PERE SÀBAT: 01/10/08\nAvui Catalunya ja és més estat que ahir. Aquesta frase descontextualitzada, i sobretot veient tal i com està el país, podria sonar a "catxondeo", però avui desprès de molts anys, masses, Catalunya ja disposa d’un cos de policia nacional. Avui els Mossos d’esquadra, la policia nacional, ja és present a tot el Principat.\nFa uns dies escrivia un post titulat "I desprès de la Independència, què?" en ell exposava que ens hauríem de començar a plantejar quin és el model de país que volem. Relacionat amb aquest tema, el company Jordi Molinera escrivia un post al seu bloc (\nSi d’un tema he parlat en aquest bloc, és sobre les eleccions nord americanes. Vam començar l’aventura quan tot just acabaven de començar les primàries dels dos partits i per tant, quan encara no s’havien elegit els dos candidats.\nNo és cap secret que des d’un principi vaig apostar clarament per una candidatura a la nominació demòcrata, i que al final no va ser aquesta l’elegida. Sí, vaig apostar per la candidatura que oferia, al meu entendre, més possibilitats de derrotar als republicans, alhora que tenia més proximitat ideològica amb el que penso jo. No, no vaig donar suport a Edwards, vaig donar suport a Hillary Clinton. Clinton oferia un molt bon programa de govern, sobretot en temes com educació i sanitat, més progressistes que els d’Obama.\nLes primàries van ser una lluita que enfrontava a dos gegants de la política, les primàries demòcrates van ser un dels espectacles polítics i electorals més apassionants i absorbents dels últims anys. La campanya, els vídeos electorals, els mítings, els discursos, els debats….tot realment espectacular.\nLa nominació demòcrata no es va decidir fins a finals de juny, quan Hillary Clinton va suspendre la campanya, i amb aquest gest va nomenar de facto a Barack Obama com a candidat a la Presidència pel partit que té com a símbol l’ase (català).\nA partir d’aquell moment els canons demòcrates van girar 180 graus cap a la dreta. Van deixar d’apuntar en camp propi i van dirigir els objectius cap al candidat republicà, John McCain.\nMcCain, va tenir resolta molt més aviat la cursa a la nominació, ja que ni Romney ni molt menys Huckabee van poder fer ombra a la seva candidatura. L’únic que en principi podia arrabassar-li la nominació era Ruddy Giulliani, però una pèssima estratègia electoral el van condemnar a l’ostracisme.\nLes primàries, cal dir, no van iniciar-se gaire bé pel vell senador conservador, tan que va estar apunt d’abandonar. Tot i els vents en contra, McCain va començar a guanyar caucus i primàries, potser gràcies a un tractament periodístic que ni Huckabee ni molt menys Romney van gaudir.\nTot aquest procés de primàries i pre-campaya va concloure en les convencions nacionals dels dos partits que van nominar els seus respectius "tickets" electorals per les eleccions del pròxim dimarts 4 de novembre.\nJoe Biden i Sarah Palin van ser els escollits per acompanyar Barack Obama i John McCain en les que sens dubte són i han estat les eleccions més seguides dels últims anys.\nLa campanya electoral ha estat centrada en temes econòmics, fet que ha afavorit enormement al candidat demòcrata. Obama ha sabut dirigir molt millor la campanya, centrant-la en els temes que a ell li interessaven, en canvi McCain ha anat quasi tota la campanya darrera d’Obama.\nPerò tot això és passat. Ara el punt de mira se centra en el dimarts 4 de novembre, quan els americans hauran de decidir si és la por o és l’esperança la que governarà els pròxims quatre anys des de la Casa Blanca.\nLa cursa, contràriament del que es diu, no està tant decantada a favor d’Obama.\nÉs cert que el senador d’Il·linois compta amb un avantatge significatiu, però no es pot refiar gens ni mica perquè en els estat clau, està perdent algunes dècimes aquests últims dies.\nFa unes setmanes escrivia sobre els estats que decidiran les eleccions, doncs bé, en aquests estats Obama encapçala les enquestes en tots ells.\nAquesta notícia és un bon titular, la qüestió és però si el titular cobreix tota la informació. I és evident que no.\nÉs cert que Obama va davant en tots els estats, però no és menys cert que a Missouri ho fa per tant sols 0,2 punts, per tant i amb un 3% d’error possible, tot és possible. De la mateix manera que a Carolina del Nord on tant sols avantatge a McCain amb el 2,5% o l’estat més important de tots aquests, Florida, on treu 3,3 al republicà. Virgínia, Ohio, Colorado i Nevada, en canvi si que es pot dir amb més seguretat que cauran al costat d’Obama.\nA aquestes dades se li hauria d’afegir el possible efecte "Bradley", que consisteix en què els candidats negres sempre treuen menys vots dels que pronostiquen les enquestes. Si aquest efecte apareix en la nit electoral, pot haver-hi sorpreses.\nNo soc donat a fer pronòstics, això ho deixo al Pitoniso Pito, però en les eleccions de dimarts, en principi, contemplo dos escenaris possibles. Tsunami o no tsunami.\nEl que sembla gairebé segur és que, a no ser que com he dit hi hagin certes sorpreses, el pròxim President dels Estats Units serà Barack Obama. La qüestió aquí és en saber si guanyarà folgadament, i per tant hi haurà tsunami blau, o si per contra la victòria serà més ajustada, i no hi haurà tsunami.\nJa he dit que no en sé, ni m’agrada fer pronòstics, per tant no en faré.\nPer acabar, només dir que durant aquests dos anys que ha durat tot el procés electoral, que dimarts que ve arriba al seu final, m’ho he passat bomba escrivint sobre Amèrica, avanço que ho continuaré fent, i espero que vosaltres també hagueu compartit aquesta sensació, i que, en la mesura del possible, us hagi interessat el que aquest humil bloc ha contat sobre aquesta història.\nEl desenllaç d'aquesta història, dimecres al matí.\nPublicat per Pere Sàbat a 18:35 5 comentaris:\nAvui és sens dubte un gran dia per la llibertat d’expressió, un gran dia per la democràcia i un gran dia contra l’adormiment malaltís de la societat catalana. Avui han estat absolts els 16 independentistes per haver cremat fotos del successor del dictador espanyol Francisco Franco, "el rey de españa".\nA més a més, caldria afegir que el cap d’estat del Regne d’Espanya té una consideració en termes judicials completament diferent a la de les altres institucions representatives de l’estat. Per què a veure, s’ha iniciat cap procés judicial contra els neonazis que a València van cremar fotos del vice-president del Govern català? La resposta és no. S’ha d’afegir a més, que el cap d’estat espanyol pot dir totes les barbaritats que li passin pel cap ja que ningú el podrà portar als tribunals, és més, qui ho intenti acabarà processat, i si no que els hi ho preguntin als membres de la Plataforma per la Llengua que van posar una denúncia contra l’hereu franquista per afirmar que "España" mai ha imposat a ningú parlar el castellà. Per tant queda clar que d’estat de dret i d’igualtat entre ciutadans a "España", poca.\nDeia que era un gran dia per diferents motius. Sí, ho és. Ho és per democràcia perquè com he dit es aberrant que es jutgi algú per cremar una foto i que s’absolguin és un triomf de la democràcia. Per la llibertat d’expressió, perquè es deixa clar que es pot opinar sobre la monarquia. I també perquè el país desperti d’aquesta dolça somnolència en què sembla instal·lat. Des de fa uns anys el jovent independentista d’arreu dels Països Catalans està duent a terme una gran tasca en pro de denunciar que encara avui ningú tracta a la família "real española" tal i com se l’hauria de tractar, que no és altra que com a col·laboradors i partícips d’un règim totalitari i feixista que va provocar l’assassinat, molts premeditats, i que va imposar una fèrria dictadura a l’estat espanyol.\nPublicat per Pere Sàbat a 18:30 4 comentaris:\nSobirania és benestar, una cosa va indestriable de l’altra. No és això el que IC-V vol, més benestar, més polítiques d'esquerres?\nPublicat per Pere Sàbat a 18:16 Cap comentari:\nPublicat per Pere Sàbat a 10:28 4 comentaris:\nPublicat per Pere Sàbat a 11:12 2 comentaris:\nSovint es parla molt d’unitat, es diu que és imprescindible per avançar, per aconseguir els objectius que com a poble que som tenim. La veritat però, és que la unitat costa molt de portar a bon port. Costa per què sempre hi haurà interessos perquè aquesta fracassi, malentesos portats al límit fins quasi la traïció, voluntats esquitxades per consignes contaminades, dits poderosos que frenen voluntats. Així és difícil aconseguir la unitat. Tot i així, a vegades, és possible.\nDemà es posarà en marxa un cicle de xerrades sobre el catalanisme organitzat per diverses organitzacions polítiques del Penedès on es tractarà de sobre els reptes i sobre el futur que el moviment que defensa la nació catalanes té per endavant. Quina resposta s’ha de donar a les ratllades del Tribunal Constitucional espanyol, quin és el finançament que s’ha d’acceptar, anem cap amunt o cap avall… tot de preguntes que s’intentarà que trobin resposta en aquestes xerrades dutes a terme per diversos personatges del nostre país representants tots ells de diverses sensibilitats catalanistes, però que tenen en comú la defensa de la nació.\nDeia que és difícil la unitat, sí, però si el que es busca és construir alguna cosa en positiu les diferències poden amansir i es pot continuar endavant. El títol d’aquestes xerrades no és el que jo hagués escollit, no, però en pro de la unitat és el que encapçala el cicle.\nLa unitat exigeix renúncies, sí, però no en tot. Qui parteix de màxims i no vol baixar d’allà dalt, poques vegades l’aconseguirà, aquell que sempre cedeix tampoc. La qüestió és aconseguir la virtut del punt mig.\nUs reprodueixo la nota de premsa que es va enviar als mitjans.\n"Posada en marxa d’un cicle de xerrades sobre el futur del catalanisme amb la participació de la Joventut Nacionalista de Catalunya, Joves d’Esquerra Verda, Joventut Socialista de Catalunya i les Joventuts d’Esquerra Republicana de Catalunya.\n"Quin futur té el catalanisme?". Amb aquest títol d’inici van presentar diverses organitzacions de la comarca una nova iniciativa de caràcter polític.\nAquesta iniciativa es fonamenta en l’inici d’un cicle de xerrades per debatre sobre la qüestió catalana mitjançant una xerrada amb algun personatge conegut de l’esfera intel·lectual del país. Aquestes xerrades, tal i com mostra el subtítol del cicle "autonomisme; federalisme; Independentisme", pretenen aportar noves visions i nous punts de vista en relació cap a on ha d’anar el catalanisme polític i per tant, el cicle de xerrades, neix amb la pretensió de ser transversal i de donar cabuda a tots els accents que defensen la nació catalana.\nEn l’organització del cicle de xerrades hi participen les organitzacions juvenils JNC, JEV, JSC i les JERC fet que demostra que es defuig del sectarisme i que es vol donar veu a totes les sensibilitats del pensament nacional.\nAquest cicle s’inicia el pròxim dijous 23 d’octubre amb la xerrada que portarà a terme l’ex director del diari AVUI Vicent Sanchis que parlarà sobre els reptes de futur que haurà d’afrontar el catalanisme polític.\nLes xerrades seran sempre els dijous a les vuit del vespre i se celebraran el cafè-restaurant Via Fora! de Vilafranca."\nPublicat per Pere Sàbat a 17:54 2 comentaris:\nPublicat per Pere Sàbat a 19:30 4 comentaris:\nSi un personatge ha destacat aquesta setmana és sens dubte el jutge estrella de l’audiència nacional (nom constitucional del temut TOP franquista), Baltasar Garzón.\nGarzón realment té la particularitat de convertir-se en el centre de l’atenció mediàtica en diferents moments de la nostra història recent.\nEl jutge va ser un dels màxims responsables d’investigar la trama de corrupció i de terrorisme d’estat que els governs espanyols i sobretot el PSOE van dirigir desprès de la transacció de la dictadura a la democràcia. Desprès d’aquest fet, Garzón va ser el fitxatge estrella de González i el PSOE anant de número dos per Madrid en les eleccions del 1993 per després, tot i les promeses de ser ministre de justícia, tornar a la judicatura al veure’s frustrada la seva entrada al Consell de Ministres.\nAbans d’aquest fet Garzón però, va ser l’executor al 1992 d’una de les radades més indiscriminades i injustificades que mai ha fet la judicatura espanyola en contra de l’independentisme democràtic català, a més de permetre tortures als quartels de la Guardia Civil. Garzón ara podrà tirar endavant una acció correcte, però això no hauria de fer oblidar totes les accions en contra de la catalanitat i del moviment independentista.\nMés tard el jutge espanyol va començar una creuada en contra dels dictadors o ex dictadors del món per iniciar judicis per crims contra la humanitat. El més recordat i mediatitzat va ser el d’Augusto Pinochet, ja que Garzón va aconseguir mantenir-lo al Regne Unit durant mesos i mesos enclaustrat a casa seva mentre intentava declarar-se competent per jutjar-lo a l’estat espanyol. No va poder jutjar-lo, però la seva detenció almenys va servir per exemplificar tot el que significava Pinochet i per condemnar amb més força que mai la penosa dictadura xilena.\nGarzón però sempre se li podia imputar un però. El però d’anar a buscar a fora el que tenia a casa. És molt fàcil enfrontar-te amb dictadors forans però no ho és tan fer-ho amb el propi.\nAra però Garzón ho ha fet. No sé si la seva iniciativa servirà de molt o no, però com a mínim posa, o intenta, posar les coses al seu lloc. Això si, si no ha de portar a enlloc, doncs potser si que seria millor no tocar res, ja que tocar per tocar malament és millor deixar les coses tal i com estan.\nAquesta tasca que ha començat Garzón ha de servir per anul·lar les sentències de mort del règim franquista, i per tan fer la feina que els governs espanyols descendents d’aquella dictadura no han volgut fer, incomplint acords parlamentari com en el cas de Zapatero. Garzón té la oportunitat de fer justícia, té la oportunitat de fer jutjar als que van cometre crims contra la humanitat durant els anys foscos de la dictadura espanyola. I ja sé que sempre ho dic, però es que sinó rebento, el primer que haurien d’asseure a la banqueta dels acusats és un tal que ha qualificat la iniciativa de Garzón de "disbarat". Sí, Fraga Iribarne.\nNo es pot fer més que saludar amb entusiasme aquest inici de recuperació de la memòria veritable, que no deixa de ser un acte de justícia, que està duent a terme Garzón, ara faltarà veure si només és un farol per tapar la cisis, o si realment es va en serio i es cavalca cap a la recuperació de la memòria i al restabliment, sense renúncies, de les víctimes assassinades per la barbàrie nacionalcatolica espanyola.\nPublicat per Pere Sàbat a 16:40 3 comentaris:\nAvui hi ha assemblea local d’Esquerra a Vilafranca on s’elegirà la nova executiva que portarà la direcció del partit a la capital del Penedès.\nDesprés de totes les turbulències que en el passat van assolar al partit independentista, ara és l’hora de tirar endavant tots units pel partit i per Vilafranca.\nDurant els dos últims anys s’ha fet una gran feina, millorable, però una gran feina. S’ha posat el partit en marxa, s’ha reestablert la manera de fer d’Esquerra, es va salvar una situació que ens portava a l’extra parlamentarisme i s’està fent una gran tasca a l’ajuntament. Com he dit tot és millorable, però les feines s’han de tenir en compte en els contextos, i el context dels dos últims anys no ha estat el més procliu ni més favorable per Esquerra.\nPerò ara el vent torna a bufar a favor, ara és l’hora d’arremangar-nos, ara és l’hora de treballar fort per fer arribar el canvi que Vilafranca necessita, ara és l’hora de fer vila, i fer vila significa que Esquerra ha de ser forta.\nÉs per això que formo part de la candidatura que encapçala l’Albert Zafra, que ha demostrat que és la persona indicada per ser el President d’Esquerra a Vilafranca. A la candidatura també hi ha gent compromesa amb els ideals del progrés, de l’ètica i de la independència com són, entre altres, en Manel Torrent, el Ramon Agulló, la Sara Jansà o el Manel Corbella. Amb tots ells i amb el nostre regidor, Pep Quelart, Esquerra està preparada.\nAquesta és la candidatura del compromís, del compromís amb el país, amb Vilafranca i amb la seva gent.\nPublicat per Pere Sàbat a 16:51 2 comentaris:\nUn dels pocs encerts de la direcció anterior de TV3 va ser apostar per el canvi a les tardes a la televisió nacional. Un gran encert ja que es va passar d’un programa passable però amb aires de sociatisme per tot arreu, a un programa que està força bé i a més amb un presentador que aposta clarament per la sobirania nacional del país.\nLa veritat, durant quatre anys El Club ha ofert una molt bona proposta televisiva fugint de les infumables tardes a l’estil "maripau" i de tota influència rància espanyola, ara bé, aquesta cinquena temporada hi ha certes coses que, al meu entendre, no estan gaire bé.\nContra gustos no hi ha disputes, que diuen, i la veritat que intentaré centrar-me en el fons més que en la forma. M’explicaré.\nEls divendres, a part de la primera temporada, han estat dedicats a fer tertúlia sobre "el cor de la ciutat" on es discutia i es comentava tot el que donava de si el serial de sobretaula de TV3, ara però als divendres es "passa revista", i passar revista significa parlar de la premsa del cor.\nPrimer de tot, no estic en contra de la premsa del cor, no en soc consumidor però crec que és necessària. Ara bé, necessària si es fa bé, i crec que a El Club no s’està fent bé.\nEn aquest espai del programa els tertuliants, tot i que són decents i no pas les andròmines que pendulen pels platons espanyols, parlen sobre la vida i miracles de tot de personatges amb total normalitat, res a dir. Ja he dit que prefereixo el fons i no les formes.\nSi trobo bé que es parli de premsa rosa i no critico la manera que parlen els tertulians, doncs què és el que no m’agrada de l’espai? Doncs que l’espai és absolutament espanyolocèntric, talment com els telenotícies que ens hem d’empassar cada dia. I és una llàstima.\nLa veritat és que seria interessant que des de TV3 i perquè no des de El Club es potenciés un espai de premsa rosa relacionada amb "l’star system" català. Caure a les grapes dels pretesos famosos espanyols és un error gravíssim, quasi tant com la desviació que pateixen els TN’s. TV3 hauria de ser valenta i apostar per aquest espai, on es parlés de personatges del país, això si, sense deixar de banda les estrelles internacionals.\nEls espais de sobirania també són això, també és crear els nostres "famosos", també és que en parlem i així poder substituir la "duqesa de alba" o com se digui i tota la púrria aquesta. Es tracta de sobiranitzar els majors espais possibles, i sí té raó aquell que pensa que no és precisament un espai engrescador o que ens emocioni, però la sobirania també es guanya en l’imaginari popular.\nPremsa rosa catalana, sí; premsa rosa espanyola en català, no!\nPublicat per Pere Sàbat a 17:52 3 comentaris:\nSovint es diu des de cercles de gent que continuen vivint al segle XX i que es basen en les antigues visons del món de què el jovent és irresponsable, que el jovent no s’implica o que no tenim experiència.\nSovint aquestes difamacions venen de gent que per una raó o altra no han sigut prou valentes en el seu moment de fer el pas endavant que haurien hagut d’haver fet i ho paguen amb el jovent.\nSobre la crítica de la falta d’experiència només un comentari, ja que en molts casos qui critica més convindria que callés ja que més aviat té un passat que millor seria que no presumís gaire de la seva experiència, sobretot pels pobres resultats que ha pogut aportar, ara bé, el que costa d’acceptar són les reiterades crítiques a la no mobilització o al nul comprimís de la joventut del país.\nPerquè la veritat, és cert que gran part del jovent no participa activament en tasques de voluntariat, polítiques o associatives, però la pregunta que la gent criticona i acomplexada s’hauria de fer és si a la seva franja d’edat hi ha més participació que a la franja jove que tant critiquen.\nA més, tampoc s’hauria de generalitzar, més que res perquè sí que hi ha jovent que lluita, i per sort al nostre país n’hi ha i molt.\nAls Països Catalans el jovent es mobilitza, als Països Catalans el jovent no vol que el país continuï vivint agenollat davant de França i Espanya com la sagrada experiència d’alguns ha permès, al nostre país el jovent lluita, al nostre país el jovent participa.\nI si dic això, ho dic perquè ho crec i perquè ho veig. I si no, mireu-ho vosaltres mateixos.\nPublicat per Pere Sàbat a 17:59 2 comentaris:\nAvui a quarts de set de la matinada farà 68 anys, ja, de què Espanya va assassinar al President Companys. Avui farà 68 anys de què la barbàrie segueix impune, 68 anys de silencis i humiliacions.\nEs podrà discutir a profunditat la tasca governamental del President Companys, però el que no es pot en dubte és la seva defensa dels ideals de la llibertat i de Catalunya.\nAvui escric unes ratlles que van aparèixer en un diari de sud Amèrica (crec recordar que de Xile) on es feia referència al vil assassinat del President en mans del feixisme espanyol.\nTal i com va dir el President abans de morir: PER CATALUNYA!\nPublicat per Pere Sàbat a 17:29 7 comentaris:\nAvui davant de desenes de flaixos, el súper conseller verd ha perpetrat la seva última jugada mestre en baixada de pantalons. A la seu del ministeri de justícia espanyol, Saura amb la néta del President Companys al costat, ha demanat a l’estat espanyol que repari jurídicament la memòria del President màrtir.\nAquest fet és imperdonable per diversos motius. Companys és, vulgui algú o no, un símbol nacional, i per tant tot el que té a veure amb la seva restitució és una qüestió nacional. Saura però no ha actuat en termes nacionals, sinó que ha actuat en termes d’estupidesa flagrant.\nSaura no ha actuat des de la institució de la qual Companys n’era el màxim dirigent i pel qual el van assassinar, Saura ha actuat i potenciat un acte des de l’estricte àmbit familiar, que és l’únic que garanteix la brillant llei de memòria històrica. Companys pertany a la Generalitat, i és aquesta qui ha d’iniciar els tràmits, iniciar l’anul·lació però en cap cas la reparació.\nUn altre fet que porta aquest acte de Saura és la deslleialtat cap al govern de la Generalitat, ja que no tots els partits que en formen part estan d’acord amb aquesta iniciativa, i sobretot deslleialtat cap al partit del qual Companys n’era militant, que curiosament i demostrant una fermesa que esperem es traslladi en altres àmbits, no vol acceptar renúncies humiliants. Saura amb aquesta acció unipersonal està faltant al respecte de Companys i de la institució del qual n’és conseller. Falta al seus respecte perquè aquesta reparació jurídica no aporta absolutament res pel que fa al restabliment de la memòria del President, a més que amb la decisió unilateral deixa com un moble que fa nosa a la Generalitat quan és aquesta qui ha d’iniciar el procés per l’anul·lació del judici que va condemnar a mort a Companys.\nAmb aquesta iniciativa Saura intenta amagar la seva inhibició en la tasca de promoure l’anul·lació del judici fraudulent fet al President. És trist que sigui Companys i per extensió tot el poble, qui hagi de sofrir la inutilitat de Saura, que veien que no serveix ni per iniciar aquest tràmit ja que no té la suficient honorabilitat que es necessitaria, amaga el cap sota l’ala i es treu aquesta pantomima humiliant de la reparació jurídica.\nEl tercer punt destacable és que no deixa de ser vomitiu que Saura hagi anat a la seu d’un ministeri espanyol a demanar "per favor" que se li firmi un paper de reparació jurídica cap a una persona que va ser afusellada, un ministeri que no deixa de ser més que un succedani del que va condemnar a Companys, perquè Espanya mai ha condemnat els judicis que es van fer, i per tant no ha condemnat la il·legalitat dels qui els van executar, ergo, no s’ha condemnat la base feixista del règim. A més si es te en compte que a Espanya més que transició el que hi va haver va ser una "transacció", la iniciativa de Saura encara és més deplorable.\nTambé s’hauria de preguntar si amb aquesta reparació jurídica n’hi ha prou. En cas que Saura consideri que si, el que s’ha de fer és cessar-lo immediatament del Govern per ser un desgraciat. En cas que digui que no el que s’ha de fer és cessar-lo immediatament del govern per ser un incompetent, ja que malgasta esforços en una tasca que ell mateix sap que no aportarà res de nou.\nAquí el que ha de quedar clar, i la iniciativa de Saura fa el contrari, és que sobre el cas Companys per dignitat l’únic que se’n ha d’esperar és que l’estat espanyol en tant que hereu del règim que el va assassinar, anul·li el seu judici. Per tant aquesta reparació o el que vingui no serveix per res. La reparació és en paraules del líder del partit descendent del "movimiento nacional": "un coñazo", i punt.\nSaura ha practicat una iniciativa que ja des del principi apuntava cap a la renúncia nacional. Una renúncia feta en un tema important per tot el que significa, ja que el President Companys és l’únic President europeu elegit democràticament que va ser assassinat pel feixisme, i iniciatives com la de Saura no fan més que llençar per la borda tot el que Companys representa.\nSaura hauria d’aprendre de Companys en la manera de ser digne, Saura hauria de saber que paraules com il·lustríssim o honorable no van enganxades al càrrec de conseller, sinó que van lligades a les accions que es fan dia a dia, i Saura ja fa massa temps que ha renunciat a tals paraules.\nPublicat per Pere Sàbat a 17:39 4 comentaris:\nPublicat per Pere Sàbat a 19:59 3 comentaris:\nFa uns mesos vaig escriure que iniciava una nova secció al bloc anomenada "Finestra Oberta" on diverses persones escriuen un article al bloc, un escrit que evidentment oferirà noves idees i nous pensaments, pensaments i idees diferents als que la línia editorial del bloc acostuma a seguir.\nDurant l’estiu aquesta secció ha quedat aturada, però amb l’entrada del nou curs universitari i un cop tornats al boig esdevenir de l’estudiant, crec que és arribada l’hora per reactivar la secció. Avui doncs, la segona píndola de "Finestra Oberta".\n"Com cada matí hem llevo, prenc un cafè amb llet, agafo la motxilla per anar a la universitat i després de cinc minuts de caminata hem planto al metro. Com cada matí obro la motxilla i trec una novel·la de cinc centes pàgines i començo a llegir. Faig tres parades de metro i canvio de línia. Espero de nou, arriba el metro i pujo amb el llibre a la mà. M’assec, el torno a obrir i intento llegir el màxim de pàgines abans d’arribar al meu destí, i un cop allí, guardo el llibre dins la bossa.\nAquest és l’experiment que vaig fer durant una setmana. Agafar i llegir un llibre al metro. El resultat és clamorós, no vaig llegir més d’una pàgina de mitjana al dia. És llavors que arribo a la conclusió de que llegir al metro és impossible o pràcticament impossible.\nAixí doncs, l’experiència personal m’ha dit que la lectura de forma concentrada al metro és complicada. És a partir d’aquest fet que cada matí entenc menys les persones que porten de casa una novel·la més gruixuda que les parets de casa per fer veure que llegeixen al metro; és a dir, que entre el soroll, el moviment de persones amunt i avall, etc, hi ha algú que pot entendre una novel·la de qualsevol mena. Perdoneu però crec que no.\nAixí aquelles persones que pensen que per llegir un llibre XXL al metro són més interessants o més cultes o que és pensen que quan tinguin convidats, aquests l’adoraran pel munt de llibres que te al prestatge sense llegir, doncs com es diu col·loquialment, deixem-ho estar. I algú dirà "doncs jo si que puc llegir al metro"… mentida, només fas que insultar l’escriptor que ha escrit la novel·la per no dedicar-li el temps que el llibre requereix.\nPer tant, llegiu, però feu-ho a casa, en un parc tranquil, en una biblioteca o sinó feu-vos un favor, no compreu el llibre per no aprofitar-lo, ja que els llibres estan fets de paper i el paper ve de la fusta, i per tenir fusta s’han de tallar arbres fet que incideix decisivament en el canvi climàtic juntament amb l’escalfament global, però aquest, és un tema que ho deixo per un altre dia.\nAixí doncs, salut i mala lectura. "\nPost realitzat per Jordi Bolado\nPublicat per Pere Sàbat a 1:41 5 comentaris:\nQuan queda poc més d’un mes per les eleccions americanes i quan només falta l’últim debat presidencial, en aquests moments la campanya presidencial té un color blau inqüestionable.\nAquí ens hauríem de preguntar que com és que a falta encara d’un mes, totes les projeccions electorals i totes les enquestes donen com a clar favorit a Obama. Més enllà però del què diuen les enquestes també és simptomàtic comprovar el gir en el to de la campanya del senador per Arizona i candidat republicà John McCain. McCain ha dirigit la seva campanya cap a la lapidació de la persona de Barack Obama, no en termes físics però si en termes morals i de confiança i ho fa posant incertesa als nord americans de la perillositat que representa Obama, la qüestió però es que ho intenta amb arguments que són més suats que la camisa de José Antonio Camacho al Mundial de Corea.\nEls republicans estan en un atac de nervis permanent, i no n’hi ha per menys. Els demòcrates han aconseguit, gràcies a les circumstàncies que tot i que s’intuïen s’han desencadenat de manera ràpida, centrar el tema central de les eleccions en l’economia, i per tant han pogut capitalitzar de forma clara la preocupació de la classe mitja i treballadora que serà clau pel resultat final. Algú podria pensar que marcar el tema central no és sinònim de victòria, és veritat, però ajuda. Ajuda com per exemple al 2004 quan els republicans van poder marcar “la seguretat nacional” com a element central de discussió durant les eleccions. D’aquí es deriva en part, el gran suport que Obama està rebent de certs estats que no entrarien a considerar-se “demòcrates” però que segons el sondegis Obama hi té avantatge.\nLa campanya travessa en aquestes setmanes (aquesta i la pròxima) el punt clau, ja que és en aquests dies on la majoria de la població decideix el seu vot, a no ser que ja ho hagin fet prèviament. És per aquest motiu que és aquesta setmana on la dialèctica republicana ha augmentat els decibels d’atacs a la persona, o més ben dit a la personalitat d’Obama, ja que com que ara Obama encapçala totes les enquestes en confiança econòmica i l’economia és el tema central de la campanya, el quarter general conservador es tem un bany el 4 de novembre.\nNo hi ha gaire marge de maniobra per part de McCain, ja que o passa una desgràcia absoluta i torna a aparèixer el terme de seguretat nacional, on Obama tampoc ho fa malament, o es descobreix que Obama és no imagino què, o la veritat és que McCain ho té realment difícil per guanyar, tot i que no impossible encara.\nSi Obama i Biden no fan errades tontes, o sigui, les típiques errades d’Obama i Biden, la victòria demòcrata sembla bastant clara. Tot i així, tal i com vaig dir fa uns dies, la resposta a tot la tenen uns quants estats que amb els seus vots decidiran qui és el pròxim President de la Casa Blanca.\nPublicat per Pere Sàbat a 10:52 2 comentaris:\nSegons avança el diari unionista per excel·lència de Catalunya, àlies La Vanguardia, el Tribunal Constitucional espanyol ja ha dictaminant sentència al 80% dels articles de l’estatut de La Moncloa acusats de poca constitucionalitat per part dels set recursos presentats contra la voluntat del poble català.\nA més avança el rotatiu, que els elements més destacats que van sobreviure de les estisores de podar de Mas i Zapatero seran els grans afectats de la segona retallada, sobretot l’equiparació entre les dues llengües que es parlen a Catalunya i la bilateralitat del sistema de finançament autonòmic.\nAquest fet ens ha de portar a fer-nos diverses consideracions. Primera, negar l’equiparació legal de les llengües que es parlen al país és un acte de racisme i de xenofòbia de l’alçada d’un campanar. On s’és vist que en un estat es legisli que una llengua té més drets que una altra llengua, quan les dues són parlades per la població? Aquest fet, repeteixo, és un acte de racisme ètnic que només es pot donar en estats on el sistema polític continua encadenat a visons imperialistes de segles passats, i en el cas espanyol, es repeteixen les mateixes polítiques de la dictadura, ara però, amb vernís constitucional.\nQuè diran ara els grans defensors del bilingüisme? Es manifestaran per Barcelona per reclamar la igualtat de drets del català i el castellà? O és que el seu bilingüisme és una altra cosa?\nUna altra puntualització és que si la cosa ja pintava negra en el tema de finançament, ara amb aquesta presumpta nova retallada ens endinsem cap a un forat negre de dimensions desconegudes. El finançament era la cirera del pastís (estatut), ara però, ja sense merengue que l’aguanti i partida per la meitat, aquest és el toc de gràcia. Ja no temin cirera.\nFem-nos la idea de què de nou finançament res de res i que Catalunya entrarà en un greu col·lapse financer que pot conduir la Generalitat en una situació de crisi com mai s’ha vist fins ara. El finançament és vital, és imprescindible per poder tirar endavant tota l’obra de govern, per tirar endavant les mesures socials, les pensions, les escoles, els bombers, els hospitals…. I si com sembla el Tribunal Constitucional escapça la bilateralitat, Catalunya passarà a formar part (com ara) de les autonomies de règim general, fet que significarà que estarem al mateix sac que qualsevol regió espanyola, fet que ens portarà a haver de reduir les prestacions socials al nostre país.\nEl tercer punt a comentar, és que aquesta notícia provocarà grans canvis en la política catalana. Si es confirma la nova ratllada al text refrendat pels catalans, el centre de la política catalana s’haurà de traslladar des de l’actual "gestionar l’autonomia" cap al "dret a decidir". Però no només canviarà el centre polític català, el que també s’haurà de veure si canvia o no és el govern de la Generalitat, ja que Esquerra té un full de ruta marcat en el passat Congrés Nacional on s’exposa què és el que s’ha de fer en cas que es retalli l’estatut, i depenen de què faci el PSC i IC-V, haurà d’actuar en conseqüència, per tant Puigcercós tindrà la possibilitat de demostrar que encara té fusta de líder.\nI l’última consideració és que una vegada més s’evidencia qui tenia la raó en aquell llunyà 18 de juny del 2006. Durant més de 5 mesos tota la pretesa intel·lectualitat, alguns d’ells ara a la Casa Gran, i tota la mesella premsa unionista van carregar contra aquells que defensaven el NO a l’estatut de La Moncloa. Però una vegada més es demostra que els fets destrossen les paraules buides, com totes aquelles que es van dir a favor d’aquest estatut.\nQueda clar doncs que Espanya, ja sigui el Congrés, el Senat o la tercera cambra política (el TC), no accepten Catalunya tal com és dins del seu marc legal. Ni amb estatuts descafeïnats ni molt menys en l’impossible federalisme.\nLa solució, l’única solució, és clara.\nPublicat per Pere Sàbat a 18:21 2 comentaris:\nAquests dies ha aparegut novament a les portades d’alguns diaris catalans, a alguns els agradaria que no se’n parlés, la iniciativa d’un patriota que desprès de traduir la web del parlament Europeu ara s’ha atrevit també amb el canal de televisió on-line d’aquesta institució.\nLa qüestió és que el parlament europeu volia tancar tant la web com ara també el canal, però veien que rebia tantes visites fins a situar-se en una de les webs nacionals més visitades, s’ha fet enrera.\nEl fet que el Parlament Europeu es plantegés la clausura de la web catalana és clara i alhora injusta. Injusta perquè no és just ni lògic que una llengua amb quasi 11 milions de parlants dins la Unió Europea no disposi una web nacional amb la seva pròpia llengua, i clara doncs perquè si no es disposa d’aquest dret és perquè l’Estat espanyol ho impedeix mitjançant els seus europarlamentaris i també amb les lleis internes espanyoles.\nPersonatges tant agradables com el senyor Alejo Vidal-Quadras o el senyor Borrell, són els que impedeixen que la nostra llengua sigui oficial a Europa i que els ciutadans que així ho desitgin es puguin adreçar a la comunitat europea amb total normalitat.\nEspanya i Europa, tan diferents en valors democràtics, tan iguals en discriminació lingüística.\nPublicat per Pere Sàbat a 17:38 4 comentaris:\nAhir es va clausurar el Congrés de la natura que es feia a Catalunya, i ho va fer anunciant una terrible noticia, un de cada quatre mamífers està en seriós perill d’extinció.\nAquesta notícia em va fer pensar en una cançó que durant un temps vaig escoltar molt. SAU per moltes coses és un referent, tant per la qualitat de les lletres com també per la música, però el que també és innegable és que SAU transmetia missatge. La cançó en què vaig pensar és "Això es pot salvar".\nSegurament hi haurà tot l’il·luminats desenvolupistes que adduiran que vés què hi vols fer, si l’espècie tal s’ha d’extingir doncs serà perquè no ha superat els obstacles de la vida…. Doncs no.\nAixò seria correcte i acceptable si l’extinció s’hagués provocat per culpa d’un fet inevitable, com per exemple el meteorit que segons sembla va acabar amb els dinosaures fa milions i milions d’anys, però ara no estem parlant d’això, ara estem parlant que amb l’acció de l’home s’està accelerant l’extinció de milers d’espècies de la capa de la terra, i això és abominable.\nNo estic defensant pas que la civilització humana passi a viure com fa centenars d’anys en companyia amb els animals, no, això seria ser un tros de hyppie guay d’aquests que hi ha ara.\nEl que estic dient és que els humans hem de respectar els habitats dels animals, no és acceptable que la disminució alarmant del gat pescador es produeixi perquè els humans estan destruint el seu entorn, no pot ser que les balenes estiguin a un pas de passar a la història per culpa dels que en fan negoci. No pot ser.\nLa humanitat sens dubte ha de reflexionar, és impossible seguir en el ritme que s’està anat avui en dia, i més amb aquest ritme que desatén per complet les condicions del medi.\nS’ha de ser conscient que com millor estigui el medi, o per simplificar diguem-ne la natura, millor estarà la humanitat en general, i la veritat, notícies com la tala massiva d’arbres a l’Amazona o aquesta sobre el perill extrem d’extinció de certes espècies no conviden gaire a l’optimisme.\nTot i això, com diu la cançó de SAU, "Això es pot salvar!"\nAvui fa 74 Catalunya vivia moments crucials, Catalunya fa 74 anys vivia temps convulsos. Avui fa 74 anys el President Lluís Companys proclamava des del balcó de la Plaça de Sant Jaume l’Estat Català dins la República Federal Espanyola.\nS’ha escrit molt sobre aquells fets, molta tinta que no ha pogut amagar la subjectivitat de la mà escrivent. Sobre els fets d’Octubre hi ha qui ho justifica absolutament tot i hi ha qui en despotrica fins a la sacietat.\nLa veritat és que com acostuma a passar la cosa no és blanc ni és negre.\nEls fets d’Octubre es van produir en unes circumstàncies molt complicades i enrevessades, moments d’extrema tensió entre Catalunya i Espanya, moments que de moment encara no s’han reproduït, però que podrien no trigar gaire en tornar.\nEl 6 d’Octubre d’avui fa 74 anys es va produir arran de l’enfrontament entre els governs català i espanyol per la llei de contractes de conreu, i com a desencadenant final, per l’entrada al Govern de la República espanyola de 3 ministres del partit pre-feixista de la CEDA, partit que estava plenament identificat amb les idees de la "unidad de la pátria, grande y libre".\nEs poden fer consideracions sobre la conveniència o no de l’acció de Companys, però és fàcil fent-ho ara a pilota passada. No pretenc fer un judici sobre l’acció ja que qui sap el que haguéssim fet en el lloc del President, només un prec però, una mica més de preparació i planificació no hagués estat gens malament.\nEl que voldria dir avui és sobre el terme usat per Companys dalt del balcó. Companys va proclamar "l’estat català dins la República Federal Espanyola", un terme que s’allunya d’una declaració independentista, però també, de qualsevol acte de submissió a Espanya. El terme usat avui seria pròxim al que propugnen els federalistes o sobretot proper a la proposta inicial de Ibarretxe sobre "l’estat lliure associat" per Euskadi.\nCompanys al 6 d’octubre va proposar un model de solució, un marc teòric de relació amb Espanya, una relació que havia de ser superior a l’estatut d’autonomia que disposava llavors Catalunya. Companys, tot altres raons que el van portar a fer el que va fer, s’adonava que Catalunya per poder actuar en els àmbits que havia d’actuar necessitava més poder, més Estat.\nAquí hi ha la qüestió clau, el "més Estat."\nEls federalistes i tota aquella gent que continua pensant que Catalunya ha de seguir formant part d’Espanya, sovint diuen que Catalunya necessita "més Estat", i això ells ho tradueixen a esgarrapar Estat a l’Estat espanyol. Com molt bé diuen els que en saben i no enganyen, esgarrapar Estat a l’Estat espanyol només es pot fer de dues maneres. O bé amb la reforma dels estatuts d’autonomia, o bé per la reforma de la Constitució. La primera ja s’ha provat, i la segona més val que no ho intentem perquè la regressió autonomista seria descomunal, ja que es necessiten tres cinquenes parts dels diputats a favor de la reforma, eleccions, novament tres cinquenes parts del Congrés i posteriorment un referèndum a tot l’estat. Resumint, per canviar la Constitució hi ha d’haver un pacte entre PP i PSOE.\nPer tant s’arriba fàcilment a un punt de conclusió. "Més Estat", sí, però aquest "més Estat" és impossible que provingui de l’estat espanyol. La solució és senzilla, i tothom que sigui una mica llest la sabrà torbar a l’instant.\nLa solució Companys avui ja no és vigent. En els nostres dies, la solució Companys de l’estat català dins l’Espanya federal, només pot ser defensada pels que volen seguir vivint autoenganyats en la tasca quimèrica de l’Espanya plural i federal.\nCompanys va abraçar la causa nacional tard, quan les esperances del món que havia intentat construir s’havien ensorrat sota el jou, les fletxes i la rogigualda.\nDiuen que la història es repeteix, impedir-ho és a les nostres mans.\nPublicat per Pere Sàbat a 18:13 Cap comentari:\nTORNAREM A SOFRIR; TORNAREM A LLUITAR;\nTORNAREM A VÈNCER!!!!\nCAMPIONS DEL CONCURS DE TARRAGONA!!!!\nAvui se celebra el Congrés d’Esquerra a la Regió Penedès, un Congrés que està marcat per l’aparició per primera vegada de dues candidatures a la Presidència, fet històric ja que sempre al Penedès s’havia treballat en pro de la unitat regional.\nAquest Congrés també és especial perquè el Penedès és l’única Regió d’Esquerra en què Reagrupament Independentista no es presenta conjuntament, sinó que ho fa per separat, Esquerra Independentista per una banda i Reagrupament.Cat per l’altra.\nHi ha diversos motius perquè es produeixi aquest fet, el cas però és que Esquerra Independentista participa de la candidatura unitària del Penedès, encapçalada per Ivàn Faccià, regidor de Cunit, i amb la participació de totes les sensibilitats del partit, mentre que Reagrupament.Cat ha preferit no participar en la unitat regional i en fer una candidatura potent i ha optat per la marginalitat i ha configurat la seva pròpia llista.\nLa Candidatura de la Unitat es formada per gent compromesa i capaç, capaç de portar una nau que com tothom sap té diversos forats per on es cola l’aigua. Carles Ribé, Pol Pagès i Teresa Vallverdú, entre d'altres, conformen la candidatura plural i necessària que espero que guanyi aquest Congrés. S’ha sabut sumar totes les sensibilitats d'Esquerra que volen millorar i modernitzar el partit, així com defensar el nostre territori, la nostra gent i la futura Vegueria.\nPer si no ha quedat prou clar, faig públic que votaré aquesta candidatura al Congrés de Vilanova perquè crec, i no m’equivoco, que és el millor per Esquerra i el millor pel Penedès.\nTots junts en defensa del territori i la Vegueria del Penedès.\nPublicat per Pere Sàbat a 0:19 2 comentaris:\nAquest dissabte hi ha convocada la primera Conferència Oberta de la Plataforma per la Vegueria Penedès a Llorenç.\nEn aquesta Conferència hi participaran les associacions i entitats que donen suport a la creació de la vuitena Vegueria en la nova divisió territorial del nostre país que s’haurà d’aprovar durant la pròxima legislatura al Parlament. Les JERC, com a impulsores del Sí de d’independentisme democràtic a la Vegueria Penedès no podien obviar la cita, així que participaran activament en aquesta Conferència, presentant una ponència sobre el què és una Vegueria, o també, sobre què hauria de ser.\nPonència de les JERC Alt Penedès:\n“Què és una vegueria? I de què serveix? Avui dia la majoria de principatins encara no saben què significaran les vegueries. Molts es pregunten de què servirà crear un nou tipus de demarcació territorial: "Ja tenim les comarques, ja tenim les diputacions...” diuen. La vegueria, però, no és un tema menor ni folklòric. Les vegueries tindran dues missions fonamentals: substituir les diputacions provincials i ser el marc de referència de nous serveis per la ciutadania.\nPer què cal substituir les diputacions? Us podeu preguntar... Doncs perquè els catalans no necessitem un sistema de delegacions de la capital central. Jo recomano que us feu la pregunta al revés: De què serveixen les diputacions? Poca gent s’ho pregunta; i la resposta és senzilla, només cal analitzar el màxim símbol que caracteritza la importància d’una institució: el seu pressupost. Si agafem la diputació provincial de Barcelona, que és la més important amb diferència, veurem que compta amb un estretíssim marge de maniobra sobre els recursos econòmics que gestiona, perquè la seva principal font d'ingressos són les transferències del Govern central per a finalitats ja especificades prèviament (l'any 2005 foren el 75'4% del pressupost). Per altra banda encara gestiona determinats serveis de suplència de la Generalitat (que representa el 12'5% del pressupost). Per tant la conclusió és que el 87'9% del pressupost de la diputació barcelonina són recursos externs, mentre que els propis són només un 12'1%. Per tant la seva funció és purament la de ser una delegació de Madrid, no pas estructurar el territori. El rol per si mateixa d’aquesta institució és ben minso, doncs, un 12%.\nL’origen de les actuals províncies es remunta al 1833, quan el govern liberal espanyol de torn (que en aquella època això equivalia al que en diríem avui ser d’esquerres) va fer una copiada del sistema territorial que havia començat a instaurar la ocupació napoleònica a principis del segle XIX. Així doncs, continuant l’experiència, a Madrid van decidir fer una nova divisió administrativa de l’estat espanyol tot prenent per exemple el model centralista dels departaments francesos. Van estructurar el territori en diferents províncies i les van fer seguint simples criteris militars i de kilòmetres quadrats (que totes elles fossin més o menys iguals en superfícies). Les conseqüències d’aquelles particions del territori encara es fan sentir avui en dia: si resseguiu les fronteres de les províncies amb sensibilitat pels criteris geogràfics i culturals us adonareu que sovint més aviat van desestructurar el país; i un claríssim exemple és el Penedès natural partit entre les províncies de Tarragona i Barcelona. Al cap davant de cada província s’hi establia un governador civil plenipotenciari a les ordres de Madrid.\nI si bé és cert que avui dia aquesta figura ja no existeix i les diputacions són compostes pels municipis de les províncies, no és menys cert que continuen sent simples delegacions, com s’ha demostrat abans. A més, bona part dels municipis a la pràctica queden fora d’aquesta institució al ser eclipsats pels que són més grans, sobretot a l’àrea metropolitana, tant en el repartiment de la quota de poder dins de la institució com en el repartiment dels diners.\nEn canvi, les futures vegueries catalanes tindran una estructura feta des de baix, des del territori. De les poques coses bones que té el nou Estatut de la Moncloa, una és que preveu (com de fet ja feia el del Parlament) que les vegueries substitueixin les diputacions provincials. Això ja no és una proposta: això ja està aprovat i per tant les diputacions desapareixeran com a fòrum de municipis perquè aquesta funció l’agafaran les vegueries. D’aquesta manera, mitjançant els Consells de Vegueria, a partir d’ara el territori tindrà més pes polític i capacitat de decisió, evitant que siguin les allunyades capitals provincials les que imposin les polítiques locals, com passava fins ara. Evidentment s’aplicarà el principi de la subsidiarietat, que consisteix en apropar al territori la capacitat de decidir la seva pròpia gestió, i que implicarà una bona política de subsidis de la Generalitat envers les vegueries bo i complint amb la seva funció de redistribuidora de la riquesa. Així els Consells de Vegueria tindran la capacitat de determinar moltes polítiques des del punt de vista dels interessos específics del nostre territori amb un pressupost estable: activitats vitivinícoles o alternatives agràries; activitats turístiques que respectin el marc ambiental del territori, planificació de les connexions regionals, etc. Decidirem nosaltres quines polítiques territorials s’han de fer, sense que haguem de demanar permís a Barcelona.\nA més de l’autonomia que tindrà cada vegueria, aquestes noves entitats constituiran el primer rang d’implantació dels serveis de la Generalitat (i amb el temps també ho seran de l’estat) en tots els àmbits: ensenyament, sanitat, carreteres, medi ambient... Cada capital de vegueria serà un nou focus de dinamisme econòmic i cultural, ja que li correspondran una sèrie d’infraestructures com ara: teatre, palau de congressos, recinte firal, centrals de mercaderies, dependències universitàries, centres de capacitació, instituts de recerca, etc. I per tant li correspondrà un increment de llocs de treball qualificats.”\nPublicat per Pere Sàbat a 12:17 2 comentaris:\n"Que ningú vulgui dir menys del que diu l'acord. Ningú ha de voler reduir allò que hem acordat i que aprovarà ara el Parlament".\nFa uns dies celebràvem que fa 3 anys que es va aprovar al Parlament de Catalunya la reforma de l’estatut, la reforma del 30 de setembre, la reforma d’un estatut que ens havia de conduir cap a més sobirania i que havia de confluir en una reforma federalista (no federalitzant) de l’estat espanyol.\nA hores d’ara ja sabem com va anar la cosa i, el més trist, com va acabar tot plegat. Algú es podria pensar que la frase que encapçala el post d’avui va ser dita aquell dia històric, algú podria pensar que va ser dit per algun dirigent de l’únic, repeteixo, de l’únic partit que va ser fidel al 30 de setembre, però no.\nLa frase s’ha dit avui mateix al Parlament just abans de votar la resolució conjunta entre el Govern i el principal partit de l’oposició, i altre cop no. No l’ha dit cap dirigent de l’únic partit que no va acceptar les retallades mesquines del pacte Mas-Zp, sinó que les ha dit un dirigent d’un partit que està pels pactes d’estat (espanyol, és clar), dit en altres paraules, el senyor Pelegrí d’Unió.\nMés enllà de la gràcia que té que un personatge com aquest pronunciï aquesta frase, la qüestió és que sembla que les paraules d’ahir del President Puigercós (de moment només President del grup parlamentari), s’estan complint. Puigercós va dir que seria bo que els catalans no cometessin els errors del passat, i que si ens s’han d’equivocar, que sigui amb equivocacions noves, i pel que sembla, els que es van equivocar i van trair el país, ho han après. Felicitats, ja era hora.\nLes declaracions s’ha fet en el marc del debat de política general, un debat del qual en podríem treure unes quantes consideracions.\nPrimer, tant Mas com Puigcercós en surten reforçats. El primer ha demostrat que és capaç de presentar alternativa, i ho ha en un moment que és oportú, enmig de la batalla del finançament i de la crisi global. I el segon ha superat amb gran nota el primer debat com President (de grup). A més el líder independentista ha sabut moure’s entre el compromís i lleialtat al govern (que de moment Esquerra encara n’és part) i entre l’exigència d’un finançament just i en l’horitzó nacional volgut. Aquesta no era una tasca fàcil, i Puigercós ho ha sabut fer bé.\nLa segona és que la unitat catalana, almenys de moment, en surt reforçada. L’aprovació del text conjunt en matèria de finançament n’és l’exemple més clar. Ara només cal que es compleixi, per part de tots, i que es faci front comú a Madrid en pro de la justícia financera que mereixem.\nLa tercera és que Montilla segueix sent Montilla. Gris, telefonista més que orador i en general correcte en les formes. Ara bé, tot i així s’hauria de reconèixer que no és la persona que necessita el país, ni en aquests moments ni en el futur.\nI la última és que aquest debat de política general ha servit per travar la unitat nacional i per parlar de la crisi econòmica, però no ha servit per posar sobre la taula els reptes col·lectius que el país i els catalans necessiten per sortir d’aquest estat de perplexitat en què Catalunya sembla viure.\nPublicat per Pere Sàbat a 18:22 2 comentaris:\nSant Llorenç és la nit dels estels fugaços, és la nit en què el cel s’il·lumina per uns instants de tot de fletxes rogenques que ens predisposen a demanar un desig. Qui més qui menys en alguna nit d’estiu s’ha estirat al terra, ja sigui a la platja, al bosc o al camp, i ha mirat el cel amb l’esperança de veure-hi passar un estel per demanar-li un desig.\nNo sé si era per Sant Llorenç o quin dia exactament, però talment sembla que l’equip de campanya de John McCain haguessin elegit la candidata a vice-presidenta en aquesta nit estelada i estiuenca.\nSarah Palin va aparèixer com una gran estrella, Palin va sortir del seu amagatall hivernal d’Alaska i va sorprendre a tothom amb les seves formes, molt pròximes al que es diu "el ciutadà mig". Arrel d’aquest fet tothom la va presentar com la salvadora de la campanya republicana, capaç de remuntar una tendència que conduïa inexorablement cap al fracàs i a la pèrdua de la Casa Blanca. Durant les primeres setmanes realment Palin va fer el que semblava impossible, va ressuscitar l’entusiasme a les bases republicanes, completament ensopides i acomplexades davant l’eufòria demòcrata.\nPalin va ser l’element que necessitava McCain per embolcallar les seves bases i per unir el partit, ja que amb Palin es posava punt i final al suposat "progressisme" de McCain.\nPalin era l’estrella, allà on "la pitbull amb pintallavis" feia un míting, el recinte s’omplia fins la bandera, cosa que fins aquell moment no havia passat.\nPalin fins i tot havia resistit els atacs de la premsa i del partit Demòcrata en relació a la contradicció flagrant entre el seu missatge i les seves polítiques o sobre la seva vida privada.\nPalin, però, com els estels de la nit de Sant Llorenç, és fugaç i arriba un punt que inevitablement, s’apaga.\nSegons les últimes enquestes i els últims estudis Obama encapçala la intenció de vot en alguns dels estats claus per les eleccions del 4 de novembre. Segons els sondeigs el demòcrata lidera Pensilvània, Ohio, Florida, Virgínia i Carolina del Nord i els responsables de l’estudi, entre d’altres motius, afirmen que la crescuda demòcrata es deu a la pèrdua de popularitat de Palin. Un decens d’acceptació popular que no es dóna tant pels atacs de la premsa "liberal" de la qual Palin es congratula que li vagi en contra, sinó mes aviat pels propis errors de la candidata.\nQuan va ser escollida ja vaig escriure que no creia que fos una bona elecció, ara es confirma que no ho era. Per acabar amb tota espurna il·luminadora de Palin, només queda per esperar i contemplar el debat entre candidats a vice presidents, un debat que ha encès les alarmes de la campanya republicana, i tot i que encara no s'ha dit l’última paraula, pinta malament pels "progressistes regressius".\nCaldrà estar atent doncs, segurament el debat significarà l’albada, i amb ella, la fi dels estels fugaços.\nPublicat per Pere Sàbat a 18:08 3 comentaris:


Wangkang Salika Resort Oudomxay Laos - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nBan Nasao, Oudomxay, Oudomxay, Laos - Veure al mapa\nTé alguna pregunta per a Wangkang Salika Resort?\nEstàndard - Edifici nou (standard new building)\nEstàndard - edifici vell (Standard Old Building)\nMés informació sobre Wangkang Salika Resort\nTant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, Wangkang Salika Resort és una elecció d'allotjament magnífica quan visiten Oudomxay. Situat només a 5 km del centre de la ciutat, els viatgers estan en un lloc boníssim per a gaudir de les atraccions i activitat de la ciutat. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nWangkang Salika Resort ofereix un servei impecable i compleix amb totes les exigències dels més experimentats viatgers. A l'hotel s'hi pot gaudir d'unes comoditats de primera classe com magatzem d'equipatge, Zones públiques amb Wi-Fi, aparcament de cotxes, habitació familiar, restaurant.\nWangkang Salika Resort té 60 habitacions, totes amoblades amb gust per tal d'oferir comforts com aire condicionat, escriptori, ventilador, aparell de televisió, TV satèl•lit/cable. L'hotel ofereix meravelloses instal.lacions d'oci com jardí que faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Descobreixi una encantadora mescla de servei profesional i ampla gama de característiques a Wangkang Salika Resort.\nEstàndard - edifici vell\nEstàndard - Edifici nou


El preu del lloguer segueix en ascens i puja un 5% a Barcelona - Blog\nEls preus en el mercat del lloguer mantenen el seu ascens. Encara que en els últims temps s’ha consolidat una tendència a l’estabilització, sobretot tenint en compte els xifres de pujades assolides fa alguns mesos, els preus no han deixat de créixer.\nAixí es desprèn de les últimes dades facilitades per la Secretaria d’Habitatge de la Generalitat, que assenyalen que l’alça dels preus es manté, encara que amb clars símptomes de tendència a l’estabilització.\nSegons aquestes dades, el preu mitjà del lloguer d’habitatge a Barcelona s’ha situat en els 944,43€ mensuals durant el primer trimestre d’aquest any, l’últim del qual es tenen dades concloents. Això significa que respecte al mateix període de l’any anterior s’ha produït un augment de poc més del 5%.\nNo obstant això, aquestes mateixes xifres, que surten de les fiances dipositades a l’Incasòl en el moment en què es formalitza un contracte de lloguer, suposa un lleugeríssim descens respecte a l’últim trimestre de l’any passat. En aquest període es va assolir un preu mitjà de lloguer de 954,20€, a penes un 1% més alt que en primer trimestre del present any.\nPer contra, si es té en compte tot l’any passat, en preu mitjà del lloguer va ser de 929,57€, la qual cosa significa que la pujada en el primer trimestre de l’any respecte a tot l’any anterior ha estat de l’1,5%.\nPer barris, i en xifres absolutes, en 14 dels 73 que té la ciutat se superen els 1.000€ mensuals de mitjana. Encapçala el rànquing el barri de Pedralbes (1.732,46€), seguit per Tres Torres (1.645,90€) i Sant Gervasi-Galvany (1.357,86€). En l’altre costat, Ciutat Meridiana té un preu mitjà de 575€ euros.\nSi es pren com a referència el preu mitjà per m², en tota la ciutat ha estat de 13,62€, una mica més d’un 3% d’augment. En aquest cas, el preu més car se situa a Vila Olímpica, amb un preu mitjà de 17,11 €/m², seguit pel de la Barceloneta, (16,84 €/m²). Els preus més baixos es troben a Canyelles (9,65€/m²) i Ciutat Meridiana (9,83€/m²).\nConsulta aquí els nostres pisos en lloguer!


Alexandra Dovgan · FESTIVAL EMERGENTS - UPCArts, amb la complicitat del TRESC\nAlexandra Dovgan · FESTIVAL EMERGENTS\nQue una artista arribi apadrinada per una veu tan imponent com la del pianista Grigori Sokolov és motiu suficient per dedicar-li la nostra atenció. Si a més a més aquesta artista té només onze anys, això ens porta a pensar que potser tenim al davant un talent que marcarà les properes generacions d'intèrprets. Estem parlant de la pianista Alexandra Dovgan. Guanyadora de diversos concursos per a joves músics, Dovgan ja ha actuat sota la batuta de directors de la talla de Valery Gerguiev i Vladimir Spivakov i ha fet duet amb el també pianista Denis Matsuev. Cap presentació no podrà millorar les paraules que li ha dedicat Grigori Sokolov: "Aquesta és una d'aquelles ocasions especials. La pianista d'onze anys Alexandra Dovgan no es pot qualificar de nena prodigi, ja que si bé és cert que és un prodigi, no toca com una nena. Quan un l'escolta, el que sent és una interpretació d'una persona madura. El talent d'Alexandra Dovgan és excepcionalment harmoniós. La seva manera de tocar és honesta i atenta. Puc preveure un gran futur per a ella."\nIntèrprets:Alexandra Dovgan piano


El Port de Tarragona instal·la tres senyals d'encreuament intel·ligents i sostenibles\ninici / notícies / El Port de Tarragona instal·la tres senyals d'encreuament intel·ligents i sostenibles\nPublicat dimarts 14 de Juliol de 2020 12:45\nEl Port de Tarragona ha instal·lat els primers senyals d’encreuament intel·ligents en tres cruïlles de poca visibilitat a l’espai de domini portuari. Consisteix en un mirall convex, una placa solar i un radar de detecció per informar si hi ha un vehicle a prop amb un cartell lluminós que s’encén intermitentment.\nEl projecte té com a missió augmentar la seguretat en els encreuaments amb poca visió i ofereix als conductors una informació addicional de si ve un vehicle a prop.\nLa instal·lació és 100% sostenible, ja que incorpora una placa solar que subministra energia al radar i el panell lluminós. Un nou pas endavant de l’Autoritat Portuària per contribuir al desenvolupament sostenible i evitar el canvi climàtic.\nEls tres senyals nous es troben en diferents localitzacions. Un estarà a la rotonda més propera a les oficines en direcció al Moll de Costa; la segona en la incorporació dels vehicles que surtin del carrer Soria i la incorporació just al costat d’acreditacions del Port de Tarragona.


Quin é el millor disc de l'any? | Votacions - La Tornada\nEl millor concert\nEl millor disc\nEl millor grup\nLa millor cançó\nLa millor descoberta\nQuin és el millor disc del 2015? Els lectors de La Tornada sereu els encarregats de decidir-ho! L’equip que forma la revista ha escollit 10 finalistes i, d’entre aquests, sereu vosaltres qui decidireu el millor disc de l’any que deixem enrere.\nBig Bang (Els Catarres): Els d’Aiguafreda han tornat a guanyar-se el públic amb el seu tercer disc, un treball festiu amb una forta dosi d’optimisme. Un disc 100% Catarres que recull la sonoritat de Postals (Música Global, 2013) però amb un punt més explosiu.\nBUM! (Nyandú): El segon disc de Nyandú és una explosió de colors. Una descàrrega rockera que trenca per complet amb la sonoritat dels inicis de la banda. Nyandú han mudat la pell per donar forma a un disc d’extrems format per 10 cançons molt més ballables que les que havien fet fins ara.\nCercles (Sopa de Cabra): El nou treball de Sopa de Cabra era un dels discos més esperats d’aquest any i els gironins no han decebut. Cercles connecta amb els últims discos de Sopa però ens mostra un grup més madur i una sonoritat que s’adapta al moment de la banda, lluny de l’essència més rockera dels inicis.\nEl primer arbre del bosc (Blaumut): Amb el seu segon treball, Blaumut segueixen la línia del seu primer disc, però exploren sonoritats més potents. Un disc amb més força, més matisos i més instruments o que ha mantigut i superat l’èxit d’El turista (Picap, 2012).\nFoc! (Ebri Knight): Foc! és la culminació d’Ebri Knight. El grup portava anys intentant mostrar en un disc la sonoritat enèrgica i contundent dels directes i amb aquest treball ho aconsegueixen a la perfecció.\nLa clau de girar el taller (Adrià Puntí): Portava més de 10 anys de silenci discogràfic, però Adrià Puntí ha tornat definitivament. I La clau de girar el taller és la mostra que no només ha tornat, sinó que ho ha fet amb un estat de forma immillorable i mantenint aquell punt de genialitat marca de la casa.\nMonstres i princeses (Obeses): La banda osonenca experimenta amb els límits per oferir un disc únic que no es pot encasellar absolutament en cap estil. Monstres i princeses és la màxima expressió de llibertat i el disc que confirma Obeses com una banda imprescindible en l’escena musical nacional.\nNómades (Smoking Soul’s): El rock descarat i desvergonyit, però alhora tan ben fet i tan acurat, que Smoking Soul’s mostren a Nómades els ha portat a esdevenir un dels grups que més ha crescut aquest 2015. Les guitarres afilades, amb distorsions crues però melòdiques són el segell d’un disc que ha revolucionat l’escena musical valenciana.\nPegasus (Joan Miquel Oliver): Després de la dissolució d’Antònia Font, Joan Miquel Oliver ha recuperat la seva carrera en solitari amb un disc on segueix navegant pel seu univers on el surrealisme i el pop van de la mà. Un disc on es reivindica com a músic més enllà de la banda que l’ha acompanyat durant tants anys.\nTot és ara (Aspencat): El 2015 ha estat un any immillorable per Aspencat i Tot és ara n’és la cirereta. El grup continua amb la línia que va marcar amb Essència (Autoeditat, 2013) i torna a apostar per una sonoritat amb molta presència electrònica i unes lletres combatives.\nQuin és per tu el millor disc del 2015?


Amazon obre tres noves estacions logístiques a Barcelona - MetaData\nAmazon obre tres noves estacions logístiques a Barcelona\nEls nous equipaments entraran en funcionament a l’octubre i generaran més de 270 llocs de treball\nRedacció Dimarts, 18 de maig de 2021 | 16:05h\nEl 2019, les més de 2.000 pimes catalanes que venen productes a Amazon van exportar per valor de més de 100 milions d'euros | Cedida\nAmazon ha anunciat l’obertura de tres noves estacions logístiques a la província de Barcelona amb la intenció de retallar els temps d’entrega de les seves comandes al territori. Les instal·lacions s’ubicaran a Montcada i Reixac, Mollet del Vallès i a la ciutat comtal, i es preveu que generin més de 270 llocs de treball fixos. Aquests equipaments, que començaran a funcionar a l’octubre, se sumen a les tres estacions ja operatives de la companyia, establertes a la Zona Franca, Rubí i Martorelles, i a la nova estació que es construirà a Tarragona, anunciada la setmana passada.\nLes estacions logístiques són els equipaments utilitzats per l’empresa dirigida per Jeff Bezos en el darrer tram de les entregues de les seves comandes. Són els espais on s’envien els productes des dels diferents centres logístics d’Amazon i als quals acudeixen les empreses de transportistes per entregar-los. L’increment d’aquest tipus d’instal·lacions a Barcelona permetrà “proporcionar una entrega eficient per als clients i crearà centenars d’oportunitats de treball per a professionals amb talent”, segons indica el director d’Amazon Logistics a Espanya, Paolo Patrone. A Catalunya, més de 2.000 pimes venen els seus productes a la plataforma, el 2019 van exportar en conjunt per valor de més de 100 milions d’euros.\nEls tres nous centres superen els 10.000 metres quadrats i s’han construït amb materials que assegurin un aïllament i una eficiència energètica òptims. Els edificis comptaran amb panells solars fotovoltaics als sostres que produiran 100 kWp d’electricitat, a més d’utilitzar il·luminació LED i apostar per la llum natural. Les estacions també implementaran carregadors elèctrics per a aquelles empreses de repartiment que utilitzin vehicles elèctrics.


Una banda extorsiona a empresaris catalans fent-se passar per ETA La República\nUna banda extorsiona a empresaris catalans fent-se passar per ETA\nUna banda de delinqüents organitzats ha enviat almenys a quatre empresaris catalans cartes d’extorsió signades en nom d’ETA. No obstant això, la Policia descarta que es tracti de l’organització terrorista i investiga per a localitzar als autors. Després de descartar-se que es tractés d’ETA, la investigació va passar a les mans de la Policia Judicial. De moment, no es descarta que s’hagin enviat altres cartes similars, fins i tot fora de Catalunya.\nLa carta amenaça amb matar a la víctima i a familiars i atemptar contra la seva empresa si no accedeix a pagar 15.000 euros, i afegeix un nombre de telèfon mòbil al que, en 24 hores, l’empresari havia d’enviar un missatge de text amb les seves dades personals, on li indicarien en 24 hores més com realitzar el pagament. La carta, del 2 de gener, es va enviar des de Madrid. Està escrita en castellà, imitant el llenguatge terrorista, i en ella es responsabilitza a la víctima de la situació de conflicte entre Euskadi i l’Estat espanyol, i se l’amenaça que, si acudeix a la Policia, pot ser objectiu d’un atemptat. El fet que els falsos etarres afegeixin un mòbil en la carta i que no l’escriguin en euskera a més d’en castellà van ser alguns dels indicis que van dur als investigadors a concloure que no es tractava d’ETA. La Policia sospita que els delinqüents procedeixen d’Europa de l’Est, encara que contarein amb l’ajuda d’algun espanyol per a la redacció de les cartes.


Concert de Manos de Topo a Cafè del Teatre (Lleida) a les 22:30 del 23 de Gener del 2015\nConcert de Manos de Topo a Cafè del Teatre (Lleida) a les 22:30 hores del 23 de Gener del 2015\nA les 22:30 del 23 de Gener del 2015 per || Pop Rock Folk Heavy\nDIVENDRES 23 de gener de 2015 | 22.30h | Preu: 13€ - Reduïda: 10€ Entrada reduïda: anticipada, socis Tr3sc, Carnet Jove i UdL. Descomptes no acumulables Manos de Topo torna a visitar el Cafè del Teatre per presentar el seu darrer treball. Els Caminitos del Deseo són una festa a l\_'avantsala de la fi del món, amb un forat negre com a bola de discoteca, i amants a la barra combinant a la perfecció els colors de la seva roba interior revolucionària amb els còctels molotov. A Manos de Topo li han calgut tres anys per trobar una drecera des del seu anterior treball. Segueixen cantant-li a l\_'amor i a les relacions humanes, però ara des de l\_'autoedició. Malgrat tot, sabent que a l\_'infern no s\_'està tan calentet, han decidit portar endavant deu cançons que parlen de fer nous camins, de crear petits senders al marge de les rutes “sentimentals” oficials. Tot ple de paranys, igualment, per seguir fent cançons a la seva manera: drames quotidians i tragèdies en bata d’estar per casa, faldilles que amaguen grans secrets i llenceria exorcitzada per fer-ne bandera; personatges amb els seus cors revolucionaris trencats, terroristes de l\_'amor i amants de l\_'acció directa; intensitat i passió estripades i cordes vocals al límit. La llibertat que dóna l\_'autoedició no els ha fet diferents, però alguna cosa ha canviat. Manos de Topo, produïts un altre cop per Ramón Rodríguez, es presenten ara més autèntics, més ells mateixos que mai, més compromesos amb el seu temps i amb el pas del mateix. Les sonoritats, les estructures i les veus aprofundeixen en els camins que ja estaven recorrent. Pels Caminitos del Deseo, Miguel Ángel Blanca canta i toca la guitarra, Alejandro Marzoa passeja melodies de teclat i xilòfon, Rafael de los Arcos marca el ritme a la bateria i cors, Edu Campos porta la batuta amb el baix i Sara Fontán acaricia els seus pedals en els sinuosos violins.


Veïns de Borriana denuncien l'abandó del Camí Fondo i exigeixen la seua neteja - revistapoble.net\nFems acumulats en vorals i proliferació de matolls i herbes ofereixen una imatge degradada d’una via que en el seu tram marítim utilitzen residents i visitants\nVeïns i residents del Camí Fondo de Borriana han tornat a denunciar l’abandó d’una via que acumula fems en vorals i matolls i herbes que creixen sense control per la falta de manteniment. La denúncia no és nova, tal com assenyala el regidor del PP a Borriana, Carlos Solá, “però cada any es repeteix perquè no existeix cap pla de manteniment ni conservació de la camins rurals”.\n“El problema del Camí Fondo es reprodueix cada estiu perquè és en aquesta època quan el nombre de residents i visitants s’incrementa”. No obstant això, “la solució vindria d’una forma senzilla i ràpida si el responsable de Via Pública realitzara un pla integral de camins i planificara la conservació i el manteniment dels mateixos en llaures a no degradar-los”.\nEl treball “és senzill i pràctic”, però és evident que el PSOE no està per la labor de desenvolupar-lo, considera Carlos Solá. Des de fa mitja dècada el PP proposa aquesta solució per a actuar de manera periòdica en els camins rurals i evitar que s’abandonen. “Si existira una planificació, no ja només s’evitaria la brutícia i fems en cunetes i vorals, mantindríem en condicions òptimes els camins tant a nivell de paviment com pel que fa a la vegetació”.\nDes del PP, “continuem tendint la mà al PSOE perquè actue”. “Borriana compta amb una àmplia xarxa de camins que no sols són transitats durant l’estiu, també durant la campanya citrícola i al llarg de l’any, ja que a més d’accedir a zones de cultiu també condueixen a residencials”. En aquest sentit, “és necessari planificar una inversió al llarg de l’exercici per a evitar que es degraden i mantindre en condicions vies de comunicació que cada dia recorren milers de veïns”, ha considerat l’edil.


Un guàrdia civil reconeix que van demanar al veí d'Almenara que parlés castellà - VilaWeb\nDivendres 04.01.2013 10:03\nUn guàrdia civil reconeix que van demanar al veí d'Almenara que parlés castellà\nVist per a sentència el judici al conductor retingut perquè parlava en català · Un tercer guàrdia civil reconeix que Mateu portava l'armilla reflectant i que les proves d'alcohol i drogues havien sortit negatives\nEl judici a Carles Mateu Blay, el conductor d'Almenara multat i retingut per la guàrdia civil durant tres hores per haver parlat en català, ha quedat vist per a sentència. 'Estic prudentment satisfet, perquè l'agent d'atestats de la guàrdia civil ha reconegut davant el jutge que en tot moment vaig portar l'armilla reflectant i que les proves d'alcohol i drogues es van fer i van tenir resultat negatiu. Això desmunta la versió i les denúncies falses dels altres agents', ha explicat Mateu a VilaWeb. Aquest tercer guàrdia civil, l'agent d'atestats, resta credibilitat al relat dels altres dos.\nAmb tot, cal tenir present que arribà al lloc dels fets quan Mateu ja feia més de dues hores que hi era retingut i ja havia estat denunciat (vegeu ací el relat complet dels fets). Mateu ha reiterat al jutge que les denúncies són falses i que no tenen cap fonament. A més, ha valorat que l'agent d'atestats hagués explicat la veritat al jutge, defugint un capteniment corporativista.\n'No entenc el valencià'\nEls dos agents de la guàrdia civil que van humiliar i retenir Mateu, en canvi, s'han refermat en la seva versió dels fets i han negat davant el jutge que les denúncies fossin falses. Tanmateix, no han pogut rebatre el resultat de les proves d'alcohol i drogues ni les declaracions de l'agent d'atestats, i s'han limitat a dir, sense cap argument, que el conductor mostrava signes d’embriaguesa. Un d'ells fins i tot va reconèixer al jutge: 'Jo parle castellà perquè sóc de Ciudad Real i, per tant, no entenc el valencià', va dir ahir, segons que explica l'advocat de Mateu, Vicent Esbrí, al diari Levante-EMV. I reconeix queli van demanar a Mateu que parlés en castellà.\nEl jutge ha de decidir ara si es creu la versió dels fets i les denúncies dels dos agents que van retenir Mateu durant tres hores o si dóna més credibilitat a l’acusat i a l'agent d'atestats. La sentència, que podria implicar que retiressin el carnet a Mateu, se sabrà d'aquí a tres setmanes.\nTot va passar el 21 de desembre en un control rutinari a la sortida d'Almassora (Plana Alta), poc després de les 17.00. Una patrulla de la guàrdia civil va fer aturar en Carles per a un control d'alcoholèmia. Ell anava a recollir el fill a l'escola. El fet que el cotxe que conduïa fos el de la seva cunyada i no el seu va suscitar preguntes dels agents sobre la documentació. Aleshores ja s'intuïa que alguna cosa no acabava de funcionar, però en Carles no es podia pas pensar què acabaria passant. 'Vaig veure de seguida que es van molestar perquè jo parlava en valencià i no canviava de llengua. Però no m'imaginava que pogués acabar així! De fet, puc dir que m'han retirat el carnet de conduir per haver parlat en valencià; és escandalós i intolerable.'\nDes d'aquell moment, la conversa va esdevenir un atac i una humiliació contra en Carles, que no pogué arribar a casa fins al cap de més de tres hores 'amb tres denúncies falses que sumen mil euros i, curiosament, dotze punts del carnet de conduir'. Mentre va estar retingut, en Carles va haver d'aguantar insults de tota mena i fins i tot més d'una empenta. Van obligar-lo a esperar-se dins el cotxe fins que no arribés un altre agent responsable d'atestats. Quan finalment va arribar, els dos primers guàrdies civils se’n van anar i van deixar-li tota la documentació d'en Carles i les denúncies corresponents.\nAra només espera que el seu cas no es torni a repetir 'i que no se'n silenciïn molts d'altres que continuen succeint.'\nPerò per Carles Mateu, amb tot, el resultat del judici ha deixat de ser el fet més important. D'ençà de la publicació a VilaWeb de la informació amb el seu testimoni, no ha parat de rebre mostres de suport de tots els àmbits. Fins i tot d'alts càrrecs polítics, com el responsable del Bloc a Castelló, Enric Nomdedéu, amb qui va parlar abans de la primera sessió del judici i després.\n'La meua advocada ja m'ha dit que ens serà molt difícil de guanyar, perquè és la meua paraula contra la del cos de seguretat de l'estat espanyol, que no és poca cosa, però el judici ja no és el més important; el més important i emocionant és notar el suport de tanta gent, a qui agraisc de tot cor l'ajuda rebuda, del meu fill i del meu país', va explicar Blay fa uns quants dies, notablement emocionat, en declaracions a VilaWeb.\nCarles Blay no amaga que hi ha gent que li ha aconsellat de callar, que tot plegat només li portaria problemes. Però respon: 'No em puc canviar l'ànima, no puc callar i pense anar fins al final; i potser, qui sap, això servirà algun dia per a veure fet realitat un somni, que és despertar-me en el meu país, el meu país lliure; lluitaré contra tothom, però mai contra la meua ànima ni els meus sentiments.'\nSolidaritat al Facebook\nEl cas de Carles Mateu Blay ha causat estupor a les xarxes, on molts usuaris han expressat la seva solidaritat amb el conductor valencià multat per la guàrdia civil per parlar català. Ara, per canalitzar aquesta solidaritat s'ha creat una pàgina al Facebook amb el nom 'Jo també sóc Carles Mateu'.\nFotografia que es va fer en Carles mateix amb el mòbil el dia dels fets, amb l'armilla reflectant posada.


Perpinyà se suma a la mobilització contra els centres d'internament de migrants de l'Estat francès - directa.cat\nPerpinyà se suma a la mobilització contra els centres d'internament de migrants de l'Estat francès\nUna concentració i una marxa de cotxes denuncia la política migratòria estatal i europea i reclama el tancament del Centre de Retenció Administrativa de Torremilà, situat a una zona industrial al nord de Perpinyà. La mobilització, anomenada Eux et elles c'est nous! (Ells i elles som nosaltres!), s'emmarca en una jornada estatal impulsada pel col·lectiu basc Bizi Mugimendua\nUna cinquantena de persones van participar en una marxa per reclamar el tancament els Centres de Retenció Administrativa (CRA) de Perpinyà aquest dissabte 14 de juliol commemorant la presa de la Bastilla. Ho van fer en el marc de la mobilització estatal Eux et elles c’est nous! (Ells i elles som nosaltres) contra els CRA, l’equivalent als CIEs a l’Estat espanyol, impulsada pel col·lectiu d’Iparralde Bizi Mugimendua.\nA banda de la marxa basca, que va unir Baiona i Hendaia a peu durant un parell de dies amb la participació de vora 200 persones, altres marxes van tenir lloc a Vincennes (a la perifèria de París) i Seta (al Llenguadoc occità). A Perpinyà, el Col·lectiu de Suport als Sense Papers i el col·lectiu Bienvenue aux Migrants del Conflent es van concentrar a la plaça Catalunya, on van denunciar l’atac als drets fonamentals que suposa l’empresonament de migrants als centres de retenció. També el desallotjament durant la darrera setmana de dos edificis ocupats per allotjar migrants. Les activistes critiquen que la intervenció policial és il·legal, ja que en ambdós casos s’havien certificat les 48 hores necessàries per a que calgui engegar un procediment judicial\nJosie Boucher, una de les promotores de la marxa, denuncia la continuïtat històrica que hi ha entre els camps de refugiats de 1939 i els centres de retenció actuals. “Fidel a una vella tradició d’empresonament dels considerats ‘indesitjables’ (republicans, jueus, roms, algerians…i avui les sense papers), l’Estat francès va tancar l’any passat 46.800 persones, entre les quals 304 infants malgrat les nombroses condemnes del Tribunal Europeu dels Drets Humans”. Aquestes xifres converteixen l’Estat francès en el país que tanca més migrants a Europa, segons els col·lectius convocants. Quatre cops més que Alemanya i tres cops més que l’Estat espanyol.\nLes manifestants, a la porta del CRA, comunicant-se a crits amb els migrants interns | Pablo Bonat\nLa mobilització també ha volgut denunciar el context d’enduriment de la legislació referent a la qüestió migratòria amb la llei “Asile et Immigration“, impulsada pel ministre de l’Interior Gérard Collomb, que preveu doblar la durada màxima de retenció a un CRA passant dels 45 dies actuals a 90, entre altres mesures que pretenen accelerar els terminis de gestió de les demandes d’asil. Aquestes, han estat a bastament criticades tant pels treballadors de l’OFPRA (Office français de protection des réfugiés et apatrides) com de la CNDA (Cour nationale du droit d’asile) que han arribat a fer vaga durant 18 i 28 dies respectivament.\nEl passat dissabte, les manifestants van realitzar una marxa lenta de cotxes per travessar la ciutat i arribar al CRA, situat a 200 metres de l’Aeroport de Perpinyà – La Llavanera\nA Perpinyà, el passat dissabte, les manifestants van realitzar una marxa lenta de cotxes per travessar la ciutat i arribar al CRA, situat a 200 metres de l’Aeroport de Perpinyà – La Llavanera, a la zona industrial Torremilà. La intenció era, simbòlicament, oferir-se per entrar al CRA i ocupar el lloc dels migrants interns. Un cop a les portes, les manifestants van desplegar diverses pancartes, van cridar consignes reclamant el dret a la lliure circulació i van fer alguns parlaments. La presència de manifestants no va passar desapercebuda pels interns, que van respondre des de l’interior als crits de solidaritat i van explicar que se’ls estava denegant el dinar a causa de la presència de la mobilització, motiu pel qual es va desconvocar la concentració.\nEls col·lectius convocants van denunciar que “sense dependre de l’administració penitenciària, són veritables presons amb policies pertot arreu, cèl·lules d’aïllament, filferro de pues, miradors, torres de control panoràmiques, construcció panòptica dels edificis… El sentiment de ser tractats com a criminals envaeix la majoria de les persones internes”. I van insistir amb el fet que “la durada màxima de 45 dies en aquestes condicions provoca situacions de vulnerabilitat (automutilacions, temptatives de suïcidi…), unes condicions que empitjoraran amb la nova llei que preveu 90 dies de durada màxima de la retenció”.\nEl CRA de Perpinyà, inaugurat el desembre de 2007, va substituir el que se situava al camp de Ribesaltes, al mateix terreny que ha acollit des de 1939 refugiades republicanes de la Retirada, jueus i població rom de la Segona Guerra Mundial i harkis -els algerians partidaris del manteniment de la colònia- fugint de la Guerra d’Algèria.\nAmb una capacitat per a 48 interns (només acull homes, les dones i la mainada són internats al CRA de Tolosa de Llenguadoc) en un terreny de 13.000 metres quadrats, el centre va arribar l’octubre de 2017 al 100% d’ocupació. Al llarg de l’any 2017 més de 800 persones hi van ser internades, i d’aquestes un 68% van ser expulsades, una de les taxes més elevades de tot l’Estat francès.\nCRA Drets de les persones migrants+ Estat francès Eux et elles c'est nous migracions Perpinyà\n« Miraràs el món\n“Les pensions són avui l’acumulació més gran de diners que hi ha al món, i el capitalisme se’n vol apropiar” »


mayo 2020 – Mireia R. Ferré\nSi ja tinc un instrument, quan i per a què puc necessitar un luthier?\nEn un taller de lutheria es pot restaurar l’instrument si es trenca, s’esquerda, es colpeja… Per exemple, si cau o si alguna peça es desenganxa per culpa dels viatges, canvis de temperatura i/o humitat bruscs, per ús… Aquesta és la funció més lògica, però el violí necessita unes cures encara que a ull no expert no es vegin. Una persona professional et dirà millor que ningú el que li cal. El mateix passa amb l’arquet.\n– Manteniment, ajust i muntatge:\nEl violí, la viola, el violoncel, el contrabaix i l’arquet són l’instrument de treball dels i les músics, i per això, s’ha de tenir al dia. Tenir l’instrument i l’arquet al dia, amb un bon manteniment, pot evitar molts disgustos. Ens evitarà restauracions, ens hi anticiparem!\nAjustar l’instrument és important per tenir el millor so possible. La fusta es belluga, interactua amb el medi, s’infla i s’encongeix en els tres eixos. Per tant, l’ajust del so (ànima i pontet) també ha de moure’s. Amb el moviment de la fusta, l’alineació del mànec i la projecció de les cordes, varien i poder dificultar la comoditat i la tocabilitat de l’instrument.\nL’ús de l’instrument, de l’arquet i de la fusta fan que hi hagi certes peces a revisar periòdicament: clavilles, celleta, cordes, altura i estat de les cordes (celleta i pontet), batedor, pontet, encolats, celleta inferior i botó. També s’ha de revisar la projecció (angle que fan les cordes al pontet).\nPel que fa a l’arquet, és aconsellable canviar-li les crins una vegada cada any. Portar-lo a un taller d’archeteria per revisar l’estat de la placa de la punta, i, sobretot, el sistema de tensió, compost per botó, cargol i femella. És de vital importància que tot el sistema estigui alineat, començant pel sistema de tensió, seguint per l’encrinat i acabant amb la punta. Un mal ajust o conservació (inclús un mal encrinat) pot ocasionar que la vara es doblegui.\nTambé és important tenir el vernís en condicions òptimes, ja que protegeix la fusta de les condicions ambientals i de possibles intrusos (corcs i xilòfags en general). El vernís és difícil de tornar a aplicar, hi ha molts factors que componen una recepta. Millor prevenir!\nPer tant, tenir un instrument ajustat vol dir que està en perfecte estat, amb garantia estructural de les seves parts. Vol dir que és còmode per tocar, i l’ajust de l’ànima i el pontet està fet amb concordança amb la resta del sistema (barra harmònica, efes i batedor). El sistema podrà donar el millor so que és capaç de projectar, amb la tensió perfecta per mantenir la salubritat de l’instrument.\nUna de les feines més importants que fem (és essencial per qualsevol instrument) és la d’ajust. Ajustar l’instrument és importantíssim tan pel so i el manteniment, com també per la comoditat del músic. Normalment és important portar l’instrument al taller sempre que se’n compra un (sobretot els de baixa qualitat, ja que no venen ajustats). A part, aquests són alguns dels indicadors que mostren que cal portar els instruments al taller:\n– Les cordes ens fan mal als dits.\n– Sentim “sorollets” estranys.\n– No aconseguim afinar perquè les clavilles no es queden al seu lloc o van massa dures.\n– Ens fa mal la barbeta.\n– No ens queden pèls a l’arquet, es trenquen molt sovint o les crins no enganxen.\n– La nou de l’arc balla.\n– Notem que hi ha una cosa ballant dins de l’instrument.\n– El violí ha perdut so.\n– S’ha mogut el pontet, afinant, al canviar una corda o per un cop, per exemple).\n– Si instrument o arquet han estat comprats via internet o botiga de música, aconsello portar-lo en mans d’un/a luthier per fer-li una revisió, i un més que possible muntatge professional.\nAlguns consells de manteniment:\n– Guardar l’arquet amb les crins amb un pèl de tensió. La justa, sense que la vara comenci a moure’s.\n– Netejar amb un drap sec a l’acabar de tocar, tant instrument com arquet.\n– No fer-te el o la valenta i prendre decisions amb l’instrument o l’arquet per intuïció. Contactar amb el o la luthier i demanar consell. Després, si és factible, ja ho podràs fer amb tranquil·litat i seguretat.\n– Fer revisions periòdiques a instrument i arquet.\n– Atenció amb la neteja! Més endavant ho explico.\n– Si tens pasta de clavilles, no en fiquis molta, és contraproduent. Si t’has passat i les clavilles rellisquen, pots treure-la amb alcohol amb la clavilla fora de l’instrument. Atenció amb l’alcohol! Després ho explico.\n– L’ajust de les clavilles és una feina de luthier. Potser el problema es soluciona amb pasta, però si l’ajust no és bo, s’ha de portar al taller.\nPuc netejar les crins de l’arquet? I l’instrumet, és bo netejar-lo sovint?\nSí que es poden rentar, però no aconsello fer-ho sense coneixement. Pots acabar amb les crins inservibles fàcilment. Aconsello ficar resina a tota la llargada de les crins, arribant bé a la nou i a la punta.\nI aconsello canviar de crins una vegada a l’any almenys si vols treure bon so i que les crins s’enganxin fàcilment a les cordes. Els diferents cops d’arcs, inclús les notes lentes, són més fàcils amb unes crins en bon estat.\nL’arquet s’ha de netejar amb un drap sec cada vegada que s’acaba de tocar. Si ja hi ha resina enganxada, pots provar amb un drap una mica humit. S’ha de mirar constantment que no hi hagi restes de vernís al drap. És millor tenir una cura diària, i portar l’arquet a revisar i netejar periòdicament. El vernís protegeix la fusta.. Evitem possibles desastres!\nEn quant a l’instrument és molt important netejar-lo diàriament. S’ha de treure la resina que queda sota les cordes a l’acabar de tocar amb un drap sec i passar-lo per tot el violí per treure ditades i greix en general. Sinó es forma una capa de resina dura que és molt més difícil de treure. Aconsello com a molt provar amb un drap una mica humit d’aigua. Però hi ha vernissos que es dissolen amb l’aigua… En cap cas utilitzar alcohol! S’utilitzen productes específics segons el tipus de vernís de l’instrument. Els instruments d’estudi que provenen de manufactura xinesa, tenen uns vernissos molt durs que són aplicats amb pistola. Per aquest tipus d’instruments, els i les luthiers solem utilitzar un producte que es diu “Super Nikco”. Conté productes abrasius, així que s’ha d’aplicar amb cura. Si es volen dissimular les ratlles que fa, s’ha d’aplicar seguint les vetes de la fusta (horitzontals en la tapa i majoritàriament transversals en el fons). Es posa poca quantitat en una zona amb un cotó fluix i es treu amb un altre tros de cotó fluix net, aplicant una mica de força.\nIgualment, que aconsello el mateix que amb l’arquet. Portar l’instrument a revisar i netejar quan ja hi ha una capa de brutícia, és una bona idea. Després, mantenir-lo diàriament.\nLes cordes poden netejar-se amb alcohol. Però s’ha de vigilar. Per fer-ho, ficar una mica d’alcohol en un drap (lluny de l’instrument, perquè no hi caigui cap gota ni esquitx) i passar corda per corda. Només una mica d’alcohol, que el drap estigui pràcticament sec! Si no es té la tècnica apropiada, pot ser tot un problema de difícil solució.\nAconsello, de nou, portar l’instrument i l’arquet periòdicament a l’especialista i després, fer un bon ús i neteja diàries sense cap producte.\n21/05/2020 /por latevaluthier\nhttps://www.mireialuthier.com/wp-content/uploads/2020/04/20190625_104312-1-scaled.jpg 1440 2560 latevaluthier https://www.mireialuthier.com/wp-content/uploads/2020/03/Sin-título-1.png latevaluthier2020-05-21 18:22:462020-06-15 14:47:02Alguns consells pràctics


Es convoca una nova edició del concurs de Cançons de Mona – Ayuntamiento de Novelda\nEs convoca una nova edició del concurs de Cançons de Mona\nLa regidoria de Normalització Lingüística, a través de l’Agència AVIVA, ha convocat el XX Concurs de Cançons de Mona, un certamen, que com destacava Mado Abad, regidora de l’àrea, cerca “recuperar i mantindre una cosa tan tradicional i arrelat a Novelda com són les Cançons de Mona”.\nEls treballs, que hauran d’adaptar a una melodia coneguda textos relacionats amb el Dia de la Mona, data en la qual tradicionalment els noveldenses acudeixen en partides als camps per a compartir un dia de convivència, es podran presentar en l’Agència AVIVA, en el Centre Cultural Gómez-Tortosa, fins al 27 de març. Les obres hauran de ser inèdites, redactades correctament en valencià, mecanografiades, en format DIN-A4 a doble espai i per una cara. Les bases del concurs es podran consultar en la pàgina de la regidoria de Normalització Lingüística de la web municipal.\nEls premis, una tauleta i un lot de llibres per al guanyador, es donaran a conéixer el pròxim 2 d’abril i les obres guanyadores passaran a propietat de l’Ajuntament, que les publicarà i distribuirà perquè, com assenyalava Abad, “les partides de mona les puguen conéixer i cantar el dia de la Mona”.\nCategory: Regidoria de Normalització Llingüística 11/03/2020\nPreviousPrevious post:El Casal acull un Taller de BunyolsNextNext post:Dilluns que ve entren en funcionament les noves parades d’autobús


El Gran Mestre Sundar Shyam s'imposa a Montcada\nEl jugador indi guanya després de mantenir-se invicte durant tot el campionat. David García Playà guanya el Grup B i Jorge Villa el C.\nEl GM d'origen indi Sundar Shyam ha guanyat l'Obert Internacional de Montcada sumant set punts en nou partides i finalitzant el campionat invicte, cedint tan sols quatre empats. Amb els mateixos punts tenim el també GM Vladimir Burmakin, qui, amb un desempat inferior, s'ha hagut de conformar amb la segona plaça. El sub-16 P. Iniyan, de nacionalitat índia com el campió, ha completat el podi i ha assolit una meritòria norma de Gran Mestre amb només quinze anys.\nQui s'ha quedat a mig punt de la norma ha estat el Mestre Internacional Hipòlit Asís, de La Lira, quart classificat amb els mateixos punts que el tercer. Depenia d'ell mateix per aconseguir la norma en una última ronda on tan sols li servia guanyar. Després d'una partida on el català va ser força agressiu, conscient de les opcions que tenia, es va haver de conformar amb les taules i amb una més que merescuda quarta plaça.\nPer últim, destacar que en aquest Grup A s'han aconseguit ni més ni menys que sis normes de títols internacionals (una de GM i cinc de MI).\nAl Grup B, victòria in extremis de David García Playà, del Castellbisbal, després d'imposar-se a la darrera ronda a un dels colíders: José Antonio Flores, del Viladecans. L'altre dels líders, i qui ha estat al podi des de la primera ronda, l'ucraïnès del Peón Negro Vladimir Chernikov, ha estat tercer després de perdre amb Pablo Castrillo, jugador del Cornellà i segon classificat a la classificació final. Hem tingut un final de campionat apassionant, després que, a la darrera ronda, a les vuit primeres taules, no s'hi veiés ni un sol empat.\nFinalment, al Grup C vam presenciar la victòria del jugador del Colon Sabadell Chessy Jorge Villa, qui, tot i perdre l'última ronda, va tenir la fortuna que el seu principal perseguidor també punxés i el primer s'acabés fent amb la victòria de totes maneres. Segona posició per a en Francisco Maqueda, també del Sabadell, amb els mateixos punts; i tercera posició per a en Joan Ferres, de la Penya d'Escacs Mollet XXI.\nEn definitiva, un Obert de Montcada molt satisfactori. Un torneig que enguany ha celebrat la seva edició número 25 i que, de ben segur, ens seguirà oferint campionats d'una gran qualitat.