Despullades a Qatar - PressReader\nDespullades a Qatar\nTretze passatgeres australianes van ser sotmeses a una exploració vaginal després de trobar-se una nounada als lavabos de l’aeroport\n2020-11-25 - JORDI JOAN BAÑOS Istanbul. Corresponsal\nAl’any negre de les aerolínies, un dels incidents més escabrosos es va produir el mes passat a Qatar. Un nena gairebé acabada de néixer va ser trobada el 2 d’octubre a les escombraries d’un lavabo, a la terminal de sortides de l’aeroport de Doha. Aquesta setmana, l’homicida frustrada ha estat finalment identificada.\nPerò no aquella nit en què un improcedent examen ginecològic de més de divuit passatgeres, la majoria tretes de l’avió amb destinació a Sidney, va causar un enorme escàndol a Austràlia.\nAbans-d’ahir, la policia qatariana va revelar que ja coneix el nom i cognom de la mare que, abans d’embarcar, va llançar la seva filla a la paperera. Tot i això, retenen aquesta informació, i també la destinació del seu vol i la seva nacionalitat. Tot just han difós que es tracta d’una dona “d’origen asiàtic”, i això als països del golf Pèrsic acostuma a significar del subcontinent indi.\nLa dona, abans d’escapar de Qatar, va fer una foto de la nena amb el seu mòbil i la va enviar al pare, informant-lo de la seva marxa. Aquest home, “també asiàtic”, hauria reconegut els fets, segons la policia. A més, l’anàlisi d’ADN hauria confirmat la identitat dels progenitors. En el cas d’ella, perquè a Qatar es commina a donar sang als immigrants abans de regularitzar-se.\nNo queda clara la situació judicial del pare, ni quin paper va jugar en el drama. Ella, en canvi, afrontarà una petició de quinze anys de presó, en cas de ser extradida. Per als responsables de seguretat, el número dels quals no s’especifica, la sol·licitud de la fiscalia és de tres anys.\n“Per fi s’està actuant”, s’ha felicitat la ministra d’Afers Exteriors d’Austràlia, Marise Payne. En el seu país ha dolgut la vexació de les seves conciutadanes, que no s’esperaven això d’un transbord a Qatar. Els responsables de seguretat, commocionats i a contrarellotge, es van extralimitar al treure de l’avió a viatgeres d’una desena de vols. N’hi havia, a la mateixa hora, amb destinació a l’Índia, el Pakistan, l’Iran, l’Afganistan o Singapur. Algunes de les incrèdules passatgeres del vol QR908 de Qatar Airways van ser introduïdes en una ambulància, a la mateixa pista. D’altres haurien estat portades a un soterrani de l’aeroport.\nTotes van haver de despullar-se del tot. El vol va sortir amb quatre hores de retard i amb alguna d’elles plorant, per molt que l’exploració vaginal hagués estat realitzada per personal mèdic femení, sense que existís una veritable explicació ni una veritable autorització.\nEls quedava per davant un dels vols més llargs del món. A l’arribada a Sydney, per no agreujar el trauma, les autoritats les haurien eximit de la preceptiva quarantena en un hotel. Entre elles hi havia també dones amb passaport britànic i neozelandès i l’escàndol a l’angloesfera va obligar Qatar a disculpar-se. El primer ministre va considerar l’ocorregut “inadmissible”.\nAlgunes organitzacions no governamentals han fet una crida perquè s’escolti la versió de la mare. S’ha de tenir en compte que a Qatar, com a la resta de la península Aràbiga, el sexe prematrimonial i l’adulteri poden portar penes de presó. En el seu cas, fins i tot d’un any. El mateix succeeix amb gairebé tots els supòsits d’avortament.\nPotser la nena supervivent, a càrrec de les institucions de Qatar, hagi despertat menys interès que les dones assaltades. I continua sent anònima, perquè en aquests temps, fins i tot posar-li un nom, pot convertir-se en un acte polític d’alt risc.\nCal dir que set de cada vuit habitants de Qatar són estrangers. La majoria, mà d’obra barata del Pakistan, l’Índia, Bangla Desh, el Nepal, les Filipines i altres països asiàtics. També n’hi ha de països àrabs pobres, en una proporció cada vegada menor. A més d’una minoria daurada, d’occidentals i orientals.\nDiversos aspectes dels Emirats, Qatar o Bahrain poden resultar una mica opressius per als occidentals, però per a l’enorme majoria d’indis, pakistanesos o bengalins són una espècie d’edèn, de relaxació de costums. A més d’un terreny fèrtil per a Romeus i Julietes que no haguessin pogut establir mai una relació al seu país d’origen, minat ja per si mateix per les seves pròpies barreres de religió, casta o clan.\nTot i això, aquestes parelles –formals o clandestines– viuen ara sotmeses a la pressió extra de la pandèmia i de les mesures de les autocràcies del Pèrsic perquè el sector privat ocupi més nadius. Tot això, unit a la incidència més gran de la Covid-19 entre els immigrants, redunda en atur i retorn forçós.\nEncara que Qatar oculta la nacionalitat dels implicats, cal recordar que l’avortament selectiu de nenes és un flagell encara més gran entre els hindús i sikhs del subcontinent, per la càrrega econòmica que suposa proporcionar el dot a les filles per al seu casament.\nD’UN PAÍS D’ÀSIA La policia identifica els pares i demana l’extradició de la mare, que va fugir\nEXTRALIMITACIÓ El fiscal demana 3 anys per als responsables de seguretat per haver vexat les passatgeres\nGORDONBELLPHOTOGRAPHY / GETTY IMAGES Interior de l’aeroport de Hamàs, a Doha, on el nadó va ser abandonat en un lavabo


Arranquen les I Jornades Dona i Esport a la Universitat de València\nEl Servei d'Educació Física i Esports, i la Unitat d'Igualtat organitzen aquest encontre els dies 10 i 11 de maig a la Fundació ADEIT\nEntre les personalitats que intervindran en les jornades destaca Capitolina Díaz, catedràtica de Sociologia de la Universitat de València; Maider Castillo, del Llevant Unió Esportiva; Irene Garí, jugadora del València Basket Club; Patricia Tórtola, àrbit de futbol de Primera Divisió; Lola Ochoa, tennista paralímpica; Jennifer Pareja, de l’Iberdrola; o Susana Pérez-Amor, subdirectora general de Dona i Esport del Consell Superior d’Esport; a més d’una taula amb periodistes del Diari Levante, À Punt o RTVE, entre altres mitjans de comunicació.\n“Amb les I Jornades Dona i Esport volem visibilitzar i promoure la participació de la dona en l’esport, no només des d’un punt de vista acadèmic, sinó també des de la realitat més immediata, des de la pràctica diària”, apunta el director de les jornades, José Campos, president del comité organitzador que componen membres de la Universitat de València, l’Ajuntament de València, la Diputació de València, l’Associació de Gestors Professionals de l’Esport de la Comunitat Valenciana i altres experts.\nAquestes jornades són una iniciativa novedosa que alhora reafirma la política d’igualtat d’oportunitats tant de la Universitat com del seu servei d’esports: per primera vegada, tenen lloc a la institució unes jornades tan específiques sobre dona i esport que, a més, compten amb la participació d’empreses promotores, esportistes d’elit, mitjans de comunicació i experts acadèmics; i, també per vegada primera, es convoca en aquest marc el Premi Delikia al millor projecte desenvolupat en la pràctica de l’esport femení. “És un guardó que vol reconéixer la innovació en aquesta matèria, a més, per part del públic, les associacions, organitzacions que treballen dia a dia en l’àmbit de l’esport i la dona per a donar-li una major visibilitat i promoció”, afegeix Campos.\nD’altra banda, les I Jornades Dona i Esport se sustenten sobre una tradició política i acadèmica de la Universitat de València que avalen anys de dedicació constant des del Servei d’Educació Física i Esports, però també des d’altres unitats institucionals, com la Unitat d’Igualtat. Per exemple, el Consell Superior d’Esports va reconéixer l’any 2011 aquesta labor amb la concessió del premi a la millor universitat espanyola en promoció de l’esport femení. Aquesta atenció a la igualtat efectiva es materialitza en el disseny de programes d’activitats esportives i/o recreatives destinades a la participació femenina en un 80% de l’oferta, i el mateix ocorre en el cas de les competicions, doncs tots els seus equips compten amb ambdues categories. A tot açò, se suma el reconeixement que la Universitat realitza durant la seua gala anual de l’esport a la promoció de l’esport femení, premi que en l’edició del passat curs va lliurar al Llevant Unió Esportiva.\nMés informació i programa detallat:


El Mestre Fide Internacional Marc Capellades Campió del XIII Open d'escacs Ciutat de Sant Adrià 2017\nEl Mestre Fide Internacional Marc Capellades, ha guanyat al desempat, el XIII Open d'escacs Ciutat de Sant Adrià, després de competir durant 9 diumenges en la edició del Campionat amb rècor de participació, on han jugat 96 esportistes.\nDurant tot el Campionat, s'ha mantingut al capdavant de la classificació, juntament amb el Mestre Català Raül Mínguez (esportista i company que va estar des de els seus inicis i fins l'any 2011 al CE Sant Adrià).\nHan finalitzat tots dos jugadors el campionat amb 7 punts de 9 possibles, després de la última ronda. Llavors, els hi faltava veure els sistemes de desempat. Faltaven un bon nombre de partides quan ells han finalitzat les seves. Semblava en aquells moments, que els sistemes de desempat anaven una mica en favor d'en Raül Mínguez. Anaven finalitzant la resta de partides i, poc a poc, s'anaven giran els desempats en favor d'en Marc Capellades, on els jugadors amb qui havia jugat ell durant el campionat, anaven guanyant les seves partides i, els jugadors no comuns que havien jugat amb en Raül Mínguez, no tots obtenien bons resultats.\nUn cop finalitzades totes les partides, en 2 dels 3 sistemes de desempat guanyava en Marc Capellades i en 1 en Raül. Només faltava en aquells moments el sorteig de l'ordre a aplicar dels sistemes de desempat. Més emoció no hi podia haver.\nFinalment, van sortir com a primer i segon sistema de desempat, els que afavorien a en Marc Capellades, el Bucholz mitjà (suma de les puntuacions finals obtingudes pels seus adversaris, exceptuant la més alta i la més baixa), en primera instància, Bucholz -1 o Brasiler (suma de les puntuacions finals obtingudes pels seus adversaris, exceptuant la més baixa), en segona i, el Progressiu o Acumulatiu de tercer sistema de desempat (per a cada jugador empatat es considera la suma dels resultats acumulats després de cada tanda).\nHem de resaltar i destacar, no només la victoria d'aquest any del Mestre Fide Internacional, Marc Capellades, sinó també la resta de bones actuacions en les 7 edicions que ha participat en Marc Capellades:\n2011, 2014, 2017: Campió\n2012, 2015, 2016: Sots-campió\n3r. Classificat General, ha sigut el Mestre Català i Àrbitre Internacional, Miquel Fernàndez-Díaz Mascort, amb 6,5 punts (empatat a punts amb Antonio López Manzano, Francisco Fernàndez Aguilar i Juan Carlos Alcalà Valiente).\nFinalment, també ens agradaria destacar, la gran esportivitat mostrada durant tot el campionat de tots els esportistes, on podem estar molt orgullosos de tots els esportistes que disputen tots els anys aquest Open, de l'equip arbitral i de la organització.\nAlbert Badosa Romanyó (Club Escacs Santa Pau) insígnia de plata de la Federació Catalana d’Escacs\nCircular LLE 08/2020 Circuit d’Escacs Ràpids online - D.T. Lleida 2020\n“Copa Barcelona-memorial Betty Alfonso”, i insígnia d’or a títol pòstum, en record de la Beatriz Alfonso\nCircular ARB 15/2020 Licitació del Trofeu Obert Internacional d’escacs Ciutat de Barcelona


Yolanda Díaz i la seva operació "Sumar" - Miquel Rosselló - Illa Global\nYolanda Díaz i la seva operació "Sumar"\n25/de maig/2022 sobirania coalicions aliances Yolanda Díaz esquerra espanyola\nL’esquerra alternativa espanyola per primer cop ha aconseguit participar en un govern progressista espanyol, si no tenim en compte la 2a República, i ha necessitat el suport de la quasi totalitat de les forces sobiranistes d’esquerres i de dretes, qüestió que per cert més d’una vegada s’oblida.\nNo llevaré importància a aquest fet ni tampoc vull entrar a analitzar l’experiment en aquests moments. Em vull centrar a donar algunes opinions del present i futur d’aquesta esquerra alternativa que representa la suma de Podemos i IU.\nLes coses sembla que no pinten molt bé tant si ens hem de basar en els resultats de les enquestes com valorant la crisi del mateix Podemos i la sortida primer d’Errejon, i més endavant del mateix Pablo Iglesias o les dificultats d’encaix amb IU, escenificades cruament amb les anades i vingudes fins als límits, per concretar la candidatura conjunta a Andalusia. Una confrontació que res a té a veure amb la nova política i molt amb les velles controvèrsies, una brega per candidats i peles. A això podríem afegir les diferències entre les ministres d’Unidas Podemos dins el mateix Govern i les discrepàncies a l’hora d’apostar per un projecte electoral futur.\nYolanda Diaz, sense primàries i digitada per Pablo Iglesias anuncia que posarà en marxa la construcció d’una nova proposta per aglutinar a tota l’esquerra alternativa. Ja ha legalitzat un grup que es diu “Sumar” per poder tenir una cobertura legal sense dependre de cap dels partits actuals i revoltada d’un petit grup de persones començarà una gira per tot l’Estat que anomena “una escucha” destinada a crear un “frente amplio” que encara ningú sap en què consisteix.\nLi desig molta sort perquè per barrar el pas al PP i VOX, també fa falta un espai com el que representa ara per ara Unidas Podemos. Però he de dir que la Vicepresidenta no demostra massa originalitat. Se sembla com una gota d’aigua a una altra a aquella operació que Pablo Iglesias, Errejon i un grapat més de persones des d’alguns despatxos d’una universitat madrilenya posaren en marxa fa uns anys. Sembla que alguns els costa entendre que a un estat plurinacional, les operacions de dalt a baix no solen funcionar.\nPerò darrerament alguns comentaristes polítics des de determinats mitjans, com per exemple “Publico”, han encoratjat l’operació i han posat sobre la taula dos antecedents que segons ells avalen el projecte. El primer el que va iniciar la mateixa Yolanda a Galicia fa uns anys i el segon la “Convocatoria por Andalucia” de Julio Anguita i a mi m’agradaria posar algunes objeccions als dos.\nEfectivament Yolanda Diaz conjuntament amb el líder nacionalista històric, Xosé Manuel Beiras, va posar en marxa una coalició anomenada Alternativa Galega d’Esquerda formada per Esquerda Unida i Anova, a més d’altres forces més petites. Anova era una escisió del BNG, liderada per Beiras que teoritzava la necessària aliança entre l’esquerra nacional gallega i l’espanyola. Aquesta operació, a part de provocar una excisió en el BNG i en conseqüència l’afebliment de l’esquerra nacionalista, va aconseguir a les eleccions autonòmiques, 9 diputats i el BNG 7. A les següents eleccions la coalició es va anant enfortint i es va presentar com “En Marea” que va obtenir 14 diputats, mentre el BNG es quedava en 6. A les eleccions municipals les Marees varen aconseguir un grapat d’alcaldies. Però qualque cosa no degué funcionar molt bé per què a les eleccions del 2020 En Marea es va dividir i es va presentar separada. Per un costat “En Marea” i per l’altra “Podemos-Anova” i cap de les dues candidatures va treure ni un diputat. Mentre el BNG en treia 19 i per primera vegada el segon partit de Galícia no era el PSOE sinó el BNG. Per la seva part a les eleccions municipals desapareixerien totes les alcaldies de Marees.\nPer tant quan es conta l’espectacular operació d’AGE, Alternativa Galega d’Esquerda, és honest solament parlar del primer any sinó de tota la seva trajectòria.\nL’altre antecedent és “Convocatoria por Andalusia” i cal tenir poc rigor teòric per comparar aquesta experiència amb l’operació de Yolanda. Mentre a Andalusia, Julio Anguita va aixecar la seva proposta sobre les esquenes del Partit Comunista d’Andalusia, aleshores una força organitzada i amb molta presència municipal, Yolanda parteix d’un petit invent anomenat “Sumar”. No pretenc menysprear les intencions de Yolanda, però tampoc trobo seriós fer-nos trampes al solitari.\nSi els antecedents no són gaire positius, els dubtes que encara té l’operació Yolanda no són menys preocupants. Quan parla d’un “Frente Amplio” que pensa aglutinar partits polítics o persones a títol individual? Si pensa que els partits són eines antigues que resten més que sumen i que cal prescindir d’ells, ¿com creu que es pot resoldre una de les més grans deficiències de l’experiència de Podemos, que no és una altra que la manca d’organització, de militància i de quadres? I sobretot com pensa resoldre l’aparició d’una eina nova a les nacions i territoris que componen l’estat plurinacional?. Competint amb les formacions sobiranistes existents i en molt de casos molt implantades o col·laborant?.I si és això amb totes, amb unes quantes i de quina manera, des de l’hegemonia del centre o amb criteris de confederalitat?\nNo és una pregunta banal, per què si, per exemple, organitza un acte públic a València solament amb la dirigent d’una de les formacions que conformen Compromís o amb la representant de Mas Madrid i no de Mas País, quin missatge està donant? No dubti que alguns s’ho prendran com una intenció clara d’influir amb la interioritat de determinats partits, sobretot si tenen en compte l’antecedent gallec. Una cosa és sumar a tothom i una altra és promoure la divisió d’una part, especialment l’esquerra sobiranista.\nPer posar solament un altre tema sobre la taula, sense ànim de ser exhaustiu. Si fa gests cap a Errejon i aquest acaricia la idea d’un Front Ampli i a la vegada estableix relacions amb Compromís, la Xunta Aragonesista i MÉS per Mallorca, aquestes dues línies són paral·leles o convergents?\nBé també tinc algunes coses clares. Primer de tot és que tots aquests moviments són incipients i no hi ha res definitiu. Cal esperar i no fer suposicions. I segon, tot allò que sigui sumar forces i molt especialment contra el feixisme per mi és necessari i positiu, però perquè doni els seus fruits cal fer-ho bé.\nPerò em permet donar algunes opinions. Les esquerres siguin del color que siguin no poden basar la seva activitat política i apostar el seu futur amb “lideratges potents” i en política de comunicació. És clar que generalment són bons i necessaris els lideratges potents, encara que algunes vegades es converteixen amb la causa del fracàs, i es necessita saber explicar i comunicar bé.\nPerò sense ideologia i estratègia, sense tenir molt clar quin és l’últim objectiu al qual aspirem, difícilment consolidarem un projecte de canvi. Dominant molt bé la tàctica i sense estratègia no se’n va enlloc. Com deia un líder revolucionari de principis del segle XX, “sense teoria revolucionària no hi ha pràctica revolucionària”.\nI sense una organització forta i consolidada tampoc es pot caminar i aguantar molt de temps, tant si vénen dures com madures. Permeteu que acabi amb una cita que no és de ningú però que podria ser de molts entre els que m’hi compto: “Sense organització no hi ha revolució”.


Un altre invent: I les vacances què?\nXeXu 30 d’agost de 2008 a les 12:54\nJo no vaig mai de viatge sense una llibreteta. No és que hi apunti tot el que faig, temps enrere si que havia intentat fer un diari de viatge, però el fas o no el fas, jo m'ho prenia molt seriosament i qui m'acompanyava se'n cansava, i el volia acabar tranquil·lament a casa, cosa que mi em feia molta mandra. Ara només apunto detalls, ximpleries, despeses, i una mica què fem i deixem de fer. Però no em sé estar sense la llibreteta. Esperarem a veure si arriba la crònica.\nJesús M. Tibau 1 de setembre de 2008 a les 18:37\nfes-ho en petits capítols\nrebaixes 2 de setembre de 2008 a les 18:21\nNo tindria res escrit si no tingués amb mi els estris. Les idees i sensacions s'han d'escriure en el moment, encara que sigui sols un apunt i jo soc un aficionat només, ara el qui vol dedicar-s'hi...Anton\nJoana 3 de setembre de 2008 a les 19:22\nUna multa al metro? Això requereix un post. Així que ja t'hi pots posar. Jo també porto una llibreta, ha hagut anys que ho he fet de forma metòdica cada dia, explicant totes les misèries incloses, però aquest any tampoc he passat del primer dia a la llibreta, massa coses durant el dia, això és el que passa a les vacances.\nMireia 4 de setembre de 2008 a les 14:47\nxexu: Sempre dic que portaré la llibreta però mai acabo escrivint res.\nJesús m.: ja ho havia pensat. El problema era si encarar-ho per dies o per temes\nrebaixes: benvingut al bloc. Jo només pretenia tenir una mica de diari per tal de poder recordar-ho millor més endavant, però sempre que marxo dic el mateix i després res\nJo: ja ho explicaré perquè ja saps que jo no sóc procliu a les multes i això té el seu què!


Exili a Elba publiquen el seu disc “Amb poca llum es trenca la foscor” • Ràdio Capital de l'Empordà\nExili a Elba publiquen el seu disc “Amb poca llum es trenca la foscor”\nExili a Elba presenta el seu nou treball discogràfic “Amb poca llum es trenca la foscor”. El trio format l’any 2012 per Arnau Giordani, Adrien Faurei Miki Grau, celebren aquest any el seu desè aniversari amb noves cançons. Després del disc “Deus Ex Machina” (2017) ara tornen amb un disc on ens relaten les seves sensacions, pors i emocions d’aquests darrers temps. I ho fan a partir de la lluita entre la llum i la foscor. Una convivència que pot ser complicada de portar però que ofereix una gran quantitat de matisos. I, com diuen els anglesos, “The devil is in the details”.\nMusicalment, aquest nou treball representa un nou pas endavant d’Exili a Elba, que aquí parteix de l’indie rock, per explorar terrenys nous com el synth pop, el rock progressiu o el shoegazing.\n“Jimmy Fontana” és la carta de presentació d’aquest nou disc. La cançó ens parla de la infància i la capacitat que tenim quan som nens i nenes d’imaginar el nostre futur. La nostra protagonista vol ser la cantant més gran de la cançó italiana. El single es va masteritzar a Kadifornia Mastering i es va gravar i mesclar amb el productor Roger Rodés a Medusa Estudio Barcelona.\nL’entrada Exili a Elba publiquen el seu disc “Amb poca llum es trenca la foscor” ha aparegut primer a Primera Fila.\nArticle anterior31 FAM estrenen ‘Wan Tun’\nArticle següentPèl de Gall estrena ‘Terra i sal’, amb Xanguito, Xavi Sarrià i Èric Vergés


Club Alforja Futbol Sala: Alforja Futbol Sala. Origens, present i futur\nAlforja Futbol Sala. Origens, present i futur\nJa fa més d’una dècada, un grup d’amics d’Alforja units per l’amistat i la passió per l’esport vàrem decidir començar a jugar de poble en poble aquests famosos tornejos de 24 hores de futbol sala. Sempre ha estat un gran al·licient retrobar-nos en un mateix equip, en una mateixa pista, estiu rere estiu i poder compartir il·lusions, alegries, victòries, també derrotes, anècdotes, .… vivències totes elles inoblidables.\nDurant l’any cadascú feia la seva vida esportiva en un lloc o altre per separat, però sempre la principal motivació ha estat poder gaudir d’aquest esport amb tots els amics cada estiu buscant nous reptes i mantenint una cosa encara molt més important, un sentiment que va més enllà de la comunió que hi pot haver en qualsevol equip, es tracta de l’amistat, la qual cosa ens ha permès tenir un tret que ens distingeix de la majoria d’equips i també, perquè no dir-ho, ens ha donat molts èxits esportius.\nEl lema: “ningú és imprescindible però tothom és necessari” ens ha acompanyat sempre. Durant aquest llarg camí ple d’èxits i alguna decepció, han anat passant jugadors, companys, coneguts que han format part del grup, però en la memòria de tots hi ha el nostre amic Noè. La seva mort va ser el cop més fort que podíem rebre els que som els seus amics. Més enllà d’homenatges i mostres d’afecte, el seu record ens acompanya i ens acompanyarà tota la vida, en qualsevol moment. En cada partit, en cada intent de buscar un motiu per guanyar, en cada instant d’esforç per donar-ho tot, en cada silenci abans de sortir a la pista … ell, hi és present.\nEls anys han anat passant, i molts dels que vam començar aquell equip hem sentit la necessitat de retrobar-nos, però no només per jugar els tornejos d’estiu. Ens hem proposat intentar el que mai no havíem fet i sempre havíem desitjat, compartir objectius i il·lusions sense pausa, duran tota la temporada. Crear un club de futbol sala que ens el sentim nostre, que representi amb dignitat el nom del nostre poble arreu de Catalunya, que sigui capaç de fer sentir orgullosos als seus seguidors i jugadors de formar part d’una manera o altra de l’equip d’Alforja. És per tot això que no vam tenir cap dubte a l’hora d’escollir el nom del club, no podia ser altre que Alforja FS.\nAixí neix l’entitat Alforja FS, que competeix a la categoria Preferent Catalana de la Federació Catalana de Futbol (Institució integrada a la Real Federación Española de Fútbol) on de moment els resultats estan sent molt positius. Fent referència al caràcter obert del club que tot just comença la seva trajectòria, s’ha format un equip amb tothom qui ha volgut ser-hi: amics de l’equip de l’estiu, companys del poble d’altres generacions i col·laboradors que fan tota la feina que no es veu però sense la qual tot això no seria possible.\nTots formem part de la junta directiva, perquè s’ha volgut donar importància i responsabilitat a tothom per igual. També formen part de l’equip alguns jugadors de fora del poble que s’han identificat plenament amb l’entitat. Perquè volem ser una entitat transparent i oberta per tal d’enriquir el panorama esportiu d’Alforja.\nDes d’Alforja FS hem volgut donar a conèixer els nostres orígens, els perquès d’aquest nou i emocionant projecte que tot just comença. Finalment expressar-vos que el present de l’equip és força esperançador ( som els segons classificats en la nostra categoria), esperem que amb el suport de tothom, el futur sigui encara millor.\nAgraïm la col·laboració a tots els que fan possible aquest projecte, patrocinadors i persones que treballen desinteressadament pel devenir del nostre club.\na veure per quant un equip de juvenils,..\n14 de novembre de 2008, a les 22:56


El Berguedà demana que el confinament municipal passi a ser comarcal - Aquí Berguedà\nMarc Canturri· 15/01/2021\nEl president del Consell Comarcal del Berguedà, Josep Lara, se suma al manifest consensuat per diversos càrrecs electes del Ripollès, l’Alt Pirineu i l’Aran per demanar un tracte especial en les mesures anticovid. En concret, reclamen que el confinament municipal passi a ser comarcal per “evitar les molèsties i impediments que això suposa per als veïns que no disposen de serveis essencials”.\nEl Berguedà té 31 municipis i més de la meitat tenen menys de 250 habitants. La comarca té els municipis amb menys empadronats de Catalunya i alguns d’ells han de desplaçar-se forçosament als pobles veïns per arribar als serveis bàsics per viure el dia a dia. Per aquestes raons el president comarcal se suma a la reivindicació de les comarques de muntanya, que traslladaran la petició a la Generalitat i als ministeris espanyols.\nEl manifest reivindica que representen el 18% del territori, però només l’1% de la població. D’aquesta manera, reiteren que no se’ls pot aplicar les mateixes mesures que zones com l’àrea metropolitana de Barcelona, que té molta més població i molta més escenaris de risc de transmissió del virus. En aquesta línia, reclamen que, d’ara en endavant, se’ls tingui més en compte a l’hora de prendre decisions pel que fa a les restriccions.\nTambé reclamen que les restriccions s’anunciïn amb més antelació i denuncien l’impacte que tenen en sectors com la restauració. Sense anar més lluny, establiments de referència al país com Els Casals (Sagàs), amb una estrella Michelin, han hagut d’abaixar la persiana perquè obrir sense poder rebre clients de fora del seu municipi els resulta absolutament inviable.\nConsell Comarcal del BerguedàcoronavirusCOVID-19Josep Lararestriccions


Diari d'en Josep Jo: ROBATORIS A CASES PARTICULARS\nAvui vull parlar de com veig el tema dels robatoris a cases particulars. No fa massa dies, arran del possible intent de robatori a la casa de la família Tous, un vigilant de seguretat va matar a un presumpte assaltant, amb les conseqüències que això ha portat, sobretot pel que fa a la visió que pot tenir la població, atès com s’han desenvolupat els fets.\nJo visc en una casa a quatre vents i quan sents que passen aquestes coses t’imagines que també et pot succeir a tu, i atenent que som gent de sang calenta, et preguntes com reaccionaries, si poguessis reaccionar, davant d’individus que et vinguessin a assaltar i, fins i tot, a maltractar o segrestar els teus familiars. Com ja he dit, amb la sang calenta és imprevisible com es pot reaccionar, ja que es pot estar totalment descontrolat i aleshores les conseqüències poden ser incalculables.\nExplico això, perquè jo crec en la justícia, però penso que hauria d’explicar molt més a la població per quin motiu han empresonat el presumpte defensor de la casa Tous i, per altra banda, han deixat en llibertat el presumpte assaltant. Estic convençut que dret a llei era el que s’havia de fer, però aquest hauria de ser un expedient obert totalment als mitjans de comunicació i a la població\nPublicado por Josep en 1:19 p. m.


CAPÍTOL NOVÈ - Lledonerwiki\nQuina es l raó per la qual serveix l'Ètica?\nPer intentar millorar-se un mateix, no per renyar eloqüentmet el veí; i l'única cosa segura que l'Ética sap es que el veí, tu, jo i els altres, tots estam fets artesanament, d'un en un, amb amorosament diferència.--Jstruck91 18:31, 4 juny 2007 (CEST)\nQuè vol dir que tot humà té dignitat i no preu?\nQue no pot ser substituida ni se l'ha de maltractar amb la finalitat de beneficiar algú altre.--MDOliver91 19:15, 4 juny 2007 (CEST)\nQuina relació hi ha entre l'ètica i la política?\nLa seva finalitat és viure bé. L'ètica és l'art de triar allò que més ens convé i viure el millor possible, l'objectiu de la política és organitzar la convivència social de la millor manera possible.--Igonzalez91\nD'on ve la notòria mala fama dels polítics?\nPer començar, ocupen llocs especoalmet visibles a la societat, i també privilegiats. Els seus defectes són més públics que els de les altres persones; a més, tenen més ocasions d'incórrer en petits o grans abusos que la majoria de ciutadans corrents.--Jnnadal 15:17, 5 juny 2007 (CEST)\nQuè és l'important en l'ètica i en la política?\nL'important en l'ètica és "voler bé" mentre que en la política l'important és el resultat en les accions. [Magdalena]\nQuines semblances hi ha entre l'ètica i la política?\nL'ètica és l'art de triar allò que més ens convé i viure el millor possible, i l'objectiu de la política és organitzar la convivència social de la millor manera que cadascú pugui triar el que li convé més. Una altre semblança és que l'ètica s'ocupa d'allò que un mateix fa amb la seva llibertat, i la política intenta coordinar de la manera més profitosa per al conjunt el que molts fan amb les seves llibertats.--Brotger91 18:51, 5 juny 2007 (CEST)\nQuins són els principis bàsics dels quals hauría de partir l'organització política més preferible des del punt de vista étic?\n-Ha de respectar al máxim, o limitar mínimament, les facetes públiques de la LLIBERTAT humana.\n-Ha de pretendre fomentar, per mitjà de lleis i institucions, la JUSTÍCIA entre els membres de la societat, perquè cada un d'ells conservi la seva DIGNITAT.\n-Ha de garantir dins el possible l'ASSISTÈNCIA comunitària als que pateixen, intentant que això no es faci a costa de la llibertat i dignitat d'aquestes persones. --Alicia 18:59, 5 juny 2007 (CEST)\nSí algú desitja la bona vida, que a de desitjar també?\nTambé ha de desitjar que la comunitat política de les persones es basi en la llibertat, en la justicia i en l'asistencia; i així de colque manera podra dur a terme la bona vida que desitja.--P.Sagrera91 19:04, 5 juny 2007 (CEST)\nDe que s'ocupa l'ètica? I la política?\nl'ètica s'ocupa d'allò que un mateix fa amb la seva llibertat, mentres que la política intenta coordinar de la manera més profitosa per al conjunt el que molts fan amb les seves llibertats. I.Lluch\nLa diversitat de formes es essencial sempre que... hi hagui unes pautes de tolerància i respecte. Maria Mesquida Artigues\nQuin es el principi basic de la bona vida?\nÉs tractar a les persones com a persones, es a dir ser capaços de posar-nos en el lloc dels nostres iguals i de relativitzar els nostres interessos per harmonitzar-los amb els seus, es tracta de considerar els interessos dels altres com si fossin els teus i els teus com si fossin d´un altre.--carme\nPer començar, ocupen llocs especoalmet visibles a la societat, i també privilegiats. Els seus defectes són més públics que els de les altres persones; a més, tenen més ocasions d'incórrer en petits o grans abusos que la majoria de ciutadans corrents. --M.Arnau91 14:28, 6 juny 2007 (CEST)\nQue és veure desde un punt de vista etic?\nÉs veure-ho desde la perspectiva del que convé a la vida bona. --Fran 14:33, 6 juny 2007 (CEST)\nCom n'és d'essencial la diversitat de formes de vida?\nÉs essencial però sempre que hi hagi unes pautes mínimes de tolerància entre totes aquestes formes i que determinades qüestions reuneixin els esforços de tots plegats.--Mercè 14:44, 6 juny 2007 (CEST)\nQué són les societats igualtaries?\nSón molt poc caricatives amb els qui s'escapen de la mitjana per sobre o per sota.--CCruellas91 15:12, 8 juny 2007 (CEST)\nQuina diferencia hi ha entre el que vol i intenta aconseguir la politica i la etica?\nQue la politica vol que segueixes les normes pero li es igual el motiu per el que les compleixes, en canvi, l'etica analitza el motiu perque feim les coses i la nostra libertad. --Luca$ 18:13, 10 juny 2007 (CEST)\nObtingut de «http://wiki.lledoner.com/index.php?title=CAP%C3%8DTOL_NOV%C3%88&oldid=13580»\nDarrera modificació de la pàgina: 10 juny 2007 a les 16:13.\nAquesta pàgina ha estat visitada 3.498 vegades.


Guia de taules de menjador\nCom triar els dissenys adequats per al teu menjador\nBolia.com Mobles Menjadors Guia de taules de menjador\nQuina mida hauria de comprar, de quina forma i quin material? Escollir la taula de menjador perfecta no sempre és senzill. Per això hem creat una guia per ajudar-te a trobar els dissenys perfectes per a tu.\nEt guiem a través de les moltes opcions i decisions a prendre en 7 passos que et permetran saber quin disseny adquirir. Cada pas cobreix les preguntes i consideracions més habituals, des de la mida fins al disseny, el material i el manteniment. Tot per ajudar-te a prendre la decisió correcta.\nLa teva taula de menjador ha de ser ovalada, rodona, rectangular o quadrada? Sovint depèn de l'espai disponible i del lloc on la col·locaràs. Per exemple, una taula rodona o ovalada permet suavitzar l'espai, mentre que les taules quadrades i rectangulars l’aprofiten millor, ja que pots col·locar una taula rectangular paral·lela a la paret. A continuació trobaràs més informació sobre les diferents formes i llenguatges de disseny de cadascuna de les nostres taules de menjador.\nTaules de menjador amb ales extensibles\nUna taula de menjador amb ales extensibles ofereix flexibilitat i més opcions a la teva decoració. El punt de partida és més petit i s'adapta a la vida quotidiana, mentre que les ales extensibles, ocultes a la taula o adquirides amb posterioritat, ofereixen més superfície quan fa falta. Per tant, les ales extensibles són especialment adients per als qui són pocs a casa, però així i tot necessiten poder reunir molts convidats al voltant de la taula. Tant si vius en un espai gran com en un de petit, les ales extensibles t'ofereixen un alt grau de flexibilitat.\nTaules de menjador rodones\nUna taula de menjador rodona o ovalada va bé per trencar les línies de la teva decoració. El llenguatge suau del seu disseny crea contrastos elegants amb les parets rectes de la llar, tot creant un equilibri distingit. Per això, les taules rodones també són una incorporació més atractiva i orgànica a l'espai. Les taules rodones funcionen tant a llars grans com a petites, segons les necessitats.\nVeure taules rodones i ovalades\nTaules de menjador quadrades\nUna taula de menjador quadrada aprofita una mica millor l'espai que una de rodona, i ofereix molts llocs aprofitables per seure a cada costat. La taula de menjador quadrada és sovint la més pràctica i popular, ja que s'adapta a qualsevol espai. Tant al bell mig d’un gran sala, com enganxada a la paret d’una habitació més petita. Per tant, una taula quadrada és una opció clàssica que es pot combinar tant amb bancs com amb qualsevol cadira de menjador.\nVeure taules quadrades\nEns inspirem en la natura que ens envolta, i aquesta inspiració també es pot trobar en els materials que seleccionem per a les taules de menjador. La nostra fusta prové d'una silvicultura poc agressiva, amb certificació FSC®. Els nostres tipus de laminat són de la màxima qualitat. Els nostres tèxtils estan certificats segons l’STANDARD 100 by OEKO-TEX® i el LEATHER STANDARD by OEKO-TEX®, i tots els nostres materials són seleccionats amb cura i sotmesos a controls de qualitat exigents.\nT’agrada la fusta massissa orgànica amb molt de caràcter, o potser la fullola, que té un aspecte més uniforme? Tant si tries fusta massissa com linòleum o laminat, la qualitat serà alta. A continuació trobaràs més informació sobre els nostres materials més populars per a taula de menjador i les seves qualitats.\nLa fusta massissa és un material natural amb molt de caràcter i calidesa, que adquireix vida en els bonics dibuixos de les vetes que donen a cada moble un aspecte únic. Cada peça de fusta és talada, assecada i triada de manera responsable i amb un gran respecte per l'ofici i per la natura. Com que la fusta és un material natural, es veu afectada pel seu entorn i, per tant, s’ha de tractar amb regularitat. I amb amor. Si ho fas, tindràs a canvi una taula que pot durar generacions i que, amb els anys, no farà més que augmentar la seva bellesa. Trobaràs més informació sobre la fusta massissa, així com la cura adequada del material aquí.\nVeure les taules de menjador de fusta massissa\nLa fullola consisteix en làmines molt fines de fusta superposades. La seva fabricació garanteix una superfície uniforme i duradora. D’aquesta manera, la fullola conserva les característiques vives i naturals que reconeixem en la fusta massissa, però amb una versió més uniforme i lleugera. I de la mateixa manera que la fusta massissa, la fullola també és un material natural i viu, que respira i, per tant, rep la influència de l'espai on es troba. La fusta es pot contraure o dilatar, segons on la col·loquis, i per tant la cura i el manteniment són els mateixos que els de la fusta massissa. Aquí trobaràs més informació sobre la fullola, així com la cura adequada del material.\nVeure taules de menjador de fullola\nEl laminat és un material durador i versàtil, i treballem tant amb fòrmica com amb el nanolaminat FENIX NTM® de la companyia italiana Arpa Industriale. Cada tipus de laminat té propietats diferents, però la seva característica comuna és una alta resistència a l'abrasió, durabilitat i fàcil neteja. Molt sovint, n’hi ha prou amb netejar diàriament amb un drap humit, mentre que, per a una neteja més profunda, recomanem el nostre netejador de laminats Bolia. Trobaràs molta més informació sobre aquest material i la seva cura i manteniment adequats aquí.\nVeure taules de menjador de laminat\nEl marbre és un material natural, que es talla en grans blocs que després es transformen en els teus mobles. Els nostres marbres són de la millor qualitat italiana, i estan disponibles en diferents tipus i colors. Tots comparteixen la qualitat de la natura, que ofereix un moble bonic i atemporal que no fa més que millorar amb cura i amor sostinguts. Més informació sobre el manteniment del Marbre aquí.\nVeure taules de menjador de marbre\nTapisseria suau per a seients\nMoltes de les nostres cadires per a taula de menjador estan disponibles en versions entapissades. La nostra pell és 100 % traçable, mentre que tots els teixits per a mobles estan certificats segons l’STANDARD 100 by OEKO-TEX® i estan disponibles en una selecció de colors i textures preciosos, des de llana fins a bouclé, lli i vellut.\nVeure els teixits de tapisseria aquí\nSom exigents a l'hora d'escollir materials, fabricants, socis i ebenistes, i només els millors són prou bons per a nosaltres. És per això que utilitzem només els millors materials, com la fusta amb certificació FSC®, i tots els nostres dissenys de mobles tenen una garantia de 10 anys.\nFusta amb certificació FSC®\nTota la nostra fusta té la certificació FSC® per garantir una silvicultura responsable i sostenible. Treballem amb els ebenistes i fusters més hàbils, que han perfeccionat la seva artesania a través de generacions. Utilitzem només els millors troncs i dediquem molt de temps a comprovar la qualitat dels nostres mobles de fusta abans d'enviar-los a casa teva.\nVeure les condicions de la garantia\nTots els nostres teixits per a mobles compten amb la certificació STANDARD 100 by OEKO-TEX®, i tota la pell té la certificació LEATHER STANDARD by OEKO-TEX®, cosa que significa que no s'han utilitzat productes químics perillosos, metalls pesants o altres substàncies nocives en la seva producció.\nPas 5: Cura i manteniment\nLa cura i el manteniment adequats depenen del material que escullis per al teu disseny. Per això, aquí pots explorar les nostres diferents instruccions de cura, consells i trucs, així com adquirir productes de cura per al teu material específic. En col·laboració amb Guardian t’oferim jocs de cura complets, perquè tinguis tot el que necessites.\nEl que caracteritza les nostres taules i cadires de menjador és que es fan a mida exclusivament per a tu. Així, en pots triar el disseny, el material, el color, la mida i triar-hi o afegir-hi ales extensibles. En cada disseny, pots jugar amb l'elecció del material, el color i el format i crear així la taula de menjador perfecta per a tu.\nDissenya la teva pròpia taula\nPas 7: Assessoria personalitzada i inspiració?\nNecessites una mica d'ajuda addicional o tens preguntes sobre el material o el disseny que vols? Ens agradaria molt ajudar-te, i ho podem fer de diferents maneres, segons les teves preferències i desitjos.\nCompra cadires de menjador\nCompra sofàs per al menjador\nEl menjador és sovint el cor i el punt de trobada de la llar. Per sopar, però també a d’altres hores i moments. Per això, i perquè puguis crear un espai acollidor, hem creat videotutorials inspiradors, vaixelles elegants i dissenys complementaris.\nMira la sèrie Forma\nOrb sèrie de llums\nCampa sèrie de llums\nMira la sèrie Arcs\nLa sèrie Rheolog\nLa sèrie Silhouette\nCrea una decoració acollidora donant a la teva taula l'ambient adequat amb cristalleries, vaixelles i coberteries elegants. Hem creat diferents vídeos que t’inspiraran per crear la taula de menjador més bonica per a cada ocasió.\nExplora aquí els videotutorials\nQuan ens visitis a la botiga, coneixeràs el nostre personal qualificat, que sempre farà tot el possible per ajudar-te i guiar-te. Són experts en els nostres dissenys, composicions de colors i materials. Et poden acompanyar, per exemple, al Design Atelier, que ofereix inspiració i pautes estètiques, i investiga materials, superfícies i estils d'interiorisme.\nTambé poden fer-te una oferta a mida, especial per a tu. És el que anomenem una oferta personalitzada. Hi haurà un resum del preu total i informació sobre possibles ofertes especials i el lliurament. Rebràs l'oferta a casa juntament amb mostres de teixits dels mobles, perquè puguis mesurar el que calgui, combinar colors i prendre la decisió correcta.\nHem creat 8 ambients o universos de disseny diferents, cadascun dels quals mostra un estil propi. Tot inspirat en la natura i la seva successió d'estacions. Aquests estils han estat desenvolupats per ser una eina estètica que t’ajudarà a navegar pels nostres diferents materials, colors i dissenys, i que et guiarà fins a trobar l'estil i, en definitiva, el disseny adequats. Explora els diferents ambients aquí a Bolia.com o a la teva botiga.\nExplora els 8 universos d'estil aquí\nGuia de FaceTime\nOferim visites digitals a través de FaceTime, perquè puguis explorar des de casa els materials i dissenys que t'estàs plantejant. Només cal que et posis en contacte amb la teva botiga per concertar l'hora que et sigui més convenient.


les Gavarres: Empelt de bruixa o escombra de bruixa\nEn ocasions, tot passejant pels afores veiem algun pi que presenta una formació arrodonida i compacta de fulles i branquillons que destaca a l'arbre i obre la nostra curiositat. Normalment aquesta curiositat és transitòria i fetes unes passes no ens en recordem més del fenomen que acabem d'observar. Quan en trobem un una altra vegada, se'ns desperta novament la curiositat, que queda insatisfeta una altra vegada.\nAvui, però, he investigat una miqueta i he descobert el perquè d'aquesta "deformació" que presenten alguns pins, es tracta d'un tipus de malaltia o deformació que pateixen les plantes llenyoses, sobretot els pins. Per culpa d'un paràsit l'estructura de la planta es veu alterada i un gran nombre de brots nans creixen d'un mateix punt, creant una bola densa de vegetació. Aquesta vegetació sol ser d'un color lleugerament diferent de la resta de la planta.\nSi us ha entrat també la curiositat, us deixo alguns enllaços amb informació d'aquesta excrescència arbòria.\nPublicat per Bsicran a 16:07\nEtiquetes de comentaris: curiositats, flora, llengua, territori\nFederació ADF Maresme ha dit...\nGeneralment és un fong\n19 d’octubre de 2019, a les 15:32


Les noves regles del lloguer - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\n?La normativa aprovada pel Govern aposta per contractes més llargs i més poder per a l'inquilí ?La reforma lliga les pujades anuals a l'IPC i permet increments superiors en cas d'obres i limita les fiances\njosé luis salinas girona 10.03.2019 | 00:17\nLa nova normativa dona més poder als inquilins arxiu/mireia arso\nLa nova normativa dona més poder als inquilins\nla segona va la vençuda per al mercat del lloguer. El nou decret, que sacsejarà la relació entre arrendataris i arrendats, va entrar ahir en vigor i sembla que aquesta vegada no tindrà problemes per ser convalidat al Congrés, ja que Podem ha promès donar el seu suport a la comissió permanent de la cambra. La formació morada va tombar l'intent anteriordel Govern socialista d'intervenir en aquest mercat, en exigir que s'incloguessin mesures per limitar el preu dels lloguers, que s'ha disparat en algunes ciutats espanyoles. Finalment, l'Executiu no ha posat murs a les rendes. El propietari té la llibertat total per fixar el preu al seu gust. Sí que estarà limitada, en canvi, la pujada de les rendes mensuals durant el contracte, que no podran créixer per sobre de l'IPC. En general, els inquilins tindran més poder.\nTot i que encara falta el tràmit d'aprovació al Congrés, les mesures que estan incloses dins el decret estan vigents des d'ahir mateix. Entre elles hi ha també que la durada dels contractes serà com a mínim de cinc anys, mentre que les bonificacions fiscals queden en mans de les comunitats autònomes i dels ajuntaments.\nLa Federació d'Associacions Immobiliàries (FAI) considera que la norma, lluny de limitar la pujada dels lloguers, provocarà la seva pujada. De fet, estimen que de mitjana es produirà un encariment del 5%, que podria ser més elevat a les grans ciutats espanyoles. «La suposada protecció del llogater, eliminant garanties suposadament abusives, pot acabar per expulsar del mercat del lloguer als col·lectius i economies més desfavorides per la limitació de les garanties», assenyala l'agrupació. El ministre de Foment del Govern, José Luis Ábalos, considera que si bé els decrets –tant el text que va ser rebutjat al Congrés el 22 de gener i que va estar en vigor poc més d'un mes, com l'ara aprovat–, «potser no satisfan grans pretensions», però suposen un «avanç».\nEl nou decret estableix que la durada dels contractes serà, com a mínim, de cinc anys, o de set en el cas que l'arrendador sigui una empresa. No obstant això, el propietari podrà recuperar l'ús de l'habitatge en cas que el necessiti urgentment per a ell o per a algun familiar en primer grau de consanguinitat. Per a això haurà d'avisar amb dos mesos d'antelació de la data en què necessiti el pis. Si passen tres mesos des d'aquesta extinció del contracte i el propietari (o algun dels seus familiars) no ha ocupat l'habitatge, l'antic inquilí podrà demanar tornar al pis. Per regla general, sense urgències pel mig, el preavís per recuperar l'immoble serà de quatre mesos per a l'arrendador, i l'arrendatari en tindrà dos per abandonar-lo.\nEn cas que el propietari hagi de fer obres a l'habitatge, podrà elevar la quota a l'inquilí. Sempre dins d'uns límits, ja que l'increment no podrà superar el 20% de la renda que s'estigui pagant fins a aquell moment, i no podrà aplicar abans que acabin les obres.\nS'estableix que, com a molt, l'arrendador podrà sol·licitar tres mesos de fiança.\nL'esborrany inicial del decret recollia una bonificació del 80% de l'Impost de Béns Immobles (IBI) per a determinats habitatges de lloguer, però ha desaparegut en la versió final. La norma aprovada sí que ofereix als ajuntaments i les autonomies la possibilitat que decideixin la seva política d'habitatge d'acord amb el seu marc fiscal, fixant, per exemple, recàrrecs en l'IBI per als habitatges buits, encara que segueix sense aclarir què s'entén per a aquests.\nEls processos de desnonament s'han de notificar als serveis socials, que tindran més temps per analitzar les possibles situacions de vulnerabilitat. També s'obliga a dir el dia i l'hora del desallotjament, fet pel qual s'acabaria amb els processos amb data oberta.\nS'introdueix la possibilitat que les comunitats de veïns, amb previ acord d'una majoria de tres cinquenes parts dels propietaris, puguin limitar o condicionar els pisos turístics, establint una contribució superior dels amos d'aquests últims a les despeses generals, de fins al 20% més.


Hotel Grafskaya Usadba Nakhodka Rússia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVeure tots els 21 allotjaments a Nakhodka.\nSevernaya Street 11, Nakhodka, Nakhodka, Rússia, CO 80435 - Veure al mapa\nConvenientment situat a Nakhodka, Hotel Grafskaya Usadba és una base ideal des d'on explorar aquesta ciutat fantàstica. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nLes instal.lacions i els serveis que proveeix Hotel Grafskaya Usadba asseguren una estada plaentera als seus clients. Aquest hotel ofereix nombroses instal.lacions en el lloc per satisfer el més exigent dels clients.\nGaudiu de les comoditats d'alta gama com ara aire condicionat, escriptori, mini bar, aparell de televisió LCD/pantalla de plasma, nevera per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. L'hotel ofereix instal.lacions fantàstiques, incloses sauna, solàrium, parc infantil, billar, karaoke, per ajudar-vos a relaxar després d'un carregat dia a la ciutat. Les seves instal.lacions de primera i una situació excelent fan de Hotel Grafskaya Usadba la base perfecta per a gaudir de la seva estada a Nakhodka.\nTots els tipus de viatgers (12) Parelles (4) Viatgers en solitari (6) Famílies amb infants petits (1) Grups (1)\nРасположение неудачное, но такси выручает. Проживал в люксе, комнаты нуждаются в ремонте. Завтрак отличный... но, пожалуй, это единственное, что понравилось


Subministraments (consum i import) des del 2011 fins el 2016 | Open Data Granollers\nConsum i despesa de gas, gasoil, electricitat i aigua dels centres pertanyents a l'Ajuntament de Granollers. Nota: Cal considerar que l'import imputat a cada mes no sempre correspon al consum realitzat en el mateix, pels següents motius: Els períodes de facturació no corresponen a mesos naturals. De vegades no es realitzen lectures reals i es factura o per estimada o per consum zero. En aquest, cas a la primera lectura real a posteriori d'un període d'estimades es realitza una regularització.\nsubministrament, aigua, electricitat, consum, gas


El preu de l'electricitat (1) - Diari de Girona\nEl preu de l'electricitat (1)\n«La connivència entre Govern, òrgan regulador suposadament independent i el lobby sectorial (la patronal UNESA, formada pels cinc grans grups) és molt notable. I ve de lluny (...). Un model perfectament arquetípic de la seqüència competència/clientelisme/regulació».\narseni gibert (expresident de l'acco) 31.07.2016 | 08:22\nTant el mateix sector elèctric (i energètic en general) com la seva densa selva regulatòria són una cosa molt complicada i jo no els entenc gaire. Només els experts entenen els que els altres experts escriuen i no sempre es posen d´acord. Però a vegades és un avantatge no ser expert en qüestions molt complexes perquè potser resulta més fàcil explicar la part senzilla que hi ha sempre. És el que intentaré.\nAquesta part eventualment senzilla consisteix a descriure alguns suposats costos que incrementen de forma impròpia la factura que paguem. Uns conceptes poc coneguts que determinen dues coses importants: a) perquè en el sector elèctric no hi ha competència, i b) perquè el preu de l´electricitat és injustificadament tan alt. Molts lectors recordaran que fa un parell d´hiverns govern i companyies van fer una campanya «explicant» la composició del preu de l´electricitat. Des de llavors ens posen uns bonics gràfics en forma de formatget a la factura. Fan trampa, no detallen prou. Els costos més importants que graven impròpiament el preu final romanen amagats entre els grans conceptes dels formatgets. Donar-los a conèixer és el que vull intentar.\nLa connivència entre Govern, òrgan regulador suposadament independent i el lobby sectorial (la patronal UNESA, formada pels cinc grans grups) és molt notable. I ve de lluny. Tant en el tardofranquisme com en els primers anys de democràcia es deia –potser exagerant un xic–, que els esborranys de projectes normatius del sector entraven al ministeri amb papers que portaven el logotip d´UNESA. La situació no ha canviat gaire. Un model perfectament arquetípic de la seqüència competència/clientilisme/regulació. Ocultant els principals costos impropis esmentats, totes dues parts hi surten guanyant: el Govern s´estalvia en els Pressupostos Generals de l´Estat sufragar compromisos polítics i els seus membres poden especular en ser un dia beneficiaris de la proliferació de «portes giratòries» d´accés als consells d'administració del sector energètic; els grans holdings garanteixen que ningú els exigirà competència i, a més, una part important del preu inflat de l´electricitat va directament als comptes d´explotació d´algunes de les empreses que els formen.\nParlem, doncs, del preu. En un mercat competitiu normal, lògicament el preu hauria d´incloure, abans d´impostos, els costos de generació, transport, distribució i comercialització del servei, així com uns beneficis raonables i relativament variables en funció dels nivells d´eficiència de cada empresa i de cada grup.\nQuin hauria de ser aproximadament aquest preu? Seguim aplicant la lògica. El cost de generació d´electricitat està un xic per dessota (poc, els anys plujosos més) de la mitjana de la UE-28. El cost de transport i distribució està un xic (poc) per damunt de la mitjana de la UE-28 perquè la xarxa per diverses raons històriques no té una configuració òptima. La comercialització depèn molt de la eficiència empresarial però no hi ha cap raó per pensar que hagi d´estar molt apartat del cost mitjà de la UE-28. Els impostos també estan en la franja mitjana de la UE-28. La conclusió inevitable és que el preu final hauria d´estar a l´entorn d'aquesta mitjana de la UE-28.\nDoncs no. El preu per a usuaris domèstics i empreses no industrials oscil·la entre el quart i el cinquè més alts i el preu per a usuaris industrials és el sisé/seté també més alt dels 28 països de la UE. Malauradament la cosa no acaba aquí: a més, com és sabut, es genera una cosa typical spanish que en diem dèficit tarifari (DT), més de 40.000 milions d´euros acumulats des del 2001. Tèoricament son costos que les empreses no facturen perquè llavors el preu seria insuportable i que el Govern els reconeix com a deute i els en permet la titularització (és a dir, les empreses el cobren). Per amortitzar-lo, els consumidors no els paguem en directe sinó, paulatinament, en diferit. La causa, tant del preu com del DT són els costos impropis ja esmentats. Alguns sí que són poc o molt coneguts, o poc importants en magnitud o fins i tot alguns no del tot injustificats o inexplicables (moratòria nuclear, bonus social, subvencions creuades entre consum domèstic i industrial, preu subvencionat pels territoris extrapeninsulars i potser algun altre). Crec que en podem prescindir, no formen significativament part del problema que estem tractant. Només em referiré als set més rellevants i alhora menys coneguts. En realitat són 7+1 perquè el primer dels costos impropis rellevants és precisament el pagament en diferit del DT que no hauria d´existir ni existiria si no fos pels altres costos impropis. És com un peix que es mossega la cua.\nParlem, doncs, dels set factors de fals cost identificats com a molt rellevants. En alguns casos és impossible la quantificació i en d´altres ho és només aproximadament. Però no és gens difícil copsar que són la clau de volta de l´explicació del problema, un problema que a més d´afectar molt significativament i directa les nostres butxaques, perjudica greument la competitivitat del país. Totes les empreses usen energia, en moltes és el tercer factor de cost després dels aprovisionaments i el cost laboral, en algunes (dessaladores, papereres, etc.) és el segon, per damunt del cost laboral.\nL´article (2) sobre el sector contindrà la succinta descripció dels set costos ocults. Confio que serà útil per tal que tothom pugui constatar que en els formatgets que pretesament expliquen la conformació del preu, ens van voler enganyar, només ens van explicar menys de la meitat de la missa, potser menys d´una quarta part.\nOpinió - Arseni Gibert


Cicle Mitjà | AULA DE CIÈNCIES DE L'ESCOLA SANT SALVADOR DE TARRAGONA\nPublicat el 9 maig 2016 per CHARLINE ALEXANDRA POZA VORSPEL\nNenes i nenes de 4t hem fet una bonica activitat en grup per diferenciar i entendre visualment les dues parts que formen un ecosistema. Primer hem dibuixat en una cartolina el MEDI FÍSIC escollit per cada grup, acuàtic o terrestre….Després … Continua llegint →\nCom és el plàncton?\nEls alumnes de cicle mitjà hem fet l’experiment de posar alcohol dins un pot amb sorra mullada, per poder veure el plàncton vegetal. Mireu, quina franja verda ens ha sortit després de remenar-ho!! Això és el plàncton, diuen les nostres … Continua llegint →\nMirem amb lupa !!\nEls nens de cicle mitjà, hem pogut mirar per la lupa binocular, tot allò que vam agafar en la sortida al Bosc de la Marquesa: closques de cloïssa, de musclo, sorra, pedres… Que n’és de divertit veure la sorra a … Continua llegint →\nDurant el tema «Les plantes» una de les activitats que hem fet a 3r a l’Aula de Ciències ha estat el reconeixement de diferents tipus de llavors. Hem vist de diferents formes, colors, mides, llavors que es mengen, d’altres que … Continua llegint →\nPublicat el 9 gener 2014 per maranda4\nEls nens i nenes de 3r, estem treballant a l’hort de l’escola. Hem preparat, adobat i humitejat la terra, perquè volem plantar enciams, escaroles i bledes. També hem plantat llavors d’espinacs i pèsols. Estem desitjant veure com créixent!!!!!\nPublicat el 21 octubre 2013 per maranda4\nA la nostra aula de ciències ha arribat un meteorit. Voleu veure quin cràter ha fet???? Estem estudiant el sistema solar, i després d’aprendre molt, hem volgut fer un experiment, amb un meteorit i la lluna.\nHISTORIA DE LA TORTUGA CÉSAR I LA SEVA VETLLADORA\nPublicat el 8 gener 2013 per msastriq\nVam trobar una tortuga al pati de l’escola, vam pensar que era de terra i durant un temps li vam donar enciam i pastanagues… Observant el seu comportament similar a les dues que ja teniem, vam pensar portar-la al veterinari … Continua llegint →\nCOM ACTUEN ELS MEDICAMENTS???? (experiment 1)\nA l’aula de ciències estem aplicant la unitat número 15 del dossier de l’APQUA 10-12, que treballa com actuen els medicaments al nostre cos. Primer que tot hem buscat imatges d’anuncis actuals i les hem comparat amb anuncis antics. Després … Continua llegint →\nAprenem de forma diferent\nPublicat el 11 desembre 2012 per maranda4\nAquest tema de medi l’hem fet entre tots. Ens hem separat per grups i cada grup ha estudiat una part, després entre tots hem buscat informació a l’aula d’informàtica i durant les hores de medi hem construït el nostre … Continua llegint →\nFem experiments a l’aula de ciències\nPublicat el 21 novembre 2012 per maranda4\nEls alumnes de quart estem estudiant l’aire i les seves característiques. Ara ja sabem moltes coses, vols aprendre tú????


La Creu Roja i la Generalitat Valenciana habilitaran espais contra les agressions sexistes i l’assetjament en els grans esdeveniments i festes locals\n19/07/2019 - 21:25h\nEls festivals de música i els grans esdeveniments que aglomeren milers de persones comencen a normalitzar els punts violeta. Fa a penes tres anys, aquests espais per a protegir i acompanyar les dones que hagueren patit alguna agressió eren gestionatspels col·lectius feministes locals.\nAmb l’auge del feminisme i l’extensió de les seues reivindicacions, les institucions i les empreses promotores dels esdeveniments musicals han anat establint aquests punts d’atenció amb un personal més professionalitzat, que inclou psicòlogues i assessorament.\nLa Conselleria d’Igualtat i Polítiques Inclusives instal·larà aquest estiu punts violeta en quatre festivals de música a la Comunitat Valenciana, situats en els espais que col·laboren amb Turisme València. Els espais compten amb tres persones que presten assessorament psicològic, legal i emocional a les persones que ho necessiten i tenen el suport dels Centres Dona 24.\nLes cites musicals que comptaran amb aquests punts a càrrec d’Igualtat són el Low Festival, que serà entre el 26 i el 28 de juliol a Benidorm; l’Arenal Sound, a Borriana entre els dies 30 de juliol i 4 d’agost; i el Medusa Sun Beach, que obrirà les portes entre el 7 i el 12 d’agost a Cullera. També van comptar amb aquests espais les cites ja passades del Festival de les Arts i l’Homenatge a la Ruta.\nDes de la Conselleria d’Igualtat expliquen que presten el servei als festivals que el sol·liciten i que enguany són menys esdeveniments els que l’han reclamat, perquè les seues pròpies organitzacions han integrat els punts violeta. La directora de l’Institut de les Dones, Maria Such, va valorar que els responsables de molts dels grans festivals que s’organitzen a la Comunitat Valenciana ja han assumit aquest servei com a propi, la qual cosa, a parer seu, fa palés “el compromís del sector amb unes festes lliures de violència masclista”.\nEn altres casos és la Creu Roja qui s’encarrega de gestionar els espais segurs, bé perquè li ho reclamen els festivals, bé perquè s’hi ofereixen les seues voluntàries. És el cas de Festival Internacional de Benicàssim (FIB), que se celebra des del dijous 18 de juliol, o dels Concerts de Vivers, que es desenvolupen durant el mes de juliol a València.\nL’organització també participa en les festes locals dels municipis que li ho sol·liciten. Una xifra que va en augment, segons reconeixen els seus responsables, gràcies als fons del pacte estatal contra la violència masclista. Com que és competència municipal i hi ha dotació pressupostària, els ajuntaments que no tenen personal especialitzat contracten amb la Creu Roja aquest servei.\nEls punts de la Creu Roja estan formats per tres tècniques, encarregades de l’assessorament, i per unes quantes voluntàries que fan les tasques de sensibilització. Segons explica Patricia Peris, una de les responsables, s’ofereix informació sobre els recursos que tenen a disposició seua, els tipus d’agressions i violències o sobre la manera d’ajudar a qui està patint violència. Un dels espais més populars és el mur de reflexió, on més participen les xiques joves. “Té molt bon acolliment i estan molt agraïdes que hi haja algú que vetle per la seua seguretat”, explica Patricia.\nEn el cas dels homes, la responsable explica que no són tan proactius a participar d’aquestes activitats i que de tant en tant tenen alguna trobada desagradable. “No és habitual, però sol vindre algun xic a fer un comentari sobre que ell també pateix violència o a fer un acudit sense gràcia”, relata Patricia, que afig que sempre es donen instruccions de no “caure en el parany” en aquests casos.\nLes voluntàries i les tècniques de la Creu Roja treballen abans de cada esdeveniment amb la Policia i la seguretat privada del festival per coordinar-se en cas d’agressions i buscar vies d’evacuació, si foren necessàries. Quan arriba una dona que ha patit algun tipus de violència, el primer pas és contactar amb seguretat per buscar l’agressor i buscar un espai més segur per a la víctima per facilitar l’alleujament emocional. Una vegada arriba a un lloc més tranquil, se li expliquen les possibilitats legals que té i els tràmits que comporta denunciar una agressió, si ella decideix que siga així. “Mantenim sempre el respecte per les seues decisions. L’última paraula és seua”, postil·la la responsable.


Notícies - Pàgina 12 de 31 - La Vall Fosca\n4 ag. 2015\nPep Coll presenta nou llibre a la Vall Fosca\nEl proper dimarts, 11 d’agost, l’escriptor Pep Coll presentarà al Museu Hidroelèctric de Capdella a les 19.30 h la Guia dels indrets mítics i llegendaris del Pallars Jussà, publicat per Cossetània Edicions. Aquesta guia presenta un centenar d’indrets on els habitants de la … Continua\nLa Vall Fosca acull la Copa Catalana de Pesca\nDesprés de 15 anys sense celebrar-se es recupera la Copa de Catalunya de Salmònids amb Mosca i Llançat provincial a la Vall Fosca. La Vall Fosca acull el 25 i 26 de juliol la Copa Catalana de Pesca de Truites … Continua\nL’equip de la Vall Fosca s’imposa en la segona edició del Raidaran\nL’equip Vall Fosca s’endú la victòria en una bella pugna final amb el Team FMR francès L’Haut Languedoc guanya en la categoria d’Aventura i el Cirera Xtream, en la d’Open El Vall Fosca ha estat capaç de resistir en el … Continua\nEl telefèric incorpora preus familiars\nEl telefèric que dóna un accés únic al Parc Nacional d’Aigüestortes i Estany de Sant Maurici per la Vall Fosca i als més de 30 estanys que en formen part, comença la temporada d’estiu el 27 de juny i fins … Continua\nEl Raidaran a la Vall Fosca\nLa Vall Fosca acollirà una etapa i donarà un impuls logístic a la prova, que per primer any superarà l’àmbit geogràfic de la Vall d’Aran. La Vall Fosca i l’Ajuntament de Torre de Capdella esdevindran elements fonamentals en l’organització del Raidaran … Continua\nCapdella s’escriu amb p\nDesprés d’anys de reivindicació, l’Ajuntament de la Torre de Capdella aconsegueix que la Generalitat accepti que els topònims Capdella, la Central de Capdella i la Torre de Capdella s’escriguin amb p, i Obeix amb b. El Departament de Governació i … Continua\nPàgina 12 de 31« First«...1011121314...2030...»Last »


Sun-Mi Hong: jazz coreà fet a Amsterdam - El Temps de les Arts\nSun-Mi Hong @Petra_Beckers\nSun-Mi Hong: jazz coreà fet a Amsterdam\n18 nov. 2021 17 nov. 2021 Jorge García\nLa bateria i compositora Sun-Mi Hong, nascuda a Corea i resident a Amsterdam, va presentar al festival del Jimmy Glass el seu jazz complex i misteriós, reconegut com una de les millors propostes de la jove escena actual dels Països Baixos.\nJimmy Glass: X Festival de Jazz Contemporani\n“Sun-Mi Hong quintet: A Self-Strewn Portrait”. Nicolò Ricci (saxo tenor), Alistair Payne (trompeta), Chaerin Im (piano), Alessandro Fongaro (contrabaix), Sun-Mi Hong (bateria).\nAmb quines expectatives anàrem a escoltar aquest quintet? Els vídeos de YouTube i els discos a l’Spotify havien despertat la nostra curiositat, sense dubte. La proposta era temptadora. Per fortuna, els ingredients extramusicals que fa anys haurien cridat l’atenció del públic ja estan assimilats i podíem concentrar-nos en la música sense distraccions.\nFent un poc d’història, recordem que una de les primeres instrumentistes de jazz que ens va visitar fou també bateria, com Sun-Mi Hong. Em referisc a l’afroamericana Terri Lyne Carrrington, encarregada de la percussió al grup que va portar Clark Terry a la València dels vuitanta. Els que la veien aleshores amb un cert escepticisme no sabien que havia estudiat a l’escola de Berklee, becada per les seues habilitats precoces, i que, a més de tocar amb Terry, ho havia fet ja amb Stan Getz, Pharoah Sanders o Lester Bowie.\nÉs cert que, vocalistes a banda, encara no són molts els grups liderats per dones, i menys des de la bateria. Però fins i tot entre nosaltres la catalana Núria Andorrà i la gallega Lucía Martínez, dues percussionistes en el terreny del jazz i la improvisació menys convencionals, ens mostren fa temps el camí. D’altra banda, el jazz coreà no és tan estrany de trobar com abans; aBerlín se celebra inclús, des de 2013, el festival Jazzkorea, que també ha recalat en Madrid durant uns anys, patrocinat per institucions culturals coreanes (això podria dir-se diplomàcia jazzística). El país oriental, conegut internacionalment pels seus productes electrònics, els seus automòbils, una puixant indústria cinematogràfica i la música K-pop, exporta amb generositat similar cantants i intèrprets de clàssica… i de jazz.\nFinalment, per més coreana que siga Sun-Mi Hong, la seua banda és una mostra característica de la conformació cada vegada més forta en Europa d’un jazz sense fronteres, nacionals o continentals, i amb presència creixent de les dones. Això passa —sobretot la primera de les coses— als Estats Units almenys des del temps del panamericanisme de Dizzy Gillespie, gran ambaixador, però més encara entre nosaltres. En aquest cas, es tracta una banda sorgida al voltant de les escoles i els escenaris d’Amsterdam, que han acabat reunint un trompetista escocès (Alistair Payne), un contrabaixista (Alessandro Fongaro) i un saxofonista tenor (Niccolò Ricci) italians i dues instrumentistes coreanes, la pianista Chaerin Im i la bateria Sun-Mi Hong. De la qualitat de les escoles de jazz neerlandeses podrien parlar-nos paisans nostres com el saxofonista Joan Benavent i el guitarrista i cantant Carles Dénia, que han aprofitat molt bé els anys passats allà dalt.\nEntrarem al Jimmy Glass fent cua, com sol ser habitual, per agafar els llocs més a prop dels músics. La proximitat és un dels al·licients del jazz consumit en club. Ni la pluja ni el futbol de la selecció espanyola desanimaren els fidels. Nota curiosa: els més joves de tots nosaltres eren probablement els que estaven a l’escenari. Començà la música i de seguida es va fer evident que tant el quintet com la seua responsable travessen un bon moment. Són ja cinc anys, molts per a un grup de jazz. Vull dir que han tingut temps de conèixer-se bé, i Sun-Mi Hong haurà pres bona nota dels punts forts i febles de cadascú. Un canvi recent a la banqueta del piano a penes es nota; el grup sonava molt semblant al seu darrer disc, A Self-Strewn Portrait, de 2020. Això es deu principalment a la personalitat de la percussionista. Diferències estètiques a banda, no estem davant un grup a la manera dels Jazz Messengers d’Art Blakey, on el bateria estimulava el desenvolupament de la individualitat dels seus solistes, que arribaven i se n’anaven deixant les seues empremtes en el so del conjunt, i fins i tot s’ocupaven de la direcció musical del grup. Ací tots treballen per donar veu a l’univers musical de Hong. Un univers, per cert, en continu creixement, com demostrà el fet que als faristols aparegueren partitures de noves peces acabades de compondre, una d’elles estrenada la vespra a l’escenari del Jamboree barceloní. Però el que interessa a Hong és parlar-nos musicalment d’ella mateixa; no és casual que el seu CD més recent, que donava títol al concert, es presente com un autoretrat, i que entre les peces noves una estiguera dedicada al seu pare.\nUn moment de l’actuació al Jimmy Glass.\nLa bateria és en aquest cas el cor del grup, clar, com pot imaginar qualsevol, encara que no en el sentit d’un protagonisme personal per al seu lluïment, sinó en el de font de la qual brollen les idees i també sembla brollar l’energia. El seu objectiu no és anar fent solos al llarg de l’actuació. La sensació que dona Hong, a la manera dels bateries més melòdics, és la d’una gran elasticitat i una ampla varietat de recursos expressius, que impulsen i estimulen, però també deixen anar. Des del punt de vista formal, les seues composicions tenen una relació cada vegada major amb el free jazz, per les llibertats estructurals i harmòniques, el pols canviant, l’ús de la improvisació col·lectiva, les sonoritats trencades —sobretot en el cas del trompetista Alistair Payne, que de vegades força l’instrument, el fa queixar-se o grunyir— o les llargues introduccions i codes on se sent la densitat del temps.\nTambé abunden els ostinati que ajuden a captar l’atenció o a intensificar un passatge. És un cas d’evolució, de la radicalització progressiva d’una creadora que va descobrint-se a si mateixa. Fa cinc anys, Hong comandava un trio de piano que tenia més a veure amb l’estètica derivada de Bill Evans i els trios del segell ECM. Després arribaren els vents i amb la nova paleta sonora començà a explorar territoris arriscats. Però a diferència del free irat, ella ens proposa una música sovint continguda, on els pianos s’equilibren amb els fortes, el ritme introspectiu i els camins llargs predominen sobre la persecució à bout de souffle i l’escriptura complexa acaba per definir el conjunt. No és una música tendra, perquè Hong es mostra sempre enèrgica, li agraden els timbres foscos i la dissonància apareix constantment a les partitures dels dos instruments de vent. També puntualment ens proposa un contagiós ritme binari, com de rock desestructurat. Però sí que podríem parlar d’un lirisme continu, visible o subterrani, marcat pels colors orientals.\nA propòsit d’això, no sé què succeiria en la segona sessió de la nit, però almenys en el primer, el que jo vaig presenciar, la bateria no tragué de la maleta cap instrument de percussió del seu país, com el tambor tradicional que sona en el seu darrer CD i apareix en alguns vídeos. El més segur és que no els va portar per raons —literalment— de pes. Però a Hong no li cal ser explícitament coreana per mostrar les seves arrels: la forma de colpejar els tambors de la bateria i els ritmes que utilitza estan inspirats freqüentment en el folklore del seu país, on tan important és la percussió.\nAquesta jove sud-coreana, en definitiva, dibuixa en clau jazzística paisatges amples, boirosos, plens de misteri i d’una innegable capacitat de seducció, i sona tan contemporani com promet el festival valencià que la va acollir. Als Països Baixos la crítica l’ha reconeguda; també el concurs de Getxo, al País Basc, li va atorgar un segon premi en 2017, quan debutava el quintet. Els solistes no deixen records perdurables, però no és important, perquè fan perfectament allò que demana el conjunt. El de Sun-Mi Hong no serà, segurament, el jazz que ens abellirà escoltar cada dia; a la llarga als nascuts al Mediterrani ens resulta una mica opressiu i volem que ens il·lumine i ens calfe el sol. Com a experiència, això sí, val la pena travessar-la.\nVa nàixer el 1961 a València. Llicenciat en Filosofia per la Universitat de València (1984) i màster de Música per la Universitat Politècnica de València (2010), va exercir el periodisme cultural i des de 1990 treballa per en la direcció adjunta de Música de l'Institut Valencià de Cultura, en l'àmbit de la documentació, el patrimoni i les publicacions. Redactor de la desapareguda revista Cuaderrnos de Jazz, és coautor de diversos llibres i enciclopèdies de jazz i ha comissariat exposicions per a l’IVAM, la Biblioteca Nacional d'Espanya, la Universitat de València o la Fundació Bancaixa. També ha estat coordinador general del Diccionari de la Música Valenciana (Iberautor, 2016). Ha estat programador del festival Xàbia Jazz i forma part del consell de redacció de la revista Jazz-hitz. Fotografia: Tato Baeza\nEtiquetes Dizzy Gillespie, Jimmy Glass, Jorge Garcia, Sun-Mi Hong, Terri Lyne Navegació per les entrades\nArtistes i models, les dones que van marcar la Belle Époque


El fucking master of the taps: 5 solucions a problemes habituals quan punxes cervesa artesana al teu tirador – Cervesa Espiga\nBlogEl fucking master of the taps: 5 solucions a problemes habituals quan punxes cervesa artesana al teu tirador\nNovembre 30, 2016by Espiga0\nControla el teu tirador i les teves cerveses: no et desesperis, quan el dominis et sentiràs com el fucking master of the taps!\nPerò per ser-ho has de superar els 5 punts crítics amb què et pots trobar:\n1. Canvi del barril\n2. La pressió del gas\n3. Poca escuma\n4. Molta escuma\n5. Obstrucció al circuit\nComencem pel principi, el canvi de barril:\nDespunxa el capçal del barril\nPunxa el capçal a una tanqueta d’aigua o solució de neteja per tal de que circuli per dins del circuit i així eliminaràs els possible restos de llevadura del final del barril, i també eliminaràs els mals gustos.\nRecorda de despunxar la tanqueta que facis servir per netejar…\nPunxa un nou barril.\nServeix els primers litres (al principi sortirà aigua de la neteja anterior, després escupirà escuma i al final sortirà l’or nou!)\nLa pressió de gas, un maldecap habitual:\nTingues sempre a mà una bombona de CO2 de recanvi.\nComprova que no hi hagi fugues de CO2 en el circuit.\nEstableix la pressió de servei amb el regulador. Normalment la pressió es situa entre 2 i 2,5 bars. Lo ideal és tenir un regulador per barril per poder ajustar-los un per un.\nPoca escuma, quan un barril té molt poca escuma pot ser per culpa de:\nQue la cervesa surti massa freda, tens un problema amb el sensor de l’equip de fred.\nLa pressió del gas per al barril és massa alta, segueix aquests passos:\nBaixa la pressió a 1,5 bar.\nDespressuritza el circuit si tens punxat un barril Keykeg.\nTorna a servir la cervesa.\nLa cervesa està molt poc carbonatada, repeteix els passos que tens a sobre.\nEn cas de no poder solucionar el problema, s’arriba a la conclusió que la cervesa està massa poc carbonatada i no és apta per servir-la.\nMolta escuma, quan un barril té molta escuma pot ser per culpa de:\nLa cervesa surt massa calenta, assegura’t de tenir el tirador ben connecta’t la corrent, si no és això, tens un problema amb el sensor del fred, el compressor o el ventilador que fan que no es refredi prou la cervesa.\nLa pressió de gas pel barril és massa baixa:\nPuja la pressió de regulador a 3 bar.\nTorna a servir.\nLa cervesa està molt carbonatada, repeteix els passos anteriors o descarbonata la cervesa.\nDescarbonatar la cervesa:\nTanca l’entrada de CO2 al punxador del barril.\nDespressuritza el barril tirant de l’anella del punxador.\nObre l’aixeta i espera uns 40 minuts a que el barril perdi pressió.\nObre l’entrada de CO2.\nTorna a servir i comprova si s’ha solucionat el problema.\nEn cas de no poder solucionar el problema, s’arriba a la conclusió que la cervesa està massa carbonatada i no és apta per servir-la. Per prevenir aquesta situació, emmagatzema els barrils a una temperatura màxima de 12º, 4º seria la temperatura recomanada, fins i tot quan els tenim punxats i servint hem de procurar mantenir-los a una temperatura baixa. Moltes vegades es situen els barrils al costat del compressor i el ventilador de l’equip de fred, que és una font de calor, i això provoca que el barril pugui agafar temperatures altes, fins i tot a l’hivern. En cas de no tenir un lloc adequat on emmagatzemar correctament els barrils, ens arrisquem a alterar-los, cal recordar que la cervesa artesana no està pasteuritzada i, per tant, és un producte viu altament susceptible als canvis de la temperatura exterior.\nObstrucció del circuit.\nLa cervesa artesana pot presentar sediments als barrils, de vegades aquest sediment pot obstruir els circuits del teu tirador. Sabràs que tens una obstrucció quan obris l’aixeta del tirador i només et surti gas o escupi escuma. No et preocupis, tot té solució:\nFes passar pel circuit una solució de neteja a 3-4 bar de pressió. Si cada cop que canvies el barril, neteges el circuit, tindràs menys punts de que aquest s’obstrueixi.\nSi amb això no n’has tingut prou, només et queda desmuntar el serpentí i fer-hi passar una solució de neteja calenta a pressió pel seu interior.\nAra ja estàs preparat per enfrontar-te amb qualsevol tirador i cervesa? Ja ets el fucking master of the taps!\nBlack Cel Ona, un tsunami des dels fermentadors\n4 esplèndides opcions de maridatge pels nostres Elixirs Vitae\nFebrer 26, 2018Cervesa Espiga sorteja un abonament doble pel Barcelona Beer Festival!\nFebrer 13, 2018Porter, una cerveza con historia\nFebrer 9, 2018Porter, una cervesa amb història


Bloc de la Fundació Pere Tarrés: InterCanVI: Taller de cinema documental de Can Vidalet\nInterCanVI: Taller de cinema documental de Can Vidalet\n(Inter)canvi és un projecte que sorgeix de la necessitat d’intervenir amb els joves del barri de Can Vidalet d’Esplugues de Llobregat. La finalitat del projecte es centra en diagnosticar de forma participada les situacions que es donen a l’espai públic, en relació a les necessitats dels propis joves.\nL’acció es concreta en la creació d’un documental de 40 minuts centrat en un diagnòstic comunitari de les necessitats del barri , realitzat per un grup de joves entre els 14 i 25 anys, amb el suport tècnic i educatiu d’un equip multiprofessional integrat per un educador social dels Serveis Socials de Can Vidalet, els dinamitzadors de l’Espai Jove el Remolí i el mediador del Servei de Mediació Ciutadana.\nEls objectius del projecte son diversos i s’orienten a vincular als joves al seu territori a partir d’una activitat socioeducativa en l’espai públic que els faciliti la seva integració positiva al barri i els aporti un vincle més proper. L’activitat els ofereix un espai normalitzador i socialitzador per articular i ampliar les seves xarxes relacionals, assolir aprenentatges relacionats amb el treball en equip, les capacitats relacionals i l’expressió del llenguatge audiovisual entre d’altres. En definitiva, es pretén que els joves coneguin la realitat del barri en el que viuen i que respectin les normes de convivència i els espais públics.\nEl projecte s’ha desenvolupat entre els mesos de març i juliol, al llarg dels quals els joves han estat agents actius del procés de creació de l’audiovisual. En un primer moment es va configurar el grup motor del projecte format per 19 joves acompanyats de l’equip educatiu. Aquest grup motor ha estat treballant en sessions setmanals en total s’han realitzat 21 sessions i ha estat l’encarregat de dissenyar el projecte i el guió del documental, recollir les opinions del veïns i veïnes i editar-lo. En el procés de recollida de dades han participat persones representants d’onze entitats de Can Vidalet i set serveis públics i municipals.\nEl projecte va arribar al seu punt més àlgid amb la presentació pública del documental el 10 de juliol, a la plaça Blas Infante. L’acte de presentació va comptar amb la col·laboració d’entitats del barri com el grup de dones de Can Vidalet i el grup de ball de Bolliwood de l’Espai Jove el Remoli i el Club d’ Esplai Pubilla Casas.\nL’acte va finalitzar amb una botifarrada solidaria on totes les persones que van participar al sopar solidari, van aportar aliments de primera necessitat per al Programa d’aliments “Ajuda a Ajudar” d’ Esplugues de Llobregat.\nAportacions del projecte\nEn relació als joves aquests han millorat les seves competències en relació a l’autonomia, autoorganització i la constància en el treball, així com les capacitats relacionals. La participació en aquesta acció ha premés que els joves es vinculin a altres espais de participació jove del barri i es relacionin amb altres joves del seu territori.\nEn relació a la comunitat el desenvolupament del projecte ha possibilitat la implicació activa d’entitats i agents referents del barri, que a partir de la seva participació han pogut trencar barreres i prejudicis històrics en relació als joves del barri i les persones d’origen migrat. A més, el projecte ha facilitat enxarxar sinèrgies tècniques i comunitàries de Can Vidalet, potencials facilitadores de futurs processos comunitaris.\nFinalment destaquem un aspecte que va més enllà de l’assoliment dels objectius del propi projecte, però que també aporta valor al mateix com és el treball coordinat entre tres departament de l’Ajuntament d’Esplugues de Llobregat, l’Àrea de Joventut, el servei de mediació Ciutadana i els Serveis Socials de Can Vidalet.\nVerònica Palasí Luna\nCoordinadora de Programes Socioeducatius de la Fundació Pere Tarrés\nEtiquetes de comentaris: Intervenció comunitària, Joves, Participació social, Verònica Palasí


Devolució.cat » llibre “Jo, Vilana Perles, Marques de Rialp”\nSEBASTIÀ SARDINÉ ……..\n“JO, VILANA PERLES, marquès de Rialp” va prendre jurament, en català, a l’Arxiduc Carles, ja Carles III, qui va jurar acatament dels nostres furs i Constitucions. També els de Valencia i Saragossa. Va estar qui va glossar les nostres darreres “Constitucions, capítols i actes de corts 1705-1706”, signant, article per article, el nostre text constitucional que ara, hauríem de recuperar per actualitzar-lo. Les Constitucions de “VILANA PERLES” traspuen modernitat i apunten ja el lliure mercat, circulació lliure de persones i mercaderies, com un avenç a la que és ara l’UE.\n“JO, VILANA PERLES, marquès de Rialp” Fill d’OLIANA (LLEIDA) és la biografia del català amb més poder que mai a tingut Catalunya. Darrer Protonotari de la Corona d’Aragó, poder exercit durant la nostra Guerra de Successió, manegant els fils de l’alta política, els contrajocs diplomàtics, gestió de la guerra, la intendència, el llenguatge xifrat, consells de guerra, batalles d’Almansa, de Saragossa, de Brihuega, Prats de Rei… l’economia de guerra, com ara.\nweb del llibre : http://www.vilanaperles.cat\nJoan Llacuna 21 Juliol 2013 at 10:17 am Respon\nAhir mateix vaig rebre’l. L’aspecte del document és impressionant. Aquest serà l’estiu d’en Villana.


Joan Clave Morell | Juny 2011\nNo hi ha cap dubte que el tornavís és un eina força útil, apreta i afluixa els cargols sempre que ens convé, tant si son de ranura com si son estrellats o de creu. Havia sentit dir que tenien altres utilitats, i ahir ho vaig poder comprovar.\nVa ser quan, estant al tros, vora el migdia se’m va presentar un home alt i prim, d’aspecte magribí, segons em va semblar, que em va demanar quelcom per menjar, i li vaig oferir tomàquets, de collita pròpia, és clar. M’ho va agrair però, va insistir en que li aniria bé que li donés també un euro per comprar una barra de pa.\nPerò també em va demanar el mòbil. Jo em pensava que volia fer una trucada, però per comptes de trucar em va demanar l’anell que portava al dit, posat al dit de portar anells, és clar. Li vaig dir que això sí que no, res de res.\nI va ser aleshores, quan es va treure un tornavís, com si m’hagués de descargolar alguna cosa de la panxa, i jo, com un besaroca, li vaig donar. I com que la cosa li va anar bé, va aprofitar l’avinentesa per demanar-me la cartera, que no portava per sort, però no s’ho va creure i per això em va regirar les butxaques amb la ma que li deixava lliure el tornavís que no anava fent la seva tasca intimidatòria.\nL’home es va conformar amb la collita feta i se n’anà corrent com si anés al Mas de Larrard, i jo em vaig quedar sense l’anell que feia més de quaranta anys que portava sense haver-me’l tret mai, llevat d’una vegada que em van fer una ressonància magnètica.\nNo sé si el tornavís tenia la punta imantada o no, però el cert és que em vaig quedar encantat com un enze.\nAvui, ho he anat a dir als Mossos.\nLES BOTIGUES CLÀSSIQUES DEL CARRER MAJOR\nRecordar les botigues del carrer Major, és un exercici reconfortant i també una manera de fer reviure a les persones que en tenien cura.\nLes més antigues que recordo, son les dues de l’Abadia, ca la Marieta Abella, que era una tocineria on, a la rebotiga es feien les llangonisses i botifarres, salaven la cansalada i els pernils, dels que ni havia mes aviat poca oferta, segur que perquè la demanda era encara més minsa. Estaven a càrrec de la botiga la Marieta i sa filla Angeleta. La Marieta era viuda i esprimaxada que la veia molt gran, tot i que no ho devia ser tant, i sobretot, molt simpàtica. Si un nen, acompanyant a sa mare o a l’avia que hi anava a comprar, li cantava allò de “angelets del cel, baixeu a la terra, que sentireu cantar, la Marieta Abella”, la dona s’emocionava i li regalava a la criatura una rodanxa de fuet, com a mínim.\nL’altra botiga de l’Abadia, era la lleteria de la Maria Llurba, que no sé d’on li portaven la llet de vaca. Abans de venir en Cassimiro Guart al poble, de vaques en tenien a ca Rafel al final del Raval de Mar o en “Joan de la llet” a ca Fontgibell. Joan de la Llet va estar associat un temps amb Anton Adserias, que havia tingut vaques en una casa del carrer de Sant Pere. La Maria Llurba venia llet a la menuda, mesurant-la amb uns potets de llauna de totes les cabudes, que tenia arrenglerats damunt d’una taula de marbre. Entre la lletera gran i els potets emprava un altre envàs intermedi que tenia un vessador punxegut que li permetia omplir la mesura corresponent a cada comanda. A mí em meravellava veure com amb tants trasbalsos, i omplint les mesures fins al capdamunt, no li queia ni una gota de llet per terra. La Maria Llurba també venia llet a l’engròs, al Mas de Plana, que li compraven lleteres senceres, i la venia a buscar sempre el mateix intern, que es veu que no devia estar gaire malalt, se la carregava al coll i, a peu cap el sanatori.\nUna mica més endavant, als baixos de la Torre, hi va posar una botiga de verdures la Maria Massó, més coneguda com la Valencianeta, que venia les hortalisses que feia Pepito el seu marit, a la “Tabalalera”.\nAls baixos de ca Sauné hi havia la perruqueria d’en Gaspar, on hi treballava amb el seu fill petit, habitualment, i el seu fill gran ajudava els caps de setmana.\nAl davant hi havia l’Angeleta perruquera, que a més de pentinar a les dones, tenia una botiga d’una oferta molt variada.\nDisposava d’un ampli ventall de xampús, sabons i colònies, envasades i a granel, tota mena de betes i fils i, per complertar l’oferta, també llenceria fina, vaja, calces i sostens. Però el que més em sorprenia, era la secció de llibreria, que tenia dos fronts, per una part la secció infantil i jovenil, amb el TBO, el Pulgarcito, el Capitan Trueno, Roberto Alcázar i Pedrin, Hazañas bélicas, Azucena, etc. i l’altra secció era la de venda i especialment lloguer i intercanvi de novel•les, en general de l’editorial Bruguera, de les que hi havia una temàtica diversa, però que especialment es buscaven les de l’oeste, amb un autor que sobresortia, en Marcial Lafuente Estefania per la banda masculina i les novel•les rosa pel sector femení, amb una autora preferida, la Corin Tellado. L’Angeleta en tenia una timba de llibres de tots els estats, des dels nous per estrenar fins els que ja tenien un bon nombre de fulls desenganxats del llom; el client tornava la que havia agafat uns dies abans i per dos rals cada una, n’agafava les que li convenia, per ajudar a passar les llargues nits de l’hivern. Jo que havia estat client dels patufets, com en dèiem aleshores de les publicacions que, més endavant s’han rebatejat com a còmics, i abans tenia aquest mot, en record del Patufet que havien llegit, aleshores en català, els nostres pares. Dels patufets vaig passar a l’enciclopedia pulga, que eren uns llibrets petitonets, que solien ser resums de les obres de la literatura clàssica, d’aventures i també de divulgació, dels que segurament si regirés alguns racons per casa, encara en trobaria. Més endavant l’Angeleta Ferré va traspassar la botiga a Lluís de la roba.\nQuasi davant de casa hi havia el forn de ca Molas, que era de l’Antonieta Saltó Benach, però que tothom coneixia com Antonieta Molas. El forn va ser un indret on, de menut m’hi vaig passar moltes hores i va ser durant un temps com una prolongació de la llar. Aleshores era bastant habitual passar moltes estones a cals veïns, tantseval els grans com els menuts, i si, com era el meu cas, tenien activitats ben diferents a les de casa, encara era més l’atractiu.\nEl forn, tenia dues dependències, la botiga i la pastera. La botiga tenia un taulell amb unes grans, unes enormes balances amb dos plats de llautó, un de més gran i l’altre més petit i a sota hi havia un joc de pesos també de llautó o material semblant. Arrambats a les parets hi havia rengleres de sacas de farina, que portaven de la “Harinera de Tardienta” i que pesaven dos quintars, és a dir, cent quilos cada una, que descarregaven des del camió que es parava davant del forn, malgrat ser la carretera general, un home petit i escarransit i un noi de quinze o setze anys, carregant-se’ls a l’esquena des del camió a la botiga.\nL’Antonieta venia el pa des de les vuit del matí fins a les nou del vespre o més tard a l’estiu. Els pans eren en sa majoria d’un quilo, però ni havien de més grans i de mes petits. De barres només en feien per la torna, i excepcionalment en compraven els menestrals. La clientela no anava cada dia a buscar el pa, sinó que en comprava per a tota la setmana i anava a buscar-lo amb unes grans paneres. Hi havia dos tipus de clients, els que abans hi havien portat la farina, i els donaven 130 quilos de pa per cada 100 de farina i només els hi cobraven el coure, i els demés pagaven el pa segons el preu que fixava el fiscalia de taxes. El pa es pesava i si en faltava una mica per arribar al pes, si afegia la torna, és a dir un tros de barra, que l’Antonieta tenia molta habilitat per tallar-ne el tros gairebé exacte, i val a dir que no era gens escassa.\nEls dissabtes feien coca amb recapte, si prèviament es portava el recapte, pebrot i ceba, a l’estiu i espinacs o bledes amb panses i pinyons, a l’hivern. També feien coques adobades amb regust de matafaluga, només els dissabtes.\nL’altre part del negoci m’era més atractiu, tant per les persones, com pel que feien. Hi treballaven l’Emili Pedrola i el senyor Garcia. Aquest, als vespres, que era quan m’hi passava més estones, es dedicava a passar la farina integral pels sedassos separant els trits de dos o tres gruixos, de la farina blanca. El Sr. Garcia parlava en castellà i això, era un fet excepcional fora de l’escola, i per això em picava la curiositat, aquella forma diferent d’enraonar, i l’home, tenia molta paciència explicant-me el que volien dir les coses que feia.\nA la casa del costat hi havia Josep Vidal, Josep sabater, amb una botiga gran de la que en tenia cura la seva germana Tecla, i un taller petitó, on amb prou feines si encabia el Josep, i on si passava hores i hores treballant. A la botiga, hi venien més espardenyes que sabates, ja que el personal, hi portava moltes mes hores i mots més dies als peus, aquest calçat més còmode i sobretot molt més barat.\nEl taller, donava al carrer per una finestra que estava oberta tot l’any, i on m’hi havia passat moltes estones fent-la petar amb el Josep, que no tenia cap recança en explicar-li coses a una criatura. Les reparacions de sabates que feia, eren les de canviar tapetes i talons, cosir els desenganxats a mà o amb una màquina de cosir potent que tenia a l’abast, i especialment posar mitges soles. D’una peça gran de cuir en resseguia la sola de la sabata i tot seguit la retallava i repelava, fins a la mida justa de la sola foradada, hi afegia cola d’impacte i passat un temps prudencial les enganxava i vorejava la sola amb una renglera de clauets que asseguraven l’efecte de la pega. Després escrivia el nom del client amb un llapis que duia a l’orella, a la sola nova, copiant el que havia escrit abans a la sola foradada. Quan van venir les soles de goma, la cosa de la reparació es va complicar ja que després de la pega no es podien assegurar amb el clavetejat. Quan van arribar les soles sintètiques Josep ja no hi era.\nDel meu record, va durar poc temps, però tinc ben present la pollastreria de la Maria Barberà, amb una oferta més aviat escadussera, escampada sobre un taulell, on hi tenia encastada una gran tisora amb un mànec de fusta, amb la que trossejava pollastres i gallines. La Maria Barberà era viuda i no va suportar la mort de la seva filla Maria Teresa i també va desaparèixer.\nL’última botiga clàssica del carrer, era a cal Pamies instal•lada a les antigues oficines del Banc de Reus, i tenia una oferta del més variada que hom es pugui imaginar. Tant hi podies trobar una falç o un barret de palla, com zotal, sulfat i calç, pellenyes i escombres, sofrins pels bocois o arengades i bacallà per esmorzar. Durant uns quants anys va ser l’únic proveïdor de benzina i petroli del poble. En un moment d’eufòria, en Quimet va arraconar una mica la botiga, deixant espai per a posar una bolera, que tenia oberta especialment els dissabtes i diumenges, i on el jovent va fer-se expert en aquesta mena d’esport d’entreteniment.\nEn aquells anys de la postguerra, al carrer Major hi trobaves quasi de tot.\nUn dels exponents més evidents del canvi que ha gaudit (o potser, patit) el nostre poble, el podem veure en els moviments o canvis residencials que hi ha hagut, de les persones i les seves famílies, des del temps que recordo.\nEstava pensant en el que va ser el meu carrer, el carrer Major, recordant com era a la meva infantesa, les cases i la gent que hi vivien, o les botigues i les persones que les tenien aleshores. La referència son els primers records que en vaig tenir i que en tinc encara, potser per allò de que, quan ens anem fent grans, recordem més les coses de cinquanta anys enrere que les de la setmana passada.\nAl carrer Major hi havia 20 cases comptant les quatre cantoneres, dues de les quals eren i son encara de caire públic o social, l’Abadia i l’Ateneu, a l’altre costat la Fonda i cal Pàmies, la primera que acull un servei públic d’hosteleria com abans i l’altra la podem considerar com les demés del carrer.\nEn aquestes disset cases habitades, només en tres hi viuen les mateixes famílies: a ca la Natàlia Saltó, a ca la Gert Pàmies i a ca el meu germà Esteve. A les altres, ja no hi viu cap descendent de la gent que hi vaig conèixer. Si ens repassem els habitatges veurem com tres de les cases han desaparegut (Ca Virgili, ca la Roseta Roig i ca Gaspar) per fer-hi un edifici de pisos promogut pel notari i una quarta (ca Cantí) està a l’espera d’aquest mateix procés, potser esperant temps més propicis. Altres dues han canviat de propietari (ca Baló i ca la Ciurana) una de les quals, la segona, ha estat reconstruïda totalment. Encara n’hi ha cinc que les mantenen els mateixos propietaris tot i que estan tancades (ca Cintet, ca Sauner, ca Josep Plana, ca la Carmensita i ca Molas). Dues més, van ser habilitades per habitatges de lloguer (ca la Maria Barberà i ca Josep sabater) i la que queda, que abans estava llogada (ca Cassimiro), va ser recuperada pels seus propietaris i ara hi viuen els descendents.\nSi es té en compte que és el carrer Major, val a dir que el trasbals ha estat majúscul.