de la marca a Amèrica del Nord (+ 8,6%) , Amèrica del Sud (+ 5,4%) i l’alemany (+ 2,2%) van augmentar, hi va haver una caiguda, prevista, a Europa (-6,1%). La situació a la Xina no va registrar canvis. Al maig, Volkswagen va aconseguir ampliar la seva quota de mercat en un mercat general en fase de decreixement\nJürgen Stackmann, responsable de Vendes del Comitè Executiu de Volkswagen: “En termes de lliuraments, maig ha estat un mes d’alts i baixos per a Volkswagen. A Amèrica del Nord i Sud-amèrica, la nostra política de models s’ha vist recompensada amb excel·lents xifres de lliurament. Com estava previst, els lliuraments a Europa es van situar per sota de les xifres rècord de l’any passat, que es van veure impulsades pels forts efectes de la compra anticipada resultants del canvi a WLTP. Això també passarà al juny, ja que no vam tenir d’adoptar mesures especials durant la primera meitat de l’any. A la vista de l’alt volum de comandes rebudes i d’una millora de les capacitats de lliurament de motors de gasolina, mantenim la previsió d’una segona meitat de l’any fort per a la marca a Europa “.\nEls lliuraments en les diferents regions i mercats al maig es van desenvolupar com segueix:\nA Europa, la marca Volkswagen va lliurar 157.500 vehicles, un 6,1% per sota de la xifra rècord del mateix mes de l’any anterior. A Europa Occidental, hi va haver una disminució del 5,5%, fins als 134.500 vehicles.\nEl punt positiu el va marcar el mercat a Alemanya, on es van lliurar 53.700 vehicles als clients al maig, fet que suposa un increment del 2,2%. Els models SUV T-Roc, T-Cross i Touareg segueixen sent molt populars.\nIgual que a Europa Occidental, Volkswagen també va registrar una caiguda dels lliuraments de vehicles a Europa Central i de l’Est. La marca va tancar el mes amb una caiguda del 9,4%, fins a un total de 23.000 vehicles lliurats.\nEl rendiment en la regió d’Amèrica del Nord va ser positiu per a Volkswagen. Malgrat el mercat general en declivi, la marca va lliurar 54.400 vehicles, un increment del 8,6% respecte a maig de 2018. EUA va fer la major contribució a aquest èxit. En el major mercat individual de la regió, la marca va lliurar 35.700 vehicles, un 14,4% més que el mateix mes de l’any anterior. Al maig, el Tiguan tornar a ser el model Volkswagen més reeixit, mentre que l’Atles va registrar el seu millor mes des que es va llançar al mercat. També al Canadà, Volkswagen va lliurar més vehicles que al maig de 2018 (+ 6,6%). Amb una caiguda del 6,0% fins als 10.700 vehicles, el resultat a Mèxic no va afectar massa a aquest èxit.\nA Sud-amèrica, Volkswagen va aconseguir resultats generalment positius al maig. La marca va lliurar 44.300 vehicles, un increment del 5,4% respecte al mateix mes de l’any anterior. Això es va deure principalment al major mercat de la regió, el Brasil, on Volkswagen va entregar 36.500 vehicles als clients al maig, un increment del 29,8%. La força de la marca Volkswagen al Brasil va ser suficient per compensar la caiguda del 60,1% a l’Argentina, fins als 4.100 vehicles. Allà, la situació econòmica general segueix sent difícil, amb un mercat general en declivi.\nA la regió d’Àsia-Pacífic, Volkswagen va lliurar 245.400 vehicles, un 8,0% menys que el maig del 2018. La situació a la Xina, el major mercat individual de la marca, no va registrar canvis al maig. En un mercat general en declivi, Volkswagen va lliurar 233.900 vehicles als clients (-7,0%), aconseguint així ampliar la seva quota de mercat.\n← SUBARU LEVORG 2019: MÉS CONFORTABLE, ECOLÒGIC I ASSEQUIBLE\nHONDA AJUDA A COMPLIR SOMNIS D’INFANTS MALALTS AMB EL SEU INICIATIVA DE RSC “EL VALOR D’UN GEST” →


joan asín: ACCIDENT a la PIRÀMIDE DE LA CANAL DE L'AIGUA. Via ESCALADORS ASIMPTOMÀTICS.\n6/07/21. Tenia dubtes de fer una piulada, però hi han dies què et posen al lloc i avui ha sigut un d'ells. Valgui aquesta piulada per a la Reflexió, de com pot canvia una jornada on ja estàvem a punt d'arribar al cim, gaudint de l'escalada i trobar-te de cop en un INFERN.\nEl Marc em va passar la ressenya de la via Escaladors Asimptomàtic, què havien acabat d'obrir el setembre passat, el temps no va acompanyar i aquests juny ens vam plantejar de anar-hi, però per una cosa o un altre no va ser fins aquest dimarts què vam quedar amb el Juan Carlos.\nAquest cop l'aproximació la tenim més clara i amb una hora i vint minuts ja estem a peu de via. Hi ha una cordada fent el tercer llarg. Darrerament la pedra decideix qui comença, avui li toca al Juan Carlos.\nLa via està semi-equipada amb parabolts i algun pitó què cal completar amb algun friend. Anem a bon ritme i arribem a la R4. El cinquè llarg surt per una placa en tendència a la dreta a buscar un ressalt on hi han dos parabolts, flanqueig a la dreta i el Juan Carlos comenta què hi han un blocs sospitosos, l'asseguro curt, fa un pas i és desprèn un gran bloc, què baixa amb ell, quedant inconscient i desplaçat de la vertical de la reunió, és mou lleugerament però no respon.....\nAgafo el telèfon però no hi ha cobertura?.... ho intento però no hi ha manera...Crido per si la cordada què anava al davant i què ja deuria estar baixant ens sentia, però cap resposta....\nPrimera maniobra, fixar la corda i pujar assegurat amb prusiks fins a la seva alçada. Amb una baga al porta material (què farà de talabard de pit) i un altre al talabard units en un punt el passo per la corda, què farà de guia. Tornar a la R i el despenjar-lo fins a la R on l'asseguro. Tallar les cordes (nus d'encordament) i recuperar-les. La primera intenció és despenjar-lo, però als 3 metres s'encallat, baixar fins el seu costar deixar.lo assegurat i tornar a la R. Desenradar i recollir les cordes, baixar en ràpel, amb ell al talabard, fins a la feixa on és pot deixar en posició segura, quan li crido el nom obre els ulls i té hipotèrmia, el tapo amb una jaqueta què duia i recupero les cordes. Desgrimpo per la feixa fins què trobo un parabolt, un primer ràpel em deixa a una R amb dos anelles. Segon ràpel què arriba molt just al terra (anem amb cordes de 50). Baixo corrent cercant cobertura però no la trobaré fins al pont de fusta a tocar de la carretera.\nEn poc temps arriba un helicòpter del SEM què fa un primer reconeixement i poc després dos més dels Bombers. Els hi passo la informació d'on està. Fan una primera entrada i deixen a dos GRAE's a la feixa. La primera informació és què te les constants estables. Entra la boira i ja no marxarà, impossibilitant l'entrada dels helicòpters, l'han de baixar-lo amb cordes fins a peu de paret on és atès per dues Metgesses i Bombers, què el baixaran fins a la carretera on els espera una Ambulància medicalitzada, què el portarà a l'Hospital Josep Trueta de Girona, essent ingressat a la UCI. UNA GRAN TASCA DEL GRAE, BOMBERS, SEM, què l'han pogut atendre sanitàriament des del primer equip GRAE què va arribar on estava ,fins el trasllat a l'Hospital. MOLTES GRÀCIES PER LA VOSTRA PROFESSIONALITAT.\nVivim en un món accelerat instal·lats en una falsa seguretat, sovint veiem serveis del GRAE per escaladors què se'ls ha encallat el ràpel , què no saben per on baixar, truques al 112 i ja està. Però i si no hi ha cobertura? l'escalada és un esport de risc i cal anar preparat per a resoldre situacions no desitjades.\nAvui no hi hagut FOTOCIM. El Juan Carlos és fort i se'n sortirà.\nfoto GRAE BOMBERS. descens per paret\nfoto GRAE-BOMBERS atenció sanitària a peu de paret\nfoto GRAE-BOMBERS descens per tartera\nfoto GRAE-BOMBERS. descens camilla amb roda pel camí\nPublicat per joan asin a 9:04\nMoments molt durs, sobre tot per el company que ho ha de fer tot en un estat de tensió enorme, el Juan Carlos ha tingut sort, dintre de la desgracia, de que Tu, Joan, estas sobradament preparat..... Que Ell es recuperi i que Tu et serenis. Una abraçada\n12 de juliol de 2021, a les 9:24\nEstic d'acord amb Guillem, ell ha estat de sort de tenir-te a tú al seu costat. L'escalada com altres esports o com la mateixa vida té aquests moments preparats per nosaltres. Ànims per tots. Una abraçada\n12 de juliol de 2021, a les 9:36\nÀnims a tots dos i gràcies per la informació. Sovint tenim a dir que les coses son fàcils quan en realitat qualsevol imprevist ho pot esguerrar tot. Que el company es recuperi aviat!!!!\n12 de juliol de 2021, a les 10:04\nFelicitats a tu Joan, per la teva actuació digna del millor company. Cal estar molt preparat tècnicament i emocional per fer el més correcte. Una abraçada per a tu i per en Juan Carlos, que espero que s'estigui recuperant!\n12 de juliol de 2021, a les 10:09\nSóc un dels GRAEs que va participar en les labors de rescat.\nAquest tipus d'accident no és el més habitual: via llarga, sense cobertura i víctima inconscient.\nPero encara més poc habitual és trobar que la cordada es capaç de efectuar unes maniobres d'autorescat en un escenari tant complexe.\nLa escalada clàssica ha guanyat en adeptes pero no en aptituds. De la mateixa manera que hem de rescatar a escaladors bloquejats en el ràpel, s'extreu que hi ha una manca de coneixements tècnics per quan vénen imprevisto, que fan què, davant una emergència com la que vau viure, no siguin capaços de ressoldre.\nLa meva felicitació Joan, dir en majúscules què la teva intervenció va ser essencial per salravar-li la vida al Juan Carlos. Nosaltres, els serveis d'emergència, vam arribar a temps per rematar la feina.\nPerò què sense la teva bona praxis, molt probablement haguéssim vingut per certificar una defunció...\nAixí doncs, animo a la reflexió d'on anem i amb qui anem a fer aquests tipus d'activitats, donat què, no només cal mesurar les nostres pròpies capacitats, sinó també la del company sobre qui recaurà la responsabilitat de la nostra pròpia vida si patim un incident de gravetat.\n12 de juliol de 2021, a les 10:33\nFelicitacions per la bona feina, Joan, i gràcies per compartir l'experiència i la teva reflexió. Espero que el Joan Carles es recuperi i ben aviat pugueu tornar a gaudir de les parets.\nFormació i pràtica constat periòdica són les claus de la seguretar, però sovint els afectats no en són coconscients fins que li veuen les orelles al llop.. Malauradament, de vegades massa tard.\n12 de juliol de 2021, a les 10:58\nI que en Juan carlos tingui una rapida recuperacio\n12 de juliol de 2021, a les 12:57\nMolt be Joan. Bona sort per el Juan carles\n12 de juliol de 2021, a les 14:15\nMolta sort i ràpida recuperació per En Joan Carles. La escalada no està exempta d'accident, algo que tendim a oblidar. D'aquí la importància de tenir-ho present i de preparar-nos per situacions com aquestes. Gràcies pel teu escrit.\n12 de juliol de 2021, a les 14:42\nGràcies per compartir aquesta experiència dificil que has pasat, per que malgrat el vostre succés ens permet veure les dificultats que hi han i per a molts (jo el primer) el fet de no haver patit cap imprevist d'aquestes característiques et relaxes i et creus que estàs en un punt de control. La formació és essencial no d'on vingui si no de qualitat (aquí hi hauria força a dir). Felicitar a tothom qui va intervenir per la seva tasca.\n12 de juliol de 2021, a les 14:47\nMolt bé, Joan, i molts ànims!! Esperem que el company es recuperi ben aviat!! Ja sabem que l'escalada és un esport de risc..., però quan ens toca.... Una abraçada!!\n12 de juliol de 2021, a les 15:13\nBufa Joan ! quin ensurt i quin patiment ! que una jornada que havia de ser alegre acabi així és dur. Molts ànims ! amb aquesta piulada, que t'haurà costat molt de decidir escriure ens ajudes a tots a reflexionar.\nEls millors desitjos de recuperació per al Juan Carlos i tot l'escalf per a tú i les famílies.\n12 de juliol de 2021, a les 16:21\nOstres Joan, havia tingut coneixement d'aquest accident, però no m'imaginava que fos en Juan Carlos.\nLi desitjo una bona recuperació i felicitar-te per com has resolt la situació.\nÀnims a tots dos.\n12 de juliol de 2021, a les 19:08\nUna abraçada ben forta Joan. Heu pogut tornar a casa. Aquella corda invisible que t' unirà a en Juan Carlos ben estretament l'hi ha allargat la vida. El GRAE, i tota la resta, un gran equip\n12 de juliol de 2021, a les 20:53\nJoan Escuer ha dit...\nUna forta abraçada per a tu i pel Joan Carles, ho he sapigut perquè m’ho ha dir en Merto. M’en alegro molt que l’autorescat i posterior rescat fos un èxit. Els millors desitjos de recuperació pel JC.\n16 de juliol de 2021, a les 9:00


La Petita Llibreria: 09/28/17\nEntrevista a Rafael Vallbona\nAvui ens retrobem amb el grandíssim autor Rafael Vallbona. Un home que respecta al seu públic lector i sempre ofereix histories en les que val la pena ficar el nas i capbussar-s’hi sense cap mena de por. Totes les seves obres ens indiquen que a més de ser un autor incansable i treballador té un segell de qualitat que ens garantitza retrobar-nos amb una historia que no ens deixarà indiferents i que ens agradarà refugiar-nos en les seves planes.\nPer Adriana Pujol\nAmb descripcions més que fotogràfiques i amb el marc històric perfectament ben explicat sobre les dues Guerres Mundials, la Guerra Civil, els refugiats i les modernitats dels anys 60 i l’impacte de cada succés ens trobem amb una nissaga que les ha passat de tots colors.\nDe la mà d’Edicions 62 i gràcies a la prosa majestuosa de l’autor teniu l’oportunitat d’anar a l’encontre d’unes persones màgiques, entranyables i que d’es d’ara ja són eternes.\nAmb una amplia bibliografia a les seves espatlles d’altíssima qualitat ens preguntem: Quan va descobrir que el món de les lletres l’esperava? Des de petit que m’atreia la lectura: En Massagran, el Zoo d’en Pitus o La casa sota la sorra van ser els primers llibres que em van començar a fascinar per les històries. A través d’ells vaig començar a veure el món per un forat. Allò em va anar portant, poc a poc, cap a l’altra banda; passar de que m’expliquessin històries a explicar-les jo. Als meus amics del carrer els deia que els explicaria una peli, però en realitat me la inventava (crec que ells ho sabien, però no deien res). Temps després vaig començar a escriure contes a classe. Ja se que no s’ha de fer, però és que m’avorria molt.\nEsdevenir escriptor va ser un procés natural, una necessitat d’expressió? Què el va motivar? Jo crec que convertir-me en escriptor va ser una necessitat vital. El meu món era estret, petit i francament asfixiant. La possibilitat de convertir-me en empleat de banca (el desig de la meva família), m’espantava. La por a condemnar-me a una vida grisa com veia a casa em va donar més ales que el Red Bull. Jo tenia aquella passió, que poc a poc es va anar convertint en vocació i què, estudiant periodisme a la universitat, es va convertir en un camí cap a la vida plena que desitjava. Més que escriptor, em reclamo explicador d’històries; del tips que siguin. És la meva vocació, la meva passió i la meva afició: la vida. I satisfà molt poder-m’hi dedicar.\nImagini que pogués fer un viatge en l’espai i en el temps i compartir un àpat amb escriptors de renom. Qui serien els seus convidats? Jack Kerouac, perquè em va obrir els ulls; William Shakespeare, perquè és l’escriptor total; Dashiell Hammett, perquè inventa la crítica a la societat contemporània des de la literatura popular; Lawrence Ferlingheti, perquè és la veu poètica de la modernitat i Josep Pla, perquè és el millor escriptor català del segle XX i... N’afegiria molts més, però potser no podria pagar la factura. Ah, i amb Allen Ginsberg ja hi vaig sopar quan va visitar Barcelona.\nEsperava l’èxit aclaparador de les seva novel·la? Quines expectatives en tenia mentre l’escrivia? Un estudiant de la universitat em va preguntar si m’havia tornat boig d’alegria en saber que havia guanyat el premi. Li vaig dir que m’havia satisfet molt i que estava molt content i esperançat, però que la gran il·lusió l’havia tinguda el dia que la vaig acabar d’escriure i vaig pensar que havia estat capaç de fer una obra prou sòlida com per a optar a un dels premis grossos. Mentre escric no penso en expectatives. De fet, sempre penso que no se si el que estic fent val gran cosa, perquè entre el relat i jo no hi ha distància. Estem massa a prop l’un de l’altre per veure’ns les cares.\nQuè va significar per vostè rebre el premi BBVA Sant Joan? Per trajectòria, organització, difusió i rigor del jurat, el BBVA Sant Joan és un premi d’enorme prestigi i garantia de serietat . No podia aspirar a res més.\nA què és dedicaria si li prohibissin escriure? A llegir, anar en bici i contemplar com passa la vida, que no és poca feina.\nCentrant-nos en la novel·la ens agradaria que ens expliqués que vol dir per vostè la paraula família. Família és el símbol de la construcció del relat personal de cadascú (i que ens ajuda a créixer) a partir de la memòria, que és el gran llegat que ens deixen els qui ens precedeixen. Us ho dic jo, que he heretat molts pocs records.\nQuin sentiment té vers la veritable família Grau? Són es meus germanets ceretans. Els ho he dit més d’un cop, i no pas en broma.\nQuè han sentit els protagonistes al veure la seva historia novel·lada? Vertigen, lògicament. Tant la Carme, la mare, com en Miquel i en Josep, dos dels seus fills, sempre em deien “algun dia s’hauria d’explicar la història d’aquesta família”. I ves, aquí està. Ara be un cop passat el mareig, crec que tenen una enorme sensació de justícia històrica vers els seus propis ancestres que considero molt lloable. Els honora aquest gest de reconeixement.\nÉs conscient que ha fet que aquesta família a més de coneguda pel seu públic esdevingui immortal? Com es sent? Tothom te dret a que la seva memòria pervisqui. Amb els Grau jo només he estat el missatger. No hi tinc, ni em correspon, cap protagonisme tret de l’estrictament literari.\nCreu que l’amor i la família són els motors que fan que el món giri d’una manera més assenyada? Hauria de ser així, però no sempre passa: massa egoisme, massa niciesa. Espero que les generacions joves actuals ho sàpiguen veure. Vaja, estic convençut que si que ho veuran.\nQuins secrets encara amaguen les parets de la casa de la frontera tot i les seves transformacions? Jo crec que els secrets que puguin servar les parets de la casa, si no han volgut sortir a la llum en aquesta ocasió, és que no volen ser destorbats: respectem-ho.\nLi hagués agradat visitar la casa en cada una de les seves versions i períodes històrics? Sóc un tafaner de naixement, i això no es cura. I tant si m’hauria agradat. Hi he pensat sovint mentre escrivia.\nCreu com nosaltres que el passat és fa present per esdevenir futur? “Tot torna agrupant-se i és una sola història”, diu Vicent Andrés Estellés. I jo ho crec. L’existència es una concatenació de fets i records que es projecten endavant i fan camí.\nCreu que rere cada família es pot amagar una bona novel·la? Per què no? Ara be, literàriament una història no és res fins que no es converteix en un relat. Vull dir que la història, per si sola és una matèria en brut que cal polir i conformar.\nQuina cançó podria ser la banda sonora d’aquesta família? Un tema de Serge Gainsbourg, com ara Aux armes et caetera, Ex fan des sixties o la Decadanse, interpretat pel Pont d’Arcalís, amb Django Reinhart a la guitarra solista. Be, com que Django no pot tornar, l’Albert Bello faria molt be el seu paper.\nA l’actualitat hi ha molts escriptors mediàtics o d’altres que ni tan sols són ells els qui escriuen els seus llibres. Creu que els escriptors de veritat com vostè, aquells que en lloc de sang tenen tinta, s’han de justificar massa sobre la feina que fan? Això de l’exposició als mitjans, de la fama, de les vendes, els diners...va per barris. Allà cadascú amb la seva manera de fer. El meu ego deu ser poc exigent, perquè el que a mi em ‘posa’ de veritat és escriure. Cada mati em llevo pensant si seré capaç d’escriure un full. Si ho faig, em sento ric i ple, i no és broma. La resta és show bussines i una mica de vanitat, també (va, no ens fem els estrets ara, que som mortals com tothom)... Deu ser això que ara en diuen empoderament (i que, ho confesso, no entenc que vol dir). Ep, però de sang en tinc jo, i molta (a vegades massa i tot, potser)\nPer què no escrius novel·les en castellà, si be que escrius sovint en castellà als diaris? Des del respecte, l’admiració i l’interès per la llengua i la cultura castellana; perquè no em surt. No em reconec la meva veu literària en castellà. Una civilització, per poder-la explicar be, s’ha de fer en la seva llengua pròpia, que és la que li dona la dimensió i transcendència exacta. I la meva és el català des que vaig néixer.\nCrec que tinc prou domini del castellà per escriure, i ho faig al diari sense entrebancs quan escric per l’edició estatal (El Mundo de Catalunya acull de sempre, sense escarafalls ni petulàncies, articles en català a les seves pàgines). Però explicar un univers literari és una altra cosa. Hi ha molts mes valors en joc que els estrictament tècnics i lingüístics. Per això nomes la creació només la faig en català.\nMoltes gracies a vostès per l’atenció que m’atorguen. I si un dia ho volen, no dubtin a donar-me dia i hora: no hi ha res més interessant que conèixer en persona a lectors i lectores\n► d’ag. 24 (1) <


En el quart trimestre del 2017 hi va haver una forta retirada de dipòsits bancaris, per por i més motius, que no han tornat\nDes del mes d’octubre passat s’ha parlat, i molt, del trasllat de seus socials i fiscals d’empreses catalanes a algunes altres demarcacions. Això que a Madrid han anomenat ‘fugida d’empreses’ ha omplert pàgines i pàgines de diaris i hores i hores de ràdio i televisió. L’última dada oficial és que en el segon trimestre la ‘fugida’ ha minvat i que ‘se’n van anar’ 536 empreses, segons l’estatística mercantil del Col·legi de Registradors. Una estatística que solien fer un cop l’any, però que els van ‘convidar’ a realitzar-la per períodes més curts d’ençà de l’octubre, segons que em van explicar en la institució. Bé, hi ha això. Malgrat tot, s’ha comentat molt menys que el quart trimestre de l’any passat se’n van anar de Catalunya 31.000 milions d’euros de dipòsits bancaris (gairebé un 20%), segons l’estatística trimestral per comunitats autònomes del Banc d’Espanya. Val a dir que el primer trimestre del 2018 la fugida es va frenar absolutament (però els diners no han tornat tampoc) i es manté el mateix nivell de dipòsits bancaris que al desembre. Suposo que en la publicació de l’octubre del Banc d’Espanya sabrem què ha passat el segon trimestre, però la sensació és que tot continuarà més o menys igual.\nÉs una xifra molt important i equival al fet que cada català més gran de 15 anys hagués traslladat fora de Catalunya uns 5.000 euros del seu compte bancari. Immediatament en sorgeixen dues preguntes. Qui ha retirat diners de Catalunya i per què? On se’ls ha emportat? Les entitats financeres ubicades a Catalunya, catalanes i no catalanes, recorden que aquells dies n’hi va haver que traslladaven el compte a Fraga, a Benicarló o en un altre poble o capital on, per exemple, residís la família. De tota manera, els pobles fronterers tenien molta tirada.\nQuè n’aconseguia qui feia el canvi? Res en absolut més que vèncer la por irracional que es va apoderar de part de la població després del bombardament de notícies que fins i tot parlaven d’un possible corralito a Catalunya en cas d’independència. Aneu a les hemeroteques i ho comprovareu. Es van dir barbaritats durant molts dies seguits i això va fer efecte en multitud de persones, diguem-ne que molt influenciables. Amb els diners, no s’hi juga i que no invoquin en moments com aquests els dictats de la lògica, perquè la por no hi és fonamentada. A banda dels qui van tenir por, podem pensar que també hi va haver empreses que van prendre la mateixa decisió, tal com indica el volum de les fugides. Si va ser per por o per una motivació d’una altra mena, no ho sabem pas i podem pensar com vulguem.\nLlavors, les entitats financeres situades entre dos focs eren Caixabank i el Banc Sabadell. Perdien dipòsits fora de Catalunya perquè eren catalans i, quan se’n van anar, perdien dipòsits a Catalunya per ‘traïdors’. Papereta difícil per a Fainé i Oliu, qui després del trasllat de les seus a València i Alacant, respectivament (gràcies al pont de bastit pel govern de Madrid), el mes de febrer van assegurar que, a escala de l’estat espanyol, totes dues ja havien recuperat els dipòsits perduts i que hi regnava la ‘normalitat’.\nHi ha qui apunta que les administracions públiques de l’estat espanyol van poder intervenir en la retirada dels dipòsits, però la veritat és que en els balanços les entitats aquesta caiguda és la xocolata del lloro en el quart trimestre, només 300 milions d’euros. Si hi van poder influir perquè els els retiressin en empreses sobre les quals tenen autoritat o alguna mena de predicament, ja és tota una altra cosa, però no ho podem pas saber amb les dades.\nUna altra possibilitat és que la gent decidís de treure’n els diners i de col·locar-los en fons d’inversió. És possible que una part prengués aquest camí, però les dades d’Inverco (la patronal espanyola del sector) de tot l’any 2017, que hem conegut recentment, apunten un creixement de 3.000 milions a Catalunya, una desena part de la pèrdua de dipòsits. També es pot admetre l’opció que molta gent hagués decidit de passar-los a cooperatives com la Caixa d’Enginyers. Personalment en conec casos. Recordem que aquesta entitat no apareix en les estadístiques de bancs i caixes del Banc d’Espanya perquè és una cooperativa. La veritat és que el creixement dels socis, que normalment ronda el 8%, el 2017 va ser del 12,5%. Una xifra que els seus directius admeten que va ser impulsada després del primer d’octubre. Amb tot, el president de l’entitat, Josep Oriol Sala, va assegurar el març passat que ‘en els dipòsits això ha tingut molt poc impacte’.\nNo descarto que molts hagin retirat diners i que els hagin guardat a casa sota la rajola o en caixes de seguretat dels mateixos bancs o bé que se’ls hagin emportat a l’estranger, és clar, però no que crec sigui una actitud majoritària, ni molt menys. Ara bé, si sumem totes aquestes possibilitats, potser ens aproximarem a la realitat…\nPer tant, els factors que poden explicar-ho semblen més o menys clars, però el misteri més gran rau en la destinació final d’aquests milers de milions. He mencionat les localitats frontereres, però han estat fonamentalment els destins de particulars, que no crec que hagin influït excessivament en la xifra final. La veritat és que l’única comunitat autònoma que mostra un creixement extraordinari en aquest període és la valenciana, on els dipòsits van créixer 6.000 milions el quart trimestre, un 7% d’augment per a València i una cinquena part dels qui van escapar-se de Catalunya. Hi va tenir res a veure el trasllat de les seus de Caixabank i Sabadell? Aquí deixem la pregunta. A l’Aragó l’augment de dipòsits va ser més moderat (1.100 milions), encara que també per sobre de la xifra normal, un creixement del 3,5% en el quart trimestre.\nSí, però, i Madrid? Segons la premsa espanyola, set de cada deu empreses que han fugit de Catalunya hi han anat. Així doncs, hauria de ser lògic que fos a la capital on hi hagués un creixement més espectacular dels dipòsits bancaris. Doncs no. Sorpresa! El quart trimestre la comunitat de Madrid va perdre 6.000 milions. El trasllat, el tapa ‘l’efecte desembre’? No ho crec, perquè el quart trimestre de l’any passat ja en va perdre 10.000. Però en cap cas, a partir d’aquestes xifres, sembla que el gruix dels diners fugit de la banca a Catalunya hagi aterrat majoritàriament a Madrid. És cert que al quart trimestre (l’efecte desembre) s’ajunta una caiguda normal en els dipòsits que mantenen les empreses en els bancs pels pagaments que han de realitzar. Tampoc l’augment del saldo de fons d’inversió que creix a Madrid en 7.500 milions el 2017 apunta com a possibilitat majoritària que els dipòsits catalans hi hagin fet un salt amb una conversió posterior. Val a dir que l’any passat els dipòsits van créixer en 10.000 milions a tot Espanya i els fons d’inversió en 27.500 milions.\nEncara hi ha, per descomptat, la possibilitat que part dels milers de milions s’hagin escampat en petites quantitats a través de les mateixes entitats financeres en totes les comunitats de la geografia de l’estat espanyol, on els clients que van decidir de fer-ho hi tinguin família, per exemple, si bé les variacions en cadascuna apuntades pel Banc d’Espanya són molt menors de les assenyalades anteriorment i irrellevants en la majoria de casos.\nBé, després de l’anàlisi sento dir que la conclusió és que no n’hi ha cap o que m’és molt difícil de deduir-la d’acord amb les dades disponibles. Que continua obert el misteri, ves. Que tornaran els dipòsits? És possible. Però no oblidem que la retirada no afecta el desenvolupament normal de l’activitat econòmica catalana, tal com demostren les xifres de creixement econòmic, però distorsiona les magnituds globals. En definitiva, una cosa és segura, de desaparèixer, de segur que no han desaparegut, però aneu a saber on deuen ser…


Dimecres, 11 d'abril de 2018 18:12h\n2.\t 22 d'abril de 2018 11:16h\nBé. Potser es un bon sistema, si les colles assistents tenen un plus de qualitat en la música, el ball, o les figures, etc. Si no, és una estafa a la resta de les colles gegantere...\nBé. Potser es un bon sistema, si les colles assistents tenen un plus de qualitat en la música, el ball, o les figures, etc. Si no, és una estafa a la resta de les colles geganteres que paguen religiosament la quota de la ACGC ja que la ciutat gegantera era o és la festa de tot el món geganter de Catalunya. No dic que aquest no pot ser un bon sistema per la dignificació i la desmassificació d' aquesta festa. Però hi hauria d' haver un profund debat intern en el si del món geganter, perquè resulta un gran canvi i una vulneració dels drets de totes les colles afiliades a l'ACGC. Jaume Perez\nJoan-Miquel Merino Rubí\n1.\t 13 d'abril de 2018 15:36h


L’Ajuntament de Lleida demana a la Generalitat de Catalunya la redacció del projecte de digitalització de l’Horta de Lleida — Regidories d’Urbanisme, Mobilitat, Vialitat, Trànsit i Horta i d’Habitatge i Transició Ecològica – La Paeria – Ajuntament de Lleida\nEt trobes a:Inici/Mobilitat Vialitat Trànsit i Horta/Notícies/L’Ajuntament de Lleida demana a la Generalitat de Catalunya la redacció del projecte de digitalització de l’Horta de Lleida\nL’Ajuntament de Lleida demana a la Generalitat de Catalunya la redacció del projecte de digitalització de l’Horta de Lleida\nEl Govern català es compromet a redactar el projecte de cablejat i connexió d’alta velocitat a totes les partides de l’Horta de Lleida.\nData publicació: Dijous 27, agost del 2020\nLa Paeria ha sol·licitat formalment a la Generalitat de Catalunya la redacció del projecte de digitalització de l’Horta de Lleida en una carta adreçada al conseller de Polítiques Digitals i Administració Pública, Jordi Puigneró. El regidor de l’horta, Joan Ramon Castro, i el tinent d’alcalde d’Urbanisme, Toni Postius, signant de la carta, fa uns dies es van reunir amb el conseller i el director general d’Innovació i Economia Digital, Dani Marco, per tractar la problemàtica digital a l’Horta de Lleida. Per a Postius “la connexió de banda ampla a tot el terme de Lleida és una prioritat de l’actual govern de la Paeria”.\nA la trobada es va acordar la redacció per part de la Generalitat del projecte de cablejat i connexió d’alta velocitat a totes les partides de l’Horta de Lleida. El projecte també determinarà tant l’abast geogràfic com els sistemes de connexió necessaris per tal que totes les residències i instal·lacions de l’Horta tinguin les mateixes oportunitats digitals que la resta de la ciutat. El pas posterior a aquest projecte serà la planificació de l’actuació en la qual hi participaran ambdues administracions.\nDurant la reunió també es va posar sobre la taula un pla d’ajut al sector comercial de Lleida per desenvolupar la venda electrònica i fer-la compatible amb la tradicional per ajudar a remuntar la crisi econòmica que ha afectat el sector comercial lleidatà arran de la pandèmia.\nCarta en què la Paeria demana a la Generalitat la redacció del projecte de digitalització de l’Horta de Lleida (74,4 KB)\nCategories: 2020, projecte de digitalització de l’Horta


Un parc temàtic obsolet\nEl Periòdic d'Andorra, dijous 29 de maig 2008\n• El geòleg Josep Maria Mallarach considera que la viabilitat econòmica i la vinculació amb la natura de Naturlàndia és més que dubtosa\n"Naturlàndia preveu un model de parc temàtic obsolet, la viabilitat econòmica del qual crec que és més que dubtosa, així com la seva sostenibilitat". Així de contundent es mostrava ahir el convidat d'honor d'Amics de la Rabassa després de conèixer, sobre el terreny, el projecte del Comú lauredià. Un llarguíssim currículum avala els coneixements del geòleg Josep Maria Mallarach al capdavant de l'avaluació de polítiques ambientals i espais protegits arreu.\nMallarach assegura que Andorra està a la cua dels estats pel que fa a espais protegits, que "està en una situació extremadament deficitària". El geòleg va posar d'exemple d'un altre petit estat per comparar la situació del Principat: mentre a Andorra només consta com espai protegit el parc natural del Comapedrosa, a Liechtenstein aquesta qualificació la mereix el 60% del territori.\nLa protecció de l'entorn de la Rabassa com a paisatge protegit és una demanda que diversos experts en medi ambient han manifestat, per limitar l'actuació del Comú al bosc i preservar la sostenibilitat d'aquest. I no és tan sols això; cap d'ells acaba d'entendre que Naturlàndia no s'hagi presentat com un projecte definitiu, sinó que s'hagi anat fragmentant. El risc que pateix aquesta fragmentació és que no es pot realitzar un estudi d'impacte ambiental real, que inclogui el conjunt i l'efecte acumulatiu de les diferents activitats. "En altres països europeus no s'acceptaria legalment dur a terme un projecte com aquest per fragments", denunciava Mallarach.\nL'expert va instar l'Administració a reorientar les tendències de creixement exponencial insostenibles per models perdurables, sostenibles i respectuoses amb el medi ambient. "El projecte de Naturlàndia es podria situar a qualsevol altre lloc, perquè no es vincula amb els valors de la Rabassa", va assenyalar Mallarach, recomanant protegir la Rabassa i repensar-se la inversió descomunal que vol fer el Comú en un model lúdic, segons el seu parer, inviable en tots els sentits.


Contingut camipèdia - Punts d'interès d'Ariany\nPAS. Font: Ajuntament d'Ariany\n1. Església Parroquial de Nostra Senyora d’Atocha: L’església parroquial es va construir l'any 1737 com a obsequi del marquès d’Ariany, que habitualment residia a Madrid. Era una rèplica de la imatge madrilenya de la Verge d’Atocha, que suplantà el títol de la parròquia anterior anomenada de les Neus, edificada l’any 1570. Posteriorment, l’església va ser objecte de diferents reformes, i entre el 1908 i 1913 si li afegí el creuer i el campanar\n2. Creus de Terme: A la vila d’Ariany es troben tres creus, i d’elles, la més vistosa antiga és sa Creu, enllestida l’any 1856 en pedra de marès i d’estil neoclàssic. El dia de Pasqua, al peu d‘aquesta creu s’hi celebra l’Encontre, i el dia del Ram s’hi fa la benedicció dels rams d’olivera. Entrant a Ariany per la carretera de Maria, hi ha la Creu de les Voltes de Son Bonany, molt més moderna que l‘anterior ja que fou aixecada l’any 1969 a la memòria del rector Martí Truyols, que exercí a la vila al llarg de 37 anys. La creu no gaudeix d’interès artístic. Finalment, la Creu de la Plaça de l’Església, és encara més moderna ja que fou donada per Gabriel Mateu l’any 1970.\n3. Molins de vent: Set torres de molí encara s’alcen més o menys altives dins el paisatge arianyer. D’elles, la que té més caràcter és la del Molí d’en Marinero, torre de molí amb cintell, de final del segle XVIII. El Molí d’en Rigo , un dels més antics de la contrada i que deixà de funcionar l’any 1920. Com a data interessant, conté una fornícula amb un Sant Antoni. El Molí d’en Guillem Gener, que fou el darrer que s’aixecà a Ariany. El Molí d’en Bernat Gener, torre de molí amb base edificada l’any 1910 i que funcionà fins al 1934. El Molí de Ses Comunes o d’en Xarop, que deixà de funcionar l’any 1920. El Molí d’en Piuló, que fou abandonat l’any 1919 ja que era un lloc on hi bufava poc vent. I finalment el Molí de sa Cabaneta, petit molí molt interessant.\n4. Pous Bo i Jurà: Aquests dos pous els trobem al Camí de Son Gibert o Camí de Petra, molt a prop un de l’altre. El primer que localitzem, sortint d’Ariany, és el Pou Bo, que fins no fa gaire encara conservava les piques per abeurar el bestiar. El nom li ve de la qualitat de la seva aigua. Seguint cap a Petra localitzarem el Pou Jurà, on a més de les piques també hi trobarem uns rentadors. El conjunt és cobert per una teulada i l’aigua és de qualitat inferior. Per aquest motiu la seva aigua s’emprava majoritàriament per al bestiar i per rentar la roba.\n5. S’auberg i el Camí de Sa Marquesa: És la casa que originà el nucli d’Ariany. Està situada vora l’església, al carrer de s’Auberg, i destaca per damunt de tot el seu magnífic portal de mig punt amb dovelles de pedra. Ben al davant de les cases parteix un camí empedrat que comunica amb el camí de Son Gibert. És el Camí de sa Marquesa, antic camí que segons la tradició ajuntava les cases de S’Auberg amb Son Sureda de Manacor. La resta del camí s’ha perdut o presenta un seguiment molt complicat.\n6. S'Aljub: És una construcció de final del segle passat, localitzat a Sa Plaça i que recollia l’aigua de bona part dels carrers del poble. Està construït amb marès i cobert per una gran volta. Fins a mitjan segle XX conservava les piques per abeurar el bestiar i un coll per on s’extreia aigua per al consum humà.


Cesc, una reflexió\nFa molts anys vaig prologar un llibre de Cesc, me n'alegro ara de poder dedicar-li aquesta reflexió. I he recordat sempre molt bé els seus dibuixos, el seu món, per una raó senzilla: es tractava, es tracta, d'un dels nostres artistes amb veritable personalitat, de la qual l'estil n'és un exponent, o sigui, que en ell no podem separar-hi continent i contingut, quan sovint en l'àmbit de la creació l'estil constitueix el fruit d'una voluntat, no un efluvi de l'ànima, que en diria Heidegger: som realitzant-nos. Dilema aquest potser més acusat en el camp dels ninotaires, on la celeritat i el funcionalisme entre la intenció, l'execució i la publicació o difusió, condicionen els processos amb inflexibilitat.\nProcés que per ser-ho no suposa d'antuvi, d'altra banda, degradació o insuficiència, ja que és ple de poetes importants, des de Verdaguer fins a Machado, que han dedicat centenars de peces curtes i fins rodolins a una o altra temàtica, havent aconseguit així petites composicions mestres. La natura de l'obra, doncs, mana la seva presència, però qui l'elabora d'una manera i li dóna un sentit, té lògicament la darrera paraula, sigui deixant-la córrer o fent-la volar. El contrari d'uns gargots guixats amb autonomia expressiva, encara que siguin alhora conductes d'un o altre missatge públic i d'actualitat.\nMentrestant, en Cesc hi havia el públic i el privat mesclats: els personatges tenien una representació en el teatre del món, cert, però també una intimitat, sovint dolguda i sempre entranyable. I és que Cesc va aconseguir, a Catalunya, probablement la simbiosi més completa entre el que deia i el que volia dir, em recordava un Sempé, un univers fet de senzillesa i sensibilitat extremes, ventall psicològic. El que en podríem dir l'emanació o interpretació d'una quotidianitat sotmesa, fins soferta, però tan intensament proveïda d'un sentiment humà com d'una ubicació social, amb una paradoxal intenció última de personalitat indeclinable, de raó moral. Els personatges de Cesc podien ser malen-coniosos, humils, els poders constituïts els podien condicionar i fins trepitjar, però mai no en doblegaven l'entitat, que s'esmunyia del marc establert per manifestar-se en un estel, en una flor, en un gest sensible. Cesc, en definitiva, redimia el suburbi, vull dir que eclosionava com un contrapoder ètic, amb força d'individualitat col·lectiva enfront de la força i opressió estructurals o centrals, la seva gent i les seves cases eren del Clot o d'Horta i no del Passeig de Gràcia o Pedralbes, i encara menys del Govern Civil i de la Plaça de Sant Jaume. Enquadrament aquest essencial en una època en què tots aquest estadis es trobaven accentuadament condicionats, manats, per una dictadura militar, un nacionalisme ideològic i governatiu, un classisme econòmic, repugnants i senyors sense límit ni pacte possible.\nAixò hauria pogut instrumentalitzar o encegar Cesc en una contra només doctrinal i política, però no va ser així: Cesc es va aixecar i es va mantenir amb el seu dibuix i la seva filosofia, com una proposta i una realitat en paral·lel a la imposada. I així ho van veure els lectors de la premsa on treballava, des de Serra d'Or fins a Cavall Fort, que hi somreien, se'l creien, s'hi animaven, com un signe clar, indicatiu, d'un rebuig i una afirmació. Cesc no es limitava a comentar, sinó que constituïa un ferment. Cesc transmetia vida, no il·lustrava acudits. I he volgut tornar sobre el Cesc històric no amb propòsits sols històrics o erudits, sinó perquè aquesta exposició avui de la seva pintura ens demostra que en Cesc no hi havia únicament un saber, una oportunitat, una ubicació, una intenció, una tècnica, car s'evidencia que tots aquells subtils distintius que el situaven en un espai particular responien a un rerefons d'artista complet, dens. El qual ara se'ns mostra amb la pintura. I resulta extraordinari que els seus quadres, d'una riquesa de factura i d'una expressivitat entre bones i magnífiques, responguin al mateix món genesíac, de pensament, que els seus ninots: Cesc es rebla en Cesc, és el que va ser, i va ser el que és. En els seus quadres, llavors, hi convergeixen bàsicament tres factors. Un, el propòsit d'obra: els seus fons generalment pàl·lids, monocromàtics però molt matisats, ens recorden la pintura que a Itàlia anomenen metafísica, on és tan important el que hi ha com el que no hi ha, car el buit hi omple l'escenari atorgant-li una dimensió transcendent. La qual en Cesc en algun moment fa una mica de por, com quan perfila i a la vegada difumina, amb aquella mena d'esperit que ja planava damunt Mark Rothko, aquells portals immensos i fantasmals, insinuats en un segon terme de les seves teles, gairebé una perspectiva, però de l'esperit. Llavors, tenim el motiu formal de la peça, les figures, i si alguna és simplement una plasmació convencional, encara que curosa, sovint bullen en l'obra incisives, i si poden semblar pintoresques el que solen ser és retorçudes, cruels, masegades i mossegades, filles d'una estètica i d'una idea que al segle xix podem trobar en un Daumier i, en el xx, en un dels seus grans corrents i socialment i expressivament el més corrosiu: l'expresionisme, fonamentalment el centreuropeu, amb el seu acusat cromatisme i l'exageració formal, de Grosz i Dix a Kirchner o Baselitz.\nLlavors els personatges de Cesc perden ingenuïtat i cobren grolleria i un punt de maldat. Han sofert, com abans, però també han ocasionat sofriment, són humans, o sigui, complexos, i no es poden separar del context: l'expressionisme amb el seu cromatisme, dibuix i acusacions, s'inscriu en les frontisses més tenses de la societat, o dels éssers en societat, amb una intensitat comparable al rebuig que expliciten per aquesta mateixa societat.\nI Cesc resol aquestes teles amb netedat, amb intensitat, amb treballada textura i la seva àgil línia. Alhora que es situa dins un camp que en la Barcelona dels anys 55-70 no esdevenia fàcil, ja que dominava l'abstracció, que fins i tot fou programàtica. Em fa pensar, aleshores, en un altre artista amb el qual té curioses concomitàncies, Carlos Mensa, realista i fins preciosista, rabiosament crític, amb una darrera adopció del pop. Mensa a Catalunya va ser a penes acceptat i conegut, mentre que a Itàlia va triomfar.\nDe la mateixa manera, el Cesc sencer no s'ha pogut veure fins ara, perquè ell el va mantenir generalment mig amagat, i ha estat als anys finals de la seva vida quan s'hi ha abocat, quan s'ha buscat i s'ha trobat en la seva estatura veritable i fonda. La d'un artista.\n[En Cesc. La força del traç. Viena edicions, Barcelona, 2007]


la serp blanca: S'ha publicat «Fuster, una declinació personal» de Josep Iborra\nS'ha publicat «Fuster, una declinació personal» de Josep Iborra\nL’any passat, coincidint amb el cinquantenari de l’aparició de Nosaltres, els valencians, es va publicar Humanisme i nacionalisme en l’obra de Joan Fuster (PUV), tesi doctoral de Josep Iborra, que havia restat inèdita. Refosa i ampliació de Fuster portàtil, representa la culminació de l’esforç que va dur a terme el meu pare durant molts anys per estudiar i divulgar l’obra de Fuster. A més d’aquests dos llibres, va escriure molt més sobre Fuster, des de ressenyes i articles a assaigs llargs, passant per parlaments pronunciats en diferents ocasions o per entrades del seu dietari. Aquests textos s’han recollit ara en Fuster, una declinació personal (PUV): una declinació o una anàlisi dels aspectes que singularitzen la personalitat humana i l’obra literària de Fuster a partir de l’experiència de Josep Iborra com a lector i amic seu.\nEl contingut de Fuster, una declinació personal s’ha organitzat en sis blocs. El primer, «Coordenades», aplega una sèrie de textos sobre les característiques generals del pensament i l’obra de Joan Fuster. Els textos del segon bloc —«Irreductiblement personal»— se centren en el Fuster que Josep Iborra va conèixer al llarg d’una amistat de molts anys.\nEls blocs tercer i quart —«Literatura d’idees» i «La literatura del jo»— estan dedicats a situar l’obra de Fuster en relació a l’assaig com a gènere literari, i també a delimitar-ne els punts de contacte i de divergència respecte a alguns dels autors clàssics del gènere, com Montaigne, Pascal o Valéry.\nEls textos del cinquè i penúltim bloc —«Text i context»— examinen les característiques del context —la València de finals dels quaranta i primera meitat dels cinquanta— en què Fuster inicia la seua carrera com a escriptor i la xarxa de relacions que va establir en aquella època amb diversos escriptors i intel·lectuals catalans.\nFinalment, en «Joan Fuster i la literatura catalana» es planteja la influència de Fuster en la literatura catalana, particularment en la del País Valencià, i la inserció de la seua obra en la nostra tradició assagística.\nPerquè us en feu una idea, us invite a llegir un dels assaigs de Josep Iborra recollits en aquest llibre: Perfil humà de Joan Fuster.


La pujada imparable del nivell del mar serà més ràpida i més greu del que es creia | Sostenible\nL'any 2100, el nivell del mar haurà pujat gairebé un metre respecte a finals del segle XX i causarà el desplaçament de 250 milions de persones si no es redueixen les concentracions de CO2 i altres gasos d'efecte hivernacle a l'atmosfera. Aquesta és una de les conclusions de l'informe especial sobre els oceans presentat a Mònaco per l'IPCC (Grup Internacional sobre el Canvi Climàtic).\nFins i tot amb les previsions més optimistes de reducció d'emissions, el 2050 moltes ciutats costaneres i petites illes patiran cada any grans inundacions. Es preveu que a finals de segle puguin tenir una magnitud del doble o el triple que les actuals. A partir de mitjans de segle hi haurà inundacions greus cada any.\nGrans ciutats vulnerables\nEl nivell del mar va pujar uns 15 centímetres durant el segle XX. Actualment ho fa molt més de pressa -3,6 mil·límetres anuals- i el procés s'accelera. Si les reduccions dràstiques en emissions comencessin de seguida, el nivell del mar augmentaria entre 30 i 60 centímetres. Si les emissions segueixen augmentant, com ara, l'augment estaria entre 60 i 110 centímetres.\nAquest marge tan ampli en les previsions es deu a les incerteses sobre la resposta dels casquets polars, especialment l'Antàrtida, a l'escalfament global.\nEn tot cas, això afectaria centenars de milions de persones. Moltes grans ciutats, com Xangai i Nova York, són vulnerables a aquest augment. Fins i tot amb inversions milionàries com les dels Estats Units per protegir Nova York, Miami i altres ciutats podrien ser ineficaços. I països sencers com Tuvalu o Kiribati desapareixerien sota els aigües.\nMés tempestes, menys peix\nNo caldrà esperar al 2050 per veure inundacions més freqüents i altres esdeveniments catastròfics, alerten els experts. L'escalfament dels oceans afavorirà tempestes tropicals més intenses. Huracans com el Harvey, de categoria 4, que el 2017 va provocar inundacions a Texas i Louisiana, seran 3 vegades més probables.\nA part del drama humà i dels costos econòmics, això tindrà repercussions en l'alimentació. Els estocs de peixos es veuran afectats. Els oceans absorbeixen la quarta part de les emissions de CO2 i aquest gas provoca una acidificació dels oceans. Això altera la cadena alimentària. I la calor absorbida pels oceans està creant grans zones on els nivells d'oxigen són massa baixos per mantenir vida.\nEn total, l'escalfament dels oceans amenaça 680 milions de persones que viuen en zones costaneres i que depenen d'aquests ecosistemes.\nGels que es desfan\nL'informe tracta també de la criosfera, les parts del planeta cobertes de gel. El desglaç s'ha accelerat i això té com a conseqüència l'augment del nivell del mar, però també la reducció dels recursos hídrics en zones muntanyoses. A més, augmentarà el risc d'esllavissaments, allaus i inundacions. També es preveu que les petites glaceres situades a diversos continents perdin un 80% de la seva massa actual de gel el 2100 si les emissions continuen a la franja alta. En total, hi hauria uns 680 milions de persones afectades.\nLa superfície glaçada a l'Àrtic es redueix mes a mes i es torna també més prima. Si la temperatura mitjana no augmenta més d'1,5 graus -ara ja ha augmentat 1,1 graus-, l'Àrtic només quedaria totalment lliure de gel al setembre una vegada cada cent anys. Però si l'augment és de 2 graus, això es produirà cada 2 o 3 anys.\nEl permagel, la superfície permanentment coberta de gel, també està amenaçat. Limitant l'augment de temperatura a 2 graus, el gel d'un 25% d'aquestes superfícies s'haurà fos. Si les emissions augmenten, es perdrà el 70% del permagel.\nI això tindrà diverses conseqüències, com alliberar el carboni que hi ha emmagatzemat en aquests sòls i potenciar encara més l'efecte hivernacle i l'escalfament global.\nSi bé el permagel fos també donarà lloc a creixement de vegetació, que absorbiria carboni de l'atmosfera. Però això seria un procés a llarg termini i no alleugeriria el problema les pròximes dècades.\nTotes aquestes previsions tenen una incidència directa, com ha recordat en la presentació de l'informe Hoesung Lee, director de l'IPCC: "El mar obert, l'Àrtic, l'Antàrtida i les muntanyes més altes semblen llunyanes per a molta gent. Però en depenem i ens influeixen de forma directa i indirecta: pel temps i el clima, menjar i aigua, energia, comerç transport, esbarjo i turisme, salut i benestar, cultura i identitat."\nSi bé el procés és imparable, es pot moderar o mitigar-ne els efectes si es prenen mesures de reducció d'emissions i de captura de carboni. Però això no significa accions puntuals, sinó un canvi de model, com explica Debra Roberts, codirectora del grup de treball de l'IPCC: "Només serem capaços de mantenir l'escalfament global per sota de 2 graus respecte als nivells preindustrials si fem transicions sense precedents en tots els aspectes de la societat, incloent-hi energia, ús del sòl i ecosistemes, ciutats, infraestructures i indústria."\nLes ambicioses mesures necessàries per complir els acords de París, ha afegit, "també protegiran els oceans i la criosfera i, finalment, mantindran tota la vida a la Terra".\nLa dependència dels combustibles fòssils, però, és el gran problema, com explicaven fa poc Jordi Solé i Antonio Turiel, investigadors de l'Institut de Ciències del Mar. Una de les seves frases era contundent: "La festa s'ha acabat".\nLa situació és greu i cal prendre mesures ara mateix. L’investigador Jordi Solé adverteix que, si no transformem el model socioeconòmic, la festa s'acabarà de cop i de mala manera. I serà aviat, el 2030-2040 https://t.co/rLtz34ZaEu#Play324 #CrisiClimàtica #CoveringClimateNow pic.twitter.com/c4jNiJRQaO


grec-català)filologiaCatalà14 set. 20213359És la tercera ocasió en què estudiants d’aquesta assignatura s’animen a cantar-nos una oda de Píndar i amb acompanyament instrumental. Aquesta vegada, a més, són elles les autores tant de la música com de la coreografia.Com que l’epinici en honor d’Aristòmenes d’Egina, vencedor a la palestra, és força extens, per a la presentación en públic vam triar dues tríades ...\nCent anys desprès (Teatre)físicaCatalà4 des. 20191326«Copèrnic va expulsar l’home del centre del món; Darwin, de la creació. La física moderna què ha descobert? Com contribueix a canviar la societat? Què aporta a la revolució social que ha de venir?» Aquesta és una de les moltes preguntes que es fa la Mariona durant la visita d’Einstein a la Barcelona de l’any 1923. A partir d’una reunió per organitzar un esdeveniment ...\nTeatre de l'Experiència - L'HORT DELS CIRERERS espectaclesCatalà14 juny 20193992Adreçat a persones de més de 55 anys que, per afició o curiositat, s'ho vulguin passar bé desenvolupant les seves capacitats creatives i d'expressió mitjançant l'art dramàtic dintre del que pertany ser alumne de la Universitat de l'Experiència. En aquest cas, el grup de teatre realitza una representació de l'obra 'L'hort dels cirerers' d'Anton Txékhov.\nTeatre de l'Experiència - PUSH UP 1 - 3espectaclesCatalà13 juny 201911100Adreçat a persones de més de 55 anys que, per afició o curiositat, s'ho vulguin passar bé desenvolupant les seves capacitats creatives i d'expressió mitjançant l'art dramàtic, dintre del que pertany ser alumne de la Universitat de l'Experiència. En aquest cas, el grup d'iniciació de teatre, realitza una adaptació lliure de Roland Schimmelpfennig.\nPÍNDARO, Olímpica XIV - Coreografiada - Natalia PalomarfilologiaGrec clàssic29 oct. 201812034PÍNDARO, Olímpica XIV (cantada en griego y coreografiada)Sabemos que las odas que componía Píndaro en honor de los campeones olímpicos eran de hecho canciones que un coro de danzarines cantaba en una celebración pública… ¿Por qué no aproximarnos a aquellas ceremonias, cantando en griego alguna oda al compás de una coreografía significativa y en un lugar evocador? Por ...\nUn Queixós traient el cap a l’Olimp i al Món dels MortsfilologiaCatalà25 set. 20181591Querolus (el Queixós) es queixa per defecte fins al punt que un ésser diví, el Lar, se li apareix per donar-li una lliçó. Primer l’interroga, intentant demostrar que la seva actitud no té cap fonament. I per tal de convèncer-l'en, li concedeix una cosa insòlita: presenciar amb ell els neguits dels déus en persona. A l’Olimp, doncs, troben Zeus patint de dolors de part fins ...\nPresentació del Teatre de l'Experiència i Moviment de l'ExperiènciaespectaclesCatalà25 juny 20181350En aquest curs entrem en contacte amb els conceptes bàsics de la interpretació per mitjà de la veu, del cos i del joc escènic. Aprenem a utilitzar el nostre cos com a instrument de joc al servei del fet teatral i coneixerem diverses aproximacions a la interpretació parant atenció als canals i codis específics. Contextualitzem algunes de les obres teatrals més significatives dels últims ...\nÚltimes voluntats. Teatre de l'ExperiènciaespectaclesCatalà25 juny 201811399Cinc antigues actrius s retroben després de trenta anys, quan les cites en una notaria. I és que qui va ser director teatral les ha inclòs al testament. A la notaria coincidiran amb els germans del difunt i el seu advocat, que lluitaran per cobrar l'herència. El testament, però, amaga una condició: que les actrius representin l'obra "Píram i Tisbe", una tragèdia que mai no va arribar a ...\nL'Onada. Moviment de l'ExperiènciaespectaclesCatalà25 juny 20181089Adaptació de la peça Water Study (1928), de la coreògrafa americana Doris Humphrey (1895-1958), dona d'avantguarda en la dansa moderna que va innovar en l'intent de reduir la dança al moviment pur. Aquest treball coreogràfic fa un estudi de l'aigua a través del qual s'acaba amb la verticalitat en la dansa i s'aposta per la gravetat, fent valer així l'atracció del cos del ballarí cap a ...\nPerfum de Cafè. Teatre de l'ExperiènciaespectaclesCatalà25 juny 20181242Un bar situat al mig d'un centre de negocis d'una gran ciutat. Tres situacions que reuneixen sis dones amb necessitats diferents. Uns diàlegs aparentment buits que busquen en l'altre respostes que no sempre arriben. I... un lleuger perfum de cafè acompanyat d'una cançó.Una obra de Gaston GilabertRepartiment:Escena 1Remei - Rosa Maria MataSabine - Rosa ...\nTeatre de l’ExperiènciaespectaclesCatalà13 març 20181611Adreçat a persones de més de 55 anys que, per afició o curiositat, s'ho vulguin passar bé desenvolupant les seves capacitats creatives i d'expressió a través de l'art dramàtic. La seva professora és Anna Berenguer, actriu graduada a l'Institut del Teatre de Barcelona en l'especialitat de text i Llicenciada en Comunicació Audiovisual per la Universitat Autònoma de Barcelona (UAB).\nPDI, a escena - Grup de teatre AulaScenicaespectaclesCatalà20 febr. 2018661Tradicionalment, el teatre universitari s’ha vinculat al col·lectiu d’estudiants. El grup de teatre AulaScenica, però, traspassa aquestes fronteres i obre per primer cop el teatre universitari al PDI. Fundat durant el curs 2011-2012 a la Facultat de Filologia, AulaScenica es proposa de repensar el teatre universitari i involucrar-hi tota la comunitat universitària. No en va, a la ...\nEl somriure de la llunaCatalà21 nov. 2013163654Peça de teatre en tres actes inspirada en les converses entre Bohr i Einstein sobre la interpretació de la Mecànica Quàntica. Aquesta representació està muntada entre d'altres, per un grup d'estudiants i professors de la Facultat de Física de la Universitat de Barcelona (UB).\nUn Do Majorbelles artsCatalà30 nov. 201233349'Un Do Major' pretén donar una visió de la situació dels ensenyaments artístics superiors a Catalunya arrel d'una Sentència del Tribunal Suprem que els deixa sense valor de 'grau'. Quines són les opinions i conseqüències de la Sentència? Estan infravalorats socialment aquests estudis? Tothom sap què significa estudiar i dedicar-se a aquestes disciplines? Quina és la situació en ...\n«Mahabharata». Un clàssic sànscrit a escenaespectaclesCatalà7 juny 2011133194Representació teatral d'un text èpic sànscrit a càrrec de Jove Calassanç Teatre (JCT), dins el marc de les activitats culturals dels cursos de Llengua i Literatura Sànscrites que imparteix la Dra. Maria Elena Sierra de la Universitat de Barcelona (UB). L'acte té lloc el 30 de maig de 2011 al Paranimf de l'Edifici Històric de la UB i està organitzat per l'Institut del Pròxim Orient Antic ...


ESTA NIT ULTIMA PROVA DEL DESAFIAMENT CULLERA OPEN WATER : : Notícies Cullera Televisió : Televisió Online per internet PREMSA : ARTICLE :\nEl Club de natació ha organitzat este campionat de natació en aigües obertes en que han participat mes de 160 nadadors\nLa natació està sent la protagonista de l'actualitat esportiva hui a la nostra ciutat amb la celebració del desafiament Cullera Open Water un campionat de natació en aigües obertes organitzat pel Club Natació Cullera.\nLa prova consistix en cinc desafiaments dels quals cada nadador podia inscriure’s en un màxim de tres. A més, compta amb l’al·licient que cada prova tindrà una camiseta exclusiva. Totes les proves tenen l'eixida des del port pesquer, a les nou i mitja del mati s'ha fet l'eixida de la prova de dèu kilòmetrtes , una hora després ha tingut lloc lloc la de quatre quilòmetres i tot seguit la d'un kilòmetre.\nEls primers en arribar a la meta han sigut els de la prova d'un kilòmetre, en la qual s'ha proclamat vencedor Daniel Santacandela de Yecla. Els trofeus de les proves disputades este mati s'han lliurat a migdia però no serà fins que acaben els 5 desafiaments quan sabrem qui són els guanyadors d'este desafiament Cullera Open Waters.\nEsta vesprada vesprada a les cinc se celebra la la de 3x3000 i cap a les noui i mitja de la nit la de 1500 nocturna.\nA partir del dilluns podran vore un ampli reportatge sobre este esdeveniment esportiu a Cullera TV\nPublicat per Cullera TV el 2013-06-22 16:34:00


Després de guanyar tots els partits de la lliga territorial lleidatana, el CH Juneda benjamí ha aconseguit el subcampionat de Catalunya, que s’ha celebrat a Bigues i Riells, en perdre la final per 3 a 0 contra el Vilanova.\nBigues i Riells ha estat l’escenari del vuitè Campionat de Catalunya Benjamí d’hoquei patins, en què el CH Juneda ha aconseguit la segona posició. Els junedencs van superar la fase de grups amb una victòria i un empat contra el Girona i el Vilafranca, respectivament. A les semifinals, els junedencs s’han imposat al Voltregà per 4 a 2. Finalment, però, han perdut la final contra el Vilanova per 3 a 0.\nPer celebrar-ho, els membres de l’equip s’han fet un particular canvi de look.\nA més d’aconseguir aquesta meritòria segona posició, el CH Juneda Benjamí D també ha assolit un excel·lent resultat a la lliga regular, on ha guanyat tots els partits.


L’augment de registres de recerca al Dipòsit Digital durant el trimestre març-maig 2020 | Blog CRAI Universitat de Barcelona\nL’augment de registres de recerca al Dipòsit Digital durant el trimestre març-maig 2020\n15 Juny 2020 by blog crai ub\tDeixa un comentari\nDurant aquests darrers tres mesos el nombre de registres a la Comunitat de recerca del Dipòsit Digital de la UB s’ha incrementat notablement. El dia 29 de febrer hi havia en aquesta col·lecció uns 29.500 registres i tancàvem el mes de maig amb quasi 32.600. Durant tres mesos hi ha hagut un increment de més de 3.000 registres, el doble de registres que va rebre aquesta col·lecció en aquests mateixos mesos del 2019.\nHi ha un parell de raons per entendre aquesta notable pujada.\nPer una banda el període de confinament ha fet que el personal del CRAI dedicat a la validació de sol·licituds de pujada al Dipòsit tingués més temps per processar les peticions. La majoria d’aquestes persones tenen altres feines assignades, algunes de les quals només es poden fer de forma presencial. Per tant la situació de confinament i el treball a distància ha permès augmentar el temps de dedicació a la validació i pujada de registres. També s’ha fet una feina notable de neteja de peticions pendents demanant als investigadors les versions permeses per dipositar i incloent informació actualitzada de les polítiques d’autoarxiu de les revistes. Actualment hi ha poc més de 10.400 revistes amb informació, a principi de març n’hi havia unes 9.800.\nPerò hi ha una segona raó que també cal destacar, la incorporació d’un indicador d’accés obert en el repartiment del pressupost dels contractes programa de la Universitat amb les facultats. En la Comissió de Recerca de principis de maig es va aprovar incloure com a indicador per a cada facultat el percentatge d’articles de recerca disponibles al Dipòsit Digital respecte el total d’articles publicats, segons les dades disponibles al GREC. Aquesta modificació en els criteris de repartiment és conseqüència de l’actualització de la política d’accés obert institucional (Acord 105/2019) que es va aprovar en Consell de Govern al juliol de 2019. La resposta dels investigadors a aquest nou criteri ha estat el d’afegir nous documents als seus registres del Curricul@ perquè estiguin disponibles des del Dipòsit Digital.\nEsperem que aquesta activitat d’enviament d’articles no s’aturi i que la possibilitat de poder accedir sense barreres a les publicacions científiques de la Universitat sigui aviat una realitat.\nUs oferim una sèrie de dades sobre els registres dipositats durant aquests tres mesos:


Grupo Everest | Gestió ambiental\nA Grupo Everest ens preocupem per la generació de residus. Des dels nostres inicis hem apostat per la gestió més ecològica i racional dels residus, adquirint la tecnologia més avançada, incorporant a la nostra plantilla els professionals més ben preparats i facilitant-los la seva formació constant per seguir oferint el millor servei als nostres clients.\nFotografia: Gestió Ambiental.\nAquesta preocupació pel medi ambient ens ha portat a la construcció de la nostra pròpia planta de selecció i transferència de residus (la privada més gran de Catalunya), amb l’última tecnologia per la reducció massiva de residus procedents de la indústria o la construcció. Per nosaltres, el fet de controlar tot aquest procés ens permet garantir als nostres clients un resultat òptim.\nDonat que els residus no poden ser tractats per igual, els classifiquen en grups homogenis amb tractaments diferenciats.\nSent residus totalment diferents, a Grupo Everest els classifiquem per origen, complint la legislació vigent, ja que molts contenen materials perillosos i han d’estar totalment controlats i gestionats per evitar contaminacions del medi ambient.\nA Grupo Everest pensem en la seva empresa i en el medi ambient. Per això, entre les amples avantatges d’una bona gestió, podem destacar:\nL’optimització del consum de matèries primes.\nLa reducció en el cost de gestió de residus.\nEl compliment absolut de la legislació vigent.\nL’augment quantitatiu de la competitivitat.\nEl coneixement dels riscos laborals, evitant les sancions per infracció que se’n puguin derivar.\nDisposem de contenidors diferencials per a la recollida selectiva de residus, generant una reducció econòmica i evitant en tot moment factors de risc com:\nLa no selecció d’origen dels residus augmenti els costs d’eliminació i transport.\nGestionar els residus sense cap tipus de selecció genera un elevat cost de transport i d’eliminació per tractar-los com runa o residus inerts. Una bona planificació inicial ens permet reduir notablement aquests costos.\nLes empreses que no realitzen una selecció prèvia dels seus residus incompleixen l’actual legislació ambiental i estan exposades a sancions econòmiques.


memòria pràctica 1 fisiologia\nUploaded by Verónica Espinós Gisbert\nProblemes pràctiques bioquímica\nT.2 Bases de Datos\nA aquesta primera pràctica tenim com a objectiu assimilar els conceptes d’osmosi i homeòstasi.\nPrimerament definirem aquests conceptes i a continuació s’explicarà detalladament la pràctica. L’osmosi consisteix en el pas del dissolvent d’una dissolució a través d’una membrana amb permeabilitat selectiva, la qual separa dos dissolucions de diferents concentracions, en el moment que les dos tinguen la mateixa concentració seran isotòniques, en el cas inicial que no tenien la mateixa concentració una seria la hipotònica (la de menor concentració) i l’altra hipertònica ( la de major concentració). L’organisme posseeix sistemes per a mantindre (dins d’un reduït interval ) l’homeòstasi, que resumidament és que els fluid extracel·lulars i els fluids intracel·lulars siguen isotònics. Per tant, en aquesta pràctica anem a treballar amb tres dissolucions, una isotònica altra hipotònica i altra més hipotònica, respecte als eritròcits, per a veure el funcionament pràctic de l’osmosi. Per aconseguir les mostres que analitzarem finalment requereixen una preparació prèvia, amb diversos procediments i materials: 1. 2. 3. 4. Preparació de les dissolucions salines Elaboració de les mostres finals d’eritròcits Elaboració d’una recta patró a partir de dissolucions amb concentració coneguda Obtenció de resultats finals amb la utilització d’un espectrofotòmetre.\nPrimerament, prepararem una dissolució de NaCl al 2% de 10 mL. El càlcul és que per 100g de dissolució 2 g són de clorur sòdic, per tant per una simple regla de tres esbrinem que necessitem 10mL d’aigua destil·lada i 0,2 g de NaCl (tots els càlculs s’inclouen al final de la memòria en un apèndix) . Partint d’aquesta dissolució mare farem tres dissolucions més de 5 mL però de concentracions diferents : una de 0,9% isotònica, altra de 0,5% hipotònica i altra de 0,2% més hipotònica. Una vegada fetes les tres dissolucions salines afegim en cada una 20 µl de sang, tapem amb parafilm i agitem molt suaument, es deixen reposar a la graella durant 15-20 minuts, durant aquest període de temps ja es podran veure els efectes de l’osmosi, es podrà observar un tub més tèrbol, i\ns’ha produït la lisi de la major part dels eritròcits.2%. 2 .altres dos més cristal·lins. perquè si no es mantingueren els nivells d’homeòstasi dins d’uns paràmetres molt estrictes no podria portar-se enlloc la vida.2% al ser tan hipotònica es pot observar que la concentració d’hemoglobina es major 82 mg/ml aproximadament. Açò és degut a que es una dissolució salina amb la mateixa concentració que els eritròcits. però per a saber amb exactitud l’hemoglobina que ha passat del interior dels eritròcits a la dissolució utilitzarem una centrifugadora per a accelerar la sedimentació . i farem una recta de calibrat amb les dissolucions preparades . La conclusió que podem extraure es que la funció del organisme per mantindre l’homeòstasi es vital. és a dir. Aquestes dissolucions les farem amb el procediment següent: agafem 5 tubs d’assaig i afegim 5mL d’aigua destil·lada i després afegim a un tub 20 µl d’una dissolució patró d’hemoglobina 10mg/ml . altres 20µl en altre tub d’hemoglobina d’una concentració 20mg/ml . primerament a l’hora de col·locar els tubs hem de tindre en conter que han d’estar equivalents els pesos. a continuació per interpolació esbrinarem les concentracions d’aquestes. Una vegada tenim totes les dissolucions. és a dir. Ara és el punt clau de la pràctica: col·locarem les dissolucions amb concentració desconeguda i amb l’ajuda del espectrofotòmetre esbrinarem l’absorbància de les mostres. primerament farem el 0 i a partir d’aquest ( que és col·locar l’aigua destil·lada que te absorbància 0 ) col·locarem a la cubeta les dissolucions de menor concentració a major concentració i anotarem la absorbància d’aquestes. Una vegada passat aquest període observarem els eritròcits sedimentats al fons dels tubs amb una sedimentació major al tub de 0. una vegada preparat tot açò. (una recomanació per a no tirar al fem diverses puntes per a la pipeta es agafar les mostres d’hemoglobina de la menys concentrada a la que té una major concentració) utilitzarem l’espectrofotòmetre UV/VIS. molt major degut al alt contingut en hemoglobina per la lisi dels eritròcits i a la tercera. i podem comprovar que a 0. quasi 0. la dissolució de 0. Farem la recta (que s’encontra a la gràfica al final de la memòria ) .5% i 0. per tant a aquests no s’ha produït la lisi i no s’ha alliberat hemoglobina a la dissolució salina. El primer al ser una dissolució isotònica es pot observar no s’ha produït la lisi dels eritròcits.9% la concentració d’hemoglobina és mínima. A la dissolució 0. prepararem la centrifugadora a 2000 rpm i durant 10 minuts. A continuació farem unes dissolucions amb concentració coneguda. col·locarem els tubs que tinguen el pes més similar enfrontats i el tub restant l’equipararem amb altre tub amb aigua. per a fer una posterior recta de calibrat al espectrofotòmetre.9% i una menor progressiva als tubs de 0.5% observem una concentració de aproximadament 70 mg/ml.i es repeteix el procediment amb altres 20µl d’una de concentració 40mg/ml i altra de 80mg/ml.\n25 ml (diss mare) + 2.2% a) C1·V 1=C2·V2 => 2% · V1=0.2g de NaCl Obtenció de dissolució mare per a crear les dissolucions problema: a) 5 ml 0.5 ml (d’aigua) 3 . V1= 2.9% b) 5 ml 0.5 ml (diss mare) + 4.75 ml (d’aigua) b) C1·V 1=C2·V2 => 2% · V1=0.9% · 5 ml .75 ml (d’aigua) c) C1·V 1=C2·V2 => 2% · V1=0.25 ml (diss mare) + 3.5% c) 5 ml 0.2% · 5 ml .5% · 5 ml . V1= 0. V1= 1.Obtenció de la quantitat necessària de NaCl a la dissolució mare: 2g de NaCl---------------------------------100g dissolució X g de NaCl--------------------------------10g dissolució . X= 0.\nMore From Verónica Espinós Gisbert\nVerónica Espinós Gisbert


Draché - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n47° 03′ 18″ N, 0° 37′ 27″ E / 47.055°N,0.6242°E / 47.055; 0.6242Coord.: 47° 03′ 18″ N, 0° 37′ 27″ E / 47.055°N,0.6242°E / 47.055; 0.6242\nDraché és un municipi francès, situat al departament de l'Indre i Loira i a la regió de Centre – Vall del Loira. L'any 2007 tenia 679 habitants.\nEl 2007 la població de fet de Draché era de 679 persones. Hi havia 249 famílies, de les quals 64 eren unipersonals (36 homes vivint sols i 28 dones vivint soles), 72 parelles sense fills, 105 parelles amb fills i 8 famílies monoparentals amb fills.\nEl 2007 hi havia 306 habitatges, 266 eren l'habitatge principal de la família, 23 eren segones residències i 16 estaven desocupats. 301 eren cases i 4 eren apartaments. Dels 266 habitatges principals, 214 estaven ocupats pels seus propietaris i 52 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 1 tenia una cambra, 26 en tenien dues, 37 en tenien tres, 67 en tenien quatre i 135 en tenien cinc o més. 219 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 102 habitatges hi havia un automòbil i a 149 n'hi havia dos o més.\nPiràmide de població de Draché el 2009.\nEl 2007 la població en edat de treballar era de 426 persones, 342 eren actives i 84 eren inactives. De les 342 persones actives 320 estaven ocupades (181 homes i 139 dones) i 22 estaven aturades (13 homes i 9 dones). De les 84 persones inactives 30 estaven jubilades, 30 estaven estudiant i 24 estaven classificades com a «altres inactius».\nEl 2009 a Draché hi havia 280 unitats fiscals que integraven 722 persones, la mediana anual d'ingressos fiscals per persona era de 17.602 €.\nDels 27 establiments que hi havia el 2007, 2 eren d'empreses alimentàries, 2 d'empreses de fabricació d'altres productes industrials, 3 d'empreses de construcció, 7 d'empreses de comerç i reparació d'automòbils, 3 d'empreses de transport, 3 d'empreses d'hostatgeria i restauració, 1 d'una empresa immobiliària, 2 d'empreses de serveis i 4 d'empreses classificades com a «altres activitats de serveis».\nDels 9 establiments de servei als particulars que hi havia el 2009, 4 eren tallers de reparació d'automòbils i de material agrícola, 1 lampisteria, 1 empresa de construcció, 1 perruqueria, 1 restaurant i 1 saló de bellesa.\nL'any 2000 a Draché hi havia 31 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 1.144 hectàrees.\nMaillé (3,4 km)\nMarcé-sur-Esves (3,6 km)\nLa Celle-Saint-Avant (4,0 km)\nNouâtre (5,9 km)\nPort-de-Piles (6,0 km)\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Draché\nRésumé statistique[Enllaç no actiu] Fitxa resum de dades estadístiques de Draché a l'INSEE.\nÉvolution et structure de la population[Enllaç no actiu] Fitxa amb el detall de dades de Draché a l'INSEE\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Draché&oldid=30313513»


Notícies - Els propietaris de Can Bell demanen poder ampliar els usos de la masia per finançar-ne la rehabilitació\nInicia sessió o Registra't | dimecres, 16 de gener 15:35\nEls propietaris de Can Bell demanen poder ampliar els usos de la masia per finançar-ne la rehabilitació\nCan Barata, Can Bell i l'accés al centre protagonitzen l'audiència pública (19/mar/18)\nUn nou capítol dedicat als orígens de Can Bell, a l'espai 'Històries de Sant Cugat' (26/abr/17)\nel 23/mai/18 Albert Prat Cultura PDF\nEls propietaris de Can Bell demanen ampliar els usos de la finca per poder finançar-ne la rehabilitació. L'edifici, els primers registres del qual daten del segle XII, pateix greus problemes estructurals i l'any passat va caure un dels sostres de la planta baixa, que es troba tota apuntalada. L'objectiu dels amos és poder aprofitar la finca per acollir celebracions i activitats turístiques que permetin afrontar els més de 200.000 euros que costaria consolidar la construcció.\nLa família Bell vol assumir el cost de la rehabilitació però per això volen treure'n un rendiment econòmic que els permeti finançar-la. En els últims mesos, les converses amb l'Ajuntament han començat a fructificar i un canvi de planejament podria ser la solució que permetés desencallar la situació, com ha apuntat un dels propietaris, Jaume Bell.\nNo busquem una subvenció ni una ajuda. El que és important és un canvi en la classificació de la zona que ens permeti fer aquestes activitats.\nLa masia de Can Bell es manté com un testimoni de la història de Collserola i hi destaquen els dos finestrals gòtics que decoren la façana, a més de la col·lecció d'eines històriques per al cultiu de la vinya, com botes i recollidores, que descansen al fons del celler, actualment inutilitzable pel risc de caiguda.\nEl pis de baix de la masia està apuntalat i no es pot utilitzar