DIARI CIVIC: 09/01/2012 - 10/01/2012\nSolemnement el Parlament de Catalunya ha aprovat avui potenciar un referèndum pel dret a l’autodeterminació.\nM’ha passat pel cap els millors records i el millor homenatge per Joan Cornudella, Joan Colomines, Margarida Companys, Francesc Espriu, Maria Espriu, Oriol Pérez, Antoni Malaret, Joan Culleré, Ermengol Passola ... Tot un viatge emocional profund ...\nPublicat per jrcc a 9:23 p. m.\nRetornar a Barcelona per feina, m’està costant més del previst. Sobretot emocionalment. La meva aproximació periodística al sector biotecnològic i biomèdic de Barcelona, m’obre un camp que va més lluny que un simple petit dossier de divulgació, com estem fent. La sensació de transitar per terrenys de primera divisió em fan sentir insegur, encara que esperançat. Alguns de Lleida s’ho han de fer mirar i no s’haurien d’esquinçar les vestimentes quan teoritzem que caldria enfocar Lleida com un “barri” de Barcelona en certes recerques i tecnologies.\nTants anys treballant per portar a la pràctica el dret a l’autodeterminació i resulta com increïble veure per televisió una sessió del Parlament que es pren seriosament el seu exercici, tot planificant el full de ruta que comença amb unes eleccions plebiscitàries. El President Mas ho està fent bé.\nCaldrà un rearmament intel·lectual i de llenguatge per afrontar els propers esdeveniments i sobretot els atacs brutals que podem preveure.\nJo ara m’especialitzo en joves, universitaris, de classe mitjà, amb cultura i que passen de la política. A més m’especialitzo en membres de “l’esquerra caviar i pija”, de treball lliberal a Lleida, amb cultura i sou assegurat, que passen del País. Serà una delícia debatre el “per què de la independència”.\nComença el camí parlamentari de la sobirania nacional de Catalunya ...\nDes de la seva represa al segle XIX, el catalanisme ha formulat diferents propostes polítiques amb l’objectiu de garantir la pervivència de la llengua i la nació catalanes, afavorir el progrés econòmic i el benestar dels seus ciutadans. Bona part d’aquest catalanisme ha volgut trobar durant molts anys un encaix de la nostra realitat nacional al si de l’Estat espanyol mitjançant l’aportació d’estabilitat econòmica i regeneració en les formes de Govern, a canvi del reconeixement de la nostra llengua, la nostra cultura i un cert nivell d’autogovern, diferent en funció del període històric. Hi ha hagut, també des del catalanisme, una proposta que ha plantejat una redefinició complerta de l’Estat espanyol per a basar la seva font de legitimitat en la unió voluntària de diferents nacions que s’haurien de reconèixer entre elles en un pla d’igualtat. Igualment, ja des dels seus inicis, el catalanisme polític ha comptat amb partidaris de l’Estat propi, entenent que era en el concert de les nacions on Catalunya trobaria un marc de relació estable i de bon veïnatge amb la resta de pobles de la Península Ibèrica i d’Europa.\nEn els darrers trenta anys, una part majoritària del catalanisme ha intentat vehicular el seu progrés nacional, desenvolupament econòmic, cohesió social i aprofundiment democràtic a través de la participació a l’Estat Espanyol. Malgrat els avenços assolits respecte a la situació viscuda sota el franquisme, el balanç d’aquest període és clarament insuficient de cara als reptes de futur que tenim com a societat. Les propostes d’acord que han significat els estatuts d’autonomia de 1979 i 2006, la col•laboració amb l’entrada a la Unió Europea i a l’euro, la contribució a la modernització econòmica i al progrés democràtic, han topat amb una clara voluntat de recentralització i de laminació de l’autogovern –expressada amb les continuades invasions competencials i, de forma molt significativa, amb la sentència del Tribunal Constitucional sobre l’Estatut d’Autonomia de 2006-, l’incompliment dels compromisos continguts en els diferents acords entre Catalunya i l’Estat Espanyol, una inversió en infraestructures molt menor al pes econòmic sobre el conjunt de l’Estat, el menyspreu i l’assetjament contra la llengua i la cultura catalanes i un dèficit fiscal continuat durant aquest període equivalent anualment al 8% de la creació de riquesa que avui posa en perill la cohesió social i el progrés econòmic.\nEl camí recorregut en aquests darrers anys, ple de dificultats i obstacles, ha portat a una part important de la ciutadania i a diferents actors socials, econòmics i polítics a proposar nous escenaris de futur. Disposar d’un Estat propi, tant dependent o independent com la resta d’Estats europeus, que tingui per objectiu servir al benestar, el progrés econòmic i cultural dels ciutadans de Catalunya, sigui quin sigui el seu origen o condició, és vist avui com una necessitat inajornable per una part creixent de la ciutadania de Catalunya. El passat 11 de setembre, més d’un milió i mig de catalans i catalanes va protagonitzar una jornada històrica, donant un exemple de civisme i de compromís amb el present i el futur de la nostra nació. Els manifestants van expressar, de forma clara i inequívoca, el desig que Catalunya esdevingui «un nou Estat d’Europa» i van recollir un anhel que, en aquests moments, és compartit per una part molt important de la societat catalana, que reclama que el nostre país assoleixi de l’instrument d’un Estat; eina imprescindible per fer front als reptes de la nostra societat.\nLa voluntat que els ciutadans i les ciutadanes de Catalunya puguin decidir amb plena llibertat el seu futur ha estat assumida per una majoria de les forces polítiques parlamentàries i pel President de la Generalitat. En aquest sentit, el 12 de desembre de 1989, el Parlament de Catalunya va remarcar que el poble català no renunciava al dret a l’autodeterminació; i, igualment, va expressar la possibilitat «d’incrementar les cotes d’autogovern fins allà on cregui convenient i, en general, adequar la regulació dels drets nacionals a les circumstàncies de cada moment històric».\nDesprés d’aquest 11 de setembre, escoltant l’anhel expressat d’una forma tant significativa, s’esdevé el moment històric en el qual resulta necessari consultar la ciutadania sobre la possibilitat que Catalunya esdevingui un nou Estat d’Europa.\n1- El Parlament de Catalunya expressa el seu reconeixement i es felicita per l’enorme èxit aconseguit a la massiva manifestació del passat 11 de setembre pels carrers de Barcelona, sota el lema “ Catalunya nou Estat d’Europa “.\n2- El Parlament de Catalunya constata que al llarg d’aquests darrers trenta anys, una part molt important del catalanisme s’ha compromès a fons amb la transformació l’Estat espanyol per poder-hi encaixar sense haver de renunciar a les nostres legítimes aspiracions nacionals, a la nostra voluntat d’autogovern, ni a la nostra continuïtat com a nació. Però els intents d’encaix de Catalunya a l’Estat espanyol són avui una via sense recorregut, Catalunya ha d’iniciar la seva transició nacional basada en el dret a decidir.\n3- És per tot això que el Parlament expressa la necessitat que Catalunya faci el seu propi camí, constatant la necessitat que el poble català pugui decidir lliurement i democràticament el seu futur col·lectiu, com a única via per a garantir el progrés social, el desenvolupament econòmic, l’enfortiment democràtic i el foment de la cultura i la llengua pròpies.\n4- El Parlament insta el Govern de la Generalitat i a les forces polítiques i els agents socials i econòmics a impulsar el màxim consens possible per tal de portar a terme aquest procés democràtic, amb diàleg amb la comunitat internacional, la Unió Europea i el govern espanyol, per tal que la ciutadania de Catalunya pugui determinar en un marc de plena llibertat, respecte al pluralisme, foment del debat i la convivència democràtica i sense de coaccions de cap mena.\n5- El Parlament de Catalunya constata la necessitat que el poble de Catalunya pugui determinar lliurement i democràtica el seu futur col·lectiu i insta al govern a consultar la seva voluntat.\nPublicat per jrcc a 8:33 p. m.\nEls independentistes militants de tota la vida, els de dins i els de fora, han aconseguit provocar un canvi genètic a l’ADN de Convergència. Avui el PP ha ajudat definitivament en aquest canvi.\nLa “Transició Nacional de Catalunya” perd l’estadi del “Pacte fiscal” pel NO frontal dels espanyols de dretes (President Rajoy) i d’esquerres (Secretari Rubalcaba), ara s’obriran uns nous estadis i la sobirania nacional és ineludible.\nCadascú haurà de fer la seva feina al seu lloc. I en algun d’aquests llocs ja podem treballar com si tinguéssim Estat propi, només cal proposar-s’ho. La Universitat és un d’aquests llocs, però hi ha molta batalla intel·lectual per fer : per començar, per exemple, la “Universitat de Lleida Oficial” s’ha convertit en una menjadora d’espanyolistes declarats i militants. Tenim molta feina.\n108x88 cm. 1992)\nLa resposta a l’oferta de treball que us vaig explicar ahir:\nGracias por su interés en nuestra oferta laboral. Sin embargo, lamentamos comunicarle que su perfil no cumple con los requisitos solicitados.\nRes a dir, és la seva opció, només una conducta lingüística que cal analitzar :\nLa senyora Torres va fer l’anunci de l’oferta de treball a traves d’un e-mail de la llista de correus de l’Associació Catalana de Comunicació Científica amb un e-mail personal en català, inserint l’oferta de treball en castellà. Jo envio l’e-mail i el meu currículum en català. La resposta de rebuig és de la tal senyora Laia Torres, la Directora editorial, i me la fa en castellà.\nTot passa a Catalunya.\nÉs normal que no puguem tenir una relació laboral i/o empresarial en llengua catalana?\nNo és ridícul que per donar-li més pompa una catalano-parlant i que escriu en català, es passi al castellà perquè queda més formal la resposta?\n(Que la senyora Torres sap escriure en català és cosa provada, perquè la llegim més d’una vegada).\nATENCIÓ : Que cadascú que parli i escrigui com vulgui, cap problema amb el castellà, només explico un cas de “malaltia de relació lingüística” en unes de les àrees que encara cal normalitzar la llengua catalana que és l’àrea empresarial.\nEn definitiva, esperem que algun dia el “Scientific American” tingui la seva versió catalana.\nAvui he fet una acció possiblement imprudent, que estic segur em desanimarà. Estic treballant com un burro en feines mal pagades i carregades de voluntarietat. A més, també faig estudis i recerca també mal finançada. I de sobte he vist un anunci que demanaven un “redactor on line” de la traducció d’una de les revistes de més prestigi en divulgació científica que existeixen a nivell mundial. Em refereixo al “Scientific American”. La mítica revista, d’una qualitat indiscutible. I jo que sempre busco feines complementaries per construir un sou decent i competitiu, sense cap mena de fums, he entregat la documentació per participar a l’oferta laboral.\nHe estat professor de formació ocupacional durant uns quatre anys i he ajudat a trobar treball a centenars d’alumnes, per tant sé quins són alguns mecanismes de selecció, sobretot les parts patològiques d’aquestes seleccions. Cap novetat perquè avui dia, tothom ja sap quin són aquests tics perversos. Doncs, sembla que l’edat pot ser determinant. D’entrada diuen que un sènior com jo, ho té difícil de trobar feina, per no dir impossible. Si fos així que s’ho facin mirar, perquè el gruix intel·lectual i professional d’un Copywriter, no és mesura per la hipertrofia de la seva pròstata, sinó per la seva qualitat creativa del cervell. I tenir un llenguatge i esperit jove, no depèn de l’acne que tinguis, sinó de la manera novadora, fresca i lliure de com escriguis els temes. Indiscutiblement, en sóc el millor candidat. I ho haig de dir jo sense rubor, perquè no tinc avia.\nEn un blog com aquest no fas anàlisis complertes, que són més pròpies d’articles periodístics o acadèmics, (que si els voleu llegir els trobareu en altres suports), en un blog, -almenys el meu-, expresses obertament i amb llenguatge directa estats d’ànim personals sobre gent, sobre creacions, sobre esdeveniments propis i col·lectius.\nI avui és un d’aquest dies més clars: Em sento com un 5 a 0 a favor del Barça contra el Madrid. Avui és un dia per fardar, per dir a molts i molts familiars, amics, companys, coneguts i saludats : - Ho veieu com els independentistes no portem cua de dimoni. - Ho veieu que des de sempre defensar la independència de Catalunya no era una bogeria malgrat tant de sacrifici. La fruita comença a estar madura, ara cal que no se’ns covi l’arròs.\nQuan has estat detingut a comissaries de policia en dictadura i democràcia, quan has estat a la presó una temporadeta durant el franquisme, quan has estat represaliat de manera brutal o subtilment, simplement per defensar la independència del teu País, la massiva manifestació d’ahir a Barcelona, és un petit plaer.\nUn plaer que et fa somriure i t’anima a seguir treballant a la “cuina” de l’independentisme català.\nPublicat per jrcc a 1:03 p. m.\n... I que en farem dels aranesos quan Catalunya sigui independent? (II)\nTampoc n’hi ha per excitar-se tant al parlar de la relació Aran-Catalunya. He rebut e-mails de tota mena, sobretot volent-me demostrar la quantitat de coses que s’han fet per la Val d’Aran des de la Generalitat de Catalunya.\nI senyors, només faltaria que no s’hagués fet res : Catalunya és democràtica, a més d’una nació que també lluita pels seus drets. Però no s’ha fet tot el que caldria i no es pot deixar generació darrera generació sense uns continguts nacionals de base sòlits, que serveixin per “construir” tot l’edifici nacional aranès. Estant en una situació excepcional i necessiten canalitzar solucions també excepcionals. L’ajuda catalana és essencial, però es pot deixar podrir la situació.\nD’acord que són els propis aranesos -no tots- d’una tebiesa sorprenen de les seves reivindicacions nacionals. D’una falta impressionant de la classe política, de tots colors, de consolidar cohesió i orgull de País i no sap fer-se valdrà ni dins, ni fora d’Aran. I a més no hi ha un full de ruta nacional clar.\nPerò no siguem trileros : Finançament dolent i curt, inserció institucional de segona tractats com una “comarca”, cap mitja de comunicació públic professional a tot hora, ni ràdio ni televisió ... i podria anar dient.\nLa crisi no és econòmica, és mental, és de respecte als aranesos i la seva identitat i autonomia. No es tracta d’atorgar drets i legislar-los i desprès que siguin incomplerts dia rere dia. Avui la llegua aranesa és oficial a tot Catalunya, per llei. Algun català ha notat alguna cosa? Ni la Universitat de Lleida que es creu que és de referència a Aran, ni la seva Càtedra d’Estudis Occitans (Occitans !!!), no han publicat ni una sola línea en aranès en els seus papers oficials, ni digitals.\nUn exemple important : el 1983 hi va haver la primera emissió de TV3. Han passat 29 anys i encara TV3 no ha pogut fer una Televisió Aranesa pública, permanent i sòlida. Només hi ha emissions de misèria amb planificació setmanal de gueto, més que de mitjà de comunicació professional. I és un pecat mortal, perquè com sabem tots els catalans, la TV avui és una de les armes més potents per normalitzar una llengua i també una cultura. (Continuarà)\nNo em direu que no és una meravella la manera en que un dels nens és anestesiat per entrar a la Sala d’operacions. Un hospital amb ànima.\n... I que en farem dels aranesos quan Catalunya sigui independent? (I)\nTinc ganes que quan siguem independents poder dir obertament que aquesta pel·lícula catalana tant nostrada no val res, o que aquest President nacionalista és un impresentable, o que aquest personatge que presentem tant com a “català universal” és un caragirat que exerceix fora de casa de tot, menys de català, i així moltes coses. Però avui hi ha les “mentides patriòtiques” i la pel·lícula és bona, el President és coherent i el “català universal” és una delícia.\nTambé a Aran hi ha les “mentides patriotes” i mentre la cultura i la nació occitana i el país aranès, estigui nacionalment tant deteriorat, s’ha de respectar i encoratjar moltes coses i a molta gent que en situació de normalitat política no es podrien admetre o ens en desentendríem.\nJo com a català, sóc dels que crec que Catalunya no tracta bé a la Val d’Aran. I això sí que s’ha d’explicar i fer-ho sense pietat a una classe política catalanista o espanyolista, però que va de sobrada i veu els aranesos com una tribu que lliga els gossos amb llangonisses i que fa folklore sempre caminant, més o menys graciós.\nComencem a analitzar-ho precisament ara, a les portes de l’Onze de Setembre. (Continuarà).\nPublicat per jrcc a 11:04 a. m.\nNo hi ha temps per vacances o sigui que a la feina.\nLa raó que em prepari en medicina és que perquè vull ser un metge d’urgències i això fa que sigui un fan de les pràctiques de simulació.\nCom sempre ajuntant periodisme i medicina, tinc cinc dies per fer un reportatge sobre material de simulació de l’Arnau de Lleida i d’altres indrets, per publicar al proper LO CAMPUS MÈDIC.\nAccepto, com sempre, tot tipus de suggeriments del lector d’aquest Blog.\nUnes preguntes d’editor: Per qui fem l’article, per la senyora Antonia del Barri de Cappont per dir-li que som de collonuts? Per l’estudiant de salut per dir-li que també som “estupendus” i s’ajunti a la tribu? Per informar la classe mèdica i la d’infermeria de Lleida o de Catalunya o dels Països Catalans? Per cobrir l’ego institucional i la feina d’uns especialistes?\nA Ponent sempre hi ha el clínic pijo que es creu que comunicar és fàcil. Doncs, no nen.\nPublicat per jrcc a 1:02 p. m.\nNecessito uns dies de vacances, ni que siguin 48 hores.\nNecessito que em ressuscitin !!!\nDemà dilluns tinc un examen de cardiologia, nefrologia, vascular i urologia, tota una barreja ben peculiar com a plataforma pedagògica. Una assignatura “òmnibus”, planificada com a eina docent per un psicòpata o un amateur, que encara no sé que és pitjor.\nNo sé com anirà l’examen, segurament fatal, però jo el treball ja l’he fet i ha representat un avenç per a mi, en la meva petita cultura mèdica.\nEntra tantes hores d’estudi, jo em relaxo veien documentals i n’hi ha un anomenat “The Cove” de Louie Psihoyos que m’agradaria parlar-ne aquí, més endavant. La fotografia en forma part de la matança de dofins.\n"Posseït" de Gabriel Ferrater / Pintures de Jean Antoine Watteau\nPublicat per jrcc a 4:45 p. m.


Pension Kerstin Elmenhorst/Lichtenhagen Alemanya - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Fer un comentari al lloc web\nPension KerstinHauptstra?e 118, Elmenhorst/Lichtenhagen, Elmenhorst/Lichtenhagen, Alemanya, 18107 - Veure al mapaExcel·lent8,5Basada en141comentarisPension KerstinVeure més fotosVeure més fotosVeure totes les 26 fotosMolt bona ubicació 8,3Veure al mapa8,3Ubicació\nHabitació Doble - 2 Persones amb Terrassa a la Planta Baixa (Double room for 2 - ground floor terrace)\nSobre l'allotjamentDescripcióConvenientment situat a Rostock, Pension Kerstin és una base ideal des d'on explorar aquesta ciutat fantàstica. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. No és menys excepcional el fàcil accés que té l'hotel a les incontables atraccions i llocs d'interès de la ciutat com Schifffahrtsmuseum, Moll i Museu Marítim, Platja Warnemünde. Les instal.lacions i els serveis que proveeix Pension Kerstin asseguren una estada plaentera als seus clients. Mentres estan allotjats en aquestes meravelloses instal.lacions, els clients poden gaudir de express check-in/check-out, magatzem d'equipatge, habitació familiar, instal.lacions de barbacoa, lloguer de bicicletes. A més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara aire condicionat, calefacció, servei de despertador, mini bar, balcó/terrassa per satisfer els clients més exigents. Durant el dia podeu gaudir de l'atmòsfera relaxant de camp de golf (a 3 km), piscina exterior, buceig, pesca, ping pong. Gaudeixi d'incomparable serveis i d'una localització de prestigi a Pension Kerstin.Mostrar mésCaracterístiquesAccés a InternetWi-Fi gratuït en totes les habitacions Serveis i comoditatszona de fumadors Accéss'admeten animals de companyia Disponible a totes les habitacionsempolles d'aigua de cortesia Mostra MenysPolítiquesEls llits supletoris depenen de l'habitació escollida. Consulti la capacitat de l'habitació individual per obtenir-ne més informació.Al reservar més de 5 habitacions, poden aplicar-se diferents condicions i suplements addicionals.Mostrar més


Record per Xile i els xilens\nAvui m’ha arribat la contestació als correus enviats ahir a alguns amics xilens. Un diu així Estimado Josep: Una gran alegría me has dado hoy al leer tus hermosas palabras. Me preocupa que ha hecho el infierno para merecer tanto mal con...\nRetorn a Sant Hilari\nDilluns aniré a Sant Hilari Sacalm. Fa trenta sis anys exactes que no he estat a Sant Hilari. Quan he de retornar a un lloc, i fins i tot quan he d’anar on no he estat mai, faig un esforç de memòria o d’imaginació, per retenir la...\nUn poema inèdit de Picó i Campamar\nA mitjans mes de Setembre, recercant un fons epistolar a la Biblioteca de Catalunya vaig topar amb un poema de Ramon Picó i Campamar que no coneixia i que tant pel seu títol com pel seu contingut em va sorprendre. Després de consultar diversos experts se’m va...\nHi ha dies que queden gravats a la memòria i que marquen. Record avui els sentiments dels dies 26 i 27 de Setembre de l’any 75 i com la seva impressió va repercutir en la consciència i en la posició ètica i política de molta gent de la meva...\nAl cap de cantó del carrer que es deia Capitan Castell amb el d'Antoni Frontera hi havia un xalet amb les taulades vermelles. Al jardí hi havia un imponent arbre de pisos. El nom ens feia gràcia i que ens diguessin que cada any creixia un pis, estimulava la nostra...


Professorat interí i substitut. Modificació de la Resolució EDU/2273/2006, de 27 de juny, per la qual es regulen les convocatòries de concurs públic per formar part de la borsa de treball - CCOO Educació Pública Professorat interí i substitut. Modificació de la Resolució EDU/2273/2006, de 27 de juny, per la qual es regulen les convocatòries de concurs públic per formar part de la borsa de treball - CCOO Educació Pública\nHome > Untagged Professorat interí i substitut. Modificació de la Resolució EDU/2273/2006, de 27 de juny, per la qual es regulen les convocatòries de concurs públic per formar part de la borsa de treball\nProfessorat interí i substitut. Modificació de la Resolució EDU/2273/2006, de 27 de juny, per la qual es regulen les convocatòries de concurs públic per formar part de la borsa de treball\nExplicació detallada (document de CCOO Ensenyament) +\nItem Reviewed: Professorat interí i substitut. Modificació de la Resolució EDU/2273/2006, de 27 de juny, per la qual es regulen les convocatòries de concurs públic per formar part de la borsa de treball Rating: 5 Reviewed By: .


L'Ajuntament ha organitzat, del 25 al 30 de gener, un seguit d’actes de memòria històrica relacionats amb els camps de concentració nazis\nLa Biblioteca Mestra Maria Antònia acollirà el dilluns 27 de gener l'Acte institucional i ofrena floral al Memorial Esteve Cañellas Margalló AJUNTAMENT DE TORREDEMBARRA\nDivendres, 24 Gener 2020 22:00\nLa Regidoria de Cultura de l’Ajuntament de Torredembarra ha organitzat un seguit d’actes de memòria històrica relacionats amb els camps de concentració nazis, amb la col·laboració del Memorial Democràtic i l’Amical de Mauthausen. Cal recordar que el consistori pertany a la Xarxa Mai Més d’Ajuntaments per la memòria i prevenció del feixisme.\n'De Torredembarra a l’infern dels camps de concentració nazis'\nEls actes començaran aquest dissabte 25 de gener, a les 20h, a l'Espai Cultural Sala del Mar, amb un recital literari i musical. Seguint un guió de Carles Marquès, diversos familiars de l’Esteve Cañellas Margalló, torrenc deportat pels nazis i mort al camp de concentració de Gusen, faran una lectura teatral, amb l'acompanyament musical de Xavier Martín a l’acordió i Conrad Setó al piano. L’acte pretén retre homenatge a l’Esteve a través de lectures de textos de Neus Català o Montserrat Roig, entre d’altres. Aquest acte i també els actes dels dies 27 i 30 de gener s’emmarquen en la setmana de commemoració de les víctimes de l’Holocaust.\nEl dilluns 27 de gener,a les 12h, la Biblioteca Mestra Maria Antònia acollirà l'Acte institucional i ofrena floral al Memorial Esteve Cañellas Margalló, amb la participació de joves dels instituts del municipi i representants de la família de l’Esteve Cañellas.\nL'acte anirà precedit d’una xerrada adreçada als joves, sobre la commemoració, el 27 de gener, de les víctimes de l’Holocaust i sobre la necessitat de preservar la memòria de les víctimes davant d'una societat que cada cop oblida amb més facilitat i en la qual, fins i tot, hi ha corrents negacionistes. La xerrada també inclourà la proposta de la lectura del còmic/novel·la gràfica 'Maus', amb explicació de l'origen de la novel·la, el seu impacte després de la seva publicació als anys 80. Suposa una font per entendre el genocidi d'una forma amena i educativa.\nLa Biblioteca Mestra Maria Antònia també acollirà una exposició sobre aquesta obra l’última setmana de gener i les dues primeres de febrer.\nPresentació de l'obra 'Memoria y Viñetas. La memoria histórica en el aula a través del cómic'\nL'obra 'Memoria y Viñetas. La memoria histórica en el aula a través del cómic', a càrrec del seu autor David F. de Arriba, es presentarà el 30 de gener, a les 18h, a la Biblioteca Mestra Maria Antònia . Es tracta d’un llibre innovador amb diverses propostes didàctiques que tracten la necessitat de preservar la memòria històrica amb el còmic com a mitjà, a més també proposa diverses activitats per a joves molt enfocades pels docents.\nLa regidora de Cultura, Núria Batet, ha explicat que amb aquest seguit d’actes Torredembarra "vol fer un pas més en la preservació de la Memòria Històrica". Des d’una vessant local, amb la personalització de les víctimes en la figura d’Esteve Cañellas Margalló, a una vessant més global pel fet de commemorar-ho la setmana que també es fa arreu d’Europa.\nPer part de l’Ajuntament, hi ha la ferma voluntat d’incidir en les generacions joves perquè "Mai Més" s’hagin de patir les conseqüències del feixisme i la intolerància, amb actes i activitats que els sensibilitzin, sense deixar de banda també apostes artístiques per fer arribar millor el missatge a tota la població.


Al nostre gust. Dramatúrgia: Marc Artigau i Oriol Broggi. Direcció: Oriol Broggi. Intèrprets: Laura Aubert, Jordi Figueras, Toni Gomila, Montse Vellvehí, Ramon Vila i Ernest Villegas. Producció: La Perla 29. Biblioteca de Catalunya. Dissabte, 28 de novembre 2015. 21 hores.\nQuan un s’aboca a fer el que li ve de gust i té ofici i talent és molt probable que les coses li surtin bé. Per més arriscat que sigui. Oriol Broggi s’ha embrancat en una proposta 100% teatral que aglutina grans obres del gènere (i també de la poesia i altres arts) a través de fragments dels seus textos. Colze amb colze amb Marc Artigau han configurat un espectacle amb escenes cèlebres, de gran intensitat, que conviden l’espectador a transitar per una infinitat de paraules escrites per ser escoltades, vistes i sentides.\nAixí és ‘Al nostre gust’, un muntatge sorgit de ‘Al vostre gust’ que s’ha esmunyit de l’exclusivitat de la ploma de Shakespeare per integrar moltes altres veus de tots els temps. Sòfocles, Calderón de la Barca, Molière, Henrik Ibsen, Anton Txékhov, Edmon Rostand, J. V. Foix, Joan Salvat-Papasseit, Salvador Espriu, Federico Fellini, Harold Pinter, Tom Stoppard, Bernard-Marie Koltès i Wajdi Mouawad, entre d’altres. Perquè sí, com diuen en un moment de l’obra: “2.000 anys de teatre es poden fer en uns pocs metres de fusta”.\nAquest patchwork de referents teatrals està cosit amb uns fils que abracen retalls minuciosament triats per constituir una peça única i harmònica. Que ningú s’espanti! No cal ser un erudit per gaudir-ne. És cert que reconèixer els mots, els personatges i les situacions aporta satisfacció íntima, però no deixeu que aquest afany us prengui la delícia de deixar-vos endur per la màgia que es genera a l’escenari. Si els doneu permís, La Perla 29 us faran volar entremig d’aquests instants de veritat i ficció que omplen l’espai de conceptes i formes i viureu el present dels protagonistes.\nSegona consideració: Són dues hores de funció sense una dramatúrgia convencional. És a dir, no s’explica una història que arrenca, hi passen coses i acaba. Es produeix una altra mena de transmissió, més etèria, lligada al món teatral i al llegat de la cultura, però no s’ha de considerar tampoc un treball endogàmic ja que, per si mateix, és tot un espectacle.\nD’altra banda, no hi ha treva, però s’hi crea un clima que permet que respiri. El relleu de to de cada autor, l’entrada i sortida de personatges construïts del no res, la combinació de monòlegs, diàlegs i converses (fins i tot se n’inclouen en VO!), l’estaticisme enfront del moviment coreogràfic, la intimitat davant l’expansió... permet passar en pocs segons de la tensió controlada a l’experiment catàrtic.\nLa il·luminació també és clau per aconseguir aquest clima fent que l’espai cobri dimensions diferents. L’acció transcorre sobre un escenari de fusta central –aquest cop la sorra de Broggi hi és, però queda relegada– amb públic a banda i banda i amb una escenografia pràcticament nua. Una solució coherent que realça la universalitat dels textos, la paraula i la interpretació dels actors.\nAra bé, malgrat la idoneïtat de tots aquests recursos, l’atenció i silenci que requereix l’espectacle poden resultar excessius per al públic menys assidu o poc enamorat de les arts escèniques.\nLes representacions de ‘Al nostre gust’ es faran fins al 27 de desembre a la Biblioteca de Catalunya. A més a més, dilluns 14 de desembre, a les 19h, hi haurà una taula rodona sobre el procés creatiu amb la participació d’Oriol Broggi i Marc Artigau.\n*Si teniu curiositat per saber les obres que se citen a escena podeu visitar el web de la companyia, on apareixen referenciades per ordre cronològic:\nCuriositat magnètica i enriquidora


SAP: Ràdio Klara davant les amenaces i els intents de criminalització\nRàdio Klara davant les amenaces i els intents de criminalització\nLes amenaces rebudes per la Sra. Alcaldessa de València, Dª Rita Barberá, en forma de sobre amb una bala en el seu interior i, aparentment, remès des de Ràdio Klara, ens porten a manifestar el següent:\n1-Neguem rotundament l’autoria d’aquest enviament, l’objectiu del qual creiem que no és un altre que el de perjudicar a Ràdio Klara.\n2.-Aquest fet es produeix unes setmanes després que s’hagen rebut en la bústia de Ràdio Klara anònims amenaçadors i que van ser denunciats en el jutjat de guàrdia el passat 2 de desembre de 2014. Els textos rebuts tenen la mateixa cal·ligrafia i ortografia que el rebut per la Sra. Alcaldessa de València, segons observem en les fotos publicades.\n3-Repudiem qualsevol forma de violència que s’exercisca contra qualsevol ciutadà o ciutadana, l’exercisca qui l’exercisca. Rebutgem, doncs, les amenaces rebudes per la Sra. Alcaldessa per doble motiu: Per principis ètics i pel fet que es faça suplantant el nom de Ràdio Klara.\n4- Ràdio Klara té com a funció ser altaveu d’aquelles persones i col·lectius socials compromesos amb una societat més justa i més lliure, tasca aquesta en la qual Ràdio Klara porta més de 30 anys i les amenaces o els intents de criminalització no ens faran desistir d’ella.\nDenúncia presentada el 2 de Desembre en els jutjats per amenaces a Ràdio Klara\nPublicado por Sindicato de Administración Pública - CGT Valencia a las 13:31\n27-e Valencia: Presentación Talleres sobre Lenguaj...\nEl Puerto de Valencia también gastó 478.000 euros ...\nRojoyNegroTv: Programa 1 "Corrupción, el capitalis...\nEl juez mantiene la investigación de las cuentas d...\nLa reforma del Código Penal ataca la libertad de e...\n"Acció Directa" 14 gener 2015\nRàdio Klara davant les amenaces i els intents de c...\nDijous 15 de gener, projecció del documental “No v...


El CMQ obrirà portes la segona quinzena d'abril a l'antic Hospital | Reusdigital.cat diari de Reus. Notícies i actualitat del Camp de Tarragona\nEl CMQ obrirà portes la segona quinzena d'abril a l'antic Hospital\n13 de Gener de 2020, per Jordi Siré\nUna imatge de la visita a les obres del CMQ a l'antic Hospital\nLes noves instal·lacions del CMQ a l'antic Hospital Sant Joan obriran la segona quinzena d'abril, culminant així la primera fase del trasllat des de les actuals ubicacions al carrer de Gaudí i l'avinguda Laporte. Amb un cost aproximat de gairebé 3 milions d'euros entre obra i equipament, ocuparan la zona més moderna de l'edifici, aixecada l'any 1989 i per tant amb un raonable encaix amb les necessitats presents.\nDistribuït en sis plantes de 400 m² cadascuna, l'equipament acollirà tota l'activitat ambulatòria i urgències, activitat que passarà dels dos boxs actuals a cinc. La resta de l'immoble, corresponent a la planta més antiga, restarà pendent d'una segona fase que té un cost sensiblement superior. Les ubicacions dels actuals serveis municipals es mantindran, mentre que la part de tota la peça urbanística donada en garantia de cara a aconseguir els préstecs per construir el nou hospital tornaran a formar part del patrimoni municipal (susceptible de ser venut per mitjà de concurs públic), un cop alliberats gràcies a l'acord amb la Generalitat.\nTot el trasllat disposa d'un període d'execució d'entre 8 i 10 anys, segons els termes del nou contracte de lloguer estipulat amb els propietaris de l'edifici de la Clínica Fàbregas, on es troba encara ara la principal activitat del CMQ. La integració de l'activitat en un únic espai és un dels reptes de futur, així com l'ampliació de la cartera de serveis en un centre considerat com hospital de baixa intensitat i la participació en Salut Pública. Així ho ha anunciat aquest dilluns al migdia l'alcalde, Carles Pellicer, en una visita d'obres oberta a la premsa acompanyat pel regidor de Salut, Òscar Subirats, i la directora del centre que té com principal activitat professional l'atenció de mútues i privats (complementada amb una petita activitat d'intervencions quirúrgiques derivades de les llistes d'espera), Àngels Rius. "Serà l'únic centre sanitàri ubicat al centre de la ciutat", assegurava el batlle, treien pit del fet que Reus "és dels pocs ajuntaments que segueix invertint en salut".\nA més, recordava que la seva obertura suposarà una revitalització de la zona del Mercat Central, en un missatge dirigit especialment als paradistes i restauradors. De fet, actualment el CMQ compta amb 160 professionals contractats i 220 metges consultors, realitza més de 100.000 visites a l'any i atén unes 26.000 urgències. Prenent com a base aquestes xifres s'estima que diàriament passaran pel nou centre prop de 2.500 persones. "En aquests moments el CMQ inicia una nova etapa, fonamentada en dues coses", argumentava per la seva banda Subirats. "L'actual equipament no té res a veure amb el que es tenia a la Clínica Fàbregas perquè s'ha pogut fer tot de nou".\nI alhora, el regidor recordava com "el traspàs al CatSalut de l'Hospital ha fet possible que el CMQ quedés en mans municipals". Subirats, interessat a remarcar les "sinergies" que es podrien produir amb l'àmbit de la salut pública. "Queda molt camp per recórrer", afirmava, mentre posava com a exemple "els estudis de nutrició que s'estan duent a terme en unes dependències cedides per l'ajuntament a la universitat. La idea és poder-les absorbir aquí. Dins d'un mateix centre sanitari es poden realitzar doncs activitats de cooperació i coordinació entre diferents institucions".


Impacte a Júpiter – Astronomia des de l'Empordà\nImpacte a Júpiter\nEl 20 d’agost a les 18:22 UT, l’astrònom aficionat Masayuki Tachikawa de la ciutat de Kumamoto, Japó, va aconseguir gravar un impacte aparent en Júpiter. Feu clic a la imatge per veure una pel lícula de la bola de foc:\nAquesta és la tercera vegada en només 13 mesos que els astrònoms aficionats han detectat signes d’impacte en Júpiter. Els esdeveniments anteriors es van produir el 19 juliol 2009, i 3 juny 2010. Júpiter està essent colpejat amb més freqüència que el que seria normal, el que porta a molts investigadors a fer una crida mundial per a monitoritzar júpiter les 24 hores del dia i els 7 dies de la setmana per a mesurar la freqüència d’impactes..\n“Igual que el cas de 03 de juny, aquesta bola de foc no va produir cap residu visible”, assenyala John Rogers, director de l’Associació Astronòmica Britànica. “Aquí hi ha algunes imatges d’alta resolució preses 1-2 voltes abans i després de l’esdeveniment. Tal i com va comentar, no hi havia cap marca visible (ni en RGB, ni UV, ni metà), post-impacte. Les taques marronsfosques en el Cinturó Equatorial Nord ja hi eren abans que la bola de foc “.


Fiódor Fiódorovitx Uixakov - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nFiódor Fiódorovitx Uixakov\n(ru) Фёдор Фёдорович Ушако́в\n13 febrer 1745 (Julià)\n2 octubre 1817 (Julià) (72 anys)\nSanaksar monastery (en)\nCos de Cadets Navals\nMarina Imperial Russa\ntinent de navili (1769–)\nFlota de la Mar Negra de l'Imperi Rus\nGuerra russoturca, Guerra russoturca, Guerres Napoleòniques, Battle of Fidonisi (en) , Battle of Tendra (en) , Battle of Kerch Strait (en) , Battle of Cape Kaliakra (en) i Siege of Corfu (en)\n2001 - sant, nomenat per Patriarca Alexis II\nOctober 2 (en)\nHouse of Ushakov (en)\n(1799) Chelengk (en)\n(1799) Orde de sant Gener\n(1798) orde de Sant Joan de Jerusalem\n(1791, 1798) Order of St. Alexander Nevsky with diamond signs (en)\n(1790) Orde de Sant Vladímir, 2a classe\n(1790) Orde de Sant Jordi, 2a classe\n(1788) cavaller de tercera classe de l'Orde de Sant Vladímir\n(1788) Orde de Sant Jordi, 4a classe\n(1785) Orde de Sant Vladímir, 4a classe\nL'estàtua d'Uixakov a Saransk.\nTomba d'Uixakov en l'abadia de Sanaksar.\nFiódor Fiódorovitx Uixakov, (rus: Фёдор Фёдорович Ушако́в) (24 de febrer de 1745, Buranovo - 14 octubre del 1817, gubèrnia de Tambov) fou el més connotat comandant naval i almirall rus del segle xviii.\n1 Primers anys de vida\n2 Vida militar\nVa néixer a la vila de Buranovo a la província de Iaroslavl en el si d'una família modesta de la noblesa menor. El 15 de febrer de 1761, Uixakov es va enrolar a l'Armada russa a Sant Petersburg.\nDesprés de ser cadet, Uixakov va servir en una galera de la Flota del Bàltic. En 1768 va ser transferit a la Flotilla del Don (Armada del Mar d'Azov a Taganrog i va lluitar en la guerra entre Rússia i Turquia entre 1768 i 1774. Uixakov comandar el iot personal de Catalina II, i després va defensar els navilis mercants russos al Mediterrani dels atacs de pirates britànics.\nDesprés que Crimea fos annexada per l'Imperi Rus, Uixakov va supervisar personalment la construcció d'una base naval a Sebastòpol, així com la construcció de dics a Kherson. Durant la Guerra russoturca (1787-1792) Uixakov va derrotar els turcs en les batalles de Fidonisi, l'Estret de Kertx, del Cap de Tendrà i Cap de Kaliakra. En aquestes batalles, Uixakov va demostrar l'eficàcia de les seves noves tàctiques navals fortament influenciades per Aleksandr Suvórov.\nEn 1799 Uixakov va ser promogut a almirall i va ser enviat al Mediterrani, per donar suport a la campanya italiana de Suvórov. Durant la seva expedició, per si sol va conquistar la República Septinsular grega. A més, va obligar els francesos a retirar-se de l'illa grega de Corfú i de totes les Illes Jòniques. Les seves tropes van bloquejar a més les bases franceses a Itàlia, notablement Gènova i Ancona, i van assaltar reeixidament Roma i Nàpols.\nL'emperador Pau I de Rússia, en la seva qualitat de Gran Mestre de l'Orde de Malta, va ordenar a Uixakov d'acudir al setge de Malta, que es trobava assetjada per les forces angleses sense cap progrés. L'almirall Nelson que comandava les forces angleses no va suportar la idea d'estar a les ordres d'Uixakov i va suggerir que l'esquadró rus es dirigís a Egipte.\nPrevenint un conflicte entre Uixakov i Nelson, el primer va ser cridat a Rússia en 1800, on el nou emperador, Alexandre I de Rússia no va apreciar del tot les seves victòries. Uixakov va renunciar al seu comandament a 1807 i es va retirar a l'abadia de Sanaksar, en l'actual Mordòvia. En 1812, se li va sol·licitar comandar a la milícia local a la Invasió napoleònica de Rússia, però va declinar fer-ho.\nEl 3 de març de 1944, el Presídium del Soviet Suprem de l'URSS va crear l'Orde d'Uixakov, que entre moltes altres condecoracions, va ser preservada per Rússia després de la dissolució de l'URSS, i es convertí així en una de les més altes condecoracions militars de la Federació Russa. A més de l'Orde d'Uixakov, es va crear la Medalla d'Uixakov i diversos navilis porten el seu nom. L'Institut Naval Bàltic a Kaliningrad també porta el seu nom. Un planeta menor 3010 Uixakov, descobert el 1978 per l'astrònoma soviètica Liudmila Ivànovna Txernikh va ser nomenat en el seu honor.\nLes característiques distintives de les tàctiques d'Uixakov van ser l'ús de la marxa unificada i la lluita contra les ordres, l'acostament ferm amb les forces enemigues en una distància curta sense evolució d'un ordre de combat, una concentració dels esforços bàsics contra els vaixells insígnia de l'enemic, l'assignació de la reserva («esquadrons-Kàiser bandera»), una combinació de foc d'artilleria i maniobres, perseguir a l'enemic fins a la seva destrucció total o captura. En donar un gran valor a la mar i la capacitació del personal d'incendis, Uixakov va ser el defensor dels principis del generalíssim Suvórov de formació de mariners i oficials. Les innovacions d'Uixakov foren la del primer desenvolupament exitós de les tàctiques navals de la seva "línia" del concepte de maniobra.\nL'Església Ortodoxa Russa el va nomenar com a sant patró de l'armada russa el 2000. Les seves relíquies són preservades a Sanaksar. També va ser declarat sant patró dels bombarders nuclears russos l'any 2005, pel patriarca Aleix II.\nOrde de Sant Vladimir quart grau (1785) -. Per una reeixida lluita contra l'epidèmia de pesta, l'organització i la continuació dels treballs en la construcció dels vaixells]\nOrde de Sant Jordi quart grau (1788)\nOrde de Sant Jordi de 2n grau (1790)\nOrde de Sant Vladimir tercer grau (1788)\nOrde de Sant Vladimir segon grau (1790)\nOrde de Sant Alexandre Nevski (1791)\nOrde de Sant Alexandre Nevski amb diamants (1798)\nOrde de Sant Genar de les Dues Sicílies\nComandant de la Creu de Sant Joan de Jerusalem (1798)\nPremi otomà Txelenk\nPistola d'or de la República grega de les Set Illes\n↑ Dictionary of Minor Planet Names - p.247\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Fiódor Fiódorovitx Uixakov\nBiografia d'Uixakov en anglès Arxivat 2005-02-17 a Wayback Machine.\nThe Naval Art of Admiral Fyodor F. Ushakov en anglès\nInstitut Naval Rus nomenat en honor de FF Uixakov - en rus-\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Fiódor_Fiódorovitx_Uixakov&oldid=30024005»\nSants morts al segle XIX\nPersones de la província de Iaroslavl\nAlumnes del Cos de Cadets Navals\nPersones de la província de Moscou\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 16 abr 2022 a les 20:21.


Política de cookies – Canicross Amposta\nDe conformitat amb el Reial Decret Llei 13/2012 i la seva afectació en l’article 22.2 de la Llei de la Societat de la Informació i Comerç Electrònic, aquest lloc web utilitza galetes de navegació (petits arxius que contenen una sèrie de caràcters que s’envien al seu navegador des del servidor d’un lloc web), pròpies i de tercers, amb la finalitat de recopilar informació d’entrada o identificació d’usuaris, reproducció i càrrega de formularis i/o complements de contingut; publicitàries; estadístiques, entre d’altres.\nAquesta política té com a finalitat informar de les diferents galetes que montbike.org recull, pròpies o de tercers, exemptes o no del deure d’informar i els diferents mitjans a través dels quals pugui rebutjar, permetre o bloquejar.\nEn qualsevol cas, montbike.org l’informa que el rebuig, bloqueig o no permissivitat de galetes pot afectar la correcta navegació pels continguts reproduïts en aquest lloc web.\nEn cap cas les galetes utilitzades a montbike.org recopilen dades de caràcter personal dels usuaris que visitin aquest lloc web.\nUna cookie és un petit arxiu creat per un lloc d’Internet per emmagatzemar informació en el seu equip, com per exemple, les preferències quan es visita un web. Quan s’accedeix a una pàgina web que utilitza cookies, aquesta sol·licita al navegador que guardi una o més cookies al disc dur.\nLes cookies sovint guarden la configuració dels llocs web, com l’idioma preferit o la ubicació. Així, quan l’usuari torna a aquesta pàgina web, el navegador envia de nou les cookies que li pertanyen, el que li permet prestar servei i informació personalitzada en funció de les necessitats.\nLes cookies també poden arribar a guardar informació que identifiqui personalment als usuaris, però aquest lloc web no utilitza aquest tipus de cookies i només tindrà accés a la informació personal que vostè proporcioni a través dels formularis de contacte.\nEs pot canviar la configuració de cookies del navegador que vostè utilitza , perquè li permeti aprovar o rebutjar automàticament peticions d’emmagatzematge de cookies quan es tanca el navegador i altres opcions addicionals.\nAquest tipus de cookies informació sobre l’ús que l’usuari realitza de la web, com per exemple, quines pàgines ha visitat o si ha tingut problemes tècnics en els accessos. Aquestes cookies no permeten identificar, ja que la informació que recullen és anònima i serà utilitzada únicament per a treballs de millora de disseny de la pàgina i de navegació, estadístiques d’ús, etc. Permeten que el web funcioni de forma més àgil i adaptada a les preferències dels usuaris.\nS’utilitzen amb finalitats estadístiques. La informació s’utilitza per a mesurar l’activitat en el lloc web, mitjançant Google Analytics, eina gratuïta d’anàlisi web proporcionada per Google, que principalment permet als propietaris de llocs web conèixer com interactuen els usuaris amb el seu lloc web. Aquest servei d’analítica web situa una sèrie de cookies al seu ordinador amb l’única finalitat de configurar estadístiques.\nAquestes cookies ens permeten saber si vostè ha visitat abans el nostre lloc o no. La pèrdua de la informació emmagatzemada en una cookie de preferències pot fer que l’experiència del lloc web sigui menys funcional, però no ha d’afectar el seu funcionament.\nLes cookies de processos permeten el funcionament del lloc web i ofereixen serveis esperats per l’usuari que accedeix al lloc web com, per exemple, la navegació per pàgines web o l’accés a àrees segures del lloc web.\nRelació de Cookies utilitzades pel domini www.montbike.org:\nCookie Tipus Finalitat Més informació\ncookie_notice_accepted Preferència Guarda l’acceptació de l’us de cookies en aquest web per a no sol·licitar-ho cada cop que s’accedeix des d’un mateix dispositiu i navegador.\n_gid Analítica Recopila informació anònima sobre la navegació dels usuaris pel lloc web amb la finalitat de generar dades estadístiques mitjançant Google Analytics. Centre de privacitat de Google\nComplement d’inhabilitació de Google Analytics\npll_language Preferència Guarda l’idioma triat per l’usuari per visualitzar els continguts del web.\nCom desactivar o eliminar les cookies que utilitza montbike.org als principals navegadors\nAl vostre navegador podeu gestionar les cookies utilitzades a montbike.org per a consultar-les, desactivar-les o eliminar-les. Tot seguit trobareu els enllaços per a accedir a les opcions sobre cookies segons cada navegador:\nTambé pot accedir a Your Online Choices (continguts en castellà) on trobarà informació per a configurar el seu navegador, detall de tots els serveis que generen cookies, …\nCopyright © 2021 Canicross Amposta. All Rights Reserved.


Informació sobre diversos accessoris bàsics que poden portar les bicicletes sobretot encarat al cicloturisme i al ciclisme urbà. Podeu trobar molts més accessoris i ressenyes de productes comercials mirant els apunts etiquetats amb "accessoris".\nSón obligatoris quan es circula de nit. El de davant ha de ser blanc i el de darrere vermell, els 2 són obligatoris.\nAmb LEDs sempre: consumeixen molt poca pila i poden fer molta llum.\nIntermitents? A mi, m'agraden en posició intermitent tant a davant com a darrere. Consumeixen menys energia i en canvi criden més l'atenció.\nAmb bateria i carregables per USB poden ser molt pràctics. Consulteu la durada de la bateria en cada mode d'il·luminació. Tingueu en compte el mode de subjecció i el fet que potser els haureu de treure i posar cada cop que els carregueu.\nAmb dinamo de boixa: una boixa que s'instal·la a la roda de davant genera electricitat pels llums que ja estan pensat per continuar il·luminant uns minuts quan es para de pedalar. S'usen sobretot en bicicletes urbanes i a vegades en bicis de cicloturisme on es pot usar l'electricitat per carregar dispositius electrònics.\nPer il·luminar es venen llums específics que funcionen normalment amb bateries externes connectades per cable. Són llums més potents i pensats per funcionar diverses hores i per a la pràctica esportiva. Els llums més urbans en mode fix ens poden fer sortir del pas, però sovint són poc potents.\nDe dia? Cada cop més ciclistes (sobretot de carretera) porten un llum intermitent vermell al darrere per ser més visibles. No és mala idea.\nAmb dinamo tradicional amb fregament a la roda? Encara se'n venen, però jo ho descartaria!\nLlums ben subjectats si lliguem la bici a la ciutat. Si lliguem la bici en aparcaments, haurem de triar si volem treure i endur-nos els llums amb nosaltres o si preferim portar un llums fixos a la bicicleta. En cas d'usar llums fixos, podem triar un model senzill i robust que funcioni amb piles i que es pugui cargolar a la bici (possiblement un parell de femelles a cada cargol desincentivaran que ningú ens els vulgui robar).\nLlums de recanvi. Cal preveure la possibilitat de quedar-se sense llum. En sortides i viatges, podem portar bateries externes o panells solars per carregar llums, però un llum auxiliar com un frontal, pot ser molt pràctic tant per pedalar, com quan acabem de pedalar o per si tenim algun problema mecànic. Per ciutat, podem portar algun llum led petit de recanvi.\nTimbre en forma d'anell al manillar\nÉs obligatori en tot tipus de bicis i pràctic per avisar a vianants, ciclistes, etc. N'hi ha de molts tipus, mides i estètiques, també n'hi ha d'electrònics.\nSituats normalment damunt de la roda del darrere permeten portar paquets i alforges penjades als laterals de la roda (també damunt de la roda de davant). Es subjecten al quadre sota el seient i al costat de l'eix de la roda en uns forats especialment dissenyats per aquest ús. Recordeu que suporten un pes màxim i que cal repassar els caragols de subjecció de tant en tant.\nBici urbana amb 2 portaequipatges\nA l'hora de triar-los podem tenir en compte:\nEl pes del model i el pes que suporten\nSi són més o menys tapats ens evitaran esquitxar-nos amb el fang o l'aigua.\nPotser voldrem que siguin compatibles amb un tipus d'alforja concreta o amb una cadireta de nen. Hi ha models que tenen una bossa que es posa i es treu fàcilment a la part superior del portaequipatges.\nLes bicicletes de doble suspensió només poden portar portaequipatges subjectats a la tija del seient i aquest models suporten menys pes.\nNo totes les bicicletes, porten els forats prop de l'eix de la roda per instal·lar portaequipatges. A vegades, els frens de disc, utilitzen aquests forats.\nLes alforges són bosses que es pengen a cantó i cantó de la bicicleta penjades d'un portaequipatges. Tot i que les més freqüents són les que es porten al portaequipatges de darrere, també n'hi ha per portar en portaequipatges davanters. Algunes característiques a tenir en compte són:\nSistema de subjecció robust, però ràpid de treure i posar (eviteu les corretges, millor ganxos de subjecció amb tancament i obertura ràpides). Proveu-les amb el portaequipatges!\nMillor alforges independents que alforges unides: si volem en podrem usar una sola, les podrem treure més fàcilment\nImpermeables i estanques? Són potser una mica més cares i acostumen a tenir menys butxaques. També podem posar una bossa de plàstic dins.\nAltres bosses i bosses de bikepacking\nSempre s'han portat altres bosses a la bicicleta, potser les més usuals són la de sota el seient i la que es pot posar al manillar, però la bicicleta té moltes possibilitat i en els últims anys el Bikepacking ha posat de moda no usar portaequipatges per alleugerir la bicicleta\nLa de sota el seient pot ser de moltes mides, tradicionalment s'hi han portat les eines per a reparacions d'urgència, però ara hi ha bosses de fins a 15-20 l de capacitat.\nLa de davant del manillar ens permet tenir a mà moltes coses i a la tapa tradicionalment s'hi posava el mapa de paper dins d'una funda de plàstic. El bikepacking ha posat de moda algunes bosses cilíndriques que permeten porta per exemple aïllants per domir.\nBosses per al mòbil: cada cop és més habitual disposar d'alguna bossa damunt del tub superior de la bici per poder tenir el mòbil a mà. També hi ha suports diversos per al manillar.\nLes bosses de quadre: n'hi ha de diverses formes i mides i ocupen part del triangle que forma el quadre, però normalment deixen l'espai del bidonet lliure.\nBosses als laterals de la forquilla. En bikepacking hi ha gent que s'hi posa el sac de dormir, l'aïllant o cantimplores d'aigua. Ho subjecten amb corretges i normalment no es fan servir bosses específiques.\nBossa damunt del portaequipatges: és un bon lloc per transportar coses. Si no usem una bossa, també és bon lloc per lligar motxilles, tendes, etc.\nBidonets: algunes caixes en forma de bidonet permeten portar eines i això és pràctic quan portem doble suport per a bidonet o quan ja portem aigua a les alforges (on segurament s'escalfarà menys!).\nAlgunes d'aquestes bosses serà pràctic que es treguin i es posin fàcilment, per exemple, si hi portem la documentació i els diners.\nMolt de pes al manillar o en les rodes davanteres, pot dominar una mica la direcció de la bici, cal tenir-ho present i experimentar.\nPosar massa pes a darrere o no portar-lo equilibrat ens pot desequilibrar la bici en certs moments o quan baixem de la bici.\nLes potes de cabra permeten aguantar la bicicleta dreta. Són especialment útils quan fem cicloturisme on molts cops no trobem cap arbre ni pal que ens l'aguanti. A qui no li ha caigut mai la bici a terra?\nN'hi ha de dos tipus: els que es col·loquen al centre de la bicicleta i els que es col·loquen a la roda de darrere:\nAl centre: tenen menys estabilitat, especialment si portem alforges, però són més fàcils de col·locar. Moltes bicis ja porten un punt especial per collar la pota. També pot ser tipus caballet (dues potes) i llavors tenen molta més estabilitat (són habituals en bicis de càrrega).\nA darrere: s'agafen en el punt del quadre on s'ajunta el tirant i la beina prop de l'eix de la tanca de la roda de darrere i sempre al cantó esquerre de la bici (on no hi ha el canvi). Aguanten millor la bicicleta fins i tot quan aquesta porta alforges. El sistemes de subjecció no van bé a totes les bicicletes i a més a més amb el pes i l'ús es poden deformar.\nSigui com sigui les potes de cabra no són infal·libles! Les bicicletes continuen caient!\nL'inclinòmetre (per mesurar l'inclinació)\nApunts etiquetats amb com a "accessoris".\nActualitzat per última vegada: març de 2021


Ràdio Balaguer - Es preveuen nevades intermitents a Tarragona, Terres de l'Ebre i sud de Ponent i que vagin a menys a partir del vespre. A la Noguera s’han registrat febles nevades, tot i que amb el terra mullat, no han acabat de quallar\nEs preveuen nevades intermitents a Tarragona, Terres de l'Ebre i sud de Ponent i que vagin a menys a partir del vespre. A la Noguera s’han registrat febles nevades, tot i que amb el terra mullat, no han acabat de quallar\nEl Servei Meteorològic de Catalunya preveu nevades intermitents i una "transitòria intensificació" . El temporal Filomena continuarà actiu en forma de neu al llarg de les pròximes hores de la tarda de diumenge si bé es preveu que vagi debilitant-se a partir del vespre i nit. Les zones on nevarà seran les mateixes on hi ha hagut més afectació, com són Terres de l'Ebre, Tarragona i sud de Ponent, on les cotes baixaran fins als 200 metres. També pot nevar a indrets del nord-est de Catalunya, com ara Garrotxa, Ripollès i Alt Empordà i arribar a punts de la Catalunya central com Anoia i Segarra.\nA la comarca de la Noguera i a Balaguer aquest diumenge han continuat les precipitacions que puntualment han estat en forma de neu, tot i que amb el terra mullat no han acabat de quallar als carrers, excepte en algun camp o teulada, que ha tornat a emblanquinar una mica el paisatge. On si que ha sumat gruix és en la part alta de la Noguera, on aquest matí era necessari l’ús de cadenes a . A hores d’ara es necessiten cadenes a la C-13 entre Camarasa i Fontllonga, la C12 a Àger, d’Artesa a Vilanova de Meià i cap a Isona.\nEl conseller d'Interior, Miquel Sàmper, també ha destacat que s'han denunciat conductors que en les últimes hores han incomplert el confinament municipal. Concretament, ha explicat que s'han sancionat 15 turismes a Montserrat i 7 més al parc del Montseny i ha recordat que, a banda d'incomplir les restriccions per lluitar contra la covid-10, també han "posat en risc" la integritat física dels serveis d'emergència.


Sheraton Mar del Plata Hotel Mar Del Plata Argentina - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nReserva Sheraton Mar del Plata Hotel\nSheraton Mar del Plata Hotel valoracions\nCaracterístiques que t'encantaran sobre Sheraton Mar del Plata Hotel\nExcepcional ubicació - 560 m de la platja\nHabitacions disponibles a Sheraton Mar del Plata Hotel\nClass Twin Ocean View\nClassic King with Sea View\nTé alguna pregunta per a Sheraton Mar del Plata Hotel?\nMés informació sobre Sheraton Mar del Plata Hotel\nPer als viatgers què vulguin captar les imatges i els sons de Mar Del Plata, Sheraton Mar del Plata Hotel és l'el·lecció perfecta. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb les atraccions principals de la ciutat com Cementerio de La Loma Mar del Plata, Playa Grande, Feridomo a prop, els visitants de l'hotel estaran encantats amb la seva localització.\nEls serveis i instal.lacions de primera categoria que defineixen l'experiència de Starwood Hotels & Resorts Worldwide us esperen a Sheraton Mar del Plata Hotel. Els clients de l'hotel poden gaudir de recepció 24 hores, instal.lacions per a minusvàl.lids, magatzem d'equipatge, Zones públiques amb Wi-Fi, aparcacotxes.\nL'hotel compta amb 194 precioses habitacions, i totes inclouen televisió de pantalla plana, banyera hidromassatge, aire condicionat, calefacció, escriptori. Bany, centre esportiu, sauna, camp de golf (a 3 km), piscina exterior de l'hotel, són llocs ideals per a relaxar-se després d'un llarg dia. Les seves instal.lacions de primera i una situació excelent fan de Sheraton Mar del Plata Hotel la base perfecta per a gaudir de la seva estada a Mar Del Plata.\nValoracions d'hostes reals sobre Sheraton Mar del Plata Hotel


B&B Collier's Bruges Bèlgica - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nHendrik Consiencelaan 31, Altres, Bruges, Bèlgica, 8000 - Veure al mapa\n"Hostess is absolutely great - friendly, helpful with recomme..."\nSi el que està buscant és per un hotel ben situat a Bruges, no busqui més enllà de B&B Collier's. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. També són a fàcil accés Catedral St Salvador, Tresor, Béguinage.\nA B&B Collier's, l'excelent servei i instal.lacions superiors faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Habitació familiar són només algunes de les comoditats que fan que B&B Collier's sigui diferent dels altres hotels de la ciutat.\nLes instal.lacions de l'hotel han estat seleccionades amb cura per tal de satisfer el més alt grau de comfort i conveniència, amb calefacció, ventilador, aparell de televisió LCD/pantalla de plasma, TV satèl•lit/cable, reproductor de DVD/CD a cada habitació. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. B&B Collier's és un lloc ideal d'estada pels viatgers que busquin encant, comfort i facilitat a Bruges.\nPublic parking is to be found 200 metres from the accommodation and limited space is available.\nTots els tipus de viatgers (173) Parelles (81) Viatgers en solitari (2) Famílies amb infants petits (34) Famílies amb infants grans (26) Grups (30)


Crestabocs i la Serra de Riés des de Cantallops rotası - Cantallops, Catalunya (España)- GPS track\ngezi/yürüyüş (İspanya gezi/yürüyüş rotaları → Catalunya → Cantallops )\nCrestabocs i la Serra de Riés des de Cantallops\n16.381 435 9597\nMoving time 2 saat 36 dakika\nKoordinat sayısı 2286\nUploaded 10 Kasım 2019 Pazar\nCantallops-S Pau d’Ordal-Torre de Guardia (gezi/yürüyüş)\nCantallops Sant Pau de l ‘ Ordal Cim la Torre de la Guàrdia (gezi/yürüyüş)\nCantallops-la Bola-Sant Sadurni-Cantallops (dağ bisikleti)\nCaminant pel Penedès: Per les rodalies de Cantallops (gezi/yürüyüş)\nsabategalofre Bütün hakları saklıdır\n58 kere bakıldı , 7 kere indirildi\nyer Cantallops, Catalunya (España)\nPrimer cop que vaig cap a aquest indret. Havia sentit parlar del Crestabocs però fins avui mai havia sentit cap interéas especial per pujar-hi fins que aquesta setmana m’ha arribat la revista “Descobrir” de novembre on hi figura una caminada que, tant per distància com pel temps estimat per fer-la, m’ha semblat que encaixava amb les meves possibilitats d’aquest diumenge electoral del 10 de novembre del 2019. Vaig començar a cercar informació a Wikiloc fins que vaig localitzar una ruta feta per TotNatura que passava pels mateixos indrets que els que figuraven al Descobrir.\nLa ruta comença i acaba al poble de Cantallops, situat a la N-340. En general caminarem ( veure les fotografies) per pistes en molt bon estat. La caminada doncs es molt senzilla de fer, tret de la pujada al Cresabocs. Aquesta comença una mica més enllà de l’urbanització de la Muntanya Rodona que haurem rodejat. L’aspecte del camí canvia al començar a pujar, de manera que de la pista fàcil es passa a una pista amb molta pedra i un fort desnivell ( es superen 200 metres en 1,1 km). Es fa dura la pujada però es pot fer bastant ràpid, esbufegant aixó si. Quan le pendent ja s’havia suavitzat una mica he vist uns fita molt grossa a la meva dreta que em dirigia cap a un petit corriol que anava sobre pedra. He abandonat la ruta que portava i he decidit entrar en aquest corriol atés que el Crestabocs semblava molt proper. Tot ea pedra però cada pocs metres hi ha pedres que et permeten anar progressant fins que et trobes sota mateix del pic rocallós del Crestabocs. La visió del cim des de la seva base es moooolt bonica. Només per això ja es justifica aquesta excursió. Arribats al cim es tenen unes vistes excepcionals del Penedès, de Montserrat, de l’Obac, del Montseny nevat avui,.... Magnific aquest cim.\nA prop hi ha el Turó de les Mentides. Havia llegit que era d’accés difícil a causa de la vegetació que talla els accessos, a més de que sembla que el cim no té cap mena de visibilitat. No he estat capaç de trobar cap punt d’accés pel que he continuat el meu camí carenejant per la Serra de Riés. En aquesta serra sembla que hi van haver combats durant la Guerra Civil espanyola. Fa una anys es trobaren fosses comunes en aquesta serra així com algunes restes dels combats. A tall d’homenatge dels combatents republicants que van morir en aquesta serra s’hi ha posat una placa, placa que he marcat en un dels waypoints de la ruta. En aquesta zona es camina per una pista molt ample que no presenta cap problema tècnic més enllà d’algún tram en que la pendent de baixada es bastant forta. Normalment es camina envoltat d’arbres pel que les panoràmiques son escasses. Hi ha algún punt però, marcat també com a waypoint, en que les vistes son molt àmplies de la Serra de l’Ordal, del Garraf, de la plana penedesenca, etc.\nLa ruta canvia a partir del moment en que s’arriba al pont per on passa la BV-2411. Des d’aquí es baixa cap a la llera d’uns torrents que ens acosten cap a Cantallops. Es el tram una mica més avorrit, tret d’algún tram farcit de vegetació i humit que es molt agradable de fer.\nEn resum una bonica caminada\nHort de palossantos\nCuriós. Mai havia vist un hort plé d’arbres d’aquests\nAgafo la pista que va per l’squerra\nA la primera fotografia s’hi veu el Crestabocs\nLa zona en que es veuen roques entre esl arbres es la del cim del Crestabocs\nHe girat a la dreta\nAquí giro a la dreta\nAgafo. Camí de l’esquerra i començo a pujar\nTipus de camí pel que pujo\nUna mica més pla. Pal de la bandera del Crestabocs al fons\nLes fites em marquen el corriol que surt a la dreta\nEstic al peu del Crestabocs. A la tercera fotografia es veu el corriol que puja al cim\nCim i panoràmiques des del Crestabocs\nUn cim molt bonic. A la cinquena fotografia es veu la caixeta a on es pot signar i deixar constància de que s’ha aconseguit el com\nVeig una fita\nHe deixat el cim del Crestabocs per entrar en un corriol molt estret que va pel mig del bosc. Aquí veig una fita ( tercera fotografía) que em confirma que hi ha camí\nSegueixo les fites.\nA la segona fotografia es veuen fites que venen de més avall. Sembla doncs que aquí conflueixen el corriol que segueixo i un que puja\nDreta enllaço amb corriol el que es més ample i senzill\nVeig una fita a la dreta.\nEntro al corriol que em queda a la dreta per veure si em porta al Turó de les Mentides però em sembla que tira avall i no amunt pel que decideixo anar de nou cap el corriol que anava seguint fins abans de trobar aquet trencall\nTorno a entrar en una pista molt ample\nMemorial als soldats republicants\nPista que segueixo i vistes des d’aquest punt\nA la Tercera foto es veu la Morella al fons\nEstic dalt d’un petit turó que té molt bones vistes de la zona\nUna masia espectacular a la meva dreta\nPont i cami que agafaré\nEstic a tocar del pont i agafo corriol a mà dreta\nCamí que estic seguint\nRacó maco i humit\nAquí continuo recte i giro cap a l’esquerra a l’altura de la senyal\nPista en aquest punt\nEsglèsia de Cantallops\nMerhaba, bu rotanın ilgini çekeceğini düşünüyor Crestabocs i la Serra de Riés des de Cantallops https://tr.wikiloc.com/gezi-yuruyus-rotalari/crestabocs-i-la-serra-de-ries-des-de-cantallops-43409790 Selamlar, Wikiloc | Dünyanın rotaları


XOIADES: d’octubre 2007\nNi creus ni mocadors\nDimarts 9 d'octubre, 67è aniversari del naixement d'en John Lennon\nImagina't que no hi ha cel\nque no hi ha infern sota nostre\ni damunt només firmament\nImagina't tota la gent vivint el present...\nImagina't que no hi ha països\nno costa gaire fer-ho\ncap motiu per matar o morir\nni tampoc religió\nImagina't tota la gent vivint la vida en pau...\nImagina't que no hi ha propietats\nni golafreria ni fam\nfraternitat entre els homes\nImagina't tota la gent compartint tot el món...\nPodeu dir que sóc un somiador\nespero que un dia t'hi afegeixis\ni el món serà tot un\nPublicat per xoia a 3:42 p. m. 2 comentaris:\nHe llegit al diari tot aquest rebombori que s’ha organitzat amb aquesta nena que “no volia” anar a l’escola sense el vel i que al final s’ha sortit amb la “seva”. Com pot ser que la Conselleria d’Educació de la Generalitat de Catalunya s’atreveixi a desautoritzar la política educativa consensuada d’una escola per cedir al xantatge d’un pare, amb uns arguments que no s’aguanten ni pel cap ni pels peus? Com pot ser que tota una sèrie de persones que es diuen d’esquerres avalin aquesta postura amb uns arguments que no demostren res més que hipocresia i demagògia, que res tenen a veure amb alguns dels principis bàsics de la ideologia d’esquerres com són la igualtat, la llibertat i el laïcisme?\nEl Departament d’Ensenyament es justifica dient que primer és el dret a l’educació. Si senyors, tenen tota la raó, però no ha pas estat l’escola qui li ha negat aquest dret, han estat els seus pares, que han negligit el deure que tenen de portar la nena a l’escola, incomplint les lleis del nostre país. La majoria de nenes musulmanes van a l’escola o pel carrer sense vel, algunes noies amb un mocador senzill -la religió musulmana no obliga a portar-lo- i fins ara no havia passat res. La mare de la nena s’excusa dient que és la nena que no vol anar a l’escola sense aquest mocador. Bona manera d’educar una filla si deixa el criteri i les decisions ens mans d’una vaileta de 8 anys! Amb aquest argument tots els pares quan es trobin que el seus fills volen anar a l’escola vestits d’Spiderman perquè volen ser superherois els hauran de deixar fer. Una companya més jove que jo em comentava: “Què passaria si jo fes anar els meus fills a l’escola amb un mocador al coll amb l’estelada? Tinc el mateix dret, no? És la meva ideologia? Segur que el Sr. Maragall no ho toleraria de cap manera.”\nEs queixava, la mare de la nena, que el curs passat, en una altra escola que li permetien dur el vel, els nens li treien i no la volien, que no tenia amics i per això encara no parlava català. I doncs què es pensa que passarà ara? Com pot jugar i córrer pel pati amb l’embalum de roba que porta a sobre? Els nens de tercer encara no tenen la maduresa suficient per fer raonaments complexos, es regeixen pel que senten i veuen i solen actuar amb espontaneïtat, tant per bé com per mal, fins i tot amb crueltat. L’educació en la igualtat vol dir que no hi ha d’haver cap diferència afegida entre uns nens i uns altres, els signes externs diferencials actuen com a desencadenant de rebuig, de no pertinença al grup, de marginació. La llibertat vol dir que els nens han d’aprendre a pensar i decidir per ells mateixos, sense prejudicis imposats. La religió i les creences personals s’han de deixar a casa, amb les creus, les medalles i els xadors. A l’escola no hi ha d’haver ni moros ni cristians, tots s’han de sentir catalans.\nSenyors polítics, agafeu el toro per les banyes i no us amagueu darrere excuses de mal pagador, per políticament correctes que siguin. Es veu d’una hora lluny que no és la nena sinó el seu pare qui ha provocat tot aquest enrenou, perquè l’opinió de les nenes i de les dones musulmanes no se sol tenir en compte mai en la seva vida, ni per triar vestit ni per triar marit. Malauradament, me fa que aquesta nena té mal pronòstic: amb la vostra covardia mai no s’integrarà a l’escola, ni a la llengua ni al país. És molt probable que, amb qualsevol excusa, la tornin deixar a casa. Si no és ara, d’aquí a pocs anys, voluntàriament o obligada, deixarà els estudis i serà venuda al millor postor com si d’una peça de bestiar es tractés i vosaltres en sereu còmplices. Aquesta política que apliqueu no en té res de progressista: és discriminatòria, injusta i sotmesa a la religió, fomenta la desigualtat i la marginació i obstaculitza la integració. La llibertat d’un s’acaba quan comença la dels altres. En democràcia les normes es decideixen per majoria i, ens agradin o no, les hem de respectar, tant si som d'aquí com si som d'allà. Aneu en compte, encara hi sou a temps a regular la situació, ja heu claudicat una vegada i malauradament, com hem après a les pel·lícules, els xantatges mai no s’acaben: darrera el primer pagament en ve una altre i un altre ...\nPublicat per xoia a 11:46 a. m. 8 comentaris:\nFa molt de temps, quan entrava a l’adolescència, una monja em va requisar una carpeta plena de retalls de diaris i revistes, amb fotografies i notícies dels Beatles. M’havia costat mesos aconseguir tot aquell tresor, perquè a dins aquella gàbia les úniques revistes que podíem llegir eren les de monges i capellans engatussant “negritus” a l’Àfrica. Així que les bones amigues que vivien al món normal em retallaven les notícies i me les portaven i d’altres no tan amigues me les venien, a duro la peça. Normalment, si la carpeta era plena, quan anava a casa la buidava en una caixa de fusta que tenia al santuari dels Beatles, però aquell cop no hi vaig ser a temps i la mala bèstia me’ls va esparrecar. Em vaig enrabiar tant que quan vaig tornar a casa vaig agafar la pila de revistes musicals que tenia i en vaig arrencar totes les fotografies d’un cantant espanyol molt famós, protegit d’en Franco i ídol de les monges. Les vaig pujar al terrat i les vaig penjar als filferros amb les agulles d’estendre la roba. Vaig agafar l’escopeta de balins i pim pam pum, a fer punteria: ara l’ull dret, ara el nas, ara l’orella i anar fent, fins que la làmina quedava tan foradada com les vores de les estovalletes de paper que els confiters posaven sota els braços de gitano. Cada vegada que descarregava l’escopeta i encertava el tret, descarregava tota la ràbia que tenia a les monges i a la gent que representaven, opressors i repressors de les llibertats del meu país.\nTres anys més tard, quan els Beatles es van separar i vaig tenir un dels disgustos més grans de la meva vida, vaig agafar els retalls de diaris de la caixa de fusta i vaig anar cremant la figura de la Yoko amb la punta d’un cigarret que fumava d’amagat al meu santuari. Havia d’afinar bé la cremada, no fos cas que em passés de la ratlla i socarrimés en John. Quan el forat de la guspireta anava creixent i la imatge d’aquella bruixa s’anava esvaint, jo m’anava tranquil·litzant, volent-me imaginar que així ella desapareixeria de veritat i els Beatles tornarien ser-ho per sempre més.\nD’aquell temps ençà, si n’he arribat a cremar de coses que no em feien peça! Cada any, des que arriben les primeres freds de la tardor, havent sopat m’assec a la vora de l’escalfapanxes i vaig fent endreça de la meva bossa, dels calaixos, dels diaris acumulats durant l’estiu, tot alimentant la voracitat de la foguera. No m’entretinc pas a mirar qui cremo: segur que he incinerat papes, reis, polítics, artistes i de tot, indesitjables i gent de bona fe. Ara que de vegades també he cremat intencionadament fotografies de gent que ha passat per la meva vida i m’ha acabat fent mal. És una manera d’esborrar-los de la meva pel·lícula. I què si ho faig? Els ha passat res de dolent? El cantant aquell de la ph, la Yoko, els Rollings, en Bush, l’Aznar, en Zaplana, l’Acebes, els reis, el papa i tantes altres persones “non grates” que alguna vegada he convertit en cendra encara gaudeixen d’una salut incombustible lluny de mi. Mentrestant jo m’he desfogat amb aquests rituals tan innocus i he pogut agafar el son a la primera, estalviant-me giravolts i mals de panxa.\nPerò ara, malauradament, em comença a fer por aquesta gent poderosa que confon els símbols amb els seus referents, que vol convertir en delicte una forma d’expressió de les més antigues de la història de la humanitat i que encara perdura als Països Catalans la nit de Sant Joan: cremar les andròmines inútils, els mobles corcats, les branques seques i les males herbes. Em fa por perquè alguns avantpassats d’aquesta gent que ara es dedica a encalçar xicots i periodistes només perquè cremen fotocòpies dels reis d’Espanya, temps enrere també es dedicaven a perseguir persones que no pensaven com ells i les cremaven amb carn i ossos en una foguera al mig de plaça.\nPublicat per xoia a 4:33 p. m. Cap comentari:


La figura del Drac | Un día un hada llegó a mi casa y llevaba una maleta llena de cuento, historias y leyendas...\nGeneralment de mida gegantina, són animals fantàstics que tenen carcterístiques físiques relacionades amb l’aire, l’aigua i la terra, Per aquest motiu i pel seu sentit essencialment malèvol, els dracs acostumen a ser un compendi dels animals més temuts de cada element. Urpes, dents esmolades, escates, cua de serp, banyes … tot hi cap en un drac.\nA les processons de Corpus, també es consideraven dracs els dragolins, la víbria o la ferixa. Els dracs festius també són utilitzats a vegades com a protagonistes de les pors infantils. Amades esmenta els exemples de Vilafranca del Penedés, Sant Quintí de Mediona, Solsona, Olot i Arenys de Mar com a dracs festius uitlitzats per les mares com a coacció als infants.\nLa figura del drac hi és molt present dins de diferents llegendes en les que totes tenen elements comuns, en les que la acció se situa a diferents indrets de Catalunya:\nDrac de Banyoles\nLa llegenda conta que quan Girona estaba en mans dels sarraïns, les tropes de Carlemany van posar setge a la ciutat. Una bona part de l’exèrcit havi acampat prop de l’estany de Banyoles, on vivía un drac que es berenava uns quants soldats cada dia. Tot i que hi ha la versió quedona l’autoria de la mort d’aquest drac a un cavaller de la cort de Carlemany, la llegenda més popular diu que va ser obra de sant Amer, també anomenat sant Emeri o sant Mer. Aquest sant, després d’uns quant dies d’oració i penitencia, va amenaçar el drac amb una creu i aquest va es va tornar manyac. Amer el va lligar amb el cordó de la seva túnica, se’l emportà amansit fins la gent i el soldats el van matar.\nAquest drac està vinculat a la llegenda més popular de Sant Jordi, la de l’alliberament de la donzella de les urpes d’un drag, també té ubicació a Catalunya. La tradició diu que la lluita va tenir lloc a Montblanc, davant d’un portal de les muralles anomenat de Sant Jordi.\nAvui,en aquest portal, hi ha rayoles de cerámica d’un text que fa referencia a la llegenda i cada any se celebra, a l’entorn del 23 d’abril, la Setmana Medieval, en què es representa la llegenda de Sant Jordi i el drac.\nTambé se situa la mateixa llegenda de Sant Jordi al poblet del mateix nom, al Baix Empordà, i a la muntanya del Tallat, prop de de Rocallaura.\nDrac de Sant LLorenç de Munt\nVivia en el monòlit foradat que hi ha damunt la canal de Santa Agnès, actualmente encara anomenat cova del Drac. De la llegenda d’aquest drac, n’hi ha dues versions ben diferenciades que moltes vegades es barregen. Una d’elles fins i tost conté una altra llegenda dins. El protagonista d’una de les versions és gairebé sempre Guifré el Pelós i en d’altres ocasions, Ramon Borell o Ramon Berenguer.\nConta que el drac, quan era petit, va sen abandonat a la muntanya de Sant Llorenç del Munt pels moros, quan aquests van haver de fugir. Amb els annys va créixer i s’alimentava amb caps de bestiar, fins arribar a devorar ramats sencers amb pastor i tot. La gent va tenir pànic i va demanar ajut al comte de Barcelona, que va enviar-hi un cavaller anomenat Espés o Spes, però malgrat el seu esforç, no se’n va sortir. Davant el fracàs, va anar-hi el comte en persona i, després d’una bona tanda de cops d’urpa i espasa, el comte va esporugir el drac fent una creu amb dos troncs i així el va poder ferir. El drac, tocat de mort, alçà el vol i anà a morir al cim del Puig de la Creu.\nLa versió que conté una l’atra dins és la del cavaller Espés, sigui quin sigui el comte que va matar el drac. Abans que el comte li fes la pell al drac, hi envià un esforçat cavaller anomenat Spes o Espés que comandava un destacament de soldats. Només arribar, quan els cavalls van veure el drac, es van espantar tant que es llançaren timba avall, en lloc que encara s’anomena cingle dels Cavalls. El cavaller només va poder ferir la bèstia i per fer-ho va utilizar el mateix recurs del que va matar el drac de Vallfogona, es va vestir amb molt mirallets i el drac es va pensar que l’atacaven moltes feres com ella. Però això només va servir-li per ferir el drac i prou.\nLa segona versió de la llegenda fa protagonista de la mort d’aquest drac Soler de Vilardell, amb més o menys variants de la llegenda del drac de Vilardell, però acaba amb una lluita aferrissada entre l’home i la bèstia. Finalment, el drac va empemdre el vol i Vilardell se li va agafar d’una pota, enlairant-se amb ell. Mentre volaven, el cavaller li anava clavant cops d’espasa fins que va caure mort al cim del Puig de la Creu. Abans, però, una gota de la sang del drac va tocar el cavaller, que va morir enmetzinat pel seu contacte.\nDrac de Vallfogona\nA Vallfogona existia un drac que feia de les seves en aquell teritori. Després de molts intents inútils per matar-lo, un dia es va presentar-s’hi un cavaller vestit de dalt a baix amb mirallets. El drac es va trovar que se li enfrontava un cavaller fet d’un munt de bèsties ferotges i, com més amenaçava, més terrible semblavent els seus opositors. Davant d’una agressió tan fort, la fera es va esporugir i el cavaller va poder matar-lo.\nDrac de Vilardell\nEl camp d’acció d’aquest drac se situa a les estribacions nord del Montseny. De lluny se sentía el seu alè fètidi tenia les facultats de caminar, volar i nedar. El seu amagatall era una cova próxima al camí entre Girona i Barcelona, i quan atrapava a un viatger, el feia a trossos amb les seves urpes per menjar-se’l tot seguit.\nAl Castell de Vilardell, próxima Sant Celoni, un dia va trucar un caminant que demanava almoina. El cavaller Soler, que en aquell momento sortia al carrer, no duia ni cinc a sobre i va entrar a buscar diners per donar-los al captaire. Quan va sortir, no hi havia ningú, només una meravellosa espasa brillant com un mirall. El mendicant era sant Martí i l’espasa era la seva. En Soler de Vilardell va probar-la en una roca i la partir pel mig d’un sol cop. La força d’aquesta espasa li va semblar un señal diví i es va disposar a enfrontar-se al drac. En la lluita, que no va ser poca cosa, en Vilardell va fer el senyal de la creu amb l’espasa i un tronc que duia a l’altra mà. Aquest símbol va fer que la bèstia s’inclinés i el cavaller no va desaprofitar l’ocasió per matar-lo. El drac, un cop mort, va ser exposat davant de la gent i passejat pels carrers.\n* Fabulari Amades. Jan Grau Martí. Edicions El Mèdol


... I el públic s'ho està perdent\nActualitzada 01/02/2021 a les 09:00\n© Una acció del partit entre el Lleida i el Badalona.\nLa paraula míting, catalanitzada del vocable anglès meeting (reunió), segons la definició que es pot trobar a l’Oxford Dictionary, té dos accepcions. La primera es refereix a una “reunió de persones on un o diversos oradors pronuncien discursos de tema polític o social” i la segona es refereix a una “reunió esportiva de curta durada (un o dos dies) en què es disputen diferents proves de competició, normalment d’atletisme o ciclisme”.\nEl que no aclareix ni aquest diccionari ni cap altre és per què els responsables de prendre les mesures que evitin la propagació de la Covid-19 entenen que en el primer dels casos pot assistir-hi públic i al segon, no. Deu ser que el virus no suporta les estupideses, bravates, fanfarronades i promeses que no pensen complir i que deixen anar els polítics davant del micròfon, i per això allà no hi ha risc de contagi. En canvi, al virus sí que li agrada l’espectacle esportiu i per això no es permet que hi assisteixi públic.\nEl Lleida es va imposar ahir per 1-0 al Badalona, amb la qual cosa va encadenar la segona victòria a l’acabada d’iniciar segona volta de la Lliga i es postula com a ferm candidat al play-off d’ascens. I el públic s’ho va perdre, perquè no pot anar a un estadi a l’aire lliure amb capacitat per a 13.000 espectadors. El Força Lleida està fent una temporada espectacular, també fa oposicions al play-off i als seus vibrants partits tampoc hi pot assistir l’afició. Juga en un recinte amb capacitat per a 6.000 espectadors, on sí que poden celebrar-se succedanis d’una cavalcada de Reis Mags. Amb públic, per descomptat. El Lleida Llista també està firmant una temporada brillant sense públic que ho pugui veure.\nMalgrat el “tot tancat”, el virus no remet. La culpa que les mesures no funcionin és sempre dels ciutadans i, mentre que jo no puc anar al bar a prendre un cafè, sí que puc pujar a un tren i plantar-me en una altra comunitat sense que ningú, ni al sortir ni a l’arribar, em digui absolutament res.


Celebració de Sant Jordi! | El blog de la Residència Voramar\nHome / Festes / Celebració de Sant Jordi!\nLa diada de Sant Jordi, vàrem fer una festa.\nAlguns dels nostres avis van llegir poesies que ells mateixos havien triat i\nvàrem gaudir d’un molt bon recital! Després vàrem repartir les roses a tots els\nnostres avis i vàrem fer un non vermut. Moltes gràcies a tots els avis i a les famílies\nArticle anterior Dijous gras i gran festa de Carnestoltes\nArticle següent Sortida a veure els castellers!


La platja d’Altafulla tindrà set nous biòtops artificials per regenerar el fons marí i atraure el turisme aquàtic\nAltafulla és el municipi amb més boies ecològiques de la Costa Daurada, amb un total de 38\nLa regidora de Medi Ambient d’Altafulla, Montse Castellarnau; el director de Desenvolupament Corporatiu i Sostenibilitat del Port de Tarragona, Joan Maria Basora; el director del Complex Industrial de Repsol a Tarragona, Josep Francesc Font i el creador dels biòtops, Miquel Rota, han presentat aquest dimarts al matí al Moll de Pescadors del barri tarragoní del Serrallo les noves boies ecològiques que s’instal•laran a les platges de Tarragona i Altafulla aquest estiu.\nJosep Francesc Font, director del Complex Industrial de Repsol a Tarragona, patrocinador del projecte, ha explicat que enguany es col•locaran 10 nou biòtops a Altafulla i 7 a Tarragona, que sumaran un total de 120 biòtops instal•lats a tot el litoral tarragoní. A Altafulla, aquestes deu noves boies ecològiques es sumen a les 28 ja existents que s’han col•locat des de l’any 2015 a les platges de la localitat.\nEls biòtops artificials o boies ecològiques són grans peces d’obra i pedra fetes amb ciment natural que les fa úniques al món.\nA diferència de les boies convencionals, que tenen com a base blocs rectangulars de formigó que es treuen i es posen cada temporada, les bases d’aquestes boies ecològiques estan recobertes amb carbonat de calci que, pel seu disseny i material, atrauen la flora i la fauna marines.\nD’aquesta manera, formen un petit escull que s’instal•la de forma permanent al fons marí. Els biòtops porten una boia intermèdia que fa que la cadena sobrant de la boia que hi ha a la superfície per delimitar la zona de bany quedi en suspensió i no malmeti el fons marí. En acabar l’estiu, es retira la cadena i la boia de plàstic superior cosa que permet que la vida marina que s’ha generat continuï creixent perquè la base queda al fons del mar.\nAny rere any, el creador dels biòtops i expert en aquariofília marina, Miquel Rota, en millora la construcció, fa servir materials naturals no contaminants i sostenibles que n’afavoreixen el desenvolupament i també abarateixen costos. Cada biòtop oscil•la entre els 1600 i 1800 euros.\nEl projecte, patrocinat per Repsol, va néixer amb l'objectiu de proporcionar un refugi per a la fauna i la flora de la zona i també per promocionar les activitats aquàtiques.\nTant Altafulla com Torredembarra disposen des del 2015 d’un parc de biòtops, que és una extensió amb diversos biòtops submergits que regeneren la fauna i la flora marina. A més, apropen al mar visitants perquè potencien les activitats aquàtiques i d'educació mediambiental com ha volgut recordar la regidora de Medi Ambient de l’Ajuntament d’Altafulla, Montse Castellarnau durant l’acte de presentació.\nEl parc d’Altafulla té una extensió de 200 metres quadrats i està situat a 5,5 metres de profunditat dins la zona de bany i a uns 200 metres de la costa. Al 2017 va sumar-ne set biòtops més i enguany seran 10 els que s’afegiran al parc.\nAquest sistema d’abalisament ecològic és present, a més de les platges d’Altafulla (amb 38 boies comptant les que es col•loquen enguany), a Torredembarra (32), a Tarragona (que també ha sumat fins a 26 amb les d’aquest any), a Salou (8), a l’Hospitalet de l’Infant (5), i a l’Ametlla de Mar (11).\nLa voluntat de les diferents administracions implicades i del patrocinador del projecte, Repsol, que hi col•labora des del 2012, és consolidar-lo a tot el territori.\nJosep Francesc Font, Repsol\nMiquel Rota, creador dels biòtops


Stacy Paris, la model amputada que demana més presència de persones amb discapacidad en el món de la moda - Notícies sobre accessibilitat\nStacy Paris, la model amputada que demana més presència de persones amb discapacidad en el món de la moda\nForma part de la campanya "Models of Diversity"\nConeixeu a Stacy Paris? És una de les cinc models que formen part de Models of Diversity, una campanya que neix amb l'objectiu d'exigir a les agències que de cada cinc models, incloguin a una persona amb discapacitat.\nStacy té 30 anys, és escocesa i va patir una doble amputació en les seves cames, a causa d'una fascitis necrotitzant, també coneguda com el “bacteri carnívor”, una infecció bacteriana aguda que s'estén amb rapidesa i produeix necrosi.\nAmb aquesta campanya, el Govern de Gran Bretanya, obliga a les agències de models que incloguin a persones amb discapacitat en les seves “books”. De fet, segons estudis recents, una de cada sis persones del Regne Unit té una discapacitat, no obstant això no tenen visibilitat al món de la moda.\nStacy fa campanya també en el seu compte de Instagram que té més de 1000 seguidors.\nQuè us sembla? A nosaltres, per descomptat, ens sembla una model igual de Vàlida que les altres. A per un món inclusiu i sense barreres!


Richard B. Goodwin ▷ SincroGuia TV\nRichard B. Goodwin ha producido:\nIrene Beltrán és una jove i ambiciosa reportera que passa els dies plenament entregada a la revista xilena per a la qual treballa. Allà coneix Francisco, un psicòleg que treballa com a fotògraf de premsa. Durant la realització d'un reportatge sobre la desaparició d'una noia que patia violentes crisis i de qui es deia que tenia poders miraculosos, els dos són testimonis d'un crim espantós. Al llarg de la investigació descobriran la brutalitat del règim militar xilè. Aquesta és la segona obra de l'escriptora Isabel Allenda transportada a la gran pantalla, després de la famosa 'La casa dels esperits'. Igual que en l'anterior, l'autora torna al realisme màgic per descriure la dramàtica situació que es viu en algunes regions de l'Amèrica Llatina. Així, a través de l'apassionada història d'amor viscuda pels personatges que interpreten Antonio Banderas i Jennifer Connelly, es presenta la sinistra realitat de Xile en la repressió exercida pels militars després del cop d'estat que va derrocar el president Allende.


Cassà de la Selva va presentar la Dona dels Nassos per acabar l’any\nL’entitat cassanenca dels Corks, van passejar la Dona dels Nassos durant tot el dia per Cassà de la Selva. El 31 de desembre, serà l'únic dia de l'any que tindrem l'ocasió de veure-la pels carrers de Cassà.\nSegona edició del projecte A-Taca, que vol donar color als carrers a través d’accions educatives d’art urbà\nLa segona edició del projecte d’art urbà, A-taca, es va portar a terme la setmana passada a Cassà de la Selva. En aquesta edició, petits i grans artistes durant dos dies van transformar les pilones del carrer Germà Agustí.\nLa Salle Cassà grava la seva representació nadalenca més tradicional\nFa quaranta-tres anys que els i les alumnes de La Salle Cassà representen una versió adaptada dels Pastorets de Folch i Torres. Aquest any, des de l’escola La Salle, han decidit tirar-los endavant malgrat la pandèmia, no només pel seu valor pedagògic, sinó pel seu simbolisme i pel missatge d'esperança que transmeten.