Unió Catalanista de Sabadell: d’abril 2011\nEls lligams PSC-PSOE\nPSC, no ens fallis\nDe cop passen coses que sempre vam creure que no passarien. Per exemple, falten pocs dies perquè La Vanguardia tregui la seva versió en català, i són molts els catalans que repeteixen el mantra del "mai vaig pensar que jo ho podria veure". Feliçment, després de 130 anys, aquest desig col·lectiu de veure el diari central del país en l'idioma del país està a l'abast d'uns pocs dies.\nUna cosa semblant passa amb la idea d'un PSC lliure dels lligams que imposa la lògica del PSOE. No es tracta tant d'un grup parlamentari propi com de tenir un cervell propi que vagi més enllà dels discursos. En aquest moment crític per a Catalunya, amb els números vermells que el mateix PSC coneix −i de la gravetat dels quals n’és responsable−, seria el moment de demostrar que entre Catalunya i el PSOE, el PSC no té el cor partit. I no em refereixo a gestos simbòlics com el de l'altre dia al Senat trencant la disciplina de vot, perquè tots sabem que els calés (i mai millor dit) ens els juguem en el Congrés. I sembla que allà no volen reproduir el petit moment de revolta protagonitzat. Simple orgasme adolescent? No haurien de madurar d'una vegada? El moment no és prou greu com per demostrar que no hi ha equívocs si es tracta de defensar el futur d'aquest país?\nEl que fa el Govern espanyol amb Catalunya és indecent, injust i letal per als seus set milions de ciutadans, i això el PSC ho reconeix en privat i ho dissimula en públic. Malgrat això, no queda temps per continuar dissimulant. Potser ens hem passat la vida parlant de l'ànima catalana del PSC com si fos una qüestió emotiva, i aquest debat era erroni, perquè com a centralitat, el socialisme català circula per diversos eixos, tant el que passa pel catalanisme com el que passa pel progressisme. Però quan el debat supera els canals èpics i aterra a la supervivència de tot un territori, llavors no es tracta de sentiments, sinó de prioritats. És igual si el batec socialista beu de l'oxigen del Baix Llobregat o si respira amb els aires del Baix Empordà, perquè tots, sigui quin sigui el seu origen, naveguen en el mateix vaixell que avui presenta severs forats a la proa. Permetrà el PSC que naufragui, sense intentar res? Perquè no és vàlid dir que són un partit sobirà i després demostrar una nul·la influència en la defensa dels interessos catalans. O fer com Chacón, que ha fet mèrits com a presidenciable gràcies a esborrar qualsevol rastre de catalanitat en el seu exercici.\nEl PSC, que viu un moment de gran desconcert, hauria de saber dues coses. Una, que ser català no és la lletra d'un anagrama, sinó un compromís irrevocable quan la situació esdevé crítica. I dos, que no tenim temps per debats adolescents. Grup parlamentari, ànima catalana? Que facin el que vulguin, però que deixin clar que aquest cop no li netejaran la cara al pare PSOE.\nArticle publicat al diari LA VANGUARDIA el divendres 29 d’abril del 2011\n(Traducció a càrrec del secretariat de la Unió Catalanista de Sabadell)\nPublicat per U C S // e-mail: unicatsabadell@gmail.com a 19:47 Cap comentari:\nParaules clau Catalunya, Congrés Diputats, PSC, PSOE\nCatalunya, Estat independent\nL'horitzó de Catalunya\nLa muntanya de Montserrat a l'horitzó\nLa famosa cantarella que diu que l'independen- tisme és minoritari és només això: cantarella. Cantarella promoguda pel pensament oficial sense cap altre objectiu que justificar l'immo- bilisme parlamentari. Al capdavall, mentre la gent se'l cregui, no cal que sigui veritat. L'únic que cal fer és impedir que mai no se celebri cap consulta vinculant -passant per damunt de les totalitàries lleis espanyoles- per evitar que la mentida quedi despullada. Però el cert és que cada cop són menys les persones disposades a alimentar-se d'engrunes i a suportar el patètic panorama d'una Catalunya humiliada, espoliada i obligada a pidolar allò que és seu de ple dret. Les coses estan canviant i els qui ara afirmen que "no estem madurs" són els qui aviat no tindran més remei que esmenar-se a si mateixos com han fet Jordi Pujol o Ferran Mascarell. Durant molts anys se'ns va dir que l'autodeterminació no tocava, que encara no era el moment, que primer calia modernitzar i democratitzar Espanya. Però només l'hem modernitzada. Democratitzar-la ha estat impossible. I això demostra que el plantejament, a més d'erroni, era suïcida. Espanya no vol deixar de ser com és, i quan el teu antagonista no està disposat a respectar els teus drets és de folls o de babaus enriquir-lo i dotar-lo d'eines que el facin encara més fort i més modern. Tanmateix, per paradoxal que sembli, això és justament el que hem fet els catalans: hem enriquit i modernitzat Espanya a canvi del nostre empobriment i de la nostra decadència.\nAixí les coses, estaria bé que ens féssim aquesta pregunta: on seria ara mateix Catalunya si en lloc d'afavorir l'espoliació que pateix hagués optat per ser un poble emancipat? On seria ara mateix el nostre país si hagués optat per ser un Estat independent? La resposta és que en aquests moments Catalunya tindria un nivell de riquesa similar al d'Holanda i seria el quart Estat de la Unió Europea. El quart. És la diferència que hi ha entre una Catalunya espanyola i una Catalunya lliure. Això ens diu que hem perdut uns anys molt valuosos per culpa dels qui es dediquen a dividir els catalans en funció de si la seva adscripció social se situa més a la dreta o més a l'esquerra. Aquests divisors d'esperit totalitari, soldats del pensament únic, són un obstacle per a la independència. En realitat no la volen. I la prova és que s'estimarien més una Catalunya espanyola governada pel PSOE que una Catalunya independent governada per un partit com Convergència. Talment com si en una Catalunya independent no es pogués votar cada quatre anys. Són catalans que prefereixen parlar del "què som" per no haver d'afrontar el "qui som". I mentrestant el temps va passant i la subordinació persisteix. Però el cert és que tot moviment d'emancipació nacional que no sigui transversal està condemnat al fracàs més estrepitós perquè ens allunya de l'objectiu.\nNosaltres ja hem exhaurit totes les formes de relació amb Espanya, ja hem tastat tots els seus règims i tots els seus colors polítics i el resultat sempre ha estat el mateix: negació de la nostra existència i negació dels nostres drets. És obvi, per tant, que el nostre temps i la nostra energia són massa valuosos per malbaratar-los fent viatges inútils a Madrid. El quilòmetre zero de l'existència dels catalans és Catalunya. I això, els nostres polítics -si més no, aquells que es diuen catalanistes-, estaria bé que ho entenguessin. És a ells a qui hem d'exigir que, per dignitat, s'alliberin de la seves pors i que ens ajudin a sortir de l'atzucac. Per aconseguir-ho n'hi ha prou que substitueixin l'horitzó electoral per l'horitzó nacional.\nArticle publicat al diari digital e-Notícies el dilluns 25 d’abril del 2011\nPublicat per U C S // e-mail: unicatsabadell@gmail.com a 17:15 Cap comentari:\nParaules clau Catalunya, CiU, Consultes, Espanya, Espoli, Independència, Jordi Pujol, Madrid, PSOE\nCicle d’ INFORMACIÓ I DEBAT 2010-2011\nEl dijous dia 7 d’abril es va celebrar al Casal Pere Quart de Sabadell, la quinta conferència del cicle d’informació i debat “SOBRE LA INDEPENDÈNCIA DE CATALUNYA”, que organitza l’Associació Sabadell Memorial amb la col·laboració de la Unió Catalanista de Sabadell, sota el títol:\n“El catalanisme de la independència”\nLa conferencia la va desenvolupar el senyor Manel Pagès i Panadès president de l’Associació Sabadell Memorial, Enginyer i vocal de la Junta de la Societat Catalana de Tecnologia de l’Institut d’Estudis Catalans, així com també autor dels llibres “Full de Ruta cap a la Independència.” i “Sobre la Memòria, evolució, cultura i mnemotècnia”.\nEn el saló d’actes del Casal Pere Quart, es van reunir gairebé un centenar de persones que van seguir amb molt interès l’exposició que va fer el conferenciant, qui va començar fent un breu repàs de la història recent de la nostra Nació, especialment pel que fa als primers passos del catalanisme de la Renaixença i a la transició democràtica desprès de la mort del dictador Franco i a les fites assolides fins avui per obtenir una certa autonomia de l’Estat espanyol. Va certificar que aquest Estat s’enduu de Catalunya 22 mil milions d’euros cada any, a canvi de res. Aquest espoli comporta un empobriment progressiu de Catalunya. És en aquests moments, l’argument més important per convèncer als catalans de la necessitat d’independitzar-nos d’Espanya. Les autonomies espanyoles subvencionades amb els diners que paga Catalunya, gaudeixen d’un nivell de vida superior al dels catalans. Tot seguit va comentar les manifestacions fetes recentment per l’exdirigent del Fons Monetari Internacional el senyor Kenneth Rogoff, en el sentit de poder afirmar amb tota seguretat que si Catalunya fos independent, seria un dels països més rics del món. A sobre, el Govern de Madrid intenta destruir la personalitat de Catalunya, els nostres signes d’identitat i la nostra llengua. Espanya s’ha convertit en un mal son per Catalunya.\nEl Sr Pagès va constatar que abans la majoria d’exportacions de Catalunya anaven destinades al mercat espanyol i que actualment Espanya només rep un 30% dels nostres productes, un altre 30% és per consum propi i l’altra 30% va destinat a la resta del món. L’àrea econòmica de l’arc mediterrani, des de València, Barcelona fins a Lió, és una de les 22 regions més desenvolupades del planeta, per tant el mercat de Catalunya és Europa i el món, no pas Espanya. La independència seria beneficiosa per a tots els habitants de Catalunya. Per aconseguir-la, cal que una majoria de catalans la vulgui i que el Parlament de Catalunya la proclami.\nEl conferenciant va assegurar a tots el presents que la independència és viable, possible i convenient. El nombre d’independentistes, creix d’una manera important i ja sobrepassa el 50 % de la població. Tots plegats hem de continuar treballant per aconseguir una “massa crítica” suficient d’independentistes, que ens permeti assolir aquest objectiu, en un futur que cada vegada és més pròxim.\nEl Sr. Manel Pagès va concloure la seva conferència afirmant que el catalanisme de la Renaixença, s’ha transformat darrerament en el catalanisme de la independència.\nAcabada la seva intervenció, el Sr. Pagès va encetar un interessant col·loqui amb alguns dels assistents que li varen formular preguntes molt interessants, especialment arran de la possibilitat real d’assolir la independència en un termini de temps relativament curt. Això va donar peu a un interessant debat i a poder ampliar les explicacions donades al llarg de la seva xerrada pel conferenciant.\nPublicat per U C S // e-mail: unicatsabadell@gmail.com a 18:25 Cap comentari:\nParaules clau ASM, Catalunya, Espanya, Espoli, Independència, Parlament, Renaixença, Unió Catalanista\nParlant de retallades\nÉs com viure en dos països\nSi hom escolta l’oposició política de Catalunya, el nostre país és a punt de petar. “Mas ha començat a desmantellar l’estat del benestar”, sentencien els socialistes, tot imitant l’exageració que ICV utilitza per engrescar la seva parròquia. El cinisme i l’amnèsia del PSC és un fenomen digne d’estudi, una actitud que fa posar els pèls de punta a qualsevol persona amb dos dits de seny. Amb sinceritat, jo no pensava que el socialisme català experimentés aquesta deriva tan acusada cap allò que, d’una manera molt precisa, podem anomenar antipolítica. No hagués dit mai que Joaquim Nadal acabaria liderant una tàctica parlamentària més pròpia dels anti-sistema que d’un partit de govern.\nÉs tot allò del relat, que tanta feina dóna a assessors, consultors i d’altres figures afins. Sobre un fet – l’esforç de retallar un 10 % del pressupost del Govern – es lluita per construir un sentit que sigui hegemònic. En aquesta línia, Mas va fer ahir una conferència solemne en la qual va llançar i repetir una idea que és tan forta i clara com incontestable: “La feina d’ara és el nostre futur”. Calia sortir al pas de tantes tones de falsedats vessades durant les darreres setmanes. Penso que una gran majoria de ciutadans – en contra del que defensen els partits de l’oposició i molts comentaristes – sí comprenen perfectament l’abast del que està intentant el president i el seu Gabinet. Sobretot perquè, després de set anys de martingales i embolics, són tractats com a persones adultes per una administració que no amaga l’ou.\nPerò la batalla mediàtica per imposar una o altra narració es desenvolupa com si no importés gaire una dada empíricament certa: que el líder de CiU gaudeix d’un dipòsit enorme de confiança, així ho certifiquen totes les darreres enquestes. Els consellers de Mas cometen més o menys errors, la feina dels departaments és millorable, hi ha coses que podrien fer-se i explicar-se amb més encert però, sumat i restat, hi ha un país que no es deixa seduir per la cridòria ni per la demagògia. Hi ha un país que va votar Mas per fer la feina que Montilla no va fer i, per tant, accepta la severitat i la cruesa del moment, i espera que els nous governants s’acabin d’adaptar al context. Mas ja va advertir que venien temps difícils, no va enredar cap elector.\nLes anomenades retallades no agraden ningú, és clar. Però Catalunya no serà Haití pel fet de reduir un 10 % el pressupost de l’administració autonòmica. Si els socis del derrotat tripartit insisteixen en el maximalisme i la truculència, potser aconseguiran muntar manifestacions de mestres i metges, però no convenceran la gran majoria de ciutadans. La gent no és idiota: sap que les coses són molt complicades i també sap que, fins fa tres mesos, governaven la Generalitat uns personatges que avui pretenen parlar com si arribessin de Finlàndia.\nSi mires els mitjans i mires el carrer, és com viure en dos països completament diferents. Però és el carrer qui finalment vota, bo és subratllar-ho.\nArticle publicat al num.402 del Butlletí de FCO el dijous 07 d’abril del 2011\nParaules clau Artur Mas, Catalunya, CiU, ICV, Joaquim Nadal, Montilla, PSC, Retallades\nAnàlisi de la banca espanyola\nEnginyer, empresari i assagista\nArticle publicat al diari ara el dijous 7 d’abril del 2011\nPublicat per U C S // e-mail: unicatsabadell@gmail.com a 10:57 Cap comentari:\nParaules clau Espanya, Europa, Unió Europea\nEl 10A Barcelona Decideix\nEls atacs al "sí" d'Artur Mas\nPenso que Artur Mas no hauria d'haver votat anticipadament en la consulta del 10 d'abril sobre la independència nacional. Ja sé que ho ha fet a títol personal, com un ciutadà més amb dret a vot, però és obvi que la ciutadania de Mas és indestriable del seu càrrec com a president de Catalunya. I el president de Catalunya, com en tots els referèndums i cites electorals, té el deure de votar el dia assenyalat i davant les càmeres dels mitjans de comunicació. Tanmateix, si ho mirem bé, cal reconèixer que no és pas tan negatiu aquest avançament. Potser més aviat al contrari, ja que, precisament pel càrrec que ostenta, no sols ha donat una projecció i un impuls més elevats a la consulta, sinó que fent públic el seu vot favorable a la independència de Catalunya ha estimulat la participació. Sí, ja sabem que la política nacional de Convergència es fonamenta en l'ambigüitat i en el famós "tot i que..." magistralment caricaturitzat pel Polònia. Però els gestos, en política, són molt importants, queden en la història i, tard o d'hora, d'una manera o d'una altra, acaben comprometent els seus autors.\nNomés cal veure les ires que ha desfermat aquest vot entre els nacionalistes espanyols i els autonomistes per mesurar-ne la rellevància. Fixem-nos que la reacció ha estat tan furibunda com la que van desfermar les declaracions de Jordi Pujol parlant de la independència com a única alternativa a la mort nacional de Catalunya. Incapaços de rebatre'l amb arguments, van optar per la desqualificació més barroera presentant-lo com un vell que repapieja o fa catúfols. Ara ha passat el mateix. A Mas, és clar, com que és més jove que Pujol, no poden dir-li que repapieja. Per això Alícia Sánchez Camacho ha definit la seva acció com "un error lamentable", José Montilla l'ha acusat de fomentar "la divisió" i Joan Puigcercós l'ha titllat de "clandestí" per no convocar la premsa. Els partits independentistes, en canvi, han considerat que, tot i que no es traduirà en l'acció política de Convergència, el vot afirmatiu de Mas té un valor simbòlic indiscutible.\nLes desqualificacions, consegüentment, són clarificadores, ja que mostren el veritable perfil de cadascú. Sobretot el de Joan Puigcercós i la cúpula del seu partit, els mateixos que van callar com tombes quan l'espanyolista que van fer president de la Generalitat, no sols va negar-se rotundament a votar, sinó que va defensar el dret a la llibertat d'expressió de la Falange i va menysprear aquest dret en el cas d'Arenys de Munt. Llavors Esquerra, a través del portaveu Ignasi Llorente, amb unes declaracions que produïen vergonya aliena de tan escandalosament patètiques i llefiscoses com eren, va justificar José Montilla. El titular de Vilaweb del 10 de setembre de 2009 era justament aquest: "Esquerra justifica el menyspreu de Montilla a la consulta d'Arenys de Munt". Deu ser per això que Esquerra tampoc no ha dit res contra la infinitat de pals a les rodes que el Partit Socialista, el seu amic de l'ànima, ha posat en la major part dels gairebé sis-cents municipis que han organitzat la consulta. Silenci absolut, no fos cas que el PSOE de Catalunya prengués mal. Al final, per tant, davant d'un gest d'una càrrega simbòlica tan gran, com ho ha estat el fet que el president del país hagi votat afirmativament -més enllà de les contradiccions que això suposi amb la seva praxi política-, hi hem vist dues reaccions. A una banda, la satisfeta de l'independentisme i, a l'altra, la de l'autonomisme, PP, PSOE i Esquerra. Un magnífic tripartit.\nArticle publicat al diari e-Notícies el dijous 7 d’abril del 2011\nPublicat per U C S // e-mail: unicatsabadell@gmail.com a 18:03 Cap comentari:\nParaules clau Arenys, Artur Mas, Catalunya, CiU, Consultes, ERC, Independència, Jordi Pujol, Montilla, PP, PSOE, Puigcercós\nEl coneixement portarà la independència\nDirector de l’Agència Catalana de Notícies\nArticle publicat al diari AVUI el dijous 17 de març del 2011\nPublicat per U C S // e-mail: unicatsabadell@gmail.com a 18:34 Cap comentari:\nParaules clau Catalanisme, Catalunya, Dèficit fiscal, Espanya, Independència, Llengua


Els vietnamites que cultivaven i vivien enmig d'un 'bosc' de marihuana a l'Ebre\nQuatre detinguts pel cultiu d'una gran plantació de marihuana a Horta de Sant Joan\nS'han detingut quatre homes i es busca el llogater del magatzem com a responsable de la plantació\ndimarts, 19 de maig 2020 - 13:40h\nEls Mossos d'Esquadra van desmantellar a finals de la setmana passada una plantació de 640 plantes de marihuana en una nau d'Horta de Sant Joan. L'operatiu va permetre detenir quatre homes, dos vietnamites i dos anglesos, d'entre 34 i 49 anys, que ja han passat a disposició del jutjat de Gandesa i han quedat en llibertat amb càrrecs. Dos dels detinguts van ser interceptats quan sortien de la nau i els Mossos van comprovar que els altres dos vivien dins del magatzem en deficients condicions higièniques i sanitàries. Es busca ara el llogater del magatzem qui seria el principal responsable de la plantació. Fa més de dos anys, ja hi va haver sospites que en aquest local s'hi cultivava marihuana però no es va trobar res quan s'hi va accedir.\nMés de 600 plantes intervingudes\nDijous passat, els Mossos d'Esquadra van detenir quatre homes, d'edats compreses entre 34 i 49 anys, dos d'ells de nacionalitat vietnamita i els altres dos anglesa, i sense domicili conegut a l'estat espanyol, com a presumptes autors d'un delicte contra la salut pública. La investigació es va iniciar a principi d'aquest mes de maig, davant els indicis de l'existència d'una plantació de marihuana a l'interior d'un magatzem situat al carrer Sant Miquel d'Horta de Sant Joan. Alguns veïns s'haurien queixat a la propietària del fort olor de marihuana que se'n desprenia.\nEls agents van comprovar que la nau s'havia llogat feia un any i mig per un home de nacionalitat anglesa, amb antecedents per fets similars. Els Mossos van muntar un dispositiu policial per esbrinar la identitat dels responsables de la plantació i durant les tasques de vigilància, dijous al vespre, es va detectar dos homes quan accedien a l'interior del magatzem, un d'ells amb un vehicle. Al cap d'una estona, se'ls va interceptar quan sortien del local.\nEn escoltar sorolls al segon pis de la nau, els agents van fer un primer escorcoll on van trobar dos homes asiàtics i la plantació de marihuana tipus 'indoor'. Aquests dos homes vivien permanentment dins del magatzem, sense sortir per a res. Habitaven en una separació que feia d'habitació on hi havia un únic matalàs per descansar, una nevera i un armari i una cuina petita.\nFets els registres judicials, es van intervenir 640 plantes, menys de la meitat preparades per a ser trasplantades. També es va trobar una petita quantitat de droga preparada per a la venta il·legal.\n"Última hora: Perd la vida en un accident a l'A-7 a Tarragona" "Tensió a Altafulla: L'avís d'un veí atura un delicte a Baix a Mar"\ndetenció droga Mossos d'Esquadra Terra Alta


L’Orquestra Internacional Maravella en una entrevista de pas – GARBUIX\nAmb l’inici del 2021, l’Orquestra Maravella ha tornat al municipi. I és que des de fa tres dècades és l’encarregada del Concert d’Any Nou. Fa setanta anys que es mou per damunt dels escenaris de tot Catalunya; de ben segur que l’heu escoltat en una o altra festa major. Però, què en sabem? Des de Garbuix aprofitem la seva visita per parlar amb en Miquel Comadevall, músic i representant de l’orquestra, qui ens fa un recorregut per la història i l’actualitat d’aquesta reconeguda formació.\nCom neix l’Orquestra Maravella a Caldes de Malavella?\nL’orquestra neix de la mà del mestre Lluís Ferrer i Puigdemont, del seu germà Josep Ferrer i Puigdemont i, del seu cosí Narcís Vendrell i Ferrer, amb l’afany d’oferir un nou concepte d’orquestra a les comarques de Girona.\nSorgeix d’un l’acord entre els tres fundadors de l’orquestra. “Maravella” és una de les variants antigues de l’actual topònim de Caldes de Malavella.\nDes del 1951 que trepitgeu escenaris. Ens podeu explicar alguna anècdota?\nAl llarg de tants anys hem viscut moltes d’anècdotes. Us podríem explicar, per exemple, que l’any 1972 la Maravella va fer la seva primera gira per l’antiga Unió Soviètica sense haver-hi cap ambaixada, i no sabien si podrien tornar a casa o no… al final tot va anar bé.\nMés recentment, a la població d’Arenys de Munt, estàvem tocant el ball de Festa Major a l’envelat quan, a causa del fort vent que bufava, el sostre de l’envelat es va anar enfonsant fins tocar el terra. Imagineu-vos les corredisses!\nAquest any passat, el 2020, ens varen proposar de realitzar una actuació a al programa Tot es mou, de TV3. La condició, arran de les restriccions per la Covid 19, era que únicament podíem actuar deu membres. I així ho vam haver de fer. Era la primera vegada, en els seixanta-nou anys de l’orquestra, que reduíem la formació.\nActualment l’orquestra es composa de tretze músics i quatre cantants (dues veus femenines i dues masculines). A l’escenari som disset persones, però al darrere hi ha tot l’staff tècnic (tècnic de llums, tècnic de so, xofer…). En total som entre 23 i 25 persones.\nQueda algun membre de l’orquestra original?\nMalauradament, no en queda cap.\nQuantes persones han passat per la Maravella al llarg de tots aquests anys?\nHi han passat moltes persones. La veritat és que mai els hem comptat, però crec que podríem omplir un poble. Penseu que, en moments puntuals, hem augmentat la quantitat de músics per poder sonar com a orquestra simfònica, per fer gravacions, per actuar en festivals, per a fer gires europees com a orquestra big band… Tot això a banda de la plantilla habitual.\nQuan passeu de ser Orquestra Maravella a Orquestra Internacional Maravella?\nL’orquestra Maravella va néixer amb l’esperit de ser diferent de les que existien aleshores. Als anys 50, a les contrades gironines, les cobles-orquestres erende gran vàlua. En Lluís Ferrer, però, tenia la idea de fer una orquestra-cobla, o sigui, reforçar més la part de la big band. Era l’època daurada de les orquestres americanes. Més enllà dels Pirineus, el nou producte va agradar molt. Tant és així que el treball va ser constant, amb llargues estades a França, Suïssa, Itàlia, Àustria, Alemanya, Bèlgica i l’antiga Unió Soviètica… Posteriorment també s’ha actuat a Hongria, Malta, Marroc… L’orquestra Maravella assoleix el nom d’orquestra internacional degut a les llargues gires per tot Europa.\nHeu voltat molt per Europa, Àfrica i la Unió Soviètica. On us heu sentit més ben acollits?\nA tot arreu, ja que el llenguatge de la música és internacional, però especialment a l’antiga Unió Soviètica, per la rebuda, per la cultura musical que tenen, i per l’originalitat que oferia una orquestra de les nostres característiques.\nTeniu l’objectiu d’arribar als altres continents?\nSi les circumstàncies ens ho permeten, ens agradaria seguir la tasca internacional, però actualment és complicat.\nDe tots els reconeixements que heu rebut, quin destaqueu?\nPodem afirmar que un dels moments més emotius va ser rebre la Creu de Sant Jordi de la Generalitat de Catalunya, per la divulgació de la música catalana arreu del món. Recordem que en totes les sortides a l’estranger, sempre, d’una manera o d’una altra hem ofert música de casa nostra.\nHi ha algun requisit per formar part de la Maravella?\nSí, evidentment. Has d’estar molt ben preparat musicalment i ser polivalent, ja que tant podem interpretar una ària d’òpera amb les veus i instruments clàssics, com el darrer èxit de la música més actual. A més, cal saber treballar en equip i estar sempre disposat a donar el cent per cent dalt l’escenari.\nQuines són les peces més sol·licitades?\nUna de les peces del nostre repertori que ens demanen més és el Tribut a Queen, o el tema In the mood, de Glenn Miller, en format big band. Així com els temes a càrrec de la nostra secció de violins i mandolina. I una menció especial, al tema Nessun Dorma de l’òpera Turandot del mestre Puccini, del qual els cantants de l’orquestra en fan una verdadera creació.\nQuan va ser la primera vegada que vau venir a les Franqueses?\nNo disposem de totes les actuacions que durant aquests setanta anys hem fet a les Franqueses. Enguany hem celebrat el trentè aniversari del concert d’any nou al municipi, però a part d’aquests concert també hem estat presents en moltes de les vostres festes majors. Per tant, podem dir que el vincle que tenim amb vosaltres ve de molt més enllà d’aquests darrers trenta anys.\nFa 30 anys que feu el concert d’any nou a les Franqueses. Us hi sentiu com a casa?\nLa veritat és que sí. Un públic com el que tenim el primer dia de l’any no el trobem a cada actuació. Us tenim molta estima i n’estem molt contents. Per a nosaltres és un nou repte cada any, i intentem superar-nos i tocar nous temes, perquè volem que marxeu satisfets.\nÉs el poble que més vegades heu visitat?\nNo, en tenim d’altres on encara fa més anys que hi actuem. Per exemple: Sudanell (Segrià), 55 anys; Masllorenç, 54 anys; Guardiola de Font-Rubí (Penedès), 53 anys; Mollet del Vallès, 47 anys…\nTeniu alguna anècdota d’aquests darrers 30 anys al poble?\nRecordo l’actuació dels alumnes de l’Escola de Música de les Franqueses, amb qui vam compartir escenari, quan el concert de Cap d’Any es feia dins el pavelló municipal. Aleshores vam comprovar que el planter musical del Vallès estava en bones mans.\nLa pandèmia ens ha afectat, i ens està afectant molt encara. Els efectes de la pandèmia no ens deixen treballar tant com voldríem i com necessitem. Us recordo que som professionals de la cultura i com tothom sap, aquests és un dels sectors més afectats. No hem pogut fer tots els assajos que voldríem, les noves propostes de repertori i d’infraestructura han quedat al calaix… I malgrat l’anul·lació de contractes, moltes vegades innecessàriament, hem hagut de fer front a les despeses que requereix una orquestra de la nostra envergadura.\nAquest darrer any hem treballat un terç del que és habitual. Malgrat tot, considerem que tenim sort d’ajuntaments com el de les Franqueses, que resisteixen de manera valenta les programacions contractades, tot tenint cura de les mesures de seguretat que el govern exigeix per fer front a aquesta pandèmia.\nTambé és important comentar que en les actuacions que hem fet aquest darrer any no s’ha produït cap contagi. Per tant, és molt d’agrair la feina realitzada pels organitzadors, els treballadors d’ajuntaments, els voluntaris, els professionals del sector i la bona predisposició del públic assistent. Per tant, podem dir que la cultura és segura.\nUn propòsit pel nou any?\nM’agradaria ser positiu, i estic segur que aquest malson acabarà aviat i podrem tornar a la desitjada normalitat. El propòsit és continuar treballant per a tot el públic que ens escolta i ens segueix, i fer pujar el nostre propi llistó.\nI abans d’acomiadar-nos, voldríem donar les gràcies a la revista Garbuix, per deixar-nos apropar a tots vosaltres i així donar-vos l’oportunitat de conèixer un xic més les històries de la nostra Orquestra Internacional Maravella.\nPrevious Post:Fem un àpat: Amanida de Conill\nNext Post:Piulades: news…!


Arquitectura & FM: Cuidant les ciutats del futur | COL·LEGI D'ARQUITECTES DE CATALUNYA\nLa taula de debat se celebra 12 dies abans de l'inici de l'SMART CITY LIVE 2020, un fòrum digital per mantenir la comunitat Smart internacional connectada, a pesar de les restriccions actuals.\nManuel Jarrega, president de l'Associació Catalana de Facility Management; Miquel Àngel Julià Hierro, arquitecte i coordinador del Grup de Treball de Retail del COAC; i Felip Neri Gordi, arquitecte, codirector del Postgrau en FM de l'Escola Sert i vocal del Grup de Treball de FM, comentaran l'actualitat i la formació de FM en aquests moments en què aquesta disciplina és més requerida pels canvis en l'ús, gestió i manteniment dels edificis i espais vitals, així com de l'impacte en el FM de les noves tecnologies i la necessitat que la disciplina s'impliqui en el disseny de les noves smart cities.\nLluis Comerón, president del CSCAE; Manuel Valdés, gerent de Mobilitat i infraestructures de l'Ajuntament de Barcelona, i Josep Miquel Piqué, president executiu del Parc d'Innovació de La Salle Technova Barcelona, ens aproparan a com les ciutats afronten la comprensió dels seus problemes, la resiliència urbana, innovació i captura d'oportunitats, i la ciutat com a laboratori per compartir les solucions amb altres ciutats del món.\nUgo Valenti, director de SCEWC, ens introduirà els temes que es tractaran en les entrevistes, debats, tallers digitals i històries d'èxit, relacionats amb el desenvolupament urbà, la mobilitat, el consum i els serveis, per discutir els desafiaments que afronten les ciutats més enllà del context de curt termini post-pandèmic.\nAdaptar la mobilitat urbana a viatges segurs i sostenibles; tecnologies per abordar els desafiaments urbans globals; redissenyar les ciutats i la vida urbana per a tots i garantir una recuperació econòmica inclusiva, són alguns dels temes que es tractaran en aquesta taula rodona i a l'Smart City Live 2020.


La Generalitat veu prioritària la salut i "viable i legal" ajornar les eleccions del 14-F - El triangle\nLa Generalitat veu prioritària la salut i “viable i legal” ajornar les eleccions del 14-F\nLa pitjor hipòtesi de la conselleria Salut situa els comicis catalans a la "cresta de l'onada" epidèmica\nNo serà oficial fins aquest divendres, però l’ajornament de les eleccions previstes per al 14 de febrer cada vegada es dona més per fet a la Generalitat. La consellera catalana de la Presidència, Meritxell Budó, ha afirmat aquest dijous que, segons diversos informes jurídics, seria “viable i legal” ajornar els comicis del 14 de febrer i ha remarcat que “ara mateix ha de preocupar més la salut dels electors que el resultat de les eleccions”.\nAixí ho ha dit en una visita a les zones afectades pel temporal Filomena a la comarca de les Garrigues, segons ha informat la Generalitat en un comunicat, a 24 hores que la taula de partits catalans es reuneixi al Parlament per decidir si cal posposar les eleccions convocades per al 14-F.\nD’altra banda, el departament de Salut preveu dos escenaris diferents amb relació a la situació epidemiològica que pot tenir Catalunya coincidint amb les eleccions i els dies previs de campanya electoral. Tots dos són negatius, però n’hi ha un de més optimista que l’altre.\nEl primer escenari preveu que el 14-F hi hagi 3.000 casos diaris i 620 ingressats per covid-19 a les UCI, xifra que superaria la de la segona onada, quan no es van superar els 600. Aquest primer escenari preveu que el pic de nous contagis es produeixi el 19 de gener, amb una quantitat de casos diaris de 4.500 a 5.000. El pic d’ingressos a les UCI es produiria el 3 de febrer amb 670 pacients.\nEl segon escenari, més pessimista, és el que preveu un impacte els pròxims dies provocat per la mobilitat i interaccions socials de Cap d’Any i Reis. En aquest cas el pic de contagis també es produiria el dia 19 de gener però amb 6.000 casos diaris i 770 pacients a les UCI. En aquest escenari s’arribaria al 14-F amb 4.000 casos al dia i 750 pacients ingressats als llits de crítics.\nPrevEl PSC propone aplazar el 14-F a marzo con la tutela de la Moncloa\nLa Generalitat ve prioritaria la salud y “viable y legal” aplazar las elecciones del 14-F


Jerez » EFE\nEl lleidatà Marc Márquez (Repsol Honda RC 213 V), que es va provar durant els entrenaments per al Gran Premi d'Andalusia de MotoGP i a la fi ha decidit no participar a la cursa, reconeix que "ha estat una setmana difícil".\n"Ha passat de tot. La primera reacció va ser diumenge passat amb la fractura quan ni em plantejava ser aquí aquest cap de setmana, però un cop t'operen, si tens passió per alguna cosa, ganes d'alguna cosa i sobretot tens aquesta entrega, sempre sent conscients, realistes i escoltant al teu cos, ho has de provar", explica Márquez.\n"Quan m'he provat aquest matí ho veia factible. M'he trobat bé, he fet un bon temps si bé em costava més fer un time-attack de mantenir ritme i a partir d'aquí tot anava bé, però aquesta tarda, ja sigui per la calor o per la fatiga del matí, he fet una tanda llarga en la que m'he trobat bé. He parat a boxes i quan he sortit he vist immediatament que alguna cosa passava. Ja sigui per la inflamació o alguna cosa, em quedava sense força", reconeix.\n"Aquí és quan un ha de ser realista i com li vaig prometre a Honda al parlar d'això, cal escoltar el cos i les meves sensacions i he vist que podia ser perillós, i quan hi ha perill pel mig és millor apartar-se", afirma el campió del món.\n"A la Q1 he sortit i els he dit que si notava la mateixa sensació de quedar-me sense força al braç anava a parar i no ho anava a intentar, i és el que he fet. Queda campionat i queden moltes carreres. Aquesta tarda començo a treballar amb la rehabilitació per arribar el millor possible a Brno ", explica Márquez.\nEl pilot de Cervera diu penedir-se només "del primer error, que el salves amb una gran salvada, però no em penedeixo de res. L'error arriba quan realment ja estava conservant. Un cop arribes al grup, veus que queden tres voltes i ja tenia a Viñales. Aquí és quan canvi de mapa i poso menys potència. Em deia que ja estava, que era al lloc, però és el que té anar al límit en la competició, que els errors arriben quan un menys s'ho espera".\nQuartararo suma la seva segona 'pole' i Àlex Márquez acaba en el lloc número 21\nEl francès Fabio Quartararo (Yamaha YZR M 1) ha sumat la seva segona pole position consecutiva a l'ésser el més ràpid en la segona classificació per davant de l'espanyol Maverick Viñales (Yamaha YZR M 1) i de l'italià Francesco Bagnaia (Ducati Desmosedici GP20).\nViñales va encadenar diverses voltes ràpides en l'equador de la classificació tot i el considerable augment de la temperatura, tant en l'ambient com a l'asfalt, superant per poc a Bagnaia i Fabio Quartararo, que va ser el següent a protagonitzar el seu time-attack amb una primera volta de 1: 37.007 que ja el situava líder en la taula de temps.\nPol Espargaró, que anava després de l'estela de Fabio Quartararo en la seva primera volta ràpida, va intentar seguir després del francès, però al revolt dos se'n van anar per terra i ja no va poder continuar, el que el va relegar a l'última posició final.\nValentino Rossi (Yamaha YZR M 1) va acabar en la quarta plaça amb el portuguès Miguel Oliveira cinquè. Àlex Márquez (Repsol Honda RC 213 V) va patir una caiguda gairebé a la fi de la tanda, sense danys físics de consideració, i va acabar en el lloc 21.


L’empat a tres de l’equip blaugrana al camp del Llevant fa que es multipliquin els dubtes sobre la continuïtat del tècnic neerlandès a la banqueta del Camp Nou\nEl Barça només ha estat capaç de guanyar un partit dels sis de Lliga que ha jugat contra el Madrid, l’Atlètic de Madrid i el Sevilla aquesta temporada. // EFE - Biel Aliño\nActualitzada el 12-05-2021 16:27\nEnsopegada amb conseqüències. La continuïtat de Ronald Koeman com a entrenador del Barça ha estat la qüestió predominant en la roda de premsa del tècnic blaugrana després l’empat a tres de l’equip al camp del Llevant . És un tema que ja fa dies que sobrevola l’actualitat blaugrana, però ara agafa més transcendència després de l’enèsima ensopegada del Barça en aquesta Lliga, la tercera consecutiva, que fa que l’equip pràcticament s’hagi acomiadat –ara ja sí– de les últimes opcions que tenia per endur-se el títol aquesta temporada.\nSi la figura de Koeman ja va quedar tocada dijous passat en la derrota al Camp Nou davant el Granada, aquest dimarts els dubtes al voltant del tècnic neerlandès van créixer exponencialment. Els jugadors ja van quedar prou assenyalats per la segona part que van fer, però Koeman va admetre a la sala de premsa que és normal que se’l qüestioni.\nEn el pitjor dels escenaris, Ronald Koeman arribarà al final de temporada amb un títol: la Copa del Rei. // EFE - Alejandro García\nL’entrenador del Barça va admetre que, al descans, no va aconseguir mentalitzar els jugadors per mantenir el to futbolístic i la intensitat durant els segons quaranta-cinc minuts.\nDavant les preguntes dels periodistes sobre si se sentia qüestionat, el neerlandès va admetre que sí, però que ho troba normal en el seu càrrec d’entrenador: “Com a entrenador soc el màxim responsable, jo també em pregunto què ha passat perquè al descans hem parlat d’intensitat. I a la segona part hem abaixat la intensitat. Estic tocat, sempre hem tingut les nostres esperances i guanyàvem 0-2”.\nCom a entrenador soc el màxim responsable, jo també em pregunto què ha passat perquè al descans hem parlat d’intensitat\nL'entrenador del Barça, Ronald Koeman. // EFE - Enric Fontcuberta.\nEl futur de Ronald Koeman, enlaire\nLa directiva i la direcció esportiva veuen que els arguments per mantenir l’entrenador per a la temporada vinent, i que pugui complir el seu segon any de contracte, cada dia que passa perden més força. La nova estructura esportiva és conscient de les dificultats de la plantilla, de les lesions i dels problemes que ha tingut l’entrenador, però de la mateixa manera no entenen com futbolistes com Riqui Puig o Pjanic no tinguin participació, amb l’estat físic que tenen alguns futbolistes, que arriben molt justos per l’acumulació de minuts.\nEl seu possible relleu és tema de debat a dins del club. O apostar per un estil clar i il·lusionador com el que et garanteix Xavi Hernández, o esperar a tancar el cicle d’alguns jugadors en dos anys. Com diria Hamlet, “aquesta és la qüestió”. Tenir un entrenador pont i després apostar pel de Terrassa per a la reconstrucció.\n08-05-2021 18:13 BARÇA 0 - ATLÈTIC DE MADRID 0\n12-05-2021 07:21 LLEVANT 3 - BARÇA 3


L'Open Arms salpa per transportar material humanitari al Mediterrani després de més de 100 dies bloquejat al port\nL’Open Arms salpa per transportar material humanitari al Mediterrani després de més de 100 dies bloquejat al port\nACN Barcelona.-L’Open Arms ha pogut salpar aquesta tarda del port de Barcelona per transportar material humanitari al Mediterrani. El vaixell ha hagut de retardar la sortida des de divendres passat pel mal temps. La previsió és més favorable després del migdia. El Ministeri de Foment va autoritzar el vaixell la setmana passada a tornar al mar després de 100 dies de bloqueig al port. Ara bé, no podrà efectuar tasques de rescat de persones, sinó que haurà de limitar-se al transport d’ajuda humanitària. “La bandera de Sant Jordi ens retorna a l’Egeu amb 20 tones d’ajuda humanitària”, han piulat a Twitter.\nEl 8 de gener, el govern espanyol va denegar a l’Open Arms el permís per sortir a fer missions de rescat amb l’argument que Itàlia i Malta no els deixarien desembarcar i que el vaixell no reuneix les condicions necessàries per portar els nàufrags fins a Espanya.L’alcaldessa de Barcelona, Ada Colau, ha denunciat la “hipocresia” del govern de Pedro Sánchez per deixar sortir el vaixell però sense deixar-li fer la “seva funció específica, que és salvar vides”. Colau ha lamentat el canvi de política del PSOE en aquesta matèria després de permetre l’arribada de l’Aquarius a l’inici del mandat.


La Llum groga: Sóc propietària (més o menys)\n12 de febrer de 2006 a les 16:12\nara seriosament, que bonic ser propietària d'un bosc...\n12 de febrer de 2006 a les 16:13\nCapitalista? Sí, una miqueta :-)\nSí, sóc propietària d'un bosc, però no sé ni exactament on és, ni com és, ni res.\n12 de febrer de 2006 a les 16:33\nJa trigues a anar-hi, a fer-hi fotos, a tocar els "teus" arbres, a mirar el teu paisatge, a sentir les teves olors...\nPero aixo de sense papers...\n12 de febrer de 2006 a les 17:05\nLes meves olors ja les puc sentir sense anar-hi :-)\nVa, sense ser bèstia... Sí, hi hauria d'anar un dia d'aquests. Potser el cap de setmana que ve... O potser l'altre. El problema és que m'hi ha de portar ma mare, perquè no tinc la més remota idea d'on és.\nAixò de sense papers no és cap problema. De veritat. El dia que calgui ja els farem...\n12 de febrer de 2006 a les 17:20\nFa cinc anys la meva mare em va preguntar si volia quedar-me la poca terra que tenia (quatre pins, unes quantes oliveres, uns ametllers, pocs fruiters) o se la venia. Em va semblar que jo no la podria manenir en condicions. Vaig fer el que raonablement era correcte, però l'enyoro.\nQuan et facis la caseta fes-me un crit.\n13 de febrer de 2006 a les 1:28\nPoc a poc els somnis es van fent realitat, oi? Tenir un tros de bosc on construir una casa ja és un bon començament, i tant!!\nI vaja, ja he vsit que t' has traslladat aquí. Aquest també sembla ser un lloc prou acollidor. Crec que m' hi quedaré... xD\nJo feia mesos que havia començat a fer-me tombs per Blogger i poster més endavant m' hi quedi definitivament. De moment, jo ja he començat a construir-me la meva nova casa virtual (http://diesestranys.blogspot.com).\n13 de febrer de 2006 a les 20:53\nUi, pere, d'aquí a que em faci la caseta, si és que me l'arribo a fer... En passarà, de temps!\nEi, esteve! Quant de temps! M'alegro de tornar-te a veure per aquí i ja em passaré pel teu nou blog, a veure què ens expliques :-)\n13 de febrer de 2006 a les 21:32\nEnhorabona, propietaria!! :)\n13 de febrer de 2006 a les 23:37\n14 de febrer de 2006 a les 19:52


Xàbia comença una nova temporada de formació gratuïta en noves tecnologies per a la modernització de el comerç Xàbia comença una nova temporada de formació gratuïta en noves tecnologies per a la modernització de el comerç\nXàbia comença una nova temporada de formació gratuïta en noves tecnologies per a la modernització de el comerç\n13 de setembre de 2021 - 15: 21\nEl projecte Beachworking torna a Xàbia amb una renovada programació que abastarà els propers mesos de setembre a desembre. Tal com explica la regidora de Foment Econòmic, Marta Bañuls, la consolidació d'aquest projecte que es realitza en el municipi segueix amb l'objectiu d'impulsar la digitalització de les empreses i oferir formació gratuïta a tots els treballadors que vulguin augmentar els seus coneixements en noves tecnologies.\nAixí, durant aquest estiu s'ha apostat per fer difusió d'una campanya per atraure nòmades digitals i treballadors que realitzen la seva tasca en remot. D'aquesta manera, s'obre la possibilitat a engrandir la comunitat tecnològica que serveixi de base per a la implantació de les empreses que es desenvolupen en el sector de les TIC.\nAra, amb l'inici de el nou curs es reprèn la programació formativa. Comença demà dimarts 14 de setembre amb una XàbiaTIC en la qual es parlarà sobre una experiència d'una parella que han instal·lat la seva empresa a Xàbia i treballen de forma online per a tothom.\nDimecres 15 també dóna inici un altre programa, aquest a nivell comarcal i impulsat per Creama encaminat a la digitalització de el comerç. Aquesta nova acció tracta d'innovar en la formació que actualment s'imparteix per als comerciants amb la realització d'un programa complet per a l'adaptació de les empreses a l'escenari post-COVID i l'impuls de la transformació digital per al comerç.\nEs van a realitzar 8 tallers formatius en format on line (webinar), en horari de 15.30 a 17.00 hores i de participació gratuïta, dirigits a comerciants i empreses de la Marina Alta interessades en digitalitzar el seu comerç.\nEl dimecres 15 de setembre tindrà lloc "microvídeos amb instagram Reels i TikTok", una de les conferències que més accent posarà en les eines actuals que utilitzen els nous usuaris digitals per comprar i passar temps d'entreteniment. Seguiran títols com "Instagram per comerços", "Youtube" o "Publicitat a les xarxes socials" ... Tots ells tractaran d'aportar les novetats de gestió empresarial en el format de càpsules empresarials. També cal ressenyar que les places per assistir són limitades perquè els tallers resulten pràctics i eficients.\nA finals d'octubre, es presentarà un dels esdeveniments amb més adeptes i que s'ha consolidat amb els anys: el "Beers and Bytes" que torna a al Mercat Municipal per sert un punt de trobada entre persones emprenedores que expliquen la seva experiència i que serveix de preludi per a- en un ambient distès -compartir projectes, idees o contactes, l'essència de l'beachworking.\nDe el 9 a l'11 de novembre es realitzarà un curs presencial sobre "Comunicació empresarial" en el qual, a través de dinàmiques vivencials, s'ajudarà a les persones inscrites a millorar la seva forma de vendre, parlar en públic o fer presentacions en viu. La setmana següent s'abordarà el "Video amb mòbil" en un nou curs de 3 dies de durada.\nUna de les activitats que seguiran en aquesta nova programació és el "Cafè amb el ADL Tecnològic" donant contingut a l'conveni signat amb el Districte Digital per posicionar a Xàbia com una destinació per nòmades digitals i empresaris de les NTIC i donant a conèixer noves experiències empresarials entre les empreses de el Districte Digital i les locals per fomentar la interacció entre els futurs emprenedors i els empresaris ja consolidats. En elles es buscarà apropar testimonis i experiències a tots els que es vulguin formar en noves tecnologies ja que expliquessin la seva història i serviran d'exemple motivador. Seran els divendres i s'emetrà a través del Facebook i Youtube.\nArsènic es queda a les portes de guanyar la 'Cançó de l'Estiu 2021'\nL'Hospital de Dénia llança una campanya per informar i conscienciar sobre l'Alzheimer\nInstagram i Zeneida Herrera, protagonistes en el nou Beachworking


Jornada Portes Obertes CET10.\nEl passat divendres 20 de setembre va tenir lloc la primera Jornada de Portes Obertes de l'equip de diversitat funcional del CEF Can Mir - Cromosuma a les instal·lacions de CET10 a Artós-Sarrià (Barcelona).\nEl passat divendres 20 de setembre va tenir lloc la primera Jornada de Portes Obertes de l'equip de diversitat funcional del CEF Can Mir - Cromosuma a les instal·lacions de CET10 a Artós-Sarrià (Barcelona), on van participar 8 nens que formaran part de l'equip la propera temporada.\nUna jornada meravellosa on els nens van gaudir d'una sessió d'activitat de futbol i joc amb l'Esteban Navarro, entrenador i educador del CEF Can Mir, i vam tenir des de les entitats l'oportunitat d'explicar al pares i mares el projecte que durem a terme la temporada 2019-2020, així com compartir pensaments i experiències.\nEl proper divendres 27 farem la segona sessió on esperem la incorporació de nous jugadors.\nAgraïm la confiança de les famílies pel nostre projecte, i als nens per fer-nos sentir feliços veient-los gaudir amb el futbol, la companyia i el bon ambient.


rba salut i gestió: El departament de salut, superat\nEn els últims quaranta anys, d’ençà les transferències de les competències en Salut a la Generalitat de Catalunya, mai havíem patit un problema sanitari de la gravetat com el que tenim ara amb nosaltres. Ni tan sols l’aparició de la SIDA va ser tan dura com el que ens ha tocat viure aquest 2020. Tanmateix en aquest període tampoc havíem tingut mai un departament de Salut amb tants càrrecs proveïts en base a carnets polítics, i amb tan pocs coneixements del sistema de salut ni de la sanitat en general. La pandèmia ha servit per constatar que a banda de la militància en un partit polític, per ocupar càrrecs claus a l’administració pública, en un departament tan sensible per la població com el de Salut, cal una formació, uns coneixements i una experiència que justifiquin el sou que es percep.\nSi per acabar-ho d’arreglar, a banda de la manca d’idoneïtat de molts responsables, hi afegim que el departament de salut té una consellera formal, la consellera Vergés, però per sobre d’ella hi ha un conseller de Salut a l’ombra, que en sap molt de números, però molt poc de salut pública, que pren decisions, o millor dit, pressiona per què altres les prenguin, tenim preparat l’escenari ideal per que sorgeixin el desconcert, les contradiccions, els canvis de criteri, en definitiva perquè aparegui en escena el caos que tenim avui dia, que els màxims dirigents es posin nerviosos i es comenci a buscar culpables abans que solucions.\nMalauradament, i com a conseqüència de lo anterior, portem ja pràcticament un any de pandèmia. Era als inicis del mes de mars de l’any passat quan des de Salut ens deien que la grip era molt més greu que el SARS-Cov-2. Un any més tard, només a Catalunya portem més de 400.000 persones contagiades, i superem els 17.000 morts. Aquest és el trist balanç d’una pandèmia que els nostres polítics no han sabut afrontar.\nI és que continuem estant entossudits en fer compatibles l’activitat econòmica (vol dir la mobilitat de les persones) amb la salut, quan aquests dos conceptes, amb un virus pel mig, són del tot antagònics. Portem des del mes de març amb confinaments massa lleugers seguits de des-confinaments massa ràpids, i el resultat és que anem d’onada en onada. Aquest últim any, des de l’inici de la pandèmia, ja portem tres onades, i continuem.\nL’activitat econòmica és fonamental per una societat. Per tant, cal garantir-la fins allà on sigui possible i més. Tanmateix, ens trobem en una situació paradoxal: portem 10 mesos intentant que l’activitat econòmica no s’ensorri. Però que ha succeït en la realitat? Doncs que ho hem fet tan malament que l’activitat econòmica està molt i molt danyada, fins i tot alguns negocis estan a punt de desaparèixer, i a sobre no hem estat capaços d’acabar amb la pandèmia i per culpa de l’excessiva mobilitat dels ciutadans han continuat incrementant-se els contagis. No hem volgut mantenir la duresa de les restriccions massa temps per no afectar a l’economia però la repetició continuada en el temps de períodes amb restriccions de mobilitat ha acabat portant l’activitat econòmica al desastre.\nConvindria que els responsables polítics s’aturin a pensar que és el que han fet malament, més enllà de les errades ja conegudes pels que hem anat seguint l’evolució de la pandèmia. No es poden tornar a repetir situacions com les viscudes des del pont de la Puríssima. A començaments de desembre, tots els experts denunciaven que calien mesures més dràstiques. Els “savis” del departament de Salut no els hi varen fer cas fins que les xifres van començar a ser de nou alarmants; calia actuar fent més restrictives encara les mesures de cara als endimoniats ponts de Nadal i Any Nou. Què va fer el govern? Va aplicar mesures relativament toves que van permetre que la gent continues interaccionant els uns amb els altres en un intent de respectar la celebració de les festes, i possibilitar un cert volum de negoci de cara al comerç. I què ha passat? Doncs de nou, unes xifres de contagis fora de control, que han obligat al govern a confinar de nou els municipis i tancar negocis. Però ai las, han anunciat un confinament municipal i noves restriccions el dia 5 de gener, que no tindran vigència fins el dia 7. I això perquè? Doncs perquè es pugui celebrar la jornada de Reis, i el dia 5 els catalans puguin continuar contagiant a altres catalans aprofitant les compres de reis de l’últim dia. Un despropòsit rere l’altre.\nA destacar que la Xina (on es va originar la pandèmia), Corea, Japó i altres països del continent asiàtic, on la gent es pren seriosament les consignes dels governs, i on els governs vetllen per la salut de les persones, prenent les mesures que consideren mes adequades més enllà dels interessos de l’economia, amb una sola onada, han resolt el problema. Però aquí, avui, a la Generalitat, a Salut, mana qui mana...\nPublicat per Ricard Bosch a 12:19


Les activitats esportives seran les protagonistes a l'Arboç durant el juliol\n'L'Arboç es mou' ofereix nombroses activitats esportives durant el juliol. | Ajuntament de l'Arboç\nArriba la vuitena edició de 'L'Arboç es mou'\nper Marc Guitart 22/06/2022 13:51h\nLes activitats esportives seran les protagonistes, un estiu més, del mes de juliol a l'Arboç. La vuitena edició de 'L'Arboç es mou' presenta un bon grapat de propostes que tindran lloc entre el 4 i el 29 de juliol. Activitats per a totes les edats que es faran en diferents punts del municipi.\nEl programa es troba totalment consolidat després de set edicions que han estat un èxit. La regidoria de Joventut, Esports i Lleure repeteix una proposta que vol incentivar la pràctica de l'esport i la vida saludable. Per això es compta amb professionals i entitats esportives de l'Arboç.\nLes activitats són ben variades i inclouen iniciació al pàdel, acrobàcies, tir amb arc, ioga, meditació en moviment o caminades. També hi ha un vessant solidari, ja que els ingressos de les inscripcions es destinen a la Cursa contra el Càncer. El preu és de cinc euros per cada activitat i es poden fer a partir del 23 de juny al Punt d'Informació Juvenil (PIJ) de la Casa de Cultura.


Els Valls de Torroella | NacióManresa\nEls Valls de Torroella\nper Antonio Mora Vergés , 11 de març de 2012 a les 08:03 |\nAquesta informació es va publicar originalment el 11 de març de 2012 i, per tant, la informació que hi apareix fa referència a la data especificada.\nEsglésia de Valls de Torroella. Foto: Antonio Mora Vergés\nVeníem la Maria Jesús Lorente Ruiz i l'Antonio Mora Vergés, de Palà de Torroella – n aquest tros de món les Colònies reben la consideració de pobles i àdhuc de parròquies -; creuàvem un pont estret sobre el Cardener, i ens aturàvem per retratar el conjunt que formen l'església, l'antic convent de les Dominiques, la rectoria i les escoles de Valls de Torroella.\nEls plànols dels edificis d'estil gòtic, foren obra del Sr. Oigini Negre. Les obres finalitzaren el dia 7 de novembre de 1926 amb la benedicció de l'Església dedicada al Sagrat Cor de Jesús, pel bisbe de Solsona, Excm. Dr. Valentí Comellas. Actualment l'església de Valls de Torroella està dedicada al Roser.\nDins d'aquesta església –a la que no podíem accedir- es guarda la imatge de la Mare de Déu de Coaner, que es una talla de fusta del segle XIII amb la representació de la Verge coronada i totalment frontal asseguda en un tro i amb el Fill sobre el genoll esquerra. Aquest, coronat també, beneeix amb la mà dreta i amb l'altra mà sosté un objecte circular pressionat sobre el pit. El nen s'inclina suaument, mentre la mare conserva una total frontalitat.\nAquesta imatge procedeix de l'església – santuari de la Mare de Déu de Coaner, està molt restaurada i estava acollida per un retaule Barroc del 1716.\nLa nissaga dels Valls s'inicia a Sallent, on encara existeix la Casa Valls. Tenia vincles familiars amb els Palà, amb els que formaria la societat Esteve Valls i Companyia que es constituí l'any 1877 i s'instal•là a Castelladral (Navàs), a la vora del riu Cardener, i a prop del poble de Sant Salvador de Torroella. Sorgia així la colònia Palà de Torroella.\nHom defensa que els nuclis de població anomenats Torroella començaren essent una simple torreta (de vigilància o de defensa) al voltant de la qual s'anà formant el caseriu. Davant d'alguna d'aquestes torres –Riner per exemple– he tingut "la sensació" de trobar-me davant de la "Casa de l'amo" de l'època feudal. El clixé es reproduirà fidelment en el període en que el "feudalisme industrial" farà créixer Colònies a la vora dels rius catalans.\nIsidre Valls Pallarola nasqué a la vila de Sallent l'any 1859. A l'inici del segle es dissolgué la societat, i Isidre Valls Pallarola (va emmaridar-se amb la senyora Antonia Taberner, de coneguda família de Barcelona), que havia succeït al seu pare, construirà una nova fàbrica un parell de quilòmetres riu avall, que serà la colònia Valls o Palà Nou.\nLa nova fàbrica va començar a funcionar l'any 1903. L'any 1918 va constituir una empresa filial, Valls i Mir, on es realitzaven l'acabat, el blanqueig, el tenyit i l'estampat del teixit. Durant el mateix any va traspassar tots els seus actius a empresa homònima Manufacturas Valls SA.\nEmili Carles-Tolrà i Amat, segon Marquès de Sant Esteve de Castellar, exiliat a Nàpols durant la Guerra Civil, no rebrà autorització del franquisme per tornar al país i haurà d'arribar a un acord amb Manufacturas Valls, SA, que es farà finalment càrrec de la majoria del capital de Viuda de José Tolrà SA, constituint un dels primers grups cotoners de Catalunya.\nEmili Carles-Tolrà i Amat, morirà a Nàpols l'any 1940, però no serà fins l'any 1949 que les seves despulles seran traslladades a Castellar del Vallès on serà enterrat a la cripta de l'església que construí la primera Marquesa, al panteó Tolrà, al costat de la seva muller Rosa Coll i Carles.\nLa negativa del franquisme a la tornada de Emili Carles-Tolrà i Amat, és un episodi fosc que esperem desvetllar quan s'obrin els darrer arxius de la dictadura. El 1991 Manufacturas Valls SA presentà suspensió de pagaments.\nMunicipis, valls de torroella


El Món | Encara millor\n"Ella (o és ell?, del PSC) em reconeix que el 27-S li va fer vergonya votar un partit del No, "perquè en aquests moments el No fa vergonya, no té contingut"\nper Eduard Voltas 09/10/2015\nEm trobo una personalitat del PSC a Madrid, i com que ens coneixem i ens apreciem, ens aturem a parlar. Del tema, és clar. Donem voltes als arguments ja coneguts de cadascun, però avui els dos tenim ganes de donar-nos la raó en alguna cosa. Suposo que és l'esgotament dels quatre anys de procés, una certa necessitat de trobar punts de coincidència encara que siguin petits. Ja he dit que ens apreciem.\nEm reconeix que per començar la desconnexió n'hi ha prou amb els 2 milions de vots i els 72 diputats, i jo li reconec que per culminar-la amb èxit caldrà un suport més ampli. Ell (o és ella? Deixem-ho en el misteri) em reconeix que l'única manera que hi hagi el referèndum pactat que defensa és que l'independentisme sigui molt fort i vagi a totes amb fets consumats, perquè només així l'estat s'espantarà i cedirà. Jo li reconec que si l'estat fa una oferta formal de referèndum a l'escocesa el sobiranisme haurà de modificar el seu full de ruta i acceptar l'envit, bàsicament perquè no fer-ho seria tant com tancar-se les portes del reconeixement internacional. Ella (o és ell?) em reconeix que el 27-S li va fer vergonya votar un partit del No, "perquè en aquests moments el No fa vergonya, no té contingut". Jo li reconec que no és bo que C's substitueixi el PSC com ha passat en molts barris. I els dos estem d'acord que el procés no es pot allargar, que hem de saber el més aviat possible si és mascle o femella.\nEns hi estem vint minuts, no més, és tard a la nit i estem cansats. Però me'n vaig a jeure a l'hotel amb bon regust de boca. Penso en el valor extraordinari del que estem fent a Catalunya, els del sí i els del no: resoldre civilitzadament un conflicte on es juguen moltes coses molt importants. Poder, interessos, sentiments. Fins ara ho hem fet molt bé i ara que previsiblement la tensió política augmentarà ho hem de fer encara millor. És una obligació moral i política que tenim i que ens afecta a tots.


Vi del celler Dominio de Atauta. | DECÁNTALO\nVi del celler Dominio de Atauta\nA 1.000 metres d'altitud, a la localitat soriana de Atauta, hi ha una vall única que constitueix una autèntica joia enològica i etnogràfica. Aquesta petita vall està situada al començament de la D.O. Ribera del Duero a 50 km. del naixement del riu Duero a la província de Soria. Es tracta d'una vall molt erosionada pel que, tot i ser petit (4 km de llarg i 1 km d'ample) té gran diversitat de sòls, tant en composició com en profunditat de sòl disponible per a la planta, depenent de si es troba en una zona de vall, erm o vessant: la característica comuna a tots aquests sòls és la roca calcària que existeix en profunditat i que aporta la mineralitat al raïm i impedeix que les arrels aprofundeixin cap a capes més profundes.\nEn aquest enclavament tan singular es despenja, literalment, el projecte de Dominio de Atauta amb el propòsit de reflectir en els seus vins totes les peculiaritats que és capaç d'oferir la varietat Negre Fi de vinyes prefiloxeriques amb més d'un segle d'antiguitat. Cellers Dominio de Atauta beu de la tradició d'una vall amb més de cinc segles de tradició vitivinícola i amb unes condicions extremes, tant per l'altitud en què es troba, com per un clima amb poques pluges i grans oscil·lacions tèrmiques. L'altitud de la vall és precisament un dels elements més característics, ja que, entre altres coses, permet que el raïm maduri de forma més lenta, harmònica i equilibrada. D'altra banda, el vent que corre constantment per la vall d'oest a est contribueix al fet que la humitat dels ceps sigui baixa, ajudant a evitar malalties. Aquestes condicions orogràfiques de la vall juntament amb les condicions climàtiques de la zona: escassa precipitació, temperatures mitjanes baixes i àmplies oscil·lacions tèrmiques entre el dia i la nit en els mesos de maduració del raïm, fan que siguin factors idonis per al conreu de la vinya i la maduració del raïm.\nRecolzant-se en aquestes bases, la filosofia que ha seguit Cellers Dominioo de Atauta des dels seus inicis ha estat la de mimar el fruit aconseguit a la vinya al llarg de tot el cicle amb unes qualitats excepcionals i realitzar una acurada intervenció al celler.\nDominio de Atauta neix l'any 2000 i se situa a la carretera de Morcuera, als voltants de Atauta, a la província de Soria. El celler que forma part de Avanteselecta que elabora vins en 9 cellers a les principals Denominacions d'Origen d'Espanya. En aquest entorn les vinyes conviuen amb alzines i roures i amb herbes aromàtiques, com la farigola i el romaní, hortes, bolets, i animals com llebres, perdius, cabirols i senglars. És molt freqüent veure també voltors i àguiles en un ecosistema que fet i fet es traslladarà al vi per pura interacció de tots els elements.\nEl celler posseeix 15 has de vinya pròpia i 30 has de vinya controlada. Els anys d'experiència i el treball en aquesta zona els ha permès conèixer cadascuna de les més de 500 micro parcel·les, les quals s'elaboren de forma individualitzada amb el màxim respecte a la seva essència i la natura. La vinya de Dominio de Atauta és prefiloxerica rondant el segle i mig d'antiguitat i, en qualsevol cas, l'edat dels ceps no baixa dels 85 anys. La vinya està plantada en vas com tradicionalment es feia a la zona. Aquest tipus de plantació, a més, permet que la planta aguanti millor l'escassa precipitació (430 mm / any). L'elevada edat de les vinyes, els sòls pobres i amb poca profunditat i el treball enormement curós de la vinya dóna lloc a produccions molt petites de, com a màxim, uns 2.500 quilos de raïm per hectàrea, el que equivaldria a què cada cep donaria una quantitat de raïm una mica menor a la necessària per produir una ampolla de 0,75 l.\nEl celler compta amb dipòsits de diferents materials i mides per adaptar-se a les diferents necessitats de cada tipus de raïm. Entre els materials es troben tines de fustes, dipòsits de formigó i d'acer inoxidable i mides que van des de 1.000 fins a 10.000 litres. La criança es realitza en la seva totalitat en bótes de diferents mides de roure francès procedent de diferents boteries. En general fem servir fins a 6 anys les bótes, fent una renovació d'un 20% anual, depenent de les característiques de la collita. El parc de bótes consta de 620 bótes.\nD'altra banda, Dominio de Atauta participa en un altre celler, Talaies del Golbán, situada a 7 km de San Esteban de Gormaz (Sòria), on neixen els seus vins Viridiana, Torre de Golbán Criança i Torre de Golbán Reserva. El seu objectiu és elaborar vins compromesos amb l'estil de Ribera del Duero afegint el punt de caràcter i la personalitat que dóna el fet d'estar present en una zona privilegiada molt pròxima a l'excepcional Vall de Atauta. Aquí, a les zones més pròximes a la Vall de Atauta, en les localitats de San Esteban de Gormaz, Miño, Ines, Soto i Langa, compten amb 40 hectàrees de vinya controlada de Negre Fi amb una edat entre els 60 i 80 anys, conreat en vas sobre sòls mixtos, sorres i argiles calcàries, i còdols. El celler compta amb dipòsits fermentació (inox, fusta, ciment ...), i unes 700 bótes de roure francès 225 litres, amb usos des de 0 fins a 6 anys, i amb renovació del parc d'un 25% anual.\nLa filosofia d'acurada intervenció al celler s'aplica des de la fermentació fins a l'acabat dels vins, buscant sempre fermentacions naturals sense estabilitzacions per fred i filtracions molt suaus i respectuoses amb l'excel·lent matèria primera. A tots els factors que defineixen el "terroir" -clima, terres, varietat i edat dels viñedos- s'afegeix el factor humà, element fonamental per a l'elaboració dels vins de Dominio de Atauta.\nLa varietat que predomina és la Negre Fi, com es coneix a la Tempranillo a la Ribera del Duero. Dominio de Atauta gestiona una viticultura en què només s'utilitzen productes orgànics respectuosos amb el medi ambient i realitza totes les feines de la forma més sostenible possible. Totes les tasques de la vinya es desenvolupen a mà, ja que l'estret marc de plantació (1,7 × 1,7) no permet el pas de cap tipus de maquinària. Els tractaments del sòl són completament naturals, utilitzant únicament compost d'origen animal i vegetal.\nEls vins de Dominio de Atauta\nA continuació pots trobar els vins de Dominio de Atauta:\nParada de Atauta s'elabora 100% amb Negre Fi i rep una criança de 12 mesos en bóta de 225 litres francesa, el 50% nou. El vi s'elabora a partir d'una selecció de vinyes molt velles, buscant vinyes localitzades en terrenys sorrencs i amb cantell rodat, proporcionant una millor maduració i major intensitat fruitera. S'elabora en dipòsits de formigó i acer inoxidable. La fermentació malolàctica es porta a terme en tines de fusta i posteriorment passa a bótes. És un vi que mostra la concentració, complexitat i potencial dels raïms i vinyes de la Vall de Atauta sense deixar de ser un vi comprensible per tots.\nDominio de Atauta és un varietal de Negre Fi amb una criança de 16 mesos en bóta de roure francès, 40% nou i 60% usat. És un vi que neix amb la intenció de mostrar la concentració, complexitat i potencial del raïm i vinyes de la zona. El vi parla per si sol, mostrant gran potencial i intensitat, amb un final de boca llarg i fresc. Es poden trobar les aromes típiques de la garriga, romaní i espígol juntament amb fruits del bosc negres madurs i notes especiades. Pas de boca rodó i suau al mateix temps, acompanyat de tanins fins granulosos ben integrats i madurs. El pas de boca és ampli i llarg. Bona acidesa i equilibri amb un final molt mineral.\nLa Mala s'elabora 100% amb Negre Fi i rep una criança de 18 mesos en bóta 100% roure (50% nou 50% usat). És un dels tres vins de finca que s'elaboren els cellers en què mostra la personalitat d'un pagament ubicat a la Vall de Atauta amb una profunditat de tan sols 0,7 m fins a la roca calcària. A causa d'aquesta escassa profunditat els rendiments de cada cep són extremadament baixos. Aquest factor, al costat de les característiques especials del sòl, proporcionen un dels vins més interessants del celler. La parcel·la, precisament, rep el nom de la baixa producció dels seus ceps, de manera que antigament se la considerava poc rendible i la hi cridava "La Mala". Vi perfumat, amb gran diversitat d'aromes amb plantes aromàtiques, espígol, romaní, camamilla combinada amb fruits del bosc vermells i negres madurs i lleugeres notes de cafè i espècies. Pas de boca perfumat i suau, tot això acompanyat per una textura de taní fi granulós. Bona acidesa i equilibri.\nValdegatiles també és un 100% Negre Fi, amb 18 mesos de criança en bóta 100% roure francès. És un dels vins de finca que presenta tot el potencial d'una parcel·la amb un sòl més profund (1,6 metres fins a la roca calcària) i és el pagament més ric en argila. Tant la composició del sòl, com la seva profunditat, fan de Valdegatiles un vi amb una gran estructura i potència, sense perdre l'elegància característica de la zona. Potència i intensitat aromàtica, notes de fruits vermells i negres madurs amb tocs de tabac i cuir. Pas de boca intens, amb pes al centre de boca, dominat per tanins granulosos i record de fruits del bosc madurs. Equilibrat i llarg.\nLlanos del Almendro és un 100% Negre Fi, amb 18 mesos de criança en bóta 100% roure francès. És un dels vins de finca elaborat amb els raïms procedents d'una petita parcel·la situada a la Vall de Atauta que destaca per terra sorrenc amb còdols en superfície. La pobresa d'aquest sòl sorrenc, juntament amb la temperatura més gran que acumulen aquests sòls gràcies al còdol, fa que els raïms madurin d'una forma més lenta proporcionant una major complexitat d'aromes i sabors. Vi potent i increïblement complex. Barreja d'aromes i sabors de fruits del bosc, vermells i negres, madurs, combinats amb notes balsàmiques de regalèssia negre i notes d'ametlles amargues. En boca és llarg i desenvolupa amplitud, generant un mantell de tanins molt fins granulosos.\nEls vins de Talaies de Golbán\nViridiana és un 100% Ull de llebre amb 3 mesos en bóta 100% francesa nova. És un jove amb una petita criança, que ve a completar la gamma clàssica de Criança i Reserva. La selecció de vinyes es realitza buscant fonamentalment la intensitat fruitera i l'equilibri en boca. Aromes de fruits del bosc entrellaçats amb notes especiades. En boca és lleuger i fresc amb molts sabors de fruits vermells i un pas de boca suau. És un vi jove, viu i fàcil de beure.\nTorre de Golbán Criança també és un varietal de Tempranillo de vinyes de 60-80 anys, amb una criança de 12 mesos en bóta de roure francès (30% bóta nova). És un vi criança estil Ribera del Duero però amb una gran personalitat a causa que està elaborat pels raïms provinents de vinyes a més de 900 metres d'altitud sobre sòls de sorres calcàries i còdols de vall. Intens, elegant i viu, amb aromes de fruites vermelles i negres madures amb notes de regalèssia i espècies dolces. En boca és un vi perfectament equilibrat i rodó. El vi és fruiter, sucós i acaba amb una acidesa molt fresca.\nTorre de Golbán Reserva és un 100% Ull de llebre amb una criança de 18 mesos en bóta de roure francès (30% bóta nova). Aquest vi intenta ensenyar les virtuts de la Negre Fi, clon clàssic d'ull de llebre conreat a Ribera del Duero, que són l'elegància, finor i llarg envelliment. Vi d'aromes profundes i complexos amb notes de fruits negres madurs combinats amb notes de cafè. En boca és rodó, balsàmic i llarg amb una textura sedosa.\nSituación de la bodega Dominio de Atauta\nVi negre Envellit en fusta Biodinàmic. 12 mesos en bóta de roure francès. Celler: Dominio de Atauta. D.O. Ribera del Duero. (Castilla y León) Varietat: Tinto Fino\nVi negre Envellit en fusta Agricultura respectuosa. 12 mesos en bóta de roure francès. Celler: Dominio de Atauta. D.O. Ribera del Duero. (Castilla y León) Varietat: Tinto Fino\nVi negre Envellit en fusta. 18 mesos en bóta de roure francès. Celler: Dominio de Atauta. D.O. Ribera del Duero. (Castilla y León) Varietat: Tinto Fino\nSituació del celler Dominio de Atauta


Sortida fotogràfica: Descobrint el Cementiri del Poblenou de Barcelona | AFC :: Agrupació Fotogràfica de Catalunya – del Duc , 14 pral – 08002 Barcelona – Tel. 933016581\nDATA: dimarts, 26 de novembre del 2019\nPUNT DE TROBADA: a l’entrada del Cementiri, Av. Icària, s/n. 08005 Barcelona\nHORA: 10,15 hores\nCOM ARRIBAR-HI: –Autobusos: 59, H16, V27, 136\n-Metro: Línia 4. Estació Llacuna (sortida c/ de la Ciutat de Granada)\nPer entendre per què un cementiri també pot estar ple d’art, només cal acostar-se al del Poblenou. Està esquitxat de racons de gran interès artístic, històric i emocional, com el famós grup escultòric anomenat «el petó de la mort» Es tracta d’un interessant recinte funerari ple d’escultures i raconets de gran harmonia que ens oferiran l’oportunitat de captar moltes i bones fotografies. Conté tombes de personatges tan il·lustres com Josep Anselm Clavé, Serafí Pitarra o la família Santpere. També hi ha tombes anònimes com la venerada tomba del “santet” del Poblenou, un noi de barri a qui encara se li fan nombroses ofrenes, o les dels gitanos amb les seves escultures, moltes vegades realistes, com la de l’home elegantment vestit que porta a la butxaca el seu inseparable paquet de tabac.\nEl Cementiri del Poblenou va ser inaugurat l’abril del 1819, aquest any, doncs, se celebra el seu bicentenari. És el millor moment per visitar-lo i descobrir la seva història tot fent una passejada fotogràfica pels emblemàtics espais d’aquest recinte funerari, el primer que es va construir a la ciutat de Barcelona quan a la capital catalana hi havia un veritable problema de salubritat a causa dels cementiris parroquials i es va decidir fer-ne un extramurs de la ciutat.\nEl cementiri del Poblenou, com tants d’altres, és un veritable museu a l’aire lliure. Ja fa anys que Oriol Bohigas, quan altres arquitectes s’atrevien a demanar la desaparició del recinte, va defensar la seva naturalesa com a catàleg de l’arquitectura de l’època. Afortunadament es va mantenir dempeus i actualment s’està procedint a la seva restauració i conservació com es mereix la seva condició de patrimoni arquitectònic, històric i artístic.\nCal saber que els Cementiris de Barcelona formen part de la xarxa de recintes funeraris històrics i monumentals de l’Associació Europea de Cementiris Significatius, que aplega una cinquantena més de tot el continent, precisament amb l’objectiu de revaloritzar-los com a patrimoni cultural. Tot i que a ningú se li escapa el potencial turístic dels cementiris de Barcelona, els recintes de la ciutat comtal encara es troben molt lluny d’altres de la resta del continent que sí que han sabut treure-hi tot el profit.\nTot desitjant-vos moltes i bones fotografies i amb la il·lusió que aquesta sortida sigui del vostre gust, us hi esperem!\nHORARI DE L’ACTIVITAT: de 10,15 a 12,00 hores aproximadament\nINSCRIPCIÓ: Enviar correu a sortides@afc.cat indicant nom i número de soci\n(no heu de respondre a aquest correu)


Red Roof Inn Edison Edison (NJ) Estats Units - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\n860 New Durham Road, Edison, Edison (NJ), Estats Units, 08817 - Veure al mapa\nHabitació amb llit doble – Accessible ADA – Fumadors (ADA Full Bed Smoking)\nHabitació amb llit doble – Accessible ADA – No fumadors (ADA Accessible Full Bed Non-Smoking)\nSituat en el cor de Edison, Red Roof Inn Edison és un lloc ideal des d'on descobrir Edison (NJ). A de l'emoció de la ciutat, aquest hotel de 3.5-estrelles gaudeix d'una excelent situació i permet accès a les millors atraccions de la ciutat. Un refugi de descans i relax, l'hotel us oferirà una renovació total a només pases de les nombroses atraccions de la ciutat com ara Triple C Ranch, Light Dispelling Darkness, Thomas Edison Museum.\nSimplement imagini's totes les comoditats i diversions que vostè espera de Red Roof Inn i afegeixi-hi el comfort de la seva llar. Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, recepció 24 hores, instal.lacions per a minusvàl.lids, Zones públiques amb Wi-Fi, aparcament de cotxes són només algunes de les comoditats que fan que Red Roof Inn Edison sigui diferent dels altres hotels de la ciutat.\nL'ambient de Red Roof Inn Edison es reflexa en cada habitació. connexió sense fils a internet (cortesia), aire condicionat, calefacció, escriptori, despertador són només algunes de les comoditats a la vostra disposició. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Sigui quina sigui la seva raó per visitar Edison (NJ), el Red Roof Inn Edison és el lloc perfecte per una estimulant i emocionant escapada.\nTots els tipus de viatgers (187) Parelles (60) Viatgers en solitari (57) Famílies amb infants petits (24) Famílies amb infants grans (16) Grups (30)\nNabil, Estats Units


Mides: Fins 3m\nÉs un tauró que medeix uns 250 centímetres, té una mida considerable per a un peix del mediterrani. Té un cos ample, i el morro força curt. L'orígen de l'aleta dorsal és al mateix nivell que a les aletes ventrals. Té més d'una filera de dents recambiables i de forma triangular. La seva coloració és grisàcia, cap a color bronze vist des de sobre, per sota és blanc.\nLi agrada nedar molt aprop del fons, sobretot si és sorrenc. Normalment viu a més de 50 metres de la costa.


La Policia Foral alerta que és delicte segons el Codi Penal difondre imatges de la violació de 'La Manada'\nAdverteixen als qui les difonen que «adquireixen responsabilitat penal per delicte contra la intimitat, arreplegat en l'article 197.7»\ndivendres, 8 de desembre 2017 - 13:10h | Actualitzat a 08/12/2017 13:15h\nLa Policia Foral ha alertat de la «difusió massiva», a través de les xarxes socials, de fotogrames de la suposada violació grupal ocorreguda pel grup conegut com La Manada durant els sanfermines de 2016, la qual cosa constitueix un delicte contra la intimitat. A través del seu compte de Twitter, la Policia Foral es fa ressò de la divulgació de les citades imatges i adverteix als qui les difonen que «adquireixen responsabilitat penal per delicte contra la intimitat, arreplegat l'article 197.7 del Codi Penal».\nEixes imatges podrien haver sigut extretes del sumari del cas jutjat en l'Audiència Provincial de Navarra el passat mes de novembre, en el qual cinc joves sevillans han sigut jutjats per la suposada violació en grup d'una jove madrilenya en un portal de la capital durant les festes de San Fermín.\nEls fets van ser gravats pels acusats en uns vídeos que van ser visionats durant el judici celebrat a porta tancada, excepte en les dos últimes sessions, corresponents a les conclusions, que van ser obertes al públic.\nUna de les sessions a porta tancada es va dedicar a analitzar set vídeos en total amb una durada global de 96 segons, a més de dos fotografies. El cas es troba a l'espera que es dicte sentència.


ELS MONSTRES DE COLORS: de febrer 2018\nEl contacontes d'avui ha anat a càrrec de na Sandra, la mare de na Lucía, que ens ha vingut a expliciar el conte "De quin color és un petó?". Na Mònica, a qui tothom diu Minimoni, el que més li agrada és pintar: marietes vermelles, cels blaus, plàtans grocs,...però mai ha pintat un petó. De quin color deu ser un petó? Vermell com una deliciosa salsa de tomàquet? No, perquè també és el color de quan estàs empipat... Verd com el dels cocodrils, que sempre li han semblat tan simpàtics? Impossible, perquè és el color de les verdures i no li agrada pas menjar-ne! I na Minimoni va passant llista a tots els possibles colors que coneix: el groc dels gira-sols? O bé el marró de la xocolata? I el blanc de la neu? I el rosa dels seus deliciosos pastissets preferits? De tots els colors troba coses que li agraden i que li fan pensar que podria ser aquell el color dels petons, però després els descarta perquè també troba coses que no li agraden. Na Minimoni, està feta un bon embolic i acaba cridant a la seva mare per demanar-li que l'ajudi i troben la resposta.\nEn acabar de contar la història, ens han proposat fer la nostra capsa de petons.\nPrimer hem fet molts de petons de diferents colors a un full, els hem retallat i amb una tub de paper de cartró, hem fet una capsa on guarda-los i tenir-los per quan els necessitem.\nMoltes gràcies per venir a contar-nos aquesta històra plena de petons!!\nPublicat per Susana a 16:23 2 comentaris:\nEspectacle "Olives per somiar"\nAvui hem anat a Can Ventosa per veure un concert didàctic: "Olives per somiar". La feina de la Fada despistada és repartir somnis fantàstics: de jugar, de menjar, de volar,... També ens ha presentat els seus amics, que són els contes, els badalls, la lluna i una maleta d'on ha tret una guitarra petita i el seu amic Cotonet. Ens ha cantat cançons per anar a dormir, per somiar, per ballar i per despertar-nos. Un espectacle on ens ha animat a cantar, ballar, badallar i de vegades, dormir.\nNo hem de perdre mai les ganes de somiar i cantar és una forma de somiar desperts!\nPublicat per Susana a 16:14 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Can Ventosa, Espectacle\nAvui ens ha visitat n'Andreea, la mare d'en Liviu, pel contacontes familiar. Ens ha explicat el conte "Bambi" i després hem fet un cor amb goma eva. Moltes gràcies per passar aquesta estona amb naltros!!!\nAnievrsari d'en Pau\nCelebram l'aniversari d'en Pau. Va ser fa uns dies, però va estar malalt i l'ha volgut celebrar avui amb tots naltros. Ha portat un pastís amb temàtica de fútbol i estava molt bo. Moltes felicitats, Pau!!!\nPublicat per Susana a 16:08 Cap comentari:\nI divendres va ser el dia!!! Vàrem celebrar la festa de Carnestoltes!!! Anàrem tots ben emmarol·lats, tal i com ens va dir la Reina Carnestoltes i el seu Bufó. Per mor de la pluja, no poguérem fer la rua pel barri i ens tinguérem que quedar a l'escola. Varen venir els nostres padrins i padrines per esperar junts a la Reina Carnestoltes i al seu Bufó. En arribar, anàrem fins al gimnàs on, tots els infants de l'escola, cantàrem i ballàrem. Després vàrem anar a la classe per a esmorzar amb els nostres padrins i padrines pa amb truita. Tot i que la pluja no ens va deixar sortir, passàrem un matí d'allò més divertit!!!\nPublicat per Susana a 16:03 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Carnestoltes, Festa, Padrins/es i fillols/es\nQuarta visita de la Reina Carnestoltes i el seu bu...\nTaller familiar Carnestoltes\nTercera visita de la Reina Carnestoltes i el seu B...\nVenim en pijama a l'escola!!\nMirau qui ens ha visitat avui...\nAniversari de na Naiara


Consultori - Sexualitat: Squirt | Adolescents.cat\nData: 30/05/21 17:13\nHola em dic Aina , tinc 16 anys laltre día vaig tindre un fort orgasme mentre em feia dits a la vagina i el cul a la vegada, es normal?\nNo parava de lubricar fins que en un moment em va surtir com un bon raig de pipi i vaig mullar tots el llençols, li vaig preguntar a una amiga i em va dir que era squirt. No se si en realitat el que vaig tindre ho va va ser .\nDesprés també veig que desde fa uns messos em sobresurt el clitoris y els llavis menors. A vegades vaig molt calenta degut aixo. Hiha algo de dolent en tenir cap a forma el clitoris i els llavis?\nData: 01/06/2021 10:52\nTot en la teva consulta és fantàstic i meravellós. Possiblement pel que expliques, el líquid que vas expulsar era squirt, aquest líquid l'expulsem per la uretra (per això es confon amb orina) quan estimulem la zona del punt G.\nPel que fa a la forma del clítoris o la forma dels llavis, no hi ha res dolent, sempre i quant no et molesti, no et generi dolor o malestar.


32 – LA PRESÈNCIA DE L’ETERN\nEn aquesta cançó sant Joan de la Creu vol que quedi clar que, tot hi tenir en compte l’esforç i les virtuts practicades pel creient, en el fons, tot és gràcia de Déu. Amb això, no fa altra cosa que assentar les bases d’una sana espiritualitat i, a més, confirmar la doctrina de sempre acceptada per l’Església i posada de relleu en infinitat de textos per la Bíblia. Sant Pau és un dels que insisteix en aquest mateix punt: què tens que no hagis rebut? ens diu en 1 Cor 4,7.I Joan Baptista ensenya els seus deixebles: Ningú no pot aconseguir res si no li ho donen des del cel. Jo 3,27.\nSant Pau també té interès que no quedin dubtes sobre això i diu que no solament el fer, sinó també el voler és obra de Déu. Fil 2,13. També el salm 115,1 vol expressar la mateixa convicció de fe quan diu: No ens doneu a nosaltres la glòria, Senyor, no ens la doneu! Doneu-la al vostre nom.\nAbans de continuar amb altres exemples, recordem que els diferents gèneres literaris propis de la Bíblia per una part i per l’altra, la nostra superficialitat conceptual i espiritual, fan que molta riquesa doctrinal i espiritual de la Bíblia quedi desapercebuda. Malgrat això ens hem d’esforçar per trobar el tresor amagat. No solament el Nou testament, sinó també l’Antic, estan plens de racons i raconets on s’hi amaga el mannà. Ap 2,17. Un d’aquests racons és el cas de Moisès. Els Llibres Sagrats el presenten com aquell que no va ser digne d’entrar a la Terra Promesa per desconfiar en el Senyor Num 20,12, i altres. La lectura d’aquest fet, es pot fer des de diferents nivells de comprensió. En aquests fulls no volem fer exegesi... només volem, a partir dels textos bíblics, fer una reflexió espiritual. I és la següent: Tal vegada no era convenient que Moisès entrés en la Terra Promesa després d’aquest fet: fer brollar aigua de la roca. Seria fer-lo líder amb connotacions polítiques i temporals, més que profètiques i religioses. Integrar el miracle de l’aigua brollant de la roca en la història religiosa del Poble de Déu seria rebaixar la qualitat d’aquesta religió a nivells de categories temporals impròpies del missatge profètic que ens volen donar els grans teòlegs de la Bíblia. Recordem que les coses de l’esperit són paradoxals i que les aparences enganyen. Perquè la manera d’entrar a la vera Terra Promesa no és a cops de miracles, és a dir, ni convertint les pedres en pans, ni tampoc la roca en dolls d’aigua. Perquè no és que Moisès no volgués fer el miracle. El miracle es va fer i el poble va “beure” d’aquell miracle. Malgrat això el càstig va ser fulminat. Perquè en el miracle precisament és on rau la desconfiança en Déu que denuncia el Llibre Sagrat. El Déu que es mereix adoració és el Déu amagat en la naturalesa que Ell va crear, no és el Déu amagat en els miracles que l’accídia de l’ésser humà demana. El mateix Jesús va demostrar que estava fart d’aquesta dèria miraclera quan va dir: Una generació perversa i adúltera exigeix un senyal, i no li’n serà donat cap més altre que el del profeta Jonàs. Mt 12,39. La vertadera fe és la que esgota totes les possibilitats que Déu ha posat en la naturalesa, entenent-la com l’únic camí - no un camí entre altres - que tenim per arribar a Déu.\nA Déu se’l troba quan no se li demanen facilitats per aconseguir rebaixes del temps.\nLa vera oració en esperit i en veritat, deixa Déu en pau. No se li demana que converteixi les pedres en pans...\nLes derivacions naturals entre actes i actituds són inevitables. Aquell poble no va saber caminar pel desert, l’únic camí possible per arribar a la Terra Promesa. En aquella Terra Promesa, que és més que el lloc geogràfic de Canaan, només hi entren els qui posen la confiança en Déu i en la seva obra. Aquell poble no va voler assumir la seva responsabilitat. Volia que tot li fos donat. I això no solament significa no confiar en la gràcia de Déu, sinó tot el revés: significa desconfiar de la seva obra meravellosa. La gràcia de Déu només actua a través de la llibertat de les seves criatures. On desapareixen la llibertat i la responsabilitat personals, desapareix la gràcia de Déu.\nEn aquest context podríem dir que a Déu se’l troba quan ja no se’l busca per solucionar problemes, sinó quan se l’espera, amb una esperança secreta, però activa... Una esperança que té la seva seu en aquell lloc més interior del més íntim de nosaltres mateixos. El fet de deixar clar, com vol sant Joan de la Creu en aquest estrofa, que tot és gràcia de Déu no vol significar anul·lar la llibertat i la responsabilitat personals. Al contrari,vol dir accentuar-les i fer-les necessàries.\nSant Joan de la Creu, en aquesta estrofa, també lamenta que molts passin la vida sense arribar a tenir consciència d’aquests dons meravellosos que Déu dóna als seus fills i lamenta que es deixin enganyar per una àuria mediocritat que no porta enlloc.... La mateixa lamentació la trobem en Jesús, quan diu a la Samaritana: Si sabessis el do de Déu i qui és el qui et diu: Dóna’m de beure, ets tu que l’hauries pregat, i t’hauria donat aigua viva. Jo 4,10.\nL’excusa de sempre, donada pels qui ens endropim a mig camí, és la de que aquestes coses tan elevades només són per als fills privilegiats de Déu. El cert és que, en aquest món espiritual no n’hi ha de privilegis, ni n’hi poden haver. Si no fos així ja no seria espiritual, perquè espiritual no vol dir solament que està en un nivell més alt de consciència, sinó també que viu d’acord amb unes categories que són diferents de les categories temporals. En aquest món espiritual, l’únic carnet d’identitat que existeix és el cor net. Si hom té el cor net, ho té tot, malgrat no tenir res o molt poc de les coses temporals, siguin materials, siguin racionals. Aquesta “palleta d’or” del cor net a vegades es troba enmig d’allò que nosaltres en diem un femer.\nCert! és llastimós tenir a l’abast de la mà el tresor amagat i passar tota una vida sense descobrir-lo. Som com aquells viatgers que conta Saint–Exupéry en el Petit Príncep. Quan aquest pregunta al guardaagulles: Què fas aquí? Trio els viatgers en paquets de mil, li va dir. I és que la “massa” no té personalitat individual. Cadascú és un de tants. Són els qui passen de llarg per “la vida”: Tenen molta pressa, va dir el petit príncep. I un cop dins del tren que els porta per la vida d’un lloc a l’altre sense saber ben bé per què es mouen, hi van com si fossin farcells d’objectes, només fan que dormir o badallar. La vida de debò se’ls escapa. Només els nens esclafen el nas contra els vidres, va dir el guardaagulles. Els grans pensadors diuen que el món d’avui ha perdut la capacitat d’admiració. El sentit i la necessitat d’admirar, afegiríem.\nI llavors, el petit príncep va dir: Els nens són els únics que saben què busquen. Només els místics: els petits i senzills saben el que fan; només els petits i senzills viuen la vida, només ells han descobert el tresor amagat. I s’admiren de les coses petites com una nina de drap, que quan els la prenen ploren... Tenen sort, va dir el guardaagulles. I és que, per a ells, aquell objecte petit no és una cosa qualsevol. Des del moment que se l’estimen, deixa de ser un objecte fred, per tornar-se quelcom que forma part del misteri de la pròpia existència...\nPublicat per MIQUEL FONT a 16:23


L’església del lavabo | Florència íntima\nL’església del lavabo\n22 Agost, 2015 22 Agost, 2015 / xivicolome\nAmb més de 2.000 anys d’història, no és d’estranyar que els espais públics i privats d’una ciutat vagin evolucionant. I encara més quan l’activitat política, comercial i cultural ha estat tan intensa al llarg del temps com a Florència. L’actual plaça de la República (no gaire estimada pels florentins, per cert) s’assenta sobre l’antic fòrum, per exemple. Un altre: sota al Palau de la Signoria es poden visitar els vestigis del teatre romà. Sembla que els antics edificis es resisteixin a morir del tot… i van deixant engrunes de pedra, com molles de pa, perquè les ments més inquietes puguin reconstruir el passat i alimentar la història.\nUn dels casos més curiosos és el de l’antiga església de San Pier Sheraggio, consagrada a l’inici del primer mil·lenni i enderrocada uns 500 anys després per obra i gràcia dels Mèdici. Qui passegi pel carrer de la Ninna (cançó de bressol), més val que no s’adormi i es fixi bé en unes esveltes columnes i uns arcs encastats al mur. Són les restes mudes del temple que, no obstant, revelen la importància que va arribar a ostentar durant el període de la Florència medieval.\nI és que, a més de la funció religiosa, a l’imponent església romànica s’hi organitzaven reunions del Consell del Comú abans de la construcció i mentre s’acabaven les obres del palau de la Signoria, inicialment anomenat del Prior i ara Vecchio. Una placa a la paret recorda que Dante, que va ser prior de la ciutat, hi feia intervencions polítiques, com li corresponia pel càrrec.\nA més, San Pier Sheraggio destacava per la seva riquesa artística. Les parets interiors estaven recobertes de frescos i era especialment venerada la Madonna della Nina Nanna (pintada per Cimabue) tal i com l’anomenaven els florentins de l’època perquè es mostrava la imatge d’una tendra verge que feia adormir a l’infant. D’aquí ve el nom del carrer… Un carrer, però, molt estret i força perillós on més valia passar-hi amb els ulls ben oberts.\nAl segle XV es va decidir ampliar la via, que correspon a un dels laterals del palau de la Signoria. L’església va patir-ne les conseqüències amb un enderroc parcial d’una de les naus. Els Mèdici van acabar la feina al segle XVI, quan Cosimo I encarrega a Giorgio Vasari la construcció dels Uffizi per concentrar-hi totes les oficines del gran ducat de la Toscana. Cau una segona nau i la resta s’incorpora dins de l’imponent edifici renaixentista.\nEncara es poden veure alguns vestigis dins del museu (si és que en queden ganes després de tants Botticelli, Rafael, Filippo Lippi, Leonardo…). No hi ha cap indicació que anunciï on estan, però resulta molt fàcil trobar-los. Només cal anar al lavabo de la planta baixa, on les últimes pedres del temple intenten mantenir la seva dignitat, amb algun sepulcre inclòs.\nFins i tot hi ha turistes que hi llencen monedes mentre esperen el torn per entrar a l’excusat. Tot i que res indica que les restes de l’església que va escoltar la veu de Dante portin sort o garanteixin el retorn a Florència. On van a parar aquestes almoïnes caritatives és tot un misteri… però no estaria malament que servissin pel capuccino matutí de les dones (i algun home) de fer feines que mantenen ben netes les restes de San Pier Sheraggio.\nDante, Mèdici, Uffizi, Vasari\n← El balcó més estrany de Florència\nLa dona més desitjada i plorada de Florència →\nLa finestra fantasmagòrica que no es tanca mai\nEl misteriós cel estrellat dels Médici i els Pazzi\nEl cas de la Madonna sense rostre\nLa Piazza della Passera (pardal) i el seu nom gens innocent\nLa curiosa història d’Stenterello, l’ànima de Florència\nQuan Florència va estar 17 anys sense Primavera\nEl fantasma més atractiu de Florència\nLa trista història de l’Agata Esmeralda i tants altres\nEl curiós missatge que Botticelli va ocultar en una pintura\nL’últim que es va cremar a la foguera de les vanitats\nL’invent més rendible i renaixentista de Florència\nL’illa dels morts\nEl gran jardí de la maçoneria\nL’àngel que fa la botifarra\nEl jardí sorpresa de la Piazza dei tre Re\nDins de la cova d’Alí Babà dels Médicis\nPer no dormir\nEl pa de Florència és… diferent\nEl diable no es vesteix de Prada a Florència\nLa història de la dona més valenta d’Itàlia\nEl misteriós cel est… en La troballa del llegendari pou…\nEl misteriós cel est… en La dona més desitjada i plorad…\nEl misteriós cel est… en Qui està enterrat al davant de…\nArmand en El curiós missatge que Bottice…\nMostra el perfil de @silcolome a Twitter\nMostra el perfil de silcolome a Instagram