DUGi: Item | DUGiDocs - Avaluació de la tècnica de fitoextracció per a la reducció de concentracions de metalls pesants en sòls contaminats per la indústria minera\nL’explotació minera, especialment la mineria metàl•lica, ha estat sempre associada a riscos de contaminació ambiental de sòls, aigües i vegetació, originats per l’activitat extractiva, les operacions de concentració dels minerals i pels emplaçaments de residus miners sense una gestió adequada. En molts casos els residus miners s’abocaven directament a rius i rierols o s’acumulaven en piles pròximes a centres habitats i activitats agrícoles. Concretament s’estudia els cas de les mines d’Osor. Donada la possible presència de quantitats elevades de metalls pesants en aquests sòls es decideix avaluar una tècnica de remediació de sòls lleugera com la fitoextracció. La fitoextracció es basa en l’ús de plantes bioacumuladores que absorbeixen metalls del sòl. Aquesta tècnica permet una descontaminació del sòl no agressiva i de baix cost però requereix un tractament de llarga durada\nAbstract: L’explotació minera, especialment la mineria metàl•lica, ha estat sempre associada a riscos de contaminació ambiental de sòls, aigües i vegetació, originats per l’activitat extractiva, les operacions de concentració dels minerals i pels emplaçaments de residus miners sense una gestió adequada. En molts casos els residus miners s’abocaven directament a rius i rierols o s’acumulaven en piles pròximes a centres habitats i activitats agrícoles. Concretament s’estudia els cas de les mines d’Osor. Donada la possible presència de quantitats elevades de metalls pesants en aquests sòls es decideix avaluar una tècnica de remediació de sòls lleugera com la fitoextracció. La fitoextracció es basa en l’ús de plantes bioacumuladores que absorbeixen metalls del sòl. Aquesta tècnica permet una descontaminació del sòl no agressiva i de baix cost però requereix un tractament de llarga durada\nCitation: Valiente Valencia, E. (2009). Avaluació de la tècnica de fitoextracció per a la reducció de concentracions de metalls pesants en sòls contaminats per la indústria minera. A ‘Enginyeria Tècnica Industrial. Química Industrial (ETIQI)’. Girona: Universitat. [Consulta: 9 de febrer 2010]. Disponible a: http://hdl.handle.net/10256/1948\nDocument access: http://hdl.handle.net/10256/1948\nTesis i dissertacions acadèmiques Image processing Teachers -- Training of Espai Europeu d’Educació Superior 004 - Informàtica School orations Ful·lerens\nUniversitat de Girona. Facultat de Turisme Sáez Zafra, Marc Ribas Salamaña, Xavi Calbó Angrill, Josep Universitat de Girona. Departament de Ciències Ambientals López Ibáñez, Beatriz Panyella Aldrufeu, Josep Maria


La cimera mundial del grafè porta aquesta setmana més de 1.000 experts a Barcelona - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nLa cimera mundial del grafè porta aquesta setmana més de 1.000 experts a Barcelona\nEl congrés tindrà més de 250 ponents de diverses àmbits acadèmics\nTret de sortida demà a la Conferència Graphene 2017, que se celebrarà a Barcelona del 28 al 31 de març. L'esdeveniment, el més gran del món sobre aquest material, tindrà la participació de més d'un miler d'experts en les noves tecnologies del grafè amb l'objectiu de connectar el món acadèmic i industrial per integrar aquest nou material en aplicacions reals i pràctiques.\nL'acte, organitzat per Phantoms Fundation, l'Institut Català de Nanociència i Nanotecnologia (ICN2) i l'Institut de Ciències Fotòniques (ICFO), també tindrà més de 250 ponents que resumiran els últims èxits basats en el grafè.\nEntre ells destaquen els guardonats Albert Fert, premi Nobel de física 2007 pel descobriment de la magnetoresistència gegant, i Andre Geim, premi Nobel de física 2010 pels seus innovadors experiments sobre el grafè».\nA final del mes de febrer passat, el grafè va resplendir a Barcelona en el Mobile World Congress 2017, on es van exhibir prototips i demostracions reals de diferents institucions acadèmiques i empreses que ja apuntaven el potencial que aquest material de dues dimensions podria tenir en innovacions en mòbils i en noves tecnologies.\nEl professor de l'ICN2 Stephan Roche assegura que les comunitats acadèmiques i industrials de tot el món «estan competint àrduament per aconseguir descobrir i obtenir aplicacions comercials basades en el grafè». La raó recau en la seva singularitat. «No hi ha cap altre material al món que sigui més prim o lleuger i que superi la seva resistència, flexibilitat i propietats conductores», explica el professor. «Amb prou feines comencem a comprendre el seu potencial per a diferents camps tecnològics com poden ser les comunicacions de dades, l'Internet de les coses, la salut, les pantalles o l'energia».\nPer aquesta raó, la conferència general inclou dos esdeveniments en paral·lel, centrats en la indústria i la transferència de coneixement. D'una banda, la conferència inclourà un Fòrum Industrial que es desenvoluparà paral·lelament dimecres 29 i dijous 30. La finalitat és connectar el món acadèmic amb la indústria amb la finalitat de discutir els últims avenços en les tecnologies basades en el grafè, així com oportunitats de mercat per a aquest material.\nD'altra banda, el 31 de març se celebrarà un esdeveniment brokerage per promoure trobades un a un entre participants, amb l'objectiu d'animar les empreses, universitats i centres d'investigació a fomentar la cooperació tecnològica. Els organitzadors de la conferència han escollit Barcelona, en part, per la gran activitat que s'està duent a terme en recerca i desenvolupament del grafè. I és que la capital catalana i tot el territori en general cada cop gua-nyen més fama en aquest terreny.\nSegons Stephan Roche, «gràcies a les seves empreses innovadores, la seva excel·lència en investigació, així com el suport ferm de les seves institucions, Catalu-nya es troba en una bona posició per liderar els esforços europeus per expandir la indústria basada en el grafè». I afegeix que «celebrar la Conferència Graphene 2017 a Barcelona és un nou pas endavant».\nEl professor Frank Koppens, líder de grup de l'ICFO, afirma que «quan ciència i innovació es fusionen en una conferència, sorgeix màgia».\nEl material té un gran potencial en innovacions. Arreu


Guanya el 'sí' a les primàries republicanes\nGuanya el 'sí' a les primàries republicanes per a les municipals a la consulta de l'ANC\nBarcelona. Dijous, 26 de Juliol 2018. 06:21\nActualitzat: Dijous, 26 de Juliol 2018. 06:26\nEl 'sí' a impulsar i/o potenciar unes primàries republicanes per elegir els candidats i candidates a les eleccions municipals de 2019 s’ha imposat per un 87,8% davant un 12,2% a la consulta organitzada per l’ANC, que ratifica la proposta del Secretariat Nacional del passat 1 de juliol.\nLa consulta s’ha celebrat entre el 22 i el 25 de juliol, per via telemàtica, cosa que ha permès publicar els resultats la matinada d’aquest dijous, 26 de juliol. La participació a la consulta ha sigut d'un 28,53%, superior a la de l’última consulta realitzada, on va votar un 27,4%. Amb 11.304 vots, aquesta és la consulta amb més participació de la història de l’entitat independentista.\nEl Sí a les primàries guanya la consulta interna de l’ANC\nAquesta és la consulta amb més participació de la història de l’entitat.\n9.924 vots pel Sí, un 87,8%\n1.380 vots pel No, un 12,2%#FemLaRepúblicaCatalanahttps://t.co/pbYJSU8pJr\n— Assemblea Nacional (@assemblea) 25 de juliol de 2018\nAmb aquest aval dels socis, l’ANC començarà a partir d'avui mateix una ronda de consultes amb els partits i les entitats del sobiranisme. L’objectiu d’aquesta ronda serà conèixer de primera mà la situació d’aquelles entitats i partits ja han iniciat o proposat un sistema de primàries i sondejar també les organitzacions que de moment se’n mantenen al marge o a l’expectativa. L'objectiu de l'entitat, segons apunten ells mateixos, "serà sempre de col·laborar i ajudar a l’objectiu comú de construir les llistes més sòlides per poder guanyar les municipals".\nA més, el secretariat de l’ANC també entrarà en un diàleg amb les assemblees territorials, que són les que coneixen de primera mà la situació de cada municipi. Els acords o resultats d’aquestes converses s’anunciaran públicament ben aviat, "amb la intenció d’afavorir un procés el més ràpid possible".\nELECCIONS MUNICIPALS Sànchez i Ponsatí voten 'sí' a celebrar unes primàries republicanes per les municipals El Nacional


Primers auxilis | Institut Ribot i Serra\nDurant el mes de novembre, els grups de 1r d’Estètica i Bellesa i de 1r de Perruqueria van participar en uns tallers de primers auxilis dins de la programació de la Unitat Formativa de Prevenció de Riscos Laborals del Mòdul de FOL. El taller va ser impartit per tècnics i voluntaris de la Creu Roja de Sabadell.\nEns van ensenyar tècniques de primers auxilis i d’atenció a víctimes en cas d’accidents: reanimació cardiorespiratòria amb un ninot, pràctiques de les postures en les que s’han de mantenir les persones que han patit accidents, diferenciant si estan conscients o inconscients; hemorràgies, fractures, cremades i lipotímies per beguda alcohòlica, entre altres. Ara ja sabem com afrontar situacions d’emergència. Va ser molt interessant!!!


ferrancab: Parmènides, Heraclit i liberalisme universitari\nDona raó a una manera còmoda de ensenyar i d’aprendre, que es basa en fórmules creien que d’aquesta manera foragita el rics d’equivocar-se. Plató va elaborar la seva filosofia explícitament com un parricidi de Parmènides (i així ho escriu literalment en els seus diàlegs). Els platònics, però, van transformar a Plató en fórmules i el van aprendre com paraula de Déu. No hauria d’intentar la feina de pensar qui no està disposat a matar el seu pare (intel•lectualment, és clar). En aquest sentit és cert que el liberalisme ha fet del parricidi indiscriminat la clau del seu èxit.


Més enllà – Capvespre\nPosted By: Jaume 17 abril, 2022\nUn apunt, només, arran de la celebració de la Pasqua. Un grupet d’amics vam treure el tema de la religió. Cadascú deia com la vivia, o, més aviat, com l’havia anat oblidant al pas dels anys. Una de les amigues concloïa que ara la seva religió és ser bona persona, estimar la gent i ajudar-la amb el què podia, i un amic molt aficionat al muntanyisme va dir que per ell la religió era la natura. És més, ho concretava amb una frases rodona: “el meu déu és la munanya”.\nEstàvem asseguts al cim d’un turonet, a la vora del barranc, amb una vista esplèndida. Tancant l’espai hi havia una tanca de fusta. Era, per mi, una bona imatge per parlar de la religió. Ser bona persona, adorar la natura són vivències que no traspassen la barrera. Tothom pot ser una persona bona i exemplar. Però — dir-ho de forma gràfica—sense travessaar la barrera i entrar en el més enllà.\nLa religió començaria quan un pensa en els límits d’aquesta vida i en els límits de la nostra geografia, i quan reflexiona sobre les qüestions fonamental d’on venim, de què som i, sobretot, de cap a on anem. Una recerca que pertany inicialment a la filosofia i que viu també l’art però que la religió la concreta en un algú o alguna cosa de la que depenem i a la qual podem dirigir-nos.\nUna llàstima que per culpa d’uns catecismes puerils hi hagi tants cristians que no provin d’endinsar-se en el més enllà, tan present en Jesús .\nSigues el primer en comentar on "Més enllà"


Sóc el que veus.: A la càrrega, però sense massa ganes, la veritat.\nPublicat per Paco a divendres, de febrer 27, 2009\nHas de ser conseqüent amb el que fas però sobre tot mirar endavant. La vida et dona el mapa i tu traces el camí!\n28 de febrer de 2009 a les 10:38\nCom a mínim tens "una estrellita pequeñita però firme". Se que qualsevol dia sortirà el sol, per a tots i malgrat tot. un petó


Inici / PAÏSOS / Argentina / BUENOS AIRES. Que veure a la capital d’Argentina en 3 dies. Primera Part.\nPosted on 13 de març de 2015 in Argentina\nQue veure a Buenos Aires durant 3 dies. Això és el que es pregunten la majoria de viatgers que visiten la ciutat, però que només solen dedicar 2 o 3 dies a la capital d’Argentina, sabedors de que les grans belleses del país es troben a la Patagònia o les Catarates d’Iguazú, per exemple.\nEn aquest escrit (que trobareu repartit en dues parts) recorrerem algunes de las visites més importants i que no cal perdre’s a Buenos Aires, doncs per la majoria de viatgers, el temps és or i probablement el dies dedicats a visitar el millor de la ciutat de Buenos Aires es limitin a tres o quatre dies.\nLa Plaza de Mayo és l’epicentre de la ciutat de Buenos Aires, doncs no només va ser el lloc fundacional de la ciutat si no que encara ara, és la seu de les institucions religioses i civils més importants de la capital argentina i de fet, de tot el país.\nSi un lloc s’ha de visitar a Buenos Aires, aquesta és la Plaça de Mayo. I un bon dia per fer-ho és el dijous, quan les Mares de la Plaça de Maig es continuen manifestant a la plaça i marxant al voltant de la Pirámide de Mayo, per tal de recordar els seus fills desapareguts durant la Dictadura Militar Argentina.\nL’edifici imponent que domina la Plaça de Mayo és la Casa Rosada, del color que li dóna nom. Probablement sigui aquest uns dels edificis més mítics de llatinoamèrica, declarat Monument Històric Nacional i seu de l’executiu argentí, i per tant, on té el despatx oficial el President d’Argentina.\nJust a l’altre cantó de la Plaça de Mayo trobem el Cabildo de Buenos Aires, és a dir l’històric ajuntament que va fer les funcions de tal des de la seva construcció, el 1580, fins el 1821. Actualment, l’edifici forma part de les dependències del Museo Histórico Nacional del Cabildo y de la Revolución de Mayo, que fa referència a la revolució que va derrocar el virrei espanyol i que va donar lloc a la guerra que va portar a la independència de les conegudes com Provincias Unidas del Río de la Plata. L’episodi de la Revolució de Maig data del 1810. En un primer moment, l’estat que sorgeix de la Revolució de Maig, governa en nom del rei d’Espanya, però a partir del 1816, s’independitza totalment del regne d’Espanya.\nUn tercer edifici crida especialment l’atenció. Es tracta de la Catedral Metropolitana de Buenos Aires, un temple de façana neoclàssica, que podria passar per tenir qualsevol altre funció, més enllà de la de Catedral catòlica. De fet, la Catedral Metropolitana és la seu més important dels catòlics de Buenos Aires, fet que té especial importància, en temps on un sacerdot argentí, Jorge Bergoglio, és l’actual Sant Pare. Per descomptat, que l’edifici actual no és remunta a l’època inicial de la col.lonització espanyola. Amb tot, el temple neoclàssic que podem veure si que s’assenta en el mateix lloc on a partir del 1580 es va construir la primera catedral catòlica de la ciutat, que en aquell moment, depenia de la diòcesi del Riu de la Plata, doncs la pròpia de Buenos Aires no es crea fins el 1620. La Catedral Metropolitana que trobem actualment a la Plaça de Mayo és ni més ni menys, que el sisè temple que es va edificar en la mateixa situació. No està gens malament si contem que des del primer a l’actual, que data de mitjans de segle XVIII, no van passar ni 200 anys. El temple neoclàssic actual va ser inaugurat finalment el 1791, després de més de trenta anys d’obres i vicissituds diverses.\nTot i que la façana del temple és evidentment neoclàssica amb dotze columnes culminades amb capitells corintis i un frontal que no deixa lloc a dubte, el seu interior, que impressiona amb la llargada de les seves cinc naus, que arriba als 100 metres, té un estil molt més bigarrat, que va des del mateix neoclàssic, al neoromànic i al barroc. També crida l’atenció la bonica cúpula, així com alguns mausoleus dedicats a il.lustres argentins, com el del General José Francisco de San Martín, un dels militars més importants durant les guerres d’independència tan d’Argentina, com de Xile i Perú.\nOBELISC. AVINGUDA 9 DE JULIOL AMB CORRIENTES.\nÉs aquest un dels monuments més coneguts de la ciutat de Buenos Aires, que actua a modus gairebé d’emblema de la capital d’Argentina. Si ningú s’imagina París sense la Torre Eiffel o l’Arc del Triomf, ningú s’imagina Buenos Aires sense el seu obelisc.\nEl motiu de l’edificació d’aquest monument es deu a la celebració del quart centenari de la fundació de la ciutat, el 1936. Se situa en el lloc on va ser hissada per primera vegada la bandera de la ciutat i va ser dissenyat per l’arquitecte Alberto Prebisch.\nL’obelisc de Buenos Aires que queda a només un quilòmetre de la Plaça de Mayo es troba a la confluència de dues de les avingudes més importants de la ciutat: l’Avinguda Corrientes i la 9 de julio. Amb tot, gràcies a la seva alçada de 67.5 metres, l’obelisc és visible des de molts punts de Buenos Aires.\nBARRI DE SAN TELMO I CAFE PLAZA DORREGO\nUn altre dels punts que veure a Buenos Aires es troba a menys de dos quilòmetres de la Plaça de Mayo, en direcció sud. Es tracta del Barri de San Telmo, el més petit de Buenos Aires, però també un dels més interessants, de carrers estrets i empedrats. Aquesta barriada, de poc més d’un quilòmetre quadrat se centra en la històrica plaça Dorrego, de la que no us podeu perdre el Cafè que porta el nom de la plaça, un dels més bohemis de la ciutat. En aquesta plaça és habitual trobar-hi músics de carrer, mags o parelles ballant el tango a canvi d’un petit donatiu econòmic per part del viatger. La Plaça Dorrego va ser nomenada Monument Nacional el 1978, fet que demostra la seva importància històrica\nEl dia més agradable per conèixer el barri és el diumenge, quan se celebra el dominical Mercat de San Telmo, una espècie de mercat d’antiguitats i artesanies, molt visual i típic. En qualsevol cas, les botigues d’antiguitats no es limiten al mercat dominical, doncs tot el barri és farcit d’antiquaris.\nAquesta carrer per a vianants és un dels més típics de tota la ciutat de Buenos Aires i per on, de manera irremeiable, passejarà el visitant, no una, si no probablement, diverses vegades. L’inici del carrer el trobem a la Plaça General San Martín. Des d’aquest punt, l’avinguda pren direcció sud, fins creuar-se amb l’Avinguda Rivadavia, a menys de cent metres de la Plaça de Mayo.\nTot i que en els primers anys de la fundació de Buenos Aires es tractava d’un simple carreró de sorra, a partir de 1789 es va realitzar la seva pavimentació, sent la primera de Buenos Aires en aquest sentit. Es a partir de l’últim terç de segle XIX quan el Carrer Florida, ja amb el nom actual, es va convertint en el principal carrer comercial de la ciutat, fet que va augmentar a partir de principis de segle XX i que es manté en l’actualitat.\nAra mateix, al Carrer Florida s’hi pot gaudir dels seus múltiples cafès, llibreries, botigues de roba de les mateixes marques que es troben a Barcelona, Nova York o Dubai, però sobretot, d’un enorme paisanatge, amb parelles ballant el tango, músics de carrer, xerrameques venent locions per fer créixer el cabell, pallassos entretenint els nens o mims guanyant-se uns pesos. Un carrer comercial que recorda, en certa manera, les Rambles de Barcelona, que tot i que no fa ni dos quilòmetres de longitud, el viatger pot trigar força estona en recórrer.\nNo us perdeu tampoc les precioses Galerías Pacífico, una de les més boniques de la ciutat, en un edifici superb que data de finals del segle XIX, però que es van reconvertir en galeria comercial a partir de 1990. Les marques més exclusives del shopping internacional es donen cita en aquest edifici , que va ser declarat Monument Històric Nacional, fet que prova la seva vàlua.\nAVINGUDA DE MAYO I CAFÈ TORNONI\nDes de la Plaça de Mayo surt una de les avingudes més importants de la ciutat de Buenos Aires: l’Avinguda de Mayo. S’estén durant els dos quilòmetres que uneixen les places de Mayo i del Congrés. En certa manera, aquestes grans avingudes bonaerenses tenien com a mirall la reurbanització decimonònica de la ciutat de Paris, que va poblar de grans i amples avingudes la capital de França. Es tracta doncs, d’una avinguda de finals del segle XIX, que té una amplada de trenta metres i que com les franceses, va ser poblada d’arbres, en aquest cas, de plataners.\nGrans edificis neoclàssics i de l’estil que imperava en aquell moment a Europa, el Art Nouveau amb els seus diversos noms, son els que podem trobar al llarg del passeig, ja sigui en forma de teatres, edificis residencials, grans hotels (com el Castelar) o preciosos cafès.\nPerò si alguna cosa ens porta fins aquí és el que potser és el cafè més conegut de la ciutat i un d’aquells cafès que hauria d’estar inclòs a qualsevol llista dels Cafès més bonics del món. Es tracta del Cafè Tortoni.\nPer alguns falsament bohemi, per d’altres massa turístic (i car), per nosaltres, el Cafè Tortoni és un monument en si mateix i un dels més bonics del món, sent un dels edificis que cal veure a Buenos Aires. Es tracta d’un establiment que data ni més ni menys, que de 1858. És a dir, més de cent cinquanta anys contemplen al Tortoni. Amb tot, cal dir que l’original Tortoni no es situava a l’avinguda de Mayo, doncs no és fins el 1880 que s’ubica finalment en aquesta avinguda, coincidint amb l’edificació d’aquesta zona de la ciutat, com hem dit, a imitació dels grans boulevars parisins. La decoració, amb les parets plenes de fustes nobles i quadres, els vitralls dels sostre, els miralls de les parets, les cadires i l’ambient amb els seus ben vestits cambrers. Tot ens indica que és aquest un local especial i que no cal perdre’s a Buenos Aires. Entrar al Tortoni equival a transportar-se per moments, a alguns dels millors cafès del món, i en particular, als de Viena o Budapest, mantenint, això sí, l’esperit porteny que el caracteritza.\nI amb el Cafè Tortoni arribem a la fi del primer recorregut pel centre de Buenos Aires, que ha fet referència al centre de la capital. En un segon post, continuarem descobrint, algunes de les millors visites que es poden fer a la capital d’Argentina.\nAmèrica Argentina Buenos Aires\n23 thoughts on “BUENOS AIRES. Que veure a la capital d’Argentina en 3 dies. Primera Part.”\nHola como están? gracias por la información, aquí os comparto un artículo que explica que ver y como conseguir hotel en Buenos Aires barato, espero que os ayude: http://losviajesdelmundo.com/que-ver-y-dormir-barato-en-hoteles-en-buenos-aires/\nLa verdad es que uno no sabe con que lugar quedarse en esa ruta turística que planteas.\nQue bello es Buenos Aires mi ciudad preferida…


Discussió:Candelera/Arxiu 1 - Viquidites\nAquesta pàgina mostra l'arxiu d'una pàgina de discussió. No modifiqueu el contingut d'aquesta pàgina. Si voleu discutir algun nou tema o recuperar alguna cosa d'aquest arxiu feu-ho a la pàgina Discussió:Candelera.\nDita en versió secundària evident; s'hauria d'afegir la versió principal i a continuació la que hi ha ara\nAquesta versió de la dita "Mare de Déu del Candeler, segon dia de febrer; Sant Blai a tres, endevina quin mes és." hauria d'aparèixer com a secundària. I com a principal: "Mare de Déu del Candeler, segon dia deL MES; Sant Blai a tres, endevina quin mes és."\nSuposo que en alguns llocs s'ha arribat a dir amb "febrer", però és evident que no té sentit, perquè no hi ha res per endevinar. I també ho és que la versió primera ha de ser amb "mes", que és com jo l'he sentida, i com es documenta a http://elrefranyer.com/ref/mare-deu-del-candeler-segon-dia-del-mes-sant-blai-tres-endevina-quin-mes-es http://glossaris.servidor-alicante.com/termes-refranys-catalans/candeler --Raimon Pavia Segura (discussió) 08:17, 6 feb 2017 (CET)[respon]\nBon dia, @Raimon Pavia Segura: Pel que fa als refranys, no fem servir el concepte de primari o secundari, sinó de variants lingüístiques o dialectals. Si un conjunt de dites populars tenen el mateix significat, poden agrupar-se en un mateixa entrada amb el mateix valor i rellevància (tal com ho fan els diccionaris: Alcover-Moll)\nPer altra banda, comentar-te que pots editar-ho tu mateix a la pàgina, tenint en compte que el segon enllaç no es considera una font fiable. Et recomano que donis una ullada a la pàgina de fonts fiables i al llistat de fonts fiables --Docosong (discussió) 12:02, 6 feb 2017 (CET)[respon]\nObtingut de «https://ca.wikiquote.org/w/index.php?title=Discussió:Candelera/Arxiu_1&oldid=93349»


El temporal encara pot comportar més afectacions al municipi – Ràdio Televisió Arenys de Munt\nEl temporal encara pot comportar més afectacions al municipi\nby Redacció Arenys de Munt on 22 Gener, 2020 in Notícies, Successos\nLa borrasca Glòria no dóna treva i aquest matí ha provocat noves esllavissades i altres afectacions al terme municipal d’Arenys de Munt. Aquest matí ha estat tancada la carretera d’Arenys de Munt cap a Vallgorguina per la caiguda d’arbres així com també s’ha hagut de tallar la carretera cap a Sant Iscle per una esllavissada. A hores d’ara les dues carreteres estan operatives però la que es mantindrà tallada és la que va de Sant Iscle a Sant Cebrià per una esllavissada molt important. Ho detalla el regidor d’Espai públic, Àngel Castillo.\nPel que fa al nucli urbà d’Arenys de Munt hi hagut problemes amb les línies elèctriques i de mòbil sobretot a la part de Sobirans on també estan patint la baixada de la riera. També l’Escola Sobirans ha suspès les classes per no tenir ni llum ni gas.\nEs preveu que aquesta tarda i matinada hi torni haver un episodi important de pluja. Per la qual cosa es recomana molta precaució i no sortir de casa. El regidor ha demanat paciència ja que els equips d’emergència estan actuant.\nI un altre dels danys que ha provocat la borrasca ha estat el despreniment de part de la façana del pavelló de Can Zariquey. Aquesta incidència va succeir dilluns durant el fort episodi de vent i va provocar que entrés aigua a la pista. Ara per ara s’està treballant per tal de tornar a col·locar les peces de metacrilat abans de les pluges d’aquesta tarda. Ho explica el regidor d’esports, Jordi Maimí.\nPer sort les instal·lacions esportives de la part alta del poble no han patit cap incidència greu. El vent només va obrir algunes finestres del pavelló.\nEn el pavelló de Can Zariquiey s’ha cancel·lat tota l’activitat esportiva fins que no quedi tancat, i al pavelló Torrent d’en Terra només hi entrenarà el primer equip d’hoquei.\nMercè Colomer: “L’Abans d’Arenys de Munt permet explicar a les noves generacions com ha canviat el poble”\nEl pintor arenyenc Marc Prat exposarà a la mostra del centenari del Forn del Vidre de Mataró


Seguim en peu. Autodeterminació i amnistia\n[Declaració d’Anticapitalistes davant l’11 de setembre de 2021]\nDe nou, la Diada de l'11 de setembre obre a Catalunya un curs polític que es desenvolupa en un context excepcional i complicat. En primer lloc, la crisi sanitària encara condiciona i limita l'activitat, els espais de trobada i, per tant, dificulta impulsar mobilitzacions populars a l'alçada dels greus problemes econòmics, ecològics i socials que patim. No obstant això, cal seguir recuperant la iniciativa al carrer com ja han fet diverses lluites i moviments en el darrer any. Amb totes les mesures sanitàries necessàries per cuidar de la salut pública, però evitant que la pandèmia es faci servir d'excusa per retallar drets i llibertats fonamentals o aprofundeixi en la dinàmica de desmobilització i passivitat social que ja arrossegàvem abans.\nMés enllà de la Covid-19, el desencís i la desorientació generalitzada són obstacles a superar si volem posar en peu una nova estratègia per exercir l'autodeterminació i conquerir drets socials, civils i polítics. El col·lapse del pla de l'independentisme majoritari, així com també de l'aposta per l'assalt institucional posterior al 15M, ha donat pas a l'apatia entre la majoria social i a l'esgotament d'idees dins les principals forces polítiques majoritàries i també entre les organitzacions de la societat civil. El debat públic està força degradat i dominat per interessos a curt termini i electoralistes que no ajuden a la necessària reorientació ni a refer-se de la derrota. A més, els lideratges de l'anterior període donen cada vegada més signes d'esgotament. Ja fa quasi quatre anys de l'1-O i el context polític sembla bloquejat.\nAquestes condicions adverses no ens poden fer oblidar que no s’ha resolt el conflicte pel dret a l’autodeterminació del poble català. De fet, ni tan sols s'han fet passos endavant per resoldre'l més enllà de les referències buides al diàleg per part del Govern PSOE-UP i alguns gestos. En aquest aspecte, els indults han obert una nova fase del conflicte. Són un pas insuficient i que pretén tancar en fals la disputa. Per fer un gir real a favor de les llibertats i deixar enrere la judicialització cal molt més. El Govern espanyol encara no ha reformat els delictes de rebel·lió i sedició al codi penal com havia promès. A més, el règim del 78 rebutja l’amnistia i, de fet, barra sistemàticament la possibilitat que es pugui debatre.\nPer tant, no ens enganyem, no ha acabat la repressió judicial de l'Estat espanyol per combatre el sobiranisme ni hem entrat en una fase de resolució per vies polítiques. Cada nova mobilització popular té com a reposta un reguitzell d’agressions policials, multes i judicis per a les que lluiten. Ara mateix milers de persones continuen encausades i sota persecució judicial dins una causa general. És una repressió més atomitzada i amb menys visibilitat, però amb conseqüències de la mateixa magnitud que els casos més mediàtics. Serà més important que mai una estratègia antirepressiva coordinada entre els diferents casos i que posi al centre les motivacions polítiques dels procediments judicials, així com tota mena de solidaritat cap a les repressaliades i les plataformes que sostenen la seva lluita.\nDe la mateixa manera, no considerem que la taula de diàleg, que ara sembla que es reprèn, sigui una eina útil per avançar en el dret d’autodeterminació i menys en un context de desmobilització. Fins al moment no hi ha cap senyal que es pugui ni tan sols debatre sobre les reivindicacions polítiques centrals del moviment sobiranista. Més aviat és un instrument útil per als interessos de les diferents forces polítiques que hi participen i cerca facilitar l’estabilitat i la governabilitat de l’Estat espanyol, a canvi d’algunes concessions poc substancials de competències i recursos. En plena involució democràtica i amb l’amenaça de l’extrema dreta, seria un greu error que s’imposi una estratègia possibilista i neoautonomista.\nPer canviar l'estat d'ànim no és suficient només resistir, plantar cara a la repressió i rebutjar els intents de neutralització del règim. És necessari construir un horitzó d'esperança i les condicions per fer-lo possible. Aquest ha de ser el compromís de les militants revolucionàries. És evident que un nou embat democràtic contra el Règim del 78 no es pot simplement decretar. De totes maneres, per preparar-se s'ha de treballar en canviar la relació de forces. El camí és enfortir un moviment ampli en defensa de l'autodeterminació i l'amnistia. No hi ha dreceres ni fòrmules màgiques.\nDes del 2017 hem insistit en una sèrie d'idees que ens semblen centrals per avançar i arribar a nous enfrontaments amb l'Estat en millors condicions:\nFer front a la repressió estatal i superar un conflicte dur i sostingut en el temps requereix un teixit d’autoorganització popular dens i fort. És a dir, per evitar els xantatges de les grans empreses i l’ofegament de l’Estat en un moment de confrontació com va succeir entorn el referèndum, són necessàries estructures preparades per fer-se càrrec de les necessitats socials i ser una alternativa a una institucionalitat caduca. És cert que aquesta mena de contrapoders només es poden acabar de desenvolupar en una forta crisi de l’Estat, però cal posar les bases del seu desenvolupament i arrelament. Les eines de mobilització popular han de donar espai a tota la pluralitat del moviment i no han d’estar tutelades per cap institució ni partit.\nNecessitem reforçar les aliances confederals i internacionals per evitar l’aïllament del 2017. Això no implica renunciar a la desobediència des de Catalunya ni una espera passiva que les condicions a la resta de l’Estat espanyol siguin millors. Al contrari, el sobiranisme ha de ser un vector per organitzar un bloc rupturista i estendre la mà a la resta d’agents polítics i socials que impugnen la monarquia borbònica, volen acabar amb l’autoritarisme i qüestionen el règim del 78. Malgrat els ritmes i les relacions de forces siguin diferents a cada poble de l’Estat espanyol, sense debilitar la legitimitat del règim a tot arreu no es podrà trencar el pany. En aquest sentit, són importants iniciatives concretes que esbossin un horitzó de processos constituents i democratització.\nPer poder imposar-se al règim, la lluita per assolir l'autodeterminació i la constitució d'una República catalana ha d’ampliar també els seus suports a Catalunya. Considerem que per fer-ho és necessari situar al centre les necessitats de les classes populars amb un programa que respongui als principals problemes que pateix la majoria, agreujats amb la crisi de la Covid-19. La república ha d’estar lligada a nou model socioeconòmic que deixi enrere la precarietat. Per exemple, revertir l’impacte d’una dècada d’austeritat als serveis públics o acabar amb l’oligopoli energètic que condemna centenars de milers de persones a la pobresa energètica. En definitiva, demostrar que pot ser un camí per avançar cap a la planificació de l'economia en base a les necessitats socials, amb les cures al centre, amb un horitzó conscient dels límits biofísics del planeta i mecanismes que garanteixin una vida digna per a totes les persones que estan patint els efectes d'una crisi que haurien de pagar els rics.


El Fraikin aconsegueix la victòria en el seu primer partit oficial del 2019 - somGranollers\nEl Fraikin aconsegueix la victòria en el seu primer partit oficial del 2019\nL’equip d’Antonio Rama va derrotar el Quabit Guadalajara per 25 a 29 i se situa en quarta posició de la lliga Asobal amb 20 punts\nDissabte, 2 de febrer de 2019 | 23:53h\nAdrià Figueras, màxim anotador del Fraikin contra el BM Guadalajara | Xavier Solanas\nEl Fraikin Granollers va aconseguir el triomf a la pista del Quabit Guadalajara aquest dissabte, en el primer partit oficial dels vallesans d’aquest any, corresponent a la jornada 16 de la lliga Asobal d’handbol. L’últim partit que havien disputat abans els d’Antonio Rama va ser el 15 de desembre, quan van caure derrotats a les semifinals de la Copa Asobal davant el Bidasoa Irún.\nA Guadalajara, els vallesans van haver de remuntar un marcador que va ser advers durant gairebé els primers 25 minuts de partit. Els locals es van avançar en el marcador només començar el partit, tot i que el Granollers va respondre ràpidament amb l’empat de Mamadou Gassama.\nEls castellans van aconseguir mantenir una diferència favorable de tres gols durant bona part del primer temps, però poc abans del descans els visitants van remuntar el partit, amb un gol d’Adrià Figueras, màxim anotador del Fraikin. A la mitja part el marcador era de 13 a 14; i a la segona meitat els vallesans van ampliar l’avantatge fins al 25 a 29 final.\nEl pròxim partit del Fraikin a la lliga Asobal serà el dimecres 6 de febrer al Palau d’Esports de Granollers contra el Logroño a les 19.30 h. I el diumenge dia 10, també al Palau i a les 19.30 h, el partit de la Copa EHF davant d’un gran d’Europa com és el Kiel alemany, un habitual de la Champions League.


Retalls de bicicleta, muntanya i altres coses ...: Sortida de Club\nDe tant en tant em deixo caure per les sortides de Club. I vaig a menys de les que voldria, però els caps de setmana no donen per més i tinc que repartir les sortides de les diferents modalitats de bici que toco com puc.\nAhir va ploure i no vaig sortir, avui era un bon dia per rodar amb el Club, la Unió ciclista Vilanova. A les 8h al Museu, lloc habitual de les sortides. La gent és reparteix en dos grups i dos nivells, la 1a i la 2ona, jo que porto baixa forma cap a la segona, sortida de 95 km pujant Font-Rubí per mi ja estat bé.\nLa sortida d'avui no ha tingut res més especial, uns 10 ciclistes en ruta. Baixant Font-Rubí ens hem dividit en dos grups per motius d'horaris de la gent, nosaltres 4 (Manel, Rafa, Marín i jo) hem anat a esmorzar a Sant Martí Sarroca, a la mateixa plaça i bar del de la Trobada de tàndems de fa 15 dies, bon lloc per cert !!\nLa curiositat d'avui ha estat en els mallots que portàvem els integrants del grup, he pogut comptar-ne 6 de diferents, de diferents anys i tots del Club.\nLa crònica de la sortida d'en Manel.\nPublicado por Unknown los 19.9.10\nQué bueno lo de los maillots... je-je, o se les tiene mucho aprecio o es q realmente duran una eternidad, yo de esos 6 tengo 3, y tuve en su día el primero, ese azul pero no se por donde para ya. Tendríamos q enrredar al Marin, se le ven todavía destellos de su clase...\nUn saludete, company!!!


Els hospitals espanyols compten amb menys llits de les recomanades per l'OMS per cada mil habitants, segons dades oficials | Consumer\nEls hospitals espanyols compten amb menys llits de les recomanades per l’OMS per cada mil habitants, segons dades oficials\nCatalunya, amb 4,52 llits per cada mil habitants, presenta la millor taxa, mentre que la Comunitat Valenciana, amb 2,71, té la més baixa\nDe les dades del Catàleg Nacional d’Hospitals 2005 i de l’Institut Nacional d’Estadística (INE) es desprèn que els hospitals espanyols disposen d’un total de 157.926 llits. Això suposa una taxa de 3,59 llits per cada mil habitants, menys de la meitat del recomanat per l’Organització Mundial de la Salut (OMS), que aconsella entre 8 i 10 llits per cada mil habitants.\nAnalitzant aquestes dades per comunitats autònomes, Catalunya és la que disposa d’una major taxa de llits hospitalaris, amb 4,52 per cada mil habitants, seguida de Cantàbria (4,30), Aragó (4,29), Canàries (4,25), País Basc (4,02), Astúries (3,94), Extremadura i Navarra (3,93) i Galícia (3,76). Balears compta amb la mateixa taxa per capita que la mitjana nacional (3,59 llits per cada mil habitants), i per sota es troben Madrid (3,51), Melilla (3,40), La Rioja (3,37), Murcia (3,22), Andalusia (2,91), Ceuta (2,84), Castella-la Manxa (2,72) i Comunitat Valenciana (2,71).\nLes comunitats autònomes amb més llits hospitalaris en termes absoluts són Catalunya (31.626), Andalusia (22.784), Madrid (20.814), Comunitat Valenciana (12.676) i Galícia (10.405). Quant al nombre d’hospitals, Catalunya té 194 (el 25% del total), enfront dels 93 d’Andalusia, 72 de Madrid, 62 de la Comunitat Valenciana, 47 de Galícia, 46 de Canàries i 44 de País Basc i Castella i Lleó.\nA Espanya hi havia, a 31 de desembre de 2004, 779 hospitals, amb una mitjana de 202 llits per cada centre, segons les últimes dades de l’Institut d’Informació Sanitària, pertanyent al Ministeri de Sanitat i Consum. Del total d’hospitals existents a Espanya, el 61,4% són privats (478), enfront del 38,6% de centres públics. No obstant això, el nombre de llits en hospitals públics representa el 66,5% del total (105.052), enfront del 33,5% dels privats (52.874).\nespaña hospitales-ca llits


El Món | Immigrants per sempre?\nImmigrants per sempre?\n"Junts pel Sí té el cap de llista nascut a Madrid i el de la CUP, l'esquerra independentista, es diu Antonio Baños, no Toni Banys. Antonio amb O final i Baños amb Ñ, perquè cadascú es diu com vol dir-se. Aquesta és la nostra victòria"\nper Josep-Lluís Carod-Rovira 19/09/2015\nDes del segle XVI, amb la gran onada d'immigració occitana i francesa cap a Catalunya, fins als nostres dies, per aquí hi ha passat -i s'hi ha quedat- gent de tot arreu. Aquells, dels primers, van diluir-se ben aviat a l'interior de la societat catalana, a causa de la seva proximitat lingüística, cultural i geogràfica. El seus cognoms són avui indistingibles i passen per ser el que ja són: d'aquí, de tota la vida, familiars. Va venir altra gent d'altres llocs, en temps posteriors, però no amb la importància numèrica d'aquells occitans, fins que, ja les primeres dècades del segle passat, arribà la immigració murciana, amb les obres de construcció del metro a Barcelona o atrets pel ressò de l'Exposició Universal de Barcelona. I gent procedent també d'Almeria, així com antics emigrants catalans a Argentina, França i Algèria que anaren tornant, fins a principis dels 30. Ara, néts d'aquells murcians van en llistes independentistes en llocs per a ser escollits diputats o bé són periodistes de renom, al servei de la causa democràtica catalana. A la postguerra, en ple franquisme i fins a la desaparició del dictador, el viatge familiar cap a l'esperança, amb destí final a Catalunya, va tenir el seu origen, llevat del País Basc, arreu de la geografia peninsular i insular de l'estat espanyol. I, al llarg dels darrers decennis, la gent que ha vingut nouvinguda ha arribat ja de fora de l'estat, procedent no sols d'altres països europeus, sinó fins i tot d'altres continents, amb altres trets físics, altres religions, llengües i cultures, distints dels que aquí havíem vist sempre i eren els únics que ens semblaven normals. Expliquen els demògrafs que, sense tots ells, ara, al Principat, no hi hauria gaire més de tres milions d'habitants i que, al voltant del 70% dels catalans d'avui, tenim algun parent o avantpassat els orígens del qual se situen fora del país.\nQuan algú se'n va del lloc on va néixer i on sap que també van obrir els ulls a la vida tots els seus avantpassats, quan algú s'allunya del paisatge sentimental del que, fins llavors, ha estat la seva quotidianitat i deixa enrere el seu univers de referències, no ho fa pas per tal d'empitjorar les seves condicions de vida, sinó per a millorar-les. És el mateix que, sobretot al llarg del XIX i part del XX, va fer tanta gent als Països Catalans, camí de Cuba, d'Argentina, de Puerto Rico, d'Algèria i, als anys quaranta, també cap a Mèxic i França, com a refugiats, exiliats forçosos d'una guerra perduda, empesos per un règim polític tan assassí, de persones i pobles, com el franquisme. Molts dels que s'establiren a Amèrica, el XIX, van posar les arrels heretades i les esperances nascudes a la terra que els acabava d'acollir, fins al punt de comprometre's a primera línia -sovint, de foc- amb la lluita d'alliberament nacional i d'independència, de creació de nous països i nous estats, desvinculant-se d'Espanya. I alguns van fer-ne els himnes nacionals i tot o les cançons patriòtiques més conegudes. Carrers i places, escoles i museus, ho recorden avui encara, per a la posteritat. Són cognoms de nissaga catalana que representen, com cap altre, la vocació més nacional d'aquests territoris, ahir espanyols, avui estats sobirans. Descendents d'ells, vénen avui aquí a fer la via catalana, la via lliure, la via augusta i la via que més convingui, i continuen bevent el mate, el tequila o tirant de veta del xile picant en els menjars, amb la mateixa tendresa amb què s'emocionen aquí en sentir una ranxera o el so d'una milonga o un tango i allà amb la gralla o el flabiol, mentre miren com s'enfila el castell o el pilar, cel amunt.\nDurant la llarga nit de pedra de la dictadura, es va fer un treball extraordinari per cohesionar la nostra societat i construir-nos com un sol poble, convençuts que la unitat civil era el primer i principal de tots els nostres valors col·lectius. Organismes com l'Assemblea de Catalunya, partits com el PSU, sindicats com la CONC i persones com Jordi Pujol o Francesc Candel van dedicar moltes energies a favor d'aquest objectiu. Però en el període autonòmic al qual ara estem a punt de posar punt i final, part d'aquest llegat de civilitat es va anar fent malbé, progressivament. Eren aquells anys de l'escissió entre catalanisme i esquerra o, si es vol dir d'un altra manera, entre nacionalisme i projecte social o, encara, entre CiU i el PSC. Parlo dels vuitantes i els norantes, quan tot ho teníem duplicat, un teatre nacional i un de lliure, una TV3 i una BTB, una Catalunya Ràdio i una COM Ràdio, una idea carrinclona, rural i conservadora de la catalanitat, aparentment incompatible amb el progrés i la modernitat, i una esquerra cosmopolita, oberta, urbana, ciutadana del món a qui incomodava la pròpia identitat nacional. A principis d'aquest segle, l'esquerra i la nació van retrobar-se i, en aquell moment, ERC esdevingué la tercera força. Però el mal ja era fet. Tot feia pensar que si eres catalanista, no podies ser alhora d'esquerres i a l'inrevés. I a les sigles beneficiàries de la dicotomia, no semblava que aquest repartiment de béns els incomodés gaire.\nDurant aquests anys, a més, s'anà generalitzant la idea errònia que els catalans autòctons votaven CiU i els immigrants andalusos, extremenys, etc, el PSC. I alguns sectors d'esquerres, en aquest context, van adoptar mesures de sobreprotecció identitària dels nous catalans establerts a les gran àrees metropolitanes, mesures que, a la pràctica, els aïllaven de la resta del país on vivien i del qual ja formaven part, mantenint-los en una mena de bombolla tancada, aliena a la resta del territori i de la gent. Van fer més esforços tot recordant-los permanentment els seus orígens, la seva llengua, els seus balls, la seva gastronomia, les seves festes, als quals ningú no els plantejava que renunciessin o que oblidessin, que no pas a incorporar-se com a protagonistes a una societat que ja tenia una altra llengua, uns altres balls, unes altres festes, una altra gastronomia. Hi va haver episodis lamentabilíssims amb les cases regionals, algun dels quals, per cert, s'ha reproduït a les darreres municipals i no pas per part del PSC, precisament. Quan véns de fora, el que vols és esdevenir, tan aviat com sigui possible, gent de dintre. I formar part del paisatge que ja serà l'únic dels teus fills i néts, no pas que et recordin constantment que vas venir de no sé on i que mai no seràs del tot d'aquí.\nLes primeres lluites per la immersió lingüística es van fer a Santa Coloma de Gramenet, amb molts pares i mares que volien que els seus fills assumissin també com a pròpia la llengua i la cultura catalanes. Una llengua que alguns progres professionals de la gauche caviar, sovint, no usaven per provinciana i que certes famílies benestants menystenien. I ho feien, les darreres, no etiquetant també en català els productes de consum que produïen a les seves fàbriques, i parlant entre ells en castellà, no fos cas. No fos cas que els senyors parlessin en la mateixa llengua catalana que les minyones o els porters que havien arribat a Barcelona, en els anys de la immigració rural de la Catalunya interior cap a la ciutat. No fos cas que, en ple franquisme, els senyors no parlessin la llengua dels guanyadors, la del poder econòmic i polític absolut, encara que aquesta coincidís, ai las, amb l'idioma popular de molta gent de barri. I algun dia explicarem alguna anècdota sucosa al respecte...\nFeliçment, tot això ha saltat pels aires. I avui és català qui li dóna la gana ser-ho i punt. S'equivoca, de mig a mig, qui vulgui deduir lleialtats nacionals, a través dels cognoms, perquè avui, en general, no se'n poden extreure gaires conclusions. Cognoms de matriu cultural catalana representen el bo i millor del botiflerisme nostrat, per exemple. I José M.Aznar és qui és, com Pere Aznar, a qui vaig conèixer en el seu exili a Santiago de Xile, l'únic diputat de l'independentista Partit Català Proletari, a les corts republicanes, el 1936, i president del CADCI el 6 d'octubre, quan moriren disparant contra l'exèrcit espanyol Jaume Compte, Amadeu Bardines i Manuel...Gonzàlez Alba. Conservo una cinta magnetofònica on em narra l'experiència traumàtica de la jornada, intentant taponar les ferides de bala en el cos de Gonzàlez Alba, amb draps i tovalloles... Junts pel Sí té el cap de llista nascut a Madrid i el de la CUP, l'esquerra independentista, es diu Antonio Baños, no Toni Banys. Antonio amb O final i Baños amb Ñ, perquè cadascú es diu com vol dir-se. Aquesta és la nostra victòria, la de continuar construint i volent ser un sol poble, amb un projecte de país ni ètnic ni nacionalista, sinó civil i voluntari, democràtic, doncs. Sense oblidar els avis ja morts, però pensant en el futur dels néts que ja han arribat o que vindran. I és el seu futur que volem lliure i millor. El seu futur serà el nostre millor present. Els fills de pares o mares vinguts de fora, molts de nosaltres nascuts aquí, ens hem revoltat davant d'aquells que, per paternalisme o per interès, ens voldrien, de fet, immigrants per sempre. És miserable i poc intel·ligent que, en aquestes alçades de la història, algú viatgi pel túnel del temps, intentant dividir-nos per raó dels orígens dels nostres avantpassats. I no hem de triar cap identitat, perquè ja en tenim una, la nostra, cadascú la seva. Només volem triar, i no és poc, el futur que volem, que no és el d'immigrants o fills d'immigrants, sinó el de ciutadans lliures d'una terra lliure: la nostra.


El gos més trist de Califòrnia i la commovedora història de la seva adopció\nMés Digital Xarxes\nEn Benji quan estava a la gossera.\nUna parella va viatjar més de sis hores en cotxe per adoptar-lo i canviar-li la vida\nActualitzada 09/09/2018 a les 20:09\nUna parella de Sacramento, Califòrnia, que fa poc es van mudar a un apartament nou van decidir adoptar un gos i van buscar per internet per trobar-ne algun. En aquesta cerca, Jessica i Jared van trobar a Benji, el gos més trist de Califòrnia. La seva cara de desolació va commoure a la jove, que va decidir adoptar l’animal.\nBenji es trobava a la gossera de Los Ángeles, a més de sis hores en cotxe d’on es trobava la parella però això no els va frenar. Van conduir fins a la ciutat de les estrelles per fer-se càrrec de l’animal. El gos, a més de tenir pànic als humans, pateix una al·lèrgia que li provoca la caiguda del pèl.\n«Portava a la gossera deu dies i no estava bé», explica Jessica, i afegeix que «grunyia a la gent quan passava. Mai havia vist una gos més trist, i sabia que no el podia deixar allà». Els responsables de la gossera van intentar dissuadir a la parella dient que en Benji era un gos amb molts problemes i que tenia tots els números per rebre l’eutanàsia. Tot i això, Jessica i Jared no van desistir i van acabar adoptant-lo.\nEl viatge de tornada va ser molt difícil i en Benji va tardar en adaptar-se a la seva casa nova, però quan va agafar confiança tot va canviar. «En Benji ara és un gos feliç, li agrada venir llepar-nos la cara i jugar amb les seves joguines», manifesta Jessica.\nAlmenys nou detinguts en la quarta nit d'aldarulls a Tarragona\nEl SEM atén 6 persones aTarragona durant les protestes d'aquest divendres\nManifestació massiva a Barcelona per rebutjar la sentència del Suprem durant la vaga general\nEls Mossos activen el camió d'aigua a Barcelona\nProp d'un miler de persones es manifesten a...\nMés de 300 persones tallen l'N-340 i l'AP-7 a ...\nSet ferits, un d'ells greu, en un accident amb...\nEls manifestants es concentren a la...\nMilers de persones es concentren davant dels...\nAldarulls, detinguts, tensió i caos a ...\nUnes 10.000 persones es mobilitzen a Tarragona...\nAlmenys nou detinguts en la quarta nit...\nCondemnat a pagar 150 euros per obligar a la...\nEl SEM atén 6 persones aTarragona durant les ...\nLa Policia Nacional s'endú detingut i ...\nContinuen tallades l'AP-7 a l'Ampolla i la...\nEls Mossos activen el camió d'aigua a ...\nGrande-Marlaska adverteix que aplicaran el...\nSanitat ordena retirar un lot de Gelocatil...\nComenta el contingut : El gos més trist de Califòrnia i la commovedora història de la seva adopció


Roses solidàries a Rambla Catalunya\nAquest any tornem a estar amb les nostres precioses roses solidàries a Rambla Catalunya, 110, tocant carrer Rosselló.\nRoses de Sant Jordi per a empreses\nEl 23 d'abril no faltarem a la cita d'oferir-vos les nostres boniques i solidàries roses a la Rambla de Catalunya. Esperem que ens visiteu i compteu amb elles per a regalar-les a aquells que estimeu.\nSI sou empresa o penseu que allà on treballeu el pot interessar, oferim apropar-les directament el mateix dia de Sant Jordi a la seu d'aquesta.\nPodeu consultar sobre el tema en el correu indicat en la imatge.\nÈxit familiar i professional\nBárbara Palacios y Víctor Manrique són un matrimoni que recorren el món recolzant empreses i institucions en l'àmbit del desenvolupament de les persones.\nEntrevistats per dos dels nostres habituals conferenciants, el Víctor i la Cesca (un altre matrimoni dedicat a la conselleria familiar), abordarem el tema de l'èxit, però amb l'enfocament de la totalitat de la persona.\nUs convidem a aquesta torbada a les Caves d'Alella Vinícola, on gaudirem també d'un tast de vins i productes de proximitat.


Garraf - Coneguem les aus i fem menjadores - Agenda\nConeguem les aus del Garraf i fem menjadores!\nPista forestal asfaltada d'Olivella a Plana Novella, km 3,5\nLugar de encuentro: Escola de natura de Can Grau\nExplicarem el conte «El rei dels ocells», que ens donarà peu a conèixer les aus més característiques del Garraf. Acabarem l’activitat fent una menjadora d’ocells perquè puguem penjar-la a casa i augmentar així la biodiversitat del nostre municipi.\nDistància: 1 km / Dificultat: baixa.\nInformació i reserves: Fundesplai\nMás información: https://fundesplai.org/ca/\nCategorías: vertebrats, Biodiversitat, ocells, fauna, Educació ambiental, Garraf, Cursos i tallers, Passejades, general,


About: Consolat francès\nEl Consolat francès és el govern de la República Francesa que va des de la caiguda del directori arran del Cop d'estat del 18 de brumari de l'any VIII (9 de novembre de 1799) fins a la proclamació de Napoleó Bonaparte com a emperador el 18 de maig de 1804. Per extensió, el consolat es refereix a una etapa de la història de França. Durant aquest període, Napoleó, com a Primer Cònsol, anà concentrant en la seva persona quasi tot el poder, deixant els altres dos cònsols amb els quals formava un triumvirat, Jean Jacques Régis de Cambacérès i Charles-François Lebrun, en una mera comparsa.\nEl Consolat francès és el govern de la República Francesa que va des de la caiguda del directori arran del Cop d'estat del 18 de brumari de l'any VIII (9 de novembre de 1799) fins a la proclamació de Napoleó Bonaparte com a emperador el 18 de maig de 1804. Per extensió, el consolat es refereix a una etapa de la història de França. El nou govern s'estructurava segons la constitució de l'any VIII. Estava format per tres cambres, el Consell d'Estat, que projectava lleis; el Tribunal, que les discutia; i l'Assemblea Legislativa, que les votava. Es mantenia el sufragi popular, tot i que mutilat en llistes de notables. Els cònsols ostentaven el poder executiu. Durant aquest període, Napoleó, com a Primer Cònsol, anà concentrant en la seva persona quasi tot el poder, deixant els altres dos cònsols amb els quals formava un triumvirat, Jean Jacques Régis de Cambacérès i Charles-François Lebrun, en una mera comparsa. En aquest període es dugueren a terme considerables reformes polítiques i succeiran alguns fets militars i dipilomàtics.Alguns d'ells són: Tractat de Lunéville (febrer de 1801), pel qual es posava fi a la guerra amb Àustria. França s'apoderava a més de quasi tota la península italiana i permetia a Bonaparte eliminar els opositors al codi civil de les assemblees. Concordat del 1801, que separava l'església de la política de l'estat. Tractat d'Amiens (25 de març de 1802) amb el Regne Unit, de la qual Espanya i la República de Batàvia en pagaven tots els costs, donava un pretext al primer cònsol per fer-se cònsol vitalici, com una recompensa per part de la nació, aquesta idea es materialitzaria en un referèndum a l'agost. Constitució de l'any X, que establia a Napoleó com a cònsol vitalici Napoleó també utilitzà tècniques de l'antic règim en el seu govern que cada vegada més es concentrava en una sola persona, com ara els plenipotecaris, la centralització administrativa i la burocratització. Malgrat l'oposició dels republicans (que albiraven el seu somni d'emperador) al seu autoritarisme, la majoria de la població restà acrítica a la seva política, fins al punt de què el senat acordà de donar a Bonaparte el títol d'emperador el 18 de maig de 1804, decisió aprovada per un referèndum el mateix dia. El sobirà fou coronat el 2 de desembre d'aquell mateix any. (ca)\nEl Consolat francès és el govern de la República Francesa que va des de la caiguda del directori arran del Cop d'estat del 18 de brumari de l'any VIII (9 de novembre de 1799) fins a la proclamació de Napoleó Bonaparte com a emperador el 18 de maig de 1804. Per extensió, el consolat es refereix a una etapa de la història de França. Durant aquest període, Napoleó, com a Primer Cònsol, anà concentrant en la seva persona quasi tot el poder, deixant els altres dos cònsols amb els quals formava un triumvirat, Jean Jacques Régis de Cambacérès i Charles-François Lebrun, en una mera comparsa. (ca)\nConsolat francès (ca)


Recuperació de l’entorn del riu Congost | La Garriga Digital\nRecuperació de l’entorn del riu Congost\nDesprés que el col·laborador de la Garriga Digital.cat, Santi Vigas, parlés en el seu darrer article sobre la recuperació del riu Congost per al poble (escrit que va generar un interessant debat entre els lectors de la pàgina web), l’Ajuntament de la Garriga ha emès una nota de premsa en la qual exposa les actuacions que s’han dut a terme en pro de la recuperació del riu Congost i del seu entorn.\nEn aquest sentit, indica que amb la voluntat de treballar per la recuperació ambiental del riu i d’integrar-lo al poble, i gràcies al finançament del FEOSL (33.000€), l’empresa Vivers de Bell-lloc a realitzat un seguit d’intervencions a partir del projecte elaborat per l’empresa Aprèn (amb seu a Figaró).\nAquestes intervencions s’han fet en trams concrets del riu, com el que va del túnel de la C-17 al pont de Can Jacob (en aquesta zona s’ha netejat de bardisses i d’espècies no autòctones, i s’ha replantat amb arbres de ribera típics de la zona). Un altre espai on s’ha treballat és el desguàs de Can Borrell, zona que s’ha netejat (s’hi havia fet diversos abocaments), i els ponts de Moranta i Can Noguera. A l’alçada del pont de Can Jacob s’hi ha instal·lat un plafó que informa sobre la flora i la fauna del riu Congost.\nArticle anteriorTot a punt per la Mitja\nArticle següentMàxima igualtat a la Lliga d’Hivern


DESCRIPCIÓ: L’objectiu del projecte és la renovació i modernització del Polígon d’Activitat Econòmica per tal d’aconseguir una revitalització econòmica de l’àrea industrial i una millora a nivell d’accessibilitat, seguretat i habitabilitat de la zona. Aquesta actuació beneficiarà tant als usuaris del Polígon pròpiament, com als ciutadans que viuen annexats a aquesta zona industrial.\n·\tMillora de la mobilitat en el Polígon de Can Roqueta amb la construcció de dos rotondes en els principals eixos de distribució, carrer de Ca N’Alzina i Avinguda de Can Bordoll\n·\tMillora dels carrers principals\n·\tMillora del número d’aparcaments de vehicles i racionalització dels sentits únics de la majoria dels carrers\n·\tMillora de l’accessibilitat per vianants. Nous passos adaptats.\nAFECTACIONS: Durant el procés d’obra hi haurà afectacions puntuals tant en vorera con en calçada, que afectarà a la mobilitat dels vianants i a l’accés al polígon i guals. S’anirà informant puntualment a les empreses en obra.


Bancaixa presenta a Madrid l'exposició del XXXIV Premi de Pintura, Escultura i Art Digital - Prensa Fundación Bancaja\nBancaixa presenta a Madrid l’exposició del XXXIV Premi de Pintura, Escultura i Art Digital\nL’obra Como le piensa, de José <?xml:namespace prefix = st1 />Antonio Hernández Albero, ha aconseguit el XXXIV Premi Bancaixa de Pintura. En l’apartat del premi d’Escultura, la guanyadora ha sigut Raquel Zoco Alonso, amb Escamas metálicas. I, finalment, el primer premi en Art Digital ha sigut atorgat a l’obra For sale I, de Mª Jesús García Fraile.\nEn les tres categories, el jurat ha concedit un accèssit, que enguany ha recaigut en les obres: Al ras del agua, de l’autor mexicà Carlos Vidal Bonifaz (Pintura), La cabaña de los sueños, del valencià José Luis García Ibáñez (Escultura), i The merchandise is you, d’Abraham Martínez Soriano (Art digital).\nA la vista de la qualitat dels treballs presentats, el jurat ha pres l’acord de concedir tres mencions honorífiques. Dos d’estes en la secció de Pintura per a la parella formada per Mª Jesús González Fernández i Patricia Gómez Villaescusa, per la seua obra La habitación verde, i per a Jorge Rubio Pinedo per Los profesionales; i una altra per a Bartolomé Montes López, per Sin título, en la secció d’Escultura.\nLa dotació econòmica d’estos premis s’eleva a 12.000 i 6.000 euros per als premis i accèssits de pintura i escultura. En art digital el premi hi és de 6.000 euros, i l’accèssit de 3.000.\nA esta convocatòria de Bancaixa, dedicada als nous creadors, s’han presentat un total de 294 obres i, com en anteriors convocatòries, la categoria de pintura ha sigut l’escollida per un nombre més gran de participants.\nQuant a la procedència dels participants, un 67% són artistes de la Comunitat Valenciana, un 33% de la resta de comunitats (entre les quals destaquen Madrid, Catalunya i Andalusia) un 5% d’estrangers, procedents de Xile, i un altre percentatge menor de Mèxic, Veneçuela o EUA.\nDe totes les obres rebudes, s’han seleccionat les 42 millors que van ser presentades a l’Institut Valencià d’Art Modern (IVAM).


Els advocats denuncien el bloqueig a la Batllia pels casos contra l’AREB | BonDia Diari digital d'Andorra.\nLa degana del Col·legi d’Advocats, Sophie Bellocq, va denunciar ahir públicament que l’increment de demandes contra l’AREB i la llei de creació d’aquesta entitat que dona prioritat a aquests processos ha bloquejat altres processos administratius a la Batllia. Segons Bellocq, són moltes les queixes dels seus col·legiats i volen traslladar aquest neguit al Govern perquè doni les solucions adients.\nLa Llei de reestructuració i resolució d’entitats bancàries d’Andorra aprovada l’abril del 2015, tot just fa tres anys, ha provocat un col·lapse en la secció administrativa de la Batllia, segons afirmen molts advocats. Aquest text legal atorga preferència i prioritat a tots els processos que tinguin a veure amb l’AREB, i són moltes les demandes contra aquesta institució que s’han posat a davant d’altres processos que fa molt de temps que esperen la seva resolució, en una cua que des del Col·legi d’Advocats denuncien que cada cop és més llarga i dura més.\nBellocq va criticar que el Govern hagi aprovat una llei sense tenir-ne en compte les conseqüències i va manifestar que “hauria d’haver dotat de més recursos la Batllia”, va remarcar. Segons la degana dels lletrats, aquests recursos són necessaris “per preservar els drets de la Justícia” en altres processos que assegura que estan tenint un “retard que no és l’habitual”, i que molts advocats denuncien reiteradament que tenen processos “completament bloquejats”.\nDes del Col·legi d’Advocats tenen previst presentar aquesta queixa i “que sigui el Govern o el poder legislatiu qui hi donin solucions. Des del Col·legi preveuen reunir-se amb els responsables de l’executiu abans del mes de juny. Tot i això, i de manera no formal però sí verbal, els advocats han comunicat ja als responsables de l’executiu aquesta denúncia.\nSegons la degana, és el Govern qui ha de dotar de més recursos el Consell Superior de la Justícia. Actualment, la Batllia compta amb dos batlles administratius i tres magistrats. En aquest sentit, caldria incrementar tant els batlles com els magistrats. Bellocq va manifestar que, tot i ser l’executiu qui ha de prevenir aquest increment d’efectius, també apunta que no cal que siguin places fixes, sinó que poden ser “batlles substituts”, com també ho contempla la legislació.\nLa degana del Col·legi d’Advocats va concretar que els processos administratius a la Batllia “solien ser bastant ràpids”. Segons la degana dels advocats, en el termini d’un any ja es podia tenir una resolució en el nivell de primera instància i, d’entre sis a vuit mesos, en segona instància. “Ara el que passa és que no avancem, els advocats asseguren que els processos administratius estan bloquejats”, va reiterar Bellocq.\nEl Col·legi d’Advocats vol limitar el nombre de cops per presentar-se a l’examen d’accés a la professió\nEl Col·legi d’Advocats també té una altra demanda per fer al Govern en la propera reunió, que es preveu abans del mes de juny, a més de dotar de més recursos la Batllia. Es tracta de reclamar que es limiti el nombre de cops que una persona pot presentar-se a la prova o examen d’accés a la professió que organitza el Col·legi i que des del 2016 s’intenta fer semestralment, com diu el reglament. La intenció, segons la degana, és tan sols limitar l’accés a aquells que no saben Dret andorrà. No va voler remarcar quin seria el límit de cops però, segons va afirmar Bellocq, les persones que s’hi presenten i no aproven no saben “Dret andorrà”, “no han estudiat gaire i no han aprovat perquè no en saben prou de Dret andorrà”, va remarcar. Segons el reglament, aquesta prova d’accés s’ha de convocar cada mig any. Des del Col·legi van fer la primera el novembre del 2016, i només s’hi van presentar dos candidats, que no van aprovar. A la segona, feta el maig del 2017, s’hi van presentar cinc candidats i només van aprovar tres. La tercera prova es va realitzar el setembre del 2017 i, dels quatre que s’hi van presentar, la van suspendre dos i, la darrera, va ser el mes passat, amb quatre candidats, i només un la va aprovar. Bellocq nega que es doni cap dificultat afegida a la prova. Segons la degana, es tracta d’un examen de coneixements del Dret andorrà i els que el suspenen no tenen aquests coneixements.\nLa degana va remarcar que, abans que s’aprovés el reglament que obliga a fer aquesta prova d’accés, van ser entre 30 i 40 les persones estrangeres que, en un termini de dos anys, van accedir al Col·legi per no haver de fer la prova. Tot i això, tal com especifica una transitòria del reglament, qui faci el màster en Dret andorrà (que té una durada de dos anys) no haurà de passar per aquesta prova d’accés, que és obligatòria per col·legiar-se i exercir la professió.\nEl Col·legi reconeix que ha rebut un recurs judicial contra el reglament d’aquesta prova que, segons assegura Bellocq, prové d’una persona que no té la titulació en Dret andorrà. La degana del Col·legi d’Advocats també va recordar que els col·legis de lletrats d’altres països veïns, com Espanya, també tenen com a requisit d’accés aprovar un examen com el que es fa aquí.\nNúmero de vots: 568\nEl SEP decidirà dijous si portarà a la Batllia l’afer del personal especial\nEls lletrats no descarten retardar més l’aplicació del nou procediment civil


Ajuntament d'Arenys de Munt/4. Exili, mort i retorn\n(Davant del nínxol del poeta)\nDomènec sempre havia manifestat una fonda estimació i un lligam emocional molt fort amb la mare, la Sra. Francisca Torrus. El somni més preuat del poeta fou el retorn a casa i el retrobament amb els braços materns, un desig manifestat en nombrosos poemes. La mort de la mare, l’any 1942, li suposà un cop duríssim, impossible de pair. Domènec dedicà un sentit poema a la mare morta per tal que fos col·locat en el seu nínxol:\nLA LLUM DEL RECORD\nD’ençà que partires, mare,\nPerò jo et recordo\namb un record que és\ni amb fervor silent i dolç\nvenero el grapat de pols\nque tu ets ara.\nLa guerra de 1936-1939, el camp de concentració, l’exili, la Segona Guerra Mundial... Temps difícils per a la poesia i els poetes. Domènec hagué d’afrontar situacions molt dures, però probablement la més feixuga de totes fou la separació de la pàtria. L’enyorança de la terra, del paradís perdut de la infantesa i la joventut..., “aquella set que no em deixa”, fou el dolor que no l’abandonà mai.\nUn cop mort el general Franco l’any 1975, Domènec Perramon començà els preparatius per tornar a Catalunya. A final d’aquell mateix any, però, fou diagnosticat d’una greu malaltia. Domènec Perramon va morir l’1 de febrer de 1976.\nLa seva vídua, Brenda Hudson, prengué la decisió de retornar el poeta a la seva estimada pàtria. Després d’uns feixucs tràmits, Domènec Perramon fou enterrat al cementiri d’Arenys de Munt, al mateix nínxol on reposaven les restes de la mare. Aquest nínxol ha estat testimoni de nombrosos homenatges que el poeta ha rebut per part de diferents entitats i institucions.\nL’any 1977, l’editorial Curial publicà l’Antologia poètica del nostre poeta.\nL’any 1998, sota l’impuls del Col·lectiu pel Museu Arxiu d’Arenys de Munt, veié la llum la Nova antologia poètica. Aquell mateix any, després d’una campanya de conscienciació, fou acordat que l’Institut d’Ensenyament Secundari d’Arenys de Munt portés el nom de Domènec Perramon.\nFrancisca Torrus, mare del poeta\nBrenda Hudson amb Rosa Verdú. Octubre de 1977\nLes llàgrimes de la nit,\namb un dring fi, com de plata,\nvan caient al rierol\nque s’esmuny entre els pollancres.\nLa boirina del torrent\ns’esfilegassa en les canyes...,\nai, quin lligam pel meu cor,\nels cabells blancs de la mare!\nEn la neu dels seus cabells\nrossinyols d’amor niaven;\ni avui em sento enyorós\nd’antigues cançons de falda.\nLa mare, abans de morir,\nem digué: “Pren una barca\nd’ideals. Fes-te a la mar,\ntimoner de l’esperança”.\nD’aures d’amor pressentit\nserà tan àgil la barca,\nque tindrà, alleujant-li els rems,\nun sostingut batre d’ales.\nNavega totes les nits\namb set d’estrelles a l’ànima.\nEl teu destí et menarà\na una platja blanca, blanca,\ni a l’arena de platí\nvindrà l’estrella més alta\na fer-te, d’un bes al front,\npríncep del més pur viatge.\nPorta el meu record amb tu,\nben clar, que l’estrella sàpiga\nque en el fervor del teu vers\nencara és viva la mare.\nQuan li hauràs parlat de mi,\nja podràs dir-li: “Germana”.\nEl bes d’una estrella viva\nés el guardó del viatge.\n< 3. Guerra i exili | 5. L'Arxiu Domènec Perramon a Can Borrell >\nData i hora de la darrera actualització d'aquest contingut: 31-07-2021 10:56


Vaga a la rotativa del Grupo Zeta a Parets del Vallès - CGTCatalunya.cat\nLa plantilla de El Periódico es solidaritza i també fa vaga\ndivendres 22 de març de 2013 / Notícies / Visites: 151\nJESÚS RODRÍGUEZ / @ALBERTMARTNEZ | 22-03-2013 - Setmanari Directa\nFa set dies que la plantilla de Gráficas de Prensa Diaria S.A. de Parets del Vallès està en vaga. Es tracta de la rotativa principal del Grupo Zeta, on s’imprimeix El Periódico de Catalunya i l’Sport, entre d’altres publicacions. El grup empresarial dirigit per Antonio Asensio ha anunciat la seva intenció de clausurar la planta, només 12 anys després de la seva obertura, quan va tallar la cinta d’inauguració el Rei Juan Carlos I.\nÉs previst que es perdin 102 llocs de treball directes, sense evaluar l’impacte que tot plegat tindrà a d’altres àmbits de producció del Grupo Zeta. El dimecres 20 de març es van sumar a la mobilització els treballadors de la seu central de l’empresa ubicada al carrer Consell de Cent 425, on hi ha les àrees de gestió i redacció. Més de 200 persones van tallar el trànsit viari davant l’edifici mentre feien sonar botzines. Algunes de les concentrades expressaven la contradicció entre la línia editorial del diari –suposadament progressista– i la forma de procedir als acomiadaments. Chema Bernal, del comitè d’empresa, ha assenyalat que no només s’estan mobilitzant pel centenar de llocs de treball, sinó que està en joc el model empresarial i comunicatiu.\nLa reducció d’un 8% del sou de la plantilla a mitjans de l’any passat semblava que havia de millorar la situació financera de l’empresa, però cada cop que s’executa un nou venciment bancari del deute es produeix una passa enrere. Bernal apunta que després de la planta de Parets del Vallès arribaran nous acomiadaments i noves reduccions salarials.\nSeguiment del 90% de la plantilla\nAquest context ha fet que el seguiment fos massiu. El recompte que s’ha fet des del comitè intercentres conclou una participació de més del 90% dels 500 treballadors convocats a la vaga. A la redacció s’ha mantingut un reduït grup de caps de secció i sotsdirectors que han editat i redactat el gruix de la informació que avui ha sortir a l’edició impresa i al servei web.\nLa qualitat i la distribució d’El Periódico que ha arribat als punts de venda des de fa cinc dies és molt pitjor de l’habitual. Segons Bernal això és una senyal del que pot passar quan es tanqui la planta de Parets del Vallès. Ens explica que, tal i com ha passat avui, s’haurà d’imprimir a quatre rotatives diferents, amb papers i tintes diferents, i amb una xarxa de distribució més feble: “això repercutirà en la qualitat del producte informatiu”.\nDijous a les set del vespre es concentraven a les portes de l’Ajuntament de Parets del Vallès, on es parlava de la problemàtica laboral de l’empresa i el comitè d’empresa ja preveu un mes d’abril de lluita enmig d’una “Primavera d’El Periódico, que només acaba de començar”.\nPer seguir les mobilitzacions han creat un compte de Twitter @comiteperiodico i utilitzen el hashtag #NoEROzeta


Les anteriors proclamacions de l’Estat Català (Joan Esculies)\nEl 1931, a Francesc Macià li va sortir cara, i el 1934, a Lluís Companys, creu\n4 min. Escriptor i historiador 09/10/2017 23:38\n651x366 Lluís Companys a la presó després dels Fets d’Octubre / EFE DÍAZ CASARIEGO / EFE Lluís Companys a la presó després dels Fets d’Octubre / EFE DÍAZ CASARIEGO / EFE\nDurant el segle XX només en dues ocasions, els anys 1931 i 1934, ha tingut lloc una situació similar a la que avui pot donar-se al Parlament. En cap cas, però, no es va proclamar la independència de Catalunya. Almenys no com s’entén actualment, com una separació jurídica completa de l’ordenament espanyol. No va ser així perquè aquesta opció era molt minoritària en les files del catalanisme i no ha pres cos fins fa mitja dotzena d’anys.\nEn començar la tarda del 14 d’abril del 1931, Lluís Companys va proclamar des del balcó de l’Ajuntament de Barcelona la República (espanyola), a seques, sense adjectiu d’unitària o federal. De seguida Francesc Macià, el líder d’Esquerra Republicana de Catalunya, el va matisar i des del mateix balcó i poc després des del Palau de la Diputació (avui de la Generalitat) va proclamar l’Estat Català o la República Catalana dins de la Federació o Confederació de Repúbliques Ibèriques, que variava segons ho repetia. El ban oficial va recollir la fórmula de “República Catalana com a Estat integrant de la Federació Ibèrica”.\nEl 6 d’octubre del 1934 al vespre també va ser Companys, que feia gairebé deu mesos que havia succeït Macià en la presidència del govern, qui va sortir al balcó del Palau de la Generalitat per proclamar “l’Estat Català de la República Federal Espanyola”. A més, va oferir Barcelona com a capital d’aquesta República. No va ser, per tant, com es repeteix des de la ignorància i la tergiversació, una proclamació d’independència. Companys volia que Catalunya continués formant part de la República Espanyola, però la volia federal.\nL’any 1931 l’objectiu de la proclamació de Companys i Macià era, sobretot, aconseguir un canvi de facto del règim monàrquic d’Alfons XIII a un de republicà. Això es va acomplir, malgrat que la nova República Espanyola no va ser federal i l’Estat Català en forma de República Catalana es va haver de transmutar en un règim autònom, governat per la Generalitat.\nL’any 1934, en canvi, l’objectiu de Companys era assegurar la supervivència de la República Espanyola -i aprofitar per fer-la federal- davant la psicosi del moment entre les esquerres estatals, que temien que l’auge de les dretes, ajudades pels vents totalitaris que bufaven a Europa, la buidarien de contingut i fins provarien de restablir el règim monàrquic.\nL’èxit del 1931 es va deure a múltiples factors. Un va ser que l’esgotament amb la monarquia era estès entre la població. També que les esquerres espanyoles compartien l’objectiu i van proclamar la República arreu, i el vespre del dia 14 a Madrid. Malgrat que, com acostuma a passar a l’Estat, qualsevol reforma comença a la perifèria, el gest no va ser vist com a separatista. També va pesar que Macià tenia entesa i ascendent entre els polítics madrilenys. I, sobretot, que va ser un coup de thêatre, un fet inesperat, malgrat que es venia d’unes eleccions municipals del dia 12 que molts havien vist com a plebiscitàries entre monarquia i república.\nEn canvi, el gest del 1934 es va fer en suport de la insurrecció que promovien, per exemple, faccions del PSOE arreu de l’Estat. Però no pas totes les esquerres creien que fos el moment ni el mitjà. El president català tampoc no tenia ascendent sobre els líders madrilenys. La proclama va ser vista com a “separatista” i es va fer servir aquesta excusa per a la repressió posterior. El discurs de Companys era, a més, previst. S’esperava una veu seva per determinar la posició del govern català davant dels fets que es produïen. L’executiu de Madrid i l’exèrcit estaven previnguts. El president va acabar a la presó.\n14 d’abril del 1931\n«Interpretant el sentiment i els anhels del poble que ens acaba de donar el seu sufragi, proclamo la República Catalana com a Estat integrant de la Federació Ibèrica [...].\n»D’acord amb el president de la República Federal Espanyola, Niceto Alcalá-Zamora, em faig càrrec provisionalment de les funcions de president del Govern de Catalunya [...].\n»Per Catalunya, pels altres pobles germans d’Espanya, per la fraternitat de tots els homes i de tots els pobles, catalans, sapigueu fer-vos dignes de Catalunya!»\n«En aquesta hora solemne, en nom del poble i del Parlament, el Govern que presideixo assumeix totes les facultats del poder a Catalunya, proclama l’Estat Català de la República Federal Espanyola i, en establir i fortificar la relació amb els dirigents de la protesta general contra el feixisme, els invita a establir a Catalunya el govern provisional de la República [...].\n»Catalans: l’esperit del president Macià, restaurador de la Generalitat, ens acompanya. Cadascú al seu lloc, i Catalunya i la República al cor de tots!»


Receptes de Pongal! Menjar deliciós per a Pongal. - Altres\nPrincipal Altres Delicioses receptes per a Pongal!\nEl millor dels plats de l'Índia del Sud es degusta durant la festa de la verema de Pongal. Per tant, potencieu l’estat d’ànim de Pongal preparant plats suntuosos a casa. Aquí hi ha algunes de les famoses receptes Pongal seleccionades. Proveu aquestes receptes populars amb amor i compartiu el plat amb la vostra família i amics i passeu-ho bé amb aquest Pongal.\nArròs de llimona\nPastís de Badam\n1 tassa d'arròs basmati\n1 sal i mitja\n1 cullerada de gram de bengala dal\n3 bitxos secs i vermells trencats en trossos\npoques fulles de curri\nRentar l’arròs. Agafeu una paella gran i bulliu 6 tasses d’aigua amb 1 culleradeta de sal i, a continuació, afegiu-hi arròs. Cuini-ho fins que acabi de fer. Colar l’arròs en un colador gran de metall. Esteneu sobre una safata i passeu una forquilla per separar els grans. Deixeu-lo refredar.\nAfegiu suc de llimona, cúrcuma en pols, sal i sucre.\nAgafeu un kadhai i poseu oli i després escalfeu-lo. Afegiu llavors de mostassa, dal i bitxos vermells. Coeu-lo a foc molt baix fins que el dal comenci a canviar de color.\nAfegiu les fulles de curri, la barreja de suc de llimona, 1/4 tassa d’aigua. Coure’l a foc lent fins que el to quedi suau i l’aigua s’assequi. A continuació, afegiu-hi arròs cuit i barregeu-lo amb molta cura. Remeneu-ho durant 2-3 min. No oblideu comprovar la sal i servir calent.\n1 tassa d’arròs\n3 cullerades de moong dal groc\n1 i mitja tassa de jaggery ratllat (gur) o líquid\n3/4 tassa de fruits secs barrejats picats\n1/4 tassa de coco fresc picat\nllavors de 6 cardamoms verds triturats\n4 cullerades de ghee\nAgafeu un kadhai, poseu-hi arròs i dal, i després rosteu-lo durant 4-5 minuts a foc mitjà.\nTraieu-lo de kadhai. Poseu-lo en una olla a pressió i afegiu-hi la llet i l’aigua. Cuini a primera pressió perquè es deixin 3 xiulets i després redueixi el foc i es mantingui a foc lent durant 1-2 min. Traieu-lo i deixeu que la pressió caigui sola.\nTorneu a prendre un kadhai, afegiu-hi el jaggery amb 1 tassa i mitja d'aigua. Cuineu-lo durant 5-7 minuts fins obtenir un bon xarop de color daurat i, a continuació, reserveu-lo.\nObriu la cuina i afegiu-hi el xarop de jaggery a l'arròs-dal. Barregeu-ho molt bé i remeneu a foc lent durant 5 min. A continuació, retireu-ho del foc.\nAgafeu un recipient net, poseu-hi ghee i escalfeu-lo i afegiu-hi els fruits secs picats. Fregiu-ho a foc mitjà fins que canviïn de color. A continuació, afegiu el pongal cuit (arròs-dal) i els cardamoms triturats. Barregeu-ho molt bé.\n4 patates pelades i tallades a trossos llargs i prims\n1/4 tassa de cacauets: es divideix en 2 trossos\n1 tassa de coco acabat de ratllar\n3-4 cullerades d’oli.\nLlavors de comí de 1 cdta (jeera)\n1 cullerada de llavors de mostassa (rai)\n15-20 fulles de curri\n4 bitxos verds tallats a tires fines\nuna mica de pols de cúrcuma\nAgafa una paella i aboca 4 tasses d’aigua. A continuació, afegiu 1/2 culleradeta de sal i les tires de patates, bulliu-les durant 5 min fins que estiguin tendres però fermes.\nAgafeu una paella antiadherent, escalfeu oli i afegiu-hi llavors de comí, mostassa i els cacauets i, a continuació, remeneu-ho a foc mitjà fins que quedi daurat.\nDesprés afegiu-hi bitxos daurats i fulles de curri. A continuació, afegiu-hi les patates i remeneu-les fins que quedi ben coberta d’oli. Coeu-lo sec durant 1-2 min.\nAfegiu sal, cúrcuma i coco ratllat i barregeu-ho molt bé. A continuació, coeu-ho durant 5-7 min a foc mig. Protagonitzada tot el temps. Traieu-ho del foc i espolseu-hi suc de llimona. Serviu-ho calent.\nPar arròs bullit: 2 tasses\nArròs cru: 2 tasses\nUrud Dal - 1 tassa\nLlavors de fenigrec - 1 culleradeta.\nEsbandiu els ingredients anteriors amb aigua durant unes 2-3 hores i després tritureu-ho amb una batedora (afegint aigua per passos) en una farina molt fina.\nAfegiu sal i mantingueu-la a part (per agredir) durant 12 hores.\nEscalfeu la paella i escampeu-hi una gota d’oli. Quan la cassola estigui completament escalfada, agafeu una mica de farina i esteneu-la sobre la cassola en forma rodona. Gireu-lo perquè les dues cares quedin ben cuites.\nQuan estigui gairebé cuit, esteneu-hi una culleradeta de xutney de coco. Col·loqueu una mica de curri de patata i feu rodar el dosai pels dos costats i moveu-lo a un plat.\n1 llauna vermella.\n1 Tommato gran.\n2 pastanagues de mida mitjana.\nTallar les pastanagues i els tomàquets i bullir uns minuts fins que desaparegui l’olor cru. Ratlleu-lo fins que quedi una pasta fina a la batedora. Talleu les cebes i el pebre vermell a trossos fins i fregiu-los amb una mica d’oli fins que la ceba es torni rossa.\nAfegiu-hi la pasta de tomàquet i pastanaga. Afegiu 1 culleradeta de bitxo en pols, 1 culleradeta de pols de garam masala, sal al gust.\nAboqueu una mica d’aigua a la barreja perquè la salsa no quedi massa espessa. Quan la salsa comenci a bullir, afegiu el rajma bullit i deixeu-ho coure a foc lent durant uns minuts fins que el rajma es barregi bé amb el salsa.\nServiu-ho amb xapats o arròs.\nAmetlles: 1 tassa\nSucre - 1 tassa (en pols molt fina)\nGhee - 2 culleradetes.\nRemull les ametlles durant una hora. Escórrer. Traieu la pell i tritureu-la fins obtenir una pasta llisa i espessa afegint un mínim d’aigua.\nEn un recipient espès, barregeu el sucre i 1/4 de tassa d’aigua i escalfeu-ho. Quan el sucre estigui completament fos, afegiu aquesta pasta i coeu-la durant cinc minuts.\nAfegir el ghee i treure del foc.\nAboqueu-ho sobre un gran pal i suavitzeu la superfície de la barreja amb un corró.\nA continuació, talleu amb un ganivet traçant línies paral·leles en forma de daus.\n1/4 tassa d’arròs cru.\n1/2 culleradeta de cardamom en pols.\nEscalfeu un litre de llet i quan bulli i comenci a pujar afegiu-hi arròs cru.\nMantingueu-ho a foc lent sense deixar de remenar fins que la quantitat es redueixi a la meitat.\nAfegir el sucre i el cardamom en pols.\nTorreu els anacards i les panses al ghee i afegiu-los al payasam.\nAmetlles picades (combinades): 4 culleradetes.\nLlet - 2 tasses\nExtracte de coco: 1 tassa\nLlet evaporada: 1 llauna\nSucre: 1 i 1/2 tasses\nPols de cardamom - 1/4 culleradeta.\nRemullar l'arròs durant 15 minuts.\nDeixeu bullir la llet i l’extracte de coco, afegiu-hi l’arròs remullat i deixeu-ho coure.\nDesprés de coure-ho, afegiu-hi sucre, pols de cardamom i ametlles i deixeu-ho bullir 5 minuts.\nAfegiu la llet evaporada i deixeu-la bullir.


Medicina (Benicarló) - COMT\nEstablir i aplicar els tractaments corresponents d’acord amb els procediments de l’organització, en els casos d’Accidents de Treball i Malaltia Professional.\nRealitzar l’exploració física de pacients, diagnosticar, controlar l’evolució i fer el seguiment.\nProposar les incapacitats i altes.\nRequisits: Títol de Llicenciat o Grau en Medicina homologat a Espanya i permís de treball en cas de professionals estrangers / es.\nHorari: 8: 00-14: 45 de dilluns a divendres\nContacte: Reyes Mulet


Relat "Les Festes de l´Arbre"\nInici > detall del relat: Les Festes de l´Arbre\nLes Festes de l´Arbre\n- 2040 Lectures\nEn les festes de Maig arreu d'Europa els protagonistes son l'Arbre Maig, el ninot, l'home del bosc o majo, i la maia o maja. En alguns llocs com a Arzila, a Àfrica, fins i tot li posen al majo una gorra en punxa, semblant a una barretina.\nEs creu que aquestes festes, com les de Maia, mare de Mercuri, a Grècia, i les d'Atys, han donat lloc a totes les festes europees, des d'Andalusia fins a Rússia, passant per Anglaterra, Europa central i de l'Est, etc.\nVeiem doncs que arreu de la civilització indoeuropea, des dels Vedes antics i el seu sacrifici del foc sagrat Agni, fins a casa nostra i en totes les èpoques de la història i de l'any es celebren ritus similars de culte a l'arbre amb un simbolisme gairebé idèntic. Ara passem a l´estudi del simbolisme de l´Arbre en general i concretament del pi.\nL'Arbre, en si mateix, és una manifestació de l'escala i pont que s'han de pujar o passar per tal d'accedir a estats trascendents de manifestac\nió. Ell, amb les seves branques plenes d'ocells ens recorda l'Escala de Jacob plena d'àngels que pugen i baixen entre el cel i la terra. És aquell lloc temible del que el mateix Jacob digué: Jo no ho sabia, això és la casa de Déu i la porta del Cel.\nAixò és, i no altra cosa, el què representa l'Arbre, l'home que hi puja, el fruit que es penja; i això és el que nosaltres volem demostrar.\nAixí doncs, comencem a veure clar el simbolisme del Pi de Centelles, que és al mateix temps la fita, el mitjà i el fruit d'un acte redentor i regeneratiu. Regeneratiu per l'home que l'executa en un èxtasi iniciàtic o revelat i redentor per al poble que rep els fruits espirituals conquerits i transmesos, o enviats, pel consumador del mite.


determinants socials, Riberalta\nMaria Angélica Toro Rojas, coordinadora de projectes de medicusmundi a Riberalta\nSistematitzar l’atenció primària i establir vincles de confiança amb les famílies es clau per conèixer i abordar els determinants socials que afecten a la salut\nRiberalta és la capital amazònica boliviana. Envoltada d’una espessa selva, és una zona rural on hi viuen més de 92.000 persones dedicades principalment a l’explotació agroforestal i a la producció d’ametlles, conegudes com a nou de Brasil. Les condicions de vida, vinculades a la precarietat laboral, en general són força complicades i afecten de forma directa i evident a la salut de les persones.\n“Sabem que, en termes generals, unes diarrees infantils es curen amb uns dies de dieta i una medicació adequada. Però, què passa quan el problema no és el nen, sinó el seu entorn? Per molt que mediquem aquest infant, si, per exemple, beu aigua del pou de casa seva que està contaminada amb aigües subterrànies, cap sèrum acabarà amb el problema digestiu de l’infant.” Aquesta reflexió la volca la María Angélica Toro Rojas, coordinadora de projectes de Medicus Mundi a Riberalta, mentre explica el procés de carpetització del municipi. Un procés que des de fora pot semblar un cens municipal molt ambiciós, però que, lluny de l’objectiu censal, el que cerca aquesta estratègia és assentar una base de confiança entre el sistema de salut i la població. Un sistema de salut que és inclusiu per què no basa la seva eficàcia en la curació, sinó en la prevenció i la promoció d’hàbits saludables.\nI com es du a terme una empresa com aquesta?\nConeixen el veïnat. En paraules de la María Angélica sembla ben senzill, però el cert és que implementar el sistema de carpetes familiars és un projecte que tot i que ja està sobre el terreny trigarà encara uns quants anys en desplegar-se i obtenir tots els resultats esperats.\nEl personal sanitari dedica una part de la jornada a visitar casa per casa els seus pacients i així traçar una històrica clínica vinculada al seu entorn, a la seva família i sobretot als condicionats socioeconòmics que afecten la salut. És important saber com són els subministraments dels domicilis, quines són les dinàmiques de relació entre les famílies, i quines són les condicions laborals per entendre la salut de les persones.\n“Però clar, les famílies, no t’expliquen tot d’un plegat quines són les seves condicions de vida, ni expliquen al primer que passa situacions d’alta complexitat, com poden ser els maltractaments o la drogodependència” assenyala la María Angélica. És a cop de preparar la visita, fer-la i observar, que aquestes trobades entre personal sanitari i comunitat van establint lligams i vincles que són la base de la confiança. La carpetització no és un treball de cens, per què l’objectiu final no és acumular dades sinó incidir de forma directa en els canvis dins de les famílies i a l’entorn comunitari.\nSímptomes i context no poden deslligar-se\n“Un professional ens explicava fa poques setmanes que se n’adonava que ara no feia els diagnòstics sobre els pacients i els seus símptomes, sinó que tenia una visió molt més rica del seu entorn i podia fer diagnosis i propostes molt més encertades” comenta María Angélica. Aquest és un dels avantatges d’aquest programa de salut anomenat SAFCI (Salut Familiar Comunitària Intercultural). Aquesta política que es porta a terme a Bolívia planteja una atenció primària amb una mirada global i comunitària que persegueix obtenir un coneixement molt més profund del pacient i el seu entorn. Això no només permet afinar diagnòstics sinó que permet impulsar polítiques municipals basades en el coneixement sobre el terreny.\nL’estratègia de les carpetes familiars és una política nacional impulsada pel govern i el treball de Medicus Mundi va en paral·lel al seu desplegament. És una política que se sostindrà en el temps i tindrà un gran impacte més enllà de l’àmbit sanitari, ja que com a municipi permetrà a la xarxa de salut treballar d’acord amb la realitat, no amb projeccions o dades fictícies, com fins ara.\n“Ara mateix no sabem quantes persones tenen bany al nostre municipi, o quantes tenen pous d’aigua; però aquesta política el que planteja és una intersectorialitat vinculada als determinats socials que afecten a la salut” explica María Angelica.\nEl dret a l’atenció de qualitat\nLes carpetes familiars recullen informació mèdica i també social, i aquesta és la base per transformar un sistema sanitari fins ara deficitari, entre altres coses, per manca d’informació. Tenir dret a la salut no només implica poder ser visitat per un professional sanitari, sinó que aquesta atenció pugui ser integral i contempli tots els angles de la vida de la persona. En primer terme, per poder aplicar mesures preventives i promocionar hàbits que evitin emmalaltir i, en segon lloc, per comprendre la simptomatologia en tota la globalitat del context, i no només sota el criteri biomèdic.\nQuaderns globals (10)\nSalut i cooperació des del terreny (81)


Noves passes en la creació de la nova escola d'enginyeria de Terrassa — Sala de Premsa - Universitat Politècnica de Catalunya (UPC)\nEsteu aquí: Inici > Més notícies > Noves passes en la creació de la nova escola d'enginyeria de Terrassa\nLa proposta de nom que ha obtingut més vots és la d’Escola Superior d’Enginyeries Industrial i Aeroespacial de Terrassa (ESEIAT)\nNoves passes en la creació de la nova escola d'enginyeria de Terrassa\nLes comunitats de l’Escola d’Enginyeria de Terrassa (EET) i l’Escola Tècnica Superior d’Enginyeries Industrial i Aeronàutica de Terrassa (ETSEIAT) han votat, recentment, diferents propostes de nom per al nou centre, que està en procés de creació a partir de les dues escoles actuals.\nEls acords de creació de la nova escola a partir de l'Escola Tècnica Superior d’Enginyeries Industrial i Aeronàutica de Terrassa (ETSEIAT) i l’Escola d’Enginyeria de Terrassa (EET) plantegen diverses vies de participació de la comunitat, com ara la votació per part de les dues Juntes de la proposta de creació del nou centre. Una altra via és la participació en l’elecció de la proposta de nom del nou centre. Després de les votacions del PDI, el PAS i l’estudiantat que van tenir lloc els dies 25 i 26 de maig, en primera volta, i 28 i 29 en segona, la proposta que ha obtingut més vots és la d’Escola Superior d’Enginyeries Industrial i Aeroespacial de Terrassa (ESEIAT). La proposta més votada genera, però, reticències en part de la comunitat per la seva semblança amb el nom actual d’una de les dues escoles.\nEl rector Enric Fossas ha convocat als equips directius de l’EET i l’ETSEIAT a reunir-se en els propers dies amb l’objectiu de seguir avançant en un procés que s’ha demostrat força complex i sensible per als dos centres; sense menystenir l’impacte emocional associat a la qüestió de la denominació de la nova Escola, aquest procés té un abast i rellevància molt significatius que recomanen no escatimar esforços per tal de dur-lo a bon port.\nSegons el calendari consensuat per al projecte, un cop el Consell de Govern, el Consell Social i la Generalitat de Catalunya aprovin si escau la nova Escola, s’iniciarà un període transitori d'uns 18 mesos, després del qual el centre, un cop hagi elaborat i aprovat el seu reglament i el Consell de Govern de la Universitat l’hagi ratificat, funcionarà en règim ordinari.\nD’altra banda, i en el marc d’aquest procés, la investigadora Diana Cayuela ha dimitit com a delegada del rector per al Campus de Terrassa. De moment, el rector no preveu fer cap nomenament per substituir aquesta figura, perquè les seves funcions seran assumides per l’estructura directiva del nou centre.


Oficina Tècnica Ambiental Comarcal\nOficina Comarcal de Suport Adm. Electrònica\nRecollida de vehicles\nCentral de Contracció\nSIG Comarcal: Sistema Informació Geogràfica\nOficina Tècnica de Turisme Baix Camp\nAjuts a les escoles municipals de música\nEls consells comarcals són òrgans administratius que tenen el seu àmbit d'actuació a la comarca. El seu principal objectiu és donar i mancomunar serveis als ajuntaments per facilitar la gestió municipal.\nEn aquesta línia el Consell Comarcal presta assistència tècnica, jurídica i econòmica als municipis de la comarca alhora que coopera econòmicament en la realització de les obres, serveis i activitats dels municipis garantint la prestació dels serveis municipals obligatoris en els municipis que no estan obligats a prestar-los. També coopera amb els municipis en l'establiment de nous serveis necessaris per al desenvolupament del territori.\nAquests serveis permeten l'accés als diferents programes específics que donen cobertura a les competències municipals. Cadascun dels programes d'actuació contemplats en el catàleg de serveis té, no obstant, condicions específiques per a la prestació dels diferents serveis que engloba l'esmentat catàleg. Així doncs, per accedir als diferents programes d'actuació, el municipi haurà de complir les condicions concretes de cadascun d'ells.\nEls serveis que prestem als municipis són:\nOficina Tècnica Ambiental Comarcal.\nOficina Serveis Tècnics.\nServeis Socials (assistència primària, EAIA, Consell de la Gent Gran, Federació de Dones, servei de transport adaptat, entre d'altres).\nPromoció Socioeconòmica (escoles taller, casa d'oficis, tallers d'ocupació, autoempresa, projectes Heura i Maragda, entre d'altres).\nPatronat Comarcal de Turisme.\nOficina d'Atenció al Consumidor.\nServei de recollida de vehicles abandonats.\nServei Comarcal de Català.\nOficina de serveis a la joventut.\nSuport administració electrònica.


encaptivitat!: Una carta amiga\nPublicat per Cecili Buele i Ramis a 18:22\nDir-te que la teva proposta és molt bona i adient... just seria deixar cadascú mil euros a "fons perdut" a Agustí, per tornar o no tornar-los, tant es val, i reunir la quantitat per a poder sortir del lloc on està.\nTot i que no és el millor moment per mi, (estic a l'atur des de fa ja un any i s'ha acabat la prestació), miraria de buscar mil euros on fora i anar tornant-los poc a poc.\nJa s'ho farà Agustí per recuperar-los l'any 2010 ó el 2020, que més fa, l'important és ajudar-lo i que tiri endavant com a persona i com a pare, si el deixen, es clar.\nBona proposta, aneu parlant-ho, salutacions.\n8 d’octubre de 2008 a les 18:31\nM'és totalment impossible col·laborar monetàriament: estic, quasi, en números vermells i tenc moltes despeses familiars...\nSom un pensionista, tenc fills al meu càrrec...\nMe sap molt de greu, però m'és impossible.\n8 d’octubre de 2008 a les 18:33\nSí, ha estat llegir la 21à. carta el que m'ha fet deixar tota la resta de feines per posar-me amb ell...\nJa veig que te n'ocupes molt d'ell i que aconseguires mantenir-lo animat durant els primers temps, però són circumstàncies molt dures i és natural que tengui moments d'enfonsament total...\n8 d’octubre de 2008 a les 18:35\nPel tema econòmic, no sé quan puc, pel tema de la família, però fer alguna aportació ocasional si que es podria fer.\nUn altra cosa seria fer amb Sargantana, l'empresa de so que tenia, algun concertet demanant-ho a Joan Bibiloni, i altres músics o a músics per la llengua.\n9 d’octubre de 2008 a les 0:12\nquerido amigo Cil....cuenta conmigo...la cantidad q te dije por tfno y si puedo mas....todo es poco para Agus en estas circunstancias....gracias y besos oli.\nLa divisió surt a 1000 euros per cap.\nPens que caldria estendre la xerxa, jo ara mateix estic pagant un crèdit, i si poguessim duplicar el nombre de contribuents i ens situassim a 500 em resultaria més fàcil.\nEsper que poguem localitzar els altres 34 amics...\n10 d’octubre de 2008 a les 19:55