EEMMDD > EMD DE BESCARAN >\nPresident: Sra. Judit Mentruit Pantebre (2019-2023)\nAdreça: Casa Consistorial 25719 Bescaran\nPoblació 2011: 98\nBecaran, és l'únic poble del municipi geogràficament separant del que serien estrictament les valls del riu Valira ja que les aigües d'aquest poble vessen al riu Segre. Les cases del poble esglaonades en el pendent s'agrupen entorn de l'església de Sant Martí. A la part inferior del poble hi trobem un antic campanar romànic resta d'un antic monestir.\nDins del terme de Becaran, prop del límit amb Aristot i Estamariu també s'hi pot trobar la Cabana del Moro, una cista comènica formada per tres lloses clavades a terra.\nBescaran disposa d'una extensa muntanya, amb nombrosos prats on pastura el bestiar els mesos d'estiu, i que resten tranquils els nevats mesos d'hivern, només destorbats pel pas d'algun intrèpid excursionista que vol arribar al capdamunt del Monturull, el segon cim més alt del municipi. Tot el terme de Bescaran està inclòs dins la figura de protecció Espai d'Interés Natural Tossa Plana i Puig-Pedròs.\nBescaran fou municipi independent fins l'any 1970 en que entrà a formar part de les Valls de Valira com a Entitat Municipal Descentralitzada.\nEl poble gaudeix d'una activa vida cultural, celebrant el segon diumenge de juliol la festa del Roser, el tercer diumenge de juliol la trobada de cantautors, i el segon cap de setmana de novembre, per Sant Martí el seu patró, la festa major.


Porto mal de coll, he caigut per davant i m'he picat les cervicalsGarraf en BTT\nAquest matí hem sortit la Greta i jo, a les 7:50 sortíem de casa, el primer raig de llum, hem sortit al carrer. Ahir va nevar durant tota la tarda, també va fer molt de vent. Hi havia 4 dits de neu nova a la porta de casa, però es podia pedalar bé. Hem arribat al telecadira, la neu estava trepitjada, les màquines s’han posat a treballar a les 7 del matí. La neu de davant del telecadira estava tova, les rodes, sobre tot la de darrera, s’enfonsava bastant al pedalar en pujada. Hem encarat la Château d’Eau, la pista verda que passa per davant de la caseta de l’escola d’esquí i hem anat fent via fins arribar a la verda de la dreta de tot, la Promenade en Forêt. Estava trepitjada, la retrac l’ha treballat aquest matí, ens hi hem ficat i hem començat a pujar, la neu estava tova i les rodes s’enfonsaven molt, m’ha costat molt pujar. Just al arribat al revolt, he hagut de fer peu i fer-lo amb la bici la costat massa neu. Sortint del revolt, he buscat arbres i he pujat de nou a la bici, sota els arbres hi ha menys neu. He seguit fins arribar al creuament de la pista blava, a partir d’allà la pujada ha estat més senzilla.\nHe seguit pujant per la Promenade en Forêt fins al creuament de Eyne i des d’allà fins el telecadira. M’ha costat uns minuts més del normal, massa neu tova. Tan bon punt he arribat al telecadira he anat a la dreta, he anat a buscar el bar. En aquest punt m’he posat de peu, he bloquejat la Mastodon i de peu he anat pedalant, em feia mal la cama dreta, la Ciàtica estava apareixent. Just passar el bar he parat per fer unes fotos i he començat a baixar. He anat a buscar el telecadira, he baixat per sota del telecadira el primer tros. Hi havia tanta neu que m’ha costat baixar per falta d’inclinació.\nA la que he arribat a la Petite Verte he baixat per la pista, no estava oberta, no l’han trepitjat. M’ha costat molt baixat, però he aconseguit arribar al camí que baixa a l’esquerra sense fer peu. HE hagut de pedalar en baixada, amb neu per sobre del pedalier, però he baixat. El camí estava millor de neu, es podia baixar bé.\nQuan he arribat a la Château d’Eau, he creuat la pista anant a buscar el camí que segueix per l’altre baixa, he vist molta neu i no he reduït pensant que la creuaria sense problemes. La pega ha estat que la roda de davant s’ha enfonsat a la neu i la bici ha frenat en sec. He notat un cop al cap i un crec al coll, m’he adonat que he sortit per davant de la bici i he picat de cap amb el terra, contant que hi ha un tou de neu important i m’ha parat el cop. No m’ha passat res, diguem que em fa mal el coll, les cervicals.\nHe pujat de nou a la bici i he seguit el camí de baixada. He tornat a aparèixer a la pista verda de nou i m’he deixat anar per la part final de l’Enduro 4, hi havia menys neu del que pensava. He arribat a la pista Le Mur Éléctrique, l’he creuat i he seguit per la part final de la pista d’enduro fins arribar a la blava Le Combe. Allà hem encarat el telecadira i hem arribat a casa amb molta neu, sobre tot la Greta.\nEn total m’han sortit 7,44km que hem fet amb 1 hora 6 minuts a una mitja de 6,7km/h, en el meu cas un consum energètic de 738kcal, una mitja cardíaca de 131 ppm que es el meu 75% i una màxima de 157 ppm que es el meu 90%, una mitja de cadència de 62 rpm i el desnivell tan positiu com negatiu de 339 metres.\nDistància total: 7549 m\nAscensió total: 345 m\nDescens total: -345 m\nGarraf en BTT > Uncategorized > Porto mal de coll, he caigut per davant\n23 Maig 2019, 5:37 PM


L’Ajuntament de Sant Llorenç des Cardassar ha convocat un borsí d’interins d’operari de brigada de l’empresa municipal Bellver per concurs-oposició i una plaça interina d’operari de neteja | Seu Electrònica de Sant Llorenç des Cardassar\nL’Ajuntament de Sant Llorenç des Cardassar ha convocat un borsí d’interins d’operari de brigada de l’empresa municipal Bellver per concurs-oposició i una plaça interina d’operari de neteja\nCompartir L’Ajuntament de Sant Llorenç des Cardassar ha convocat un borsí d’interins d’operari de brigada de l’empresa municipal Bellver per concurs-oposició i una plaça interina d’operari de neteja\nL’Ajuntament de Sant Llorenç des Cardassar ha convocat una borsa de feina d'operaris de brigada com a personal laboral interí, mitjançant concurs-oposició per substituir les possibles baixes, vacances, permisos, llicències o qualsevol supòsit de nomenament com a funcionari interí.\nL’Ajuntament de Sant Llorenç també ha convocat una plaça interina d’operari/a de neteja en la modalitat de contracte de relleu. La plaça es convoca per raó de la jubilació parcial i la consegüent reducció de la jornada laboral d’una treballadora municipal. La persona que resulti seleccionada subscriurà un contracte laboral de relleu que estarà en vigor mentre duri la citada situació de jubilació parcial. El contracte, en la seva modalitat de relleu, quedarà extingit quan la persona rellevada assoleixi la jubilació total. En aquest moment, el rellevista podrà convertir-se en personal laboral amb contracte a temps complet de caràcter interí sempre que així es prevegi en la plantilla de personal.\nI per promoció interna, ha tret la convocatòria d’una plaça d’electricista.\nLa convocatòria d’aquestes places s’han acordat en sessió ordinària de la Junta de Govern de dia 16 de febrer de 2017. Trobareu la informació corresponent als BOIB que adjuntam.\nBOIB convocatòria d'un borsí d'operaris de brigada.\nBOIB convocatòria d'una plaça interina d'operari de neteja.\nBOIB convocatòria per promoció interna d'una plaça d'electricista.


A les 12.00 hores es llegirà un manifest i a continuació es retrà homenatge a les víctimes del terrorisme masclista amb un minut de silenci al Templet\nLa Regidoria d’Igualtat, dirigida per la vicealcadessa Ali Brancal, a través del SIO (Servei d’Igualtat d’Oportunitats entre Dones i Homes) ha preparat un nou programa de prevenció comunitària contra la violència masclista que tornarà a tindre al Passadís de les Arts del Parc Ribalta com a epicentre de les activitats.\nAixí, aquest divendres 23 de novembre Igualtat ha previst tota una sèrie d’activitats obertes a tota la ciutadania castellonenca amb motiu de la commemoració del 25 de novembre, Dia Internacional contra la violència de gènere.\nEls actes, emmarcats en el programa 'Enreda't. Aturem la violència masclista' tindran lloc des de les 10.00 hores fins a les 17.00 hores al Passadís de les Arts del Parc Ribalta, i els i les assistents podran gaudir de diferents tallers, actes performatius i lectures, així com d’una gimcana feminista.\nA més a més, a les 12.00 hores, es llegirà un manifest contra la violència masclista i a continuació s'ha convocat un minut de silenci en memòria de les víctimes del terrorisme masclista. La Regidora d'Igualtat, Ali Brancal, lamenta que "malauradament aquest any Castelló ha patit de primera mà el terror de la violència masclista". Per aquest motiu, i per totes les víctimes de la violència de gènere "hem de reivindicar la necessitat de continuar treballant per la Igualtat", ha defensat.\nLes persones que vulguen participar en les activitats que s'imparteixen el divendres i cobrir de color amb xarxes de llana el Passadís de les Arts contra la violència masclista han d'acudir a aquest espai. Tanmateix, per assistir com a grup als actes s'ha de contactar amb el Servei d'Igualtat enviant un correu a igualdad@castello.es.


25N Dones | L'Acció\nEn aquest mur trobareu les experiències de les dones amb les violències masclistes.\nRecordeu que podeu explicar la vostra, de manera anònima, al formulari de l’apartat del 25 de novembre.\nDona, 56 anys\nNo m’han agredit mai físicament, però he patit algunes violències, situacions que no s’haurien de viure. Les que vaig patir de nena o adolescent, no les vaig explicar mai a cap adult. Em provocava una barreja de vergonya i de por que em renyessin\nA l’escola, alguns nens jugaven a aixecar les faldilles de les nenes i a tocar-nos el cul. Vuit anys. I era una escola “moderna” per l’època, era mixta.\nEntre els 9 i 12 anys, se’m van presentar exhibicionistes en diferents llocs, des del carrer, en un passadís del metro i fins i tot a l’escala de casa.\nM’han fotut mà al cine, homes que no coneixia i que probablement em triplicaven l’edat.\nAmb onze anys, anant a escola amb autobús, un home em va estar seguint durant tres dies. Es quedava mirant-me fixament, baixava a la mateixa parada que jo i m’anava seguint anava dient obscenitats, fins que arribava al carrer on m’esperava una amiga i acabàvem de fer el trajecte juntes fins a l’escola, cagades de por, no cal dir-ho.\nAmb tretze anys, un home que en tenia més de 40, amic de la família, em va preguntar si m’havia “estrenat”, i que ell s’oferia per estrenar-me, que m’agradaria. Per sort només m’ho va dir una vegada, potser vaig fer tal cara de pànic que no es va atrevir a tornar-me a dir res. I per sort, i no sé per quina raó, al cap de poc temps va deixar de freqüentar la família.\nFa uns cinc anys, entrant al portal de casa, de nit, em va aparèixer un home del no-res, amb pantaló de xandall de manera que era evident que anava empalmat preguntant-me no-sé-què i amb intenció d’entrar al portal. Per sort vaig reaccionar de pressa i li vaig poder tancar la porta als morros. El vaig sentir insultant-me mentre em ficava a l’ascensor\nFa un parell d’anys, un migdia d’hivern, en una platja poc freqüentada (però no deserta), estàvem una amiga i jo parlant tranquil·lament i se’ns va asseure un noi a menys de 2 metres i es va començar a masturbar mirant-nos fixament. Vam marxar immediatament, no cal dir-ho.\nDona, 63 anys\nRealment no sé ni per on començar, ja que al llarg de la meva vida es pot dir que he patit tota classe d’agressions/violència de gènere.\nDe petita/adolescent per part de pares, masclistes i amb clara tendència d’afavorir els membres masculins de la família. Menys preant les meves idees, actituds, prohibint-me amistat amb membres del sexe contrari i moltes altres coses. Ja de més gran també a l’institut, per part de companys amb actituds masclistes típiques de l’època en què vivíem. Al món laboral tres quarts del mateix. Exclusió de processos selectius pel fet de ser dona, en altres llocs obligació de portar “modelets” que visualment fossin atractius (faldilletes ets) i fins i tot negar-me la possibilitat de formar part d’una plantilla de treballadors en empreses més decantades a sectors masculins tot tenint la mateixa formació. Sense oblidar-nos dels sous més baixos i falta de possibilitats de promoció entre altres condicions que vaig haver de patir.\nI ja per si això no fos prou, vexacions, maltractes físics i psicològics per part d’unes parelles amb molta mancança d’intel·ligència emocional i amb totes les característiques pròpies del maltractador. Inseguretat, gelosies, desconfiances i un no acabar.\nDona, 26 anys\nUn vespre d’agost de quan tenia setze anys tornava de Sabadell amb la Renfe, llegint un llibre. Poc després de pujar al tren, que anava mig buit, un home que devia tenir deu o dotze anys més que jo se’m va asseure al costat i em va començar a parlar.\nAl principi em va parlar d’una manera molt normal i correcte, sobre llibres i pel·lícules i jo vaig respondre amablement. En sortir del tren em va seguir parlant mentre pujàvem les escales i en sortir de l’estació em va demanar si em podia convidar algun dia a cafè. Vaig declinar la invitació, però va insistir diverses vegades i jo vaig seguir declinant. En un moment donat el paio em va dir la següent frase: “si pogués esborrar tota aquesta gent amb una goma et follaria damunt d’aquell banc ara mateix”. Allà ja em vaig cagar de por, li vaig dir que era menor d’edat i vaig fugir com vaig poder i vaig oblidar l’assumpte.\nLa setmana següent, tornant a Sabadell, aquesta vegada al migdia, vaig veure de nou aquell senyor al tren. Per sort, ell no em va veure a mi i vaig canviar de vagó. Vaig trucar el meu xicot plorant de la por perquè em vingués a recollir a l’estació.\nUn parell de setmanes després me’l vaig tornar a trobar. Jo entrava a l’estació i ell sortia. Vaig córrer per picar el bitllet pensant que amb sort no m’hauria vist o que si ho havia fet no tornaria enrere perquè hauria de tornar a validar el bitllet. Vaig baixar per les escales mecàniques i de sobte vaig notar com unes mans m’agafaven per l’espatlla. Em vaig quedar glaçada i vaig cridar amb totes les meves forces. El paio em va dir “tranquil·la, sóc jo, que no te’n recordes de mi?” I en aquell moment vaig reaccionar i vaig baixar corrent per entrar al tren. Vaig trucar plorant els meus amics amb els quals havia quedat per assegurar-me que agafarien el tren. Una noia més gran que jo em va calmar i es va quedar al meu costat fins que van pujar els meus amics.\nAquella nit la meva mare em va recollir a l’estació. Vam parlar amb el guàrdia de seguretat i ens va dir que no hi podien fer res, que anéssim a la policia. Els Mossos em van dir que allò no era denunciable perquè no m’havia fet res. Els vaig preguntar si m’havia d’esperar que em violessin per poder denunciar i en poques paraules em van dir que sí. Per sort no me’l vaig tornar a trobar després d’aquell dia.\nExcepte que sí que me’l vaig tornar a trobar, uns set anys després. Estava amb una amiga al tren i em va voler parlar, però el vaig foragitar. Vaig trucar la meva mare i ens va recollir a l’estació. Allà, el vam veure que parlava amb una noia joveníssima, se la veia incòmode i ell estava envaint el seu espai personal. Quan va arribar ma mare s’hi va barallar i ell va marxar. Me’l vaig tornar a trobar al tren de nou uns dies després i també estava empipant una noia molt jove. Aleshores vaig ser jo qui em vaig barallar amb ell, li vaig dir que era un assetjador i que deixés de molestar les noies al tren. Em va cridar fent veure que era jo qui el seguia a ell i va baixar del tren. Afortunadament no l’he tornat a veure. De moment.\nDona, 24 anys\nDes que vaig començar a sortir de festa amb setze anys, sempre m’ha fet una mica de cosa tornar sola a casa. Per sort, totes les meves amigues i amics viuen al mateix carrer que jo i dels 16 als 18 sempre tornava acompanyada a casa. Quan tornàvem amb els nois de la classe mai passava res, és més, totes nosaltres ens sentíem molt més protegides si ells estaven amb nosaltres. En canvi, el dia que tornàvem totes les noies de la classe juntes, que no érem poques, sempre ens sentíem menys segures i amb una mica de por.\nUn dia tornàvem de festa set de les meves amigues. En el recorregut que fèiem per tornar a casa només dues seguíem fins al final del carrer, jo i una altra noia. Mentre anàvem caminant les set pel carrer els hi vaig dir que sentia que el noi de darrere ens estava seguint. Totes em van dir que era una paranoica, i no li vaig donar més importància perquè últimament estava una mica paranoica amb el tema. Vam parar les set a un banc per seguir parlant abans d’arribar a casa i just en aquest moment vaig veure que com el noi que ens seguia es va asseure al banc d’una mica més enllà. Vaig tornar a dir a les meves amigues que el noi ens estava seguint i ningú em va fer cas. Uns minuts més tard, ens vam separar com sempre i jo i la meva amiga vam tirar avall el carrer. En aquell moment vaig desitjar que el noi no ens seguís a nosaltres (suposo que l’egoisme del moment em va fer creure que era millor que les seguís a elles que eren cinc que no a mi que érem dues). El noi ens va seguir a nosaltres, i va ser en aquell moment quan la meva amiga em va començar a donar la raó. El noi va veure que acceleràvem el pas i va començar a dir-nos “filles de puta”, “mal follades” i “veniu que sabreu el que és un bon polvo”. Vam intentar no perdre els nervis, però en aquella situació evidentment, va ser molt complicat. Vam començar a córrer i el noi va córrer darrere nostre fins que va agafar a la meva amiga per la mà i la va agafar la cara. Just en aquell moment, al voltant de les sis del matí, el meu pare va baixar a treure el gos i es va trobar amb la situació de cara, ja que gairebé estàvem arribant a casa nostra. El meu pare es va barallar amb el noi i al final ens va deixar estar. L’endemà vam anar als mossos a denunciar-ho amb el meu pare com a testimoni. La noia que em va atendre em va dir literalment “no sé per què veniu a denunciar això si no us ha fet res”. Mesos més tard, ens vam assabentar que el noi, que ja no és tant noi, viu al bloc de pisos de davant dels nostres, té uns cinquanta-set anys, pateix esquizofrènia i que fa uns mesos va intentar violar a la meva perruquera, a una veïna de la meva escala i que va pel carrer punxant a les noies amb una xeringuilla per poder tocar-los-hi els pits.\nD’altra banda, al mateix carrer on visc, fa uns cinc anys es va instal·lar una comunitat procedent de Romania a una casa buida del prop del meu bloc de pisos. A banda que sempre, SEMPRE, que passes per davant d’ells et miren amb cara de voler-te despullar allà mateix, SEMPRE, t’acaben dient o fent algun judici sobre el teu aspecte físic, sobre la llargada de la faldilla, les cames, el cabell, l’escot, etc. Això, va començar a passar-me de més grandeta. D’adonar-me que em posés el que em posés de roba sempre un paio faria judicis de valor sobre el meu aspecte. I en aquest cas, vaig dir prou. Cinc homes asseguts a un banc mirant-me, despullant-me amb la mirada i dient-me coses, quan agafo i dic, prou, no t’he demanat l’opinió sobre el meu aspecte i no tens dret a fer-me sentir així només perquè sóc una dona. M’apropo a ells i els hi dic que si tenen algun tipus de problema, que si mai han vist una noia amb faldilla i que si ho fan amb totes les noies. Riuen, em diuen “puta” i se’n van. Dies més tard, un d’ells comença a seguir-me allà on vaig. Sigui de nit o de dia, sigui sola o acompanyada. S’assabenta de qui és la meva mare i també comença a seguir-la. A ella i a mi, a ella o a mi, és indiferent. Ma mare em diu d’anar a denunciar. Declino la idea perquè sé que no em faran cas. Em segueix cada dia de la setmana, em diu coses a cada hora, a cada moment. No puc evitar no veure’l, viu al meu carrer, als bancs del meu carrer, he de passar per allà cada vegada que vull sortir de casa meva. Un dia entro a la porteria de casa meva i me’l trobo dins, mirant les bústies. Per sort anava amb la meva parella i el noi va marxar. En aquell moment vaig decidir explicar-li a la meva parella. No ho havia fet fins aleshores perquè em pensava que tothom em tractaria de boja, de paranoica i sobretot, perquè sentia vergonya d’haver anat un dia amb faldilla perquè es fixessin en mi.\nDurant els mesos que va durar tot això vaig passar tanta por que quan es feia de nit ja estava a casa. Vaig renunciar a quedades amb els meus amics, a festes, a tornar tard a casa, a tornar sola, etc, perquè tenia por del que em pogués passar. Fins que un dia, em va començar a seguir al Facebook i em va enviar missatges amenaçants. En aquell moment vaig dir, ja està, ho tinc, tinc proves que aquest paio m’està seguint. Vaig als mossos amb ma mare i la meva parella, testimonis de tot el que estava passant. (En aquell moment el meu pare no sabia res d’això perquè em feia vergonya explicar-li). Explico la situació als mossos i altra vegada em diuen que això no és res, i que no poden fer res, amb altres paraules, necessiten una violació per poder-ho denunciar. Però, aquesta vegada, em diuen que quan em torni a seguir truqui a Mossos que enviaran una patrulla.\nArriba el dia en què em torna a seguir, però mentre intento trucar els Mossos em trobo de cara amb el senyor de la primera història. Més tard, vaig saber que eren amics. El que no entenia és que feia allà quan tenia una ordre d’allunyament d’aquella zona pels diferents intents de violació. Truco als Mossos, i sabent tota la història de la meva perruquera, en comptes de dir que el noi de la segona història m’està seguint, dic que és el noi de la primera, els Mossos venen i el detenen davant meu. No hem tornat a saber res més d’ell.\nEn canvi, el noi de la segona història, els Mossos em van dir que la seva cultura era diferent de la nostra, i que tot i que no era una justificació, ells no podien fer res. Em van recomanar que durant una temporada em deixés veure amb mon pare, i amb amics del barri, perquè veiés que no estava disponible. Em va semblar tan ridícul que algú em digués això, i vaig sentir tanta ràbia… Però en definitiva, tenia tanta por i ho passava tan malament que els hi vaig explicar als meus amics i al meu pare. Durant mesos vaig estar acompanyada d’ells i quan els meus amics se’l van trobar li van dir que em deixés en pau. No ha tornat a dirigir-me la paraula, ni a seguir-me i ni tan sols ni a mirar-me. Així va la nostra societat, amb un home al costat tenim autoritat, soles, no. És una vergonya!\nDona, 52 anys\nTornava de festa sobre les quatre de la matinada. Un tio es masturbava a una cantonada i en veure’m va començar a perseguir-me amb la polla a la mà. Jo deuria tenir uns 17 anys. Vaig còrrer i cridar com mai.\nAra tinc 52 i quan passo per aquell carrer encara recordo la por que vaig sentir.\nDona, 44 anys\nJo ja veia que la meva parella era masclista, però en aquell moment no en podia ser conscient, m’aferrava a l’esperança que canviaria… Vam decidir tenir un fill i just en el moment de quedar embarassada tot va anar a pitjor. El maltractament psicològic va anar en augment i va arribar, a poc a poc, el físic, també. Però continuava pensant que canviaria… Fins que un dia el meu fill amb tres anys va anar a demanar ajuda corrents: “Papa pupa mama!”. Aleshores la bena se’n va caure dels ulls i vaig poder treure tota la merda que duia aguantant sola des de feia tants anys. S’escriu de pressa, però va caldre un procés molt llarg per aprendre a estimar-me. Vaig decidir separar-me i més endavant denunciar-lo, calia fer-ho, i va sortir bé. El meu fill i jo estem molt i molt bé, ara ja dormim tranquils.\nDona, 23 anys\nQuan anava a l’institut sempre tornàvem a casa amb el grup d’amigues i amics, on les bromes i els jocs eren constants, anàvem fent xivarri i corrent pel carrer. Un d’aquests dies, els nois anaven jugant perseguint-se i perseguint a tothom, tots sortíem corrents fins que t’atrapaven i pujaven a sobre teu “a cavallet”, llavors anaven a perseguir a algú altre. Quan em van perseguir a mi, van pujar a sobre meu i em van tirar a terra. Dos dels nois van posar-se a sobre meu i no em deixaven aixecar. Llavors van començar a fer-me pessigolles, sense deixar-me aixecar. Un va començar a dir-me que quines tetes que tenia, que no ho semblava i que per què les portava sempre tan tapades. L’altre va deixar de fer-me pessigolles i a intentar tocar-me els pits. Vaig intentar evitar-ho, però no ho vaig aconseguir perquè l’altre noi no em deixava moure. Cap de les meves amigues ni de la resta de companys que hi eren va dir res, tots reien com si fos una broma. Em sentia tant impotent que la respiració em va començar a fallar, no volia plorar, però no vaig poder-ho evitar. Llavors em van deixar anar i vaig marxar corrents sola cap a casa. Em va fer tanta vergonya que no li vaig explicar mai a ningú i no vaig voler parlar del tema més, ni tan sols quan l’endemà a classe em van preguntar per què havia marxat corrents. Avui cada cop que un home em mira els pits (al tren, quan em parlen, quan porto una samarreta amb més escot de l’habitual…) recordo aquell dia.\nDona, 27 anys\nEn patim tantes i a tants nivells de violències masclistes… N’explicaré una de les més comunes, gairebé diària, que pateixo des que em vaig incorporar al món laboral. Perquè, sí, aquestes també són violències masclistes:\nA la feina la base tècnica érem majoritàriament dones i els caps, homes i, a més a més, els moviments que hi va haver en relació a la possibilitat de progressar laboralment van afectar, majoritàriament, als homes. Però no és només això, és la sensació constant que, pel fet de ser dona, has de demostrar el triple o més que el teu company perquè se’t tingui en compte o se’t consideri. Un fet que també es dóna, i molt, en política. Quan una dona aconsegueix ocupar un lloc de poder -en qualsevol àmbit, sigui al món laboral o en política- ha hagut de superar 30 esglaons més que un home per arribar al mateix lloc i ha hagut de rebentar el sostre de vidre.\nPer sort, el moviment feminista estem canviant la societat i, poc a poc, evidenciant aquestes violències fins a eradicar-les.


Cladera: “El 26 de maig ens jugam el més important: l’educació, la sanitat i els serveis socials que volem, que només avançaran amb un vot al PSIB-PSOE” – SocialistesdMca\nCladera: “El 26 de maig ens jugam el més important: l’educació, la sanitat i els serveis socials que volem, que només avançaran amb un vot al PSIB-PSOE”\nMés de 400 persones han volgut assistir al dinar de presentació de la candidatura socialista de Maria de la Salut, liderada per Rafel Aulet\nMés de 400 persones han assistit al dinar de presentació de la candidatura socialista a l’Ajuntament de Maria de la Salut, liderada pel candidat a la batlia, Rafel Aulet, en un acte celebrat a la Plaça del Pou on també ha assistit la candidata al Consell de Mallorca, Catalina Cladera, el senador electe per Mallorca, Cosme Bonet, i la secretària general dels Socialistes de Mallorca, Mercedes Garrido.\nCladera ha recordat que diumenge que vé “ens jugam el més important, com és l’educació, la sanitat, els serveis socials i els ajuntaments que volem”, per la qual cosa ha animat a tothom a votar al partit socialista com a única forma d’avançar cap endavant en aquests àmbits.\nLa candidata socialista ha advertit que “res està guanyat i no ens podem relaxar amb la victòria electoral del 28 d’abril”, per la qual cosa s’ha compromès a fer feina “per millorar la vida dels mallorquins i mallorquines”.\nEn aquest sentit, Cladera ha avançat que si és presidenta del Consell de Mallorca “tothom podrà decidir on vol ser atès de major, ja sigui a casa seva amb l’ampliació a tota Mallorca del servei d’atenció a domicili, a una residència amb les 250 noves places residencials que farem a Mallorca o les 1.000 per a atenció a la cronicitat”.\nEn qualsevol cas, Cladera ha insistit en què “queden 7 dies que ens poden fer canviar la nostra història, per la qual cosa dia 26 hem de pintar Maria de la Salut, Mallorca, Balears i Europa de vermell i governar per primera vegada vuit anys seguits”.\nEn el mateix sentit s’ha pronunciat el senador socialista electe per Mallorca, Cosme Bonet, qui ha defensat que “dia 28 vam donar una lliçó a les urnes a la dreta i l’extrema dreta, però no basta, dia 26 de maig les urnes han de sumar més roses i punys que qualsevol altra papereta de les dretes i fer que tenguem governs socialistes a totes les institucions”.\nPer part seva, el candidat socialista a la batlia de Maria de la Salut, Rafel Aulet, ha presentat la seva llista “orgullosos de ser qui som, perquè lluitam per la llibertat i la justícia social, perquè som un partit al servei del nostre poble i perquè només quan governam els socialistes avançam”.\nPer això, Aulet ha animat a tothom a aprofitar aquests darrers 7 dies de campanya per “donar-ho tot i repetir els resultats del 28 d’abril, però per aconseguir-ho és imprescindible que tothom vagi a votar al Partit Socialista i no deixem passar a la dreta rància que ens vol fer tornar a l’època del blanc i negre”.\nJoana Aina Sánchez 19/05/2019\nAnterior\tSempre Endavant demana el vot “per fer possible un altre Campos des d’un govern participatiu i transparent”\nPròxim\tArmengol: “Un sol vot pot ser decisiu per aturar el pacte de la dreta i l’extrema dreta”


Les eleccions a Catalunya seran el 14 de febrer | betevé\nRoger Torrent situa les eleccions al Parlament el diumenge 14 de febrer\nEl president del Parlament alerta que l'evolució de la pandèmia podria condicionar-ne la data\nRedacció | Divendres, 2 d'Octubre del 2020, a les 18.08\nEl president del Parlament, Roger Torrent, ha situat la data de les eleccions el 14 de febrer. Serà, això sí, si no hi ha cap candidat a la presidència amb “expectatives reals de poder ser investit”. Torrent ho ha dit en una entrevista a RAC1 en què també ha explicat que la ronda de contactes amb els partits per buscar un candidat començarà aquest divendres i s’allargarà fins al 14 d’octubre. L’anunci arriba després que el Tribunal Suprem inhabilités Torra per la pancarta a favor dels presos que va mantenir al balcó de la Generalitat malgrat l’ordre de la Junta Electoral Central que l’obligava a fer-ho.\nEleccions a Catalunya: calendari\nSegons ha explicat Torrent, el rellotge va començar a córrer aquest dijous, quan van iniciar-se els 10 dies hàbils per a la ronda de consultes. En aquest temps, el president del Parlament ha dit que avaluarà si hi ha cap candidat “amb una majoria suficient per poder tenir èxit”, ja sigui en primera o en segona volta. Si no, s’obrirà un termini de dos mesos en què encara pot haver-hi investidura. I si tampoc no en surt un president, es convocaran eleccions de manera automàtica 54 dies després.\nLa pandèmia, un condicionant\nAmb aquest calendari sobre la taula, Torrent ha explicat que el termini formal per convocar els comicis acabaria el 10 de febrer, però ha apuntat al dia 14 per evitar que caiguin entre setmana. En plena pandèmia del coronavirus, Torrent ho ha justificat per no obrir les escoles als votants entre setmana. “En les actuals circumstàncies crec que no té massa sentit tancar les escoles per poder celebrar les eleccions”, ha dit.\nPer aconseguir que caiguin en diumenge, la intenció és deixar quatre dies entre el termini de consultes amb els grups i la publicació de l’acte que posarà en marxa el compte enrere definitiu. En aquest sentit, ha dit que “crec que hi haurà un consens polític generalitzat, de tots els partits polítics d’aquest país, que convindran amb mi que les eleccions millor en diumenge que en un dimecres laborable i escolar”.\nMalgrat que la llei és clara pel que fa a terminis, Torrent ha apuntat que l’evolució de la covid-19 pot condicionar la data. En aquest cas, si les condicions sanitàries impedissin celebrar eleccions en “condicions adequades”, Torrent ha explicat que es podrien posposar. Sigui quina sigui la situació, però, ha remarcat que “el que no es pot passar és que se suspenguin, perquè no es pot suspendre un dret fonamental de la ciutadania que és el dret a vot”.\nQuim Torra va anunciar que hi hauria eleccions el passat 29 de gener, per les desavinences entre els dos socis de govern, Junts per Catalunya i ERC, uns comicis que s’havien de convocar tan bon punt s’aprovessin els pressupostos. La pandèmia del coronavirus, però, va deixar la convocatòria en suspens. Torra va argumentar que la prioritat era fer front a la covid-19.\nUn anunci que ha acabat en un estira-i-arronsa en el si del govern català, la portaveu del govern, de Junts per Catalunya, Meritxell Budó, s’ha mostrat sorpresa per aquest anunci i ha insinuat que falta comunicació entre el Govern i el Parlament. Per la seva banda, el vicepresident amb funcions de president, Pere Aragonès, ha volgut decantar-se al costat de Torrent i ha insistit que la data sorgeix d’una aplicació estricta de la llei del Parlament.\n— eleccions — eleccions catalanes — Parlament de Catalunya — Roger Torrent


Des de les institucions públiques s’ha de treballar per garantir un entorn el més protegit i respectat possible per a les futures generacions. I per això, no sols és fonamental disminuir la petjada que l’home deixa en la natura amb accions concretes, sinó que l’educació des de ben menuts resulta primordial.\nLa Regidoria de Medi Ambient i Canvi Climàtic compta amb un servei d’educació ambiental i el Servei Ambiental Marí i de Pesca, dedicats a l’organització i realització d’activitats, jornades i eixides pels col·legis, i també en en general per a xiquets i adults, amb l’objectiu de posar en valor el territori apropant la naturalesa, i inculcant els valors de respecte, protecció i custòdia del medi ambient. També durant l'estiu està en marxa el Servei d'informació ambiental a les Bassetes i la Marineta Cassiana.\nAmb les activitats es fa prendre consciència de la realitat global, les relacions de l’home amb la natura, la biodiversitat i els ecosistemes.\nD’entre les activitats que es realitzen durant tot l’any, destaquen:\nXerrades pels col·legis\nEixides en catamarà per la Reserva Marina del cap de Sant Antoni\nPlantacions populars d’arbres\nSetmana del Medi Ambient i els Oceans\nJornades de prevenció d'incendis\nVoluntariat d'albirament de cetacis i aus\nEixides senderistes a l'estiu\nVoluntariat de neteja dels fons marins\nVoluntariat de neteja de les platges\nActivitats en família 2017/2018\nEducació ambiental a l'estiu 2017


Immigrants i autòctons | L'Accent - Informació i comunicació popular dels Països Catalans\nJa des d’abans de l’any 2008, moment en què els brots de la crisi econòmica i social a l’Estat espanyol comencen a entreveure’s, estava ja clarament definida una categoria de ciutadans de reserva: ciutadans condemnats per la llei d’estrangeria a l’esclavitud, l’explotació, la instrumentalització pel capitalisme salvatge, i a ser utilitzats en circumstàncies com l’actual crisi.\nLa crisi financera, la crisi capitalista, es va relacionar des del seu principi a l’Estat Espanyol amb la immigració. Una realitat que es reflecteix en els missatges del govern espanyol quan va coaprovar la directiva de retorn de la UE i quan va presentar la reforma de la Llei d’Estrangeria. Es confonia l’opinió pública dient que els immigrants són causa de la crisi i que, per solucionar-ho, han d’accelerar el retorn, augmentar els obstacles que tenen en el mercat laboral, incrementar les taxes de renovacions dels permisos de residència, retallar els pressupostos destinats a l’acollida i la inserció social en matèria d’immigració.\nPerò la realitat és una altra. Les persones immigrades i les seves famílies són els més afectats per les conseqüències de la crisi. L’alta incidència de l’atur que presenten i la tremenda situació de precarietat que els envolta ho demostren. Més enllà de la pèrdua del lloc del treball, molts immigrants no cobren regularment pel seu treball, i quan ho fan, el seu sou és inferior al dels seus companys autòctons. S’afegeix a això l’escassa protecció social, quan no directament nul·la, i l’absència de xarxes socials de protecció familiar o comunitària entre aquestes persones que poguessin actuar com a “matalàs” i suavitzar l’impacte de la crisi.\nEns preocupa també la percepció social dels immigrants com a amenaça cap als recursos socials escassos i la qual s’ha accentuat amb la gravetat de la crisi i el to dels discursos xenòfobs que l’han anat acompanyant: “aquí no hi cabem tots” o “primer els d’aquí “.\nDes de l’associació Cornellà Sense Fronteres, davant d’aquestes mesures clarament equivocades que van lluny de solucionar l’estat de crisi actual, cridem a la ciutadania a unir-se contra totes aquestes dinàmiques de fractura social i de comportaments racistes i xenòfobs. Denunciem els polítics del govern espanyol i la UE que castiguen doblement a les víctimes de la crisi del sistema capitalista i fan de les persones migrants part responsable d’ella. Rebutgem amb fermesa fer dels pobres i el conjunt de la classe treballadora els pagadors d’aquesta crisi. La nostra contundent convicció davant l’orientació governamental és la de la unió de la classe treballadora i del conjunt dels moviments socials en l’organització d’una vaga general que posi fi a la pèrdua dels drets laborals, socials i polítics dels ciutadans i que obri el camí a la recuperació de la dignitat de les persones.\nCategoria: Col·laboracions Visualitzacions: 1383


La màgia del setè art: d’agost 2012\nUna pel·lícula de sensacions i de profunds raonaments sobre la veritable naturalesa de l'ésser humà\nL'olfacte és el sentit més primitiu que posseïm. Aquell que deixa la porta de la nostra ment oberta a tota olor, les quals percebem quasi involuntàriament i acostumem a lligar amb sensacions, emocions, vivències, memòries. Sovint, desitgem tenir una aroma deliciosa sobre la nostre pell, quelcom que ens mostra que per la societat, per la humanitat, el perfum és també símbol de bellesa.\nÉs aquest, el món de les aromes, l'univers de les fetors i els perfums, el que dóna vida a aquest film inspirat en la majestuosament excepcional obra de Patrick Süskind, novel·la a la qual el guió és considerablement fidel, tot i sintetitzar gran part de la seva essència descriptiva per poder ajustar la pel·lícula a una duració convencional.\nMalgrat no tenir la profunditat delicada del llibre, aquest relat cinematogràfic és un viatge en el temps pels espectadors que, de sobte, se senten a l'època de la París perfumada i pudent del segle 18 i 19, on, caminant per la gran capital, es podien experimentar situacions diverses i certament contràries, segons l'olor que t'acariciés el nas.\nAquest retocés tan summament real i brillant és gràcies a la creació d'uns vestits d'època idèntics als verídics i una caricaturització perfecta dels escenaris, que no només porten al públic a la França moderna, sinó que li proporcionen les olors de cada escena mitjançant la meticulosa recreació de detalls i coses de les quals nosaltres coneixem l'aroma. Un clar exemple és el moment del naixement del personatge principal, que surt del ventre de la seva mare, una peixetera, enmig del mercat, situació que es va intercalant amb fotogrames clarament fastigosos que acaben aclarin al que mira la pel·lícula la horrible fetor que regna en l'ambient.\nTanmateix, un altre punt excel·lent d'aquesta novel·la adaptada a la gran patalla és la connexió existent entre la banda sonora i la fotografia en el moments més plaents pel protagonista, que segueixen com acompanyants al guió i converteixen una dona maca qualsevol, en la més preciosa i en la més olfativament bella. Un conjunt de fotogrames en les que una fotografia molt lluminosa i una música perfectament composada, sinistra i seductora, desvetllen el nostre instint més profund i passional.\nPel que respecte al repartiment, la història ve protagonitzada per un Ben Wishaw poc conegut, però realment encertat que dóna vida a un home diferent, a un geni supervivent, a un boig ingeniós, buit d'enteniment i mancat de qualsevol mena d'ética o moral humana. Un jove que es dedica a ensumar tots els racons com un gos i que només viu per olorar, per descobrir les aromes més suggerents i les fetors més pudents. Tanmateix, el que copsa l'atenció dels espectadors és el nus del film, on Jean-Baptiste Grenouille es converteix en un assassí amb l'objectiu de posseir l'aroma de les joves de Grasse. Un desenvolupament que porta fins a un final clarament trastocant i increïble i que expressa amb absoluta claredat la natura humana animal, basada en el sexe com a màxim plaer, i acaba desconcertant a un protagonista que veu aquella gesta malvada realitzada com a banal davant d'uns estúpids i gens gratificants resultats.\nTambé cal destacar la interpretació de Dustin Hoffman i Alan Rickman, tots dos en papers claus de l'obra. Personatges molt ben definits que exposen les conviccions i les costums d'una societat retrògada i encara enrederida pel que fa als ideals socials, polítics i religiosos.\nEn definitiva, la vida d'un geni buit d'humanitat en fotogrames perfumats que desperten l'instint animal i passional del que els mira i acaben delatant la naturalesa bàsica i animal d'una espécie plena de prejudicis socials. Una obra literària magnífica convertida en una pel·lícula que val la pena visionar.\nPublicat per Unknown a 7:24 2 comentaris:\nEtiquetes de comentaris: Cinema, Drama, Thriller\nPublicat per Unknown a 7:17 1 comentari:\nTots i cadascun de nosaltres ens hem sentit cohibits alguna vegada per la nostra mare. No facis això, no facis lo altre... Ens hem discutit amb elles milers de cops, però després ens hem acabat adonant que no podem viure sense elles, ni tampoc sense els petits detalles que fan que siguin úniques. I tot i que sabem que en dos dies ens tornaran a repetir el que fem o em deixat malament (perquè probablement tenen raó), ho soportem i ens enfadem, però saben tuqe si no ho fessin ho acabaríem trobant a faltar. Perquè tot i que sabem que no són perfectes, ja que cap de nosaltres ho és, i és impossible no estimar-les.\nBrave (Indomable) tracta fonamentalment de la relació entre una mare i una filla. Com no, tenen una discusió i aixó porta a pensar que és el que la filla, anomenada Mèrida faria per canviar a sa mare. El problema és que això no acaba de sortir bé i es munta un gran embolic. Però l'amor d'una filla a la seva mare és més fort que tot i pot amb qualsevol cosa.\nQuan creiem (i suposem bé) que la pel·lícula està a punt d'acabar, ens adonem de que potser se'ns ha fet massa curta. Però no sé si perquè ens ha agradat i ens ha sorprès que sigui diferent de les altres pel·lícules d'animació, o perquè hi hem trobat a faltar alguna cosa més. Jo crec que és una barreja de les dues, tot i que recolzo més l'última frase. Hi ha suficient quantitat de comèdia, aventures, fantasia i acció, però probablement si haguessin augmentat cada porció de cada cosa, hauria arribat a atraure a més persones del públic adult. Tot i que si l'haguessin allargat més, a altres persones se'ls hi hauria arribat a fer pesada, perquè tot i que sorprengui, ja dura aproximadament una hora i mitja.\nTot i que quan veiem els anuncis de la pel·lícula pensem que el tema del film serà d'una noia rebel que li agrada llançar fletxes amb el seu arc, la trama és completament diferent. El tema de la pel·lícula està molt ben trobat: barreja la fantasia amb la història. Ens situem en el regne més poderós del territori en el qual es desenvolupa el film. Els personatges en els que més ens hi fixem i els que més criden l'atenció són probablement tres petits i murris trigèmins, germans de la protagonista, que ens fan passar unes estones força divertides amb les seves ingenuïtats. Cada personatges té unes característiques determinades que el fan ser diferent dels altres i a la vegada aconseguir treure'ns un somriure als llavis.\nÉs una pel·lícula d'animació per a tots els públics, ja que ens fa sentir-nos identificats siguem grans o petits. La productora Disney Pixar no deixa de sorprendre'ns amb les seves idees que donen lloc a grans estones de diversió, i això es reflexa en el film del que parlem. La variació de colors, tant de vius a foscos, que inunden la pantalla, intenten simular la realitat i produir-nos les emocions corresponents a cada escena alhora que visualitzem la pel·lícula.\nPublicat per Laura Núñez a 7:40 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Animació, Aventures, Comèdia, Fantasia\nSobre la incomprensió humana còmica vers els propis individus\nL’existència de vida intel·ligent fora del planeta Terra és un assumpte que ens commou, intriga i entusiasma, com a éssers socials i curiosos que som. Però realment ens espanta la possibilitat de que sigui certa aquesta realitat.\nAmb un títol bàsic i obvi, aquesta comèdia considerablement surrealista,però també molt real, tracta l’assumpte de les relacions interpersonals posant com a rerefons la invasió alienígena. Tanmateix, aquesta qüestió que en qualsevol pel·lícula seria realment crucial, en aquest film és senzillament un escenari, com Califòrnia a “E.T.” o els Cayos de Florida a “Flipper”. El lloc on succeeix la història i que subtilment deforma el guió, però amb una importància secundària.\nA més a més, cal destacar que el nom "Extraterrestre" també fa referència a la incomprensió que existeix entre els personatges principals, que arriben a ser tan desconeguts entre ells com ho són els aliens per l'espècie humana.\nEn aquest relat cinematogràfic el tema rellevant és la supervivència estúpida i alhora humana de quatre individus guiada principalment per les sensacions fortuïtes i els sentiments impulsius.\nSota un humor clarament espanyol i divertit, però certament vulgar es mostra el profund i salvatge egoisme de l’ésser humà en moments considerats perillosos, que converteix a qualsevol individu en algú capaç d’apartar als altres pels seus propis interessos. Malgrat això, també expressa com la capacitat amatòria augmenta en situacions extremes. Senzillament exposa la realitat animal davant les males condicions: o s’odien i es maten, o s’estimen i fan l’amor. Desapareix tota hipocresia, o la majoria d’ella.\nPel que respecte al repartiment, el llargmetratge gaudeix de la presència d’actors coneguts com la protagonista, Michelle Jenner, famosa gràcies a una sèrie –“Los hombres de Paco”- o la parella d’aquesta, Raúl Cimas, un humorista al “Club de la Comedia”. En definitiva,uns actors actuals en el món del cinema espanyol.\nAixí doncs, és un conjunt de fotogrames irreal i alhora massa realista, però amb un final que no respecte del tot el casual desenvolupament literari de presentació, nus i desenllaç, ja que posa fi a la qüestió de les relacions entre els personatges, però no a l’assumpte dels aliens invasors. En fi, un final inacabat.\n*** (està be, per passar l’estona)\nEtiquetes de comentaris: Ciència ficció, Cinema, Comèdia\nAquella cançó que desvetlla les ganes de viure de qualsevol\nLa música és un model de vida fascinantment apassionant i la capacitat artística d'endreçar notes musicals i compondre melodies rítmiques només la tenen aquells que la viuen com a cosa única i excepcional, els quals arriben a convertir la seva creació en una comporta de sortida per expulsar totes les sensacions que els sobrepassen i senten la necessitat d'expressar. Tanmateix, l'art no viu només dins les ments dels grans grups compositors, sinó que molts fanàtics que respiren exclusivament per escoltar cançons també posseeixen grans talents. Els locutors de ràdio són un clar exemple, sobretot durant els anys seixanta i setanta, època en la que les emisores pirates desprenien Pop i Rock & Roll i la passió pel ritme musical envaïa la ment dels presentadors vocals que enamoraven a tots els espectadors radiofònics dia i nit.\nAquest enamorament vers els discos de vínil és el fil conductor que dóna mobilitat a aquesta pel·lícula, la qual narra la història d'una colla de folls i despreocupats que sobreviuen allunyats de la costa anglesa en un vaixell rovellat, per poder oferir clandestinament els millors sons musicals a un gran públic.\nEl títol, molt ben triat, atorga un sentit literal al guió que exposa la necessitat que tenen tots els protagonistes per profesar l'amor que senten per la música, i com això crea un ambient al seu voltant més enllà dels tons musicals, donant, així, una personalitat pròpia al fet d'estimar les cançons, amb roba i maneres de pensar esbojarradament divertides i subtilment hippies, senzillament passionals que desperten la impulsivitat i la vitalitat dels espectadors i provoquen que cada sensació que creui els seus pensaments acabi flotant i resorgint a flor de pell. Així doncs, és un film que ensenya a viure les emocions sense por, amb una discografia explèndiament brillant dels més grans de la música i un repartiment extrovertidament impressionant. Tot un conjunt delicadament i musical mesclat que sedueix a viatjar a qualsevol al món de la música i la vida social dels seixanta i l'obliga a odiar les mesures restrictives i incomprensibles d'un govern anglès massa conservador.\nEtiquetes de comentaris: Cinema, Comèdia, Musical\nEl voler saber no sempre és bo\nLa humanitat sempre ha tingut la dèria de resoldre els misteris de la vida. Qui ens va crear, d'on venim, i quin és el nostre objectiu... Preguntes com aquestes possiblement se'ns han passat algunes vegades pel cap. Però molts de nosaltres deixem que rondin uns segons pels nostres caps i després ho oblidem. En canvi, una minoria segueix buscant les respostes. Probablement gràcies a ells, no trobem totes aquestes solucions, però ens topem amb noves coses que donen lloc a grans progressos. I com ja va dir Neil Amstrong, un petit pas per l'home, un gran salt per la humanitat...\nLa pel·lícula ens podria recordar a Alien, dirigida també per Ridley Scott, el mateix que va dirigir Blade Runner. A més a més d'un gran director, també ens trobem amb la presència de la gran actriu Charlize Theron, que tot i no ser un personatge molt important, segueix amb el mateix caràcter imponent i seriós. Finalment apareixen les actrius Noomi Rapace, protagonista de Millenium i Katie Dickie, de Game of Thrones.\nMolts ens preguntarem que vol dir "Prometheus". Prometheus és un tità, un Dèu de la previsió que va estar encomendat de moldejar la humanitat fora de l'argila. A partir d'aquest creador, l'únic que us puc aconsellar és que no li busqueu un significat i us poseu còmodes per veure la pel·lícula.\nD'aquesta manera, ens trobem amb un film de ciència ficció, acció i a la vegada de terror. Una pel·lícula que ens manté en tensió constant, així com ens deixa sense respiració durant alguns instants, fent-nos estar a l'aguait d'absolutament tot. Ens situem a finals del s-XXI, on després de la trovalla de diferents coves prehistòriques d'arreu del món amb pintures a les parets exactament igual, una tripulació amb professionals de diferents matèries, s'embarca en una nau espacial per resoldre les preguntes qüestionades anteriorment, però sobretot la de qui és el nostre creador, mitjançant una expedició intergal·làctica. Passem de la Terra a un planeta fins ara completament desconegut.\nEls efectes especials, centrats sobretot en la ciència (observació de material genètic i micropartícules), així com amb els canvis de temps (tempestes i vents forts) ens transporten a una altra dimensió, a un altre planeta amb una superfície semblant a un desert. El maquillatge, accessoris i vestuari juguen amb les diferents situacions i personatges, donant un bon resultat gràcies a la bona actuació d'aquests. Com ja hem plantejat abans, pel fet de semblar-se a films com Alien, apareixen criatures extranyes i extraterrestres. Però en aquest cas, no només d'una sola espècie...\nPrometheus és una pel·lícula que no es fa pesada ja que durant tota l'estona passen coses i no et pots descuidar cap moment. L'únic problema és que si no estàs suficientment atent, et pots perdre. El principi del film és una mica desorientant ja que costa entendre'l fins i tot quan arribes al final. La pel·lícula acaba, però no té un final, ja que una segona part s'estrenarà al 2015 segurament. Per tant, l'únic que podem dir és: Continuarà.\nPublicat per Laura Núñez a 4:47 Cap comentari:


Ja podeu gaudir d'Android 6.0 en els vostres ordinadors - YCOM\nJa podeu gaudir d'Android 6.0 en els vostres ordinadors\nJa podeu gaudir d’Android 6.0 en els vostres ordinadors\nEl col·lectiu Android-x86 publica la primera release candidate de Marshmallow per a PCs.\nTot i que no és la primera compilació d’Android 6.0 utilitzable en un PC, si és la primera que ofereix un grau d’estabilitat i funcionalitat prou alt per a considerar-la madura per a la seva publicació en forma de release candidate, el que significa que no està encara preparada per funcionar en màquines de producció, sinó que es dedica a proves.\nLa importància d’aquesta versió és que el codi font d’Android-x86 serveix de base a altres projectes, com ara Remix OS o Phoenix OS, la missió dels quals és construir un sistema operatiu Android d’escriptori mitjançant l’afegit d’elements com una barra de tasques o un gestor de finestres.\nLa imatge del sistema es pot descarregar en 32 i 64 bits, en les quals tant el nucli (kernel) com l’espai d’usuari (userspace) són de 32 o de 64 bits respectivament. El nucli Linux ha estat actualitzat a la versió 4.4.12, i el sistema suporta arrencada en dispositius amb UEFI segura i instal·lació a discs UEFI.\nTambé suporta la instal·lació en particions formatades amb ext4, NTFS, o FAT32, i en el cas d’actualitzar un sistema anterior prèviament instal·lat, convertirà el sistema de fitxers ext2 o 3 a ext4.\nLa compatibilitat d’aplicacions també ha millorat, permetent executar aquelles natives per a arquitectures diferents de la x86/x86-64, com ara arm i arm64 (per fer-ho possible, cal tocar certs paràmetres al tauler de control del sistema).\nVal a dir que he provat a descarregar-me la versió de 64, executant-la en dos ordinadors diferents i una màquina virtual del VMware, i que en cap cas me n’he sortit, no arribant més enllà d’una pantalla en negre després de les primeres fases d’arrancada.\nNo he pogut provar la versió de 32 bits, però si això continua així, em sembla que la versió de referència per al projecte Android-x86 continuarà essent la 4.4, la més estable, que ha comptat amb més release candidate (cinc en total) i que inclou els serveis de Google i la Google Play en el seu programari, simplificant-ne l’ús.


Ajuntament de Mollet: L''Ajuntament informa sobre els casos de desnonament a la ciutat\nL''Ajuntament informa sobre els casos de desnonament a la ciutat\nL'Ajuntament de Mollet està treballant actualment en 50 expedients de desnonaments i en tots els casos els serveis socials municipals està treballant per trobar alternatives de manera coordinada amb l'Agència Catalana de l'Habitatge. Dels 50 casos no hi ha cap que correspongui a processos oberts per impagaments d'hipoteca i tots es tracten d'ocupacions o d'impagaments de lloguer.\nEls Serveis Socials municipals actuen sempre d'acord amb els criteris de justícia social i prioritzen els casos extrems de necessitats i que estan complint amb el procediment que ha de seguir qualsevol ciutadà o ciutadana. En aquest sentit, s'han detectat dos casos en el que existeix un mal ús dels servei de protecció pública:\nEl primer cas fa referència a una família que està ocupant un pis públic de l'Agència Catalana de l'Habitatge i no es troba en situació de vulnerabilitat social pels seus ingressos elevats. Per aquesta raó, una família que realment necessita un pis de lloguer social no té accés a aquest pis per l'ocupació fraudulenta d'aquesta família.\nEl segon cas es tracta d'una persona provinent d'un altre municipi on va ser adjudicatària d'un pis de lloguer social i en el que va viure durant uns dos anys. Aquesta persona va renunciar voluntàriament a aquest pis per ocupar un pis al nostre municipi. En aquesta situació, no se li pot oferir un habitatge social perquè, al renunciar a l'habitatge que ja tenia en una altra ciutat, ella mateixa s'ha exclòs del sistema de protecció oficial d'habitatge.\nEn aquest sentit, des de l'Ajuntament de Mollet sempre es vetllarà per la justícia social i no respondrà a cap tipus de coacció i pressió perquè casos com aquests passin per davant d'altres famílies vulnerables i es continuarà treballant per ajudar i estar al costat d'aquelles famílies, deutores de bona fe, que no poden afrontar el deute hipotecari i/o de lloguer.


Ironman Hawaii: homes de ferro a la terra del foc | Fosbury\nIronman Hawaii: homes de ferro a la terra del foc\nper David Giménez\nAquest cap de setmana (dissabte, 18:35h) l’illa nord-americana acull el Campionat del Món IRONMAN. El triatló més esperat de l’any, amb els millors especialistes i en un escenari únic, bressol de la mítica distància. Un espectacle digne de seguir.\nLa xifra de triatletes no para de créixer i, tant els nous com els vells, no es conformen amb reptes petits. Ràpidament es fixen en la distància més mítica i exigent.\nNascuda el 1978 a Hawaii, la distància IRONMAN ens ha deixat fins el dia d’avui inesborrables històries que situen el cos humà en el seu verdader límit. Quelcom normal si tenim en compte que parlem d’una competició de 3,8 kilòmetres de natació, 180 de ciclisme i 42,2 de cursa a peu.\nJa el 1982 tenim un exemple de la mística IRONMAN, capaç de deixar estabornit a qualsevol. Com a estudi de la seva tesi, Julie Moss necessitava un conillet d’índies que li demostrés fins a on podia arribar el cos en una prova així, i qui millor que ella mateixa per comprovar-ho. La nord-americana no es va alimentar suficient i en els últims metres, ja de nit, s’arrossegava pels terres.\nContrastos i desafiaments\nTerra de vegetació exuberant, de volcans adormits i llegendes marítimes. Hawaii, als antípodes de casa nostra, representa en si mateix una bombolla de naturalesa inigualable. Després de moltes hores de vol, un aterra a l’illa de Kona entre palmeres i una bufetada de calor.\nPrecisament, el clima -per a la cursa s’esperen uns 34ºC- és un factor a tenir molt en compte. Els triatletes novells juguen en clar desavantatge i acostumen a pagar molt cara la falta d’adaptació. Arribar a la segona transició, encara amb la marató per davant, amb el dipòsit d’energia baix pot suposar un abandonament segur.\nPerò els triatletes professionals, com tot esportista d’elit, tenen un punt de masoquisme. Els agrada veure’s al límit. I el Campionat del Món IRONMAN és l’escenari perfecte. Un circuit planer amb moltes trampes on destaca, en el sector ciclista, la Queen K, una recta eterna de 50 km sense avituallaments ni espectadors. Tot un repte mental. I a la cursa a peu, la mítica Ali’i Drive i d’altres punts a superar abans de travessar la meta.\nLa passarel·la vermella del triatló mundial\nEls centenars de triatletes populars que també hi participen han d’aconseguir la plaça obtenint un gran resultat en un dels molts IRONMAN que se celebren arreu del món. Però també els professionals s’han de guanyar el bitllet a Kona. Una lluita per accedir-hi que provoca que a Hawaii hi veiem els millors triatletes del món en acció, cara a cara.\nL’alemany Jan Frodeno, campió olímpic de triatló a Pequín 2008, s’ha convertit en l’autèntic rei del triatló de llarga distància des que va decidir fer el salt. Tercer el 2014 en el seu debut a Hawaii, el 2015 i 2016 va conquistar el títol mundial amb autoritat. Ningú li discuteix la supremacia, i aquest any ja va vèncer IRONMAN Àustria baixant de les 8 hores.\nEl seu compatriota Sebastian Kienle, campió del món el 2014, i el canadenc Lionel Sanders, encapçalen una extensa llista de potents rivals. Entre ells, dos esportistes grandíssims de l’estat espanyol, el basc Eneko Llanos i el gallec Iván Raña.\nEn categoria femenina, el domini té color suís, concretament el que hi posa Daniela Ryf, campiona a Hawaii els dos últims anys. Tot el que no sigui una victòria seva per aixafament serà una sorpresa. Per si de cas, jo de vosaltres no m’ho perdria.


Benicarló fomentarà unes platges sense fum | 7 DIES ACTUALITAT\nInici BENICARLÓ Benicarló fomentarà unes platges sense fum\nBenicarló continuarà adherit al programa Platges Sense Fum impulsat per la Direcció General de Salut Pública de la Generalitat Valenciana. Les puntes de cigarret són el residu més abundant a la mar, fins i tot per davant dels plàstics.\nCoincidint amb la celebració del Dia Mundial Sense Tabac, la regidora de Turisme, Isabel Cardona, el director del Centre de Salut Pública del Departament de Salut, Antonio López, i la doctora Araceli Álvarez, de l’àrea de Prevenció, han hissat la bandera de Platges Sense Fum a la platja del Morrongo.\nLa bandera, que s’hissarà durant els pròxims dies a la resta de platges de Benicarló, és la cara visible de la campanya Platges Sense Fum, una iniciativa impulsada per la Direcció General de Salut Pública de la Generalitat Valenciana que busca suprimir els cigarrets de les platges.\nAixí, igual que l’estiu passat, les platges de Benicarló es consideraran lliures de fum i es recomanarà no fumar-hi. «L’objectiu d’aquesta iniciativa —ha recordat Isabel Cardona— és no només reduir els efectes perjudicials del tabac sinó també crear entorns més saludables, augmentar l’atractiu dels espais naturals i, sobretot, evitar la contaminació que produeixen les burilles en el medi ambient».\nLa regidora ha assegurat que «sense fum es millorarà la convivència a les platges, perquè els cigarrets fan que estiguen més brutes, augmenten les despeses en neteja i generen malestar a les famílies, sobretot si van acompanyades de menors». «Des el punt de vista turístic, a més —ha apuntat la regidora—, cada vegada es valoren més les platges sense fum com a reclam del turisme familiar».\nEn aquest sentit, Antonio López ha lloat l’actitud de l’Ajuntament de Benicarló i ha animat la resta de municipis de l’Àrea de Salut a adherir-se a la campanya. «La lluita contra el tabaquisme — ha dit— és un dels reptes més importants que tenim ara mateix a nivell de salut» i ha recordat que el consum de tabac influeix en moltes de les malalties greus que es detecten, no només en diferents tipus de càncer sinó també malalties respiratòries i cardiovasculars.\nAntonio López ha remarcat que «aquesta és una lluita que necessita la implicació de tota la societat per a deixar de veure el consum de tabac com un hàbit normalitzat»i ha assenyalat que «segons les últimes dades que tenim, es calcula que el 22% població valenciana és fumadora».\nLa regidora de Turisme ha dit que aquest estiu es passarà una enquesta als usuaris de les platges per tal de saber la seua opinió sobre la iniciativa de platges sense fum.\nBenicarló platges sense fum\nArticle anteriorXimo Puig afirma que la Ley Antidespoblamiento dará un marco estable a las medidas de reactivación de las áreas en riesgo\nArticle següentCostes invertirà més de 728.000€ per a reparar els espigons i trencaonades de les platges Fortí i Fora Forat


Loteria de Nadal 2014 | AMPA Sant Jaume de la FEP\nJa tenim la loteria de l'AMPA per aquest any!\nAquest és el número que juguem aquest any, i a més, amb cada butlleta participareu en la rifa per a 2 rituals Al-Andalus a Aires de Barcelona.\nCom ja sabeu tots els beneficis estan destinats a l'aportació que l'AMPA fa en inversions per la millora de la qualitat de l'ensenyament dels nostres fills, en el suport a les famílies més necessitades de l'Escola i en les activitats que organitza l'AMPA. A veure si aquest any ens acompanya la sort!\nEl preu és de 2 euros per participació i es juguen 1,5 euros en el Sorteig de Nadal del dia 22 de desembre i, també es participa en el sorteig de dos Rituals Al-Andalus a Aire de Barcelona, Baños Árabes Hamman.\nSi bé la participació és totalment voluntària, ja sabeu que el benefici de la venda de la Loteria incideix directament en l'aportació que l'AMPA fa en inversions per millorar la qualitat de l'ensenyament dels nostres fills, en suport de les famílies més necessitades de l'Escola i en les activitats que l'AMPA organitza.


MÒDUL OCELLS I BOSCOS\nLa temporada de cria 2015 està en marxa!\nCom cada any, a les notícies de NIUS.CAT ens fem ressò de nius d'ocells en llocs curiosos, propers a les persones o que tenen alguna característica destacable.Tenim aquí un altre cas d'un niu de tudó a Vic criant en una jardinera en un balcó.\nSegons ens informa Berta Solà, els adults ja han post dos ous i han començat a covar. Òbviament, estan amatents als moviments de la casa però toleren força bé la presència propera dels propietaris de la casa que, a més, intenten facilitar-los la nidificació tan com poden.\nCal dir que en casos que vulguem que els ocells que han fet niu prop de casa es mantinguin així, no els hem de posar menjar a prop del niu. Els ocells distingeixen bé què fan en cada cas i saben que l'alimentació està molt diferenciada de la nidificació. A més, si el menjar atrau altres espècies d'ocells, les molèsties al niu poden ser importants i els seus ocupants poden acabar abandonant-lo. Si volem proveir-los de menjar, ho podem fer, però cal fer-ho separat del niu a una distància a la que veiem que l'enrenou d'ocells a la menjadora ja no afecta els ocupants del niu, especialment quan estan covant.


Patata | La Coromina\nOrigen : Jeroni Falgàs (Torroella de Fluvià )\nla patata crua o el plàtan verd són rics en midó resistent tipus 2. Un tipus de midó diferent al tipus 3 i que no té els mateixos efectes beneficiosos que aquest. Fins i tot hi ha certes evidències que en dosis altes pot ser contraproduent: augment dels triglicèrids en sang, reducció d’una hormona anomenada GLP-1 (ajuda a controlar el pes) i augment del desenvolupament de la famosa i potencialment patògena, E. Coli.\nLlavors, si la patata té midó tipus 2, com la mengem? Com podem aconseguir el midó resistent tipus 3? El truc és fàcil. Aquest “súper midó” apareix quan cuinem la patata i posteriorment la deixem refredar; el millor és deixar-la a la nevera (4-5 ºC). Durant aquest procés, els collarets que formen el midó canvien la seva estructura donant lloc al que coneixem com a midó retrogradat. La nova estructura generada ja no la podem digerir, per la qual cosa queda pràcticament intacta fins que es troba amb els nostres bacteris, que sí que tenen “les eines” necessàries per desfer aquest midó i, amb això, alimentar-se. Un cop refredada la patata, la podem tornar a escalfar, això sí, a temperatures no superiors a 130 ºC per mantenir la nova estructura creada i evitar que es torni, de nou, digerible i absorbible. Consell important: per conservar la textura i evitar l’oxidació de la patata, s’aconsella coure i guardar-la sencera, amb la pell.\nEls aliments que generen més midó resistent tipus 3 quan es cuinen i refreden són: la patata (especialment la patata morada), la iuca i, en menys quantitat, la resta de tubercles. En general, els cereals i llegums també en contenen, sempre que es cuinin i es deixin refredar.\nHerbes Aromàtiques (3)


La sala Maria Rúbies del Consell Comarcal de la Noguera ha acollit aquest dijous al matí una jornada de formació per a professors de primària interessat en desenvolupar el projecte FER.Cat que el Grup d’Acció Local Noguera Segrià Nord desenvolupa des del curs 2009-2010.\nLa jornada d’avui serveix per mostrar el materials als professors i orientar-los a l’hora de portar aquest projecte a les seves aules.\nEl projecte FER es va posar en marxa l’any 2009, amb una prova pilot. Des de llavors el programa ha anat evolucionant amb ‘objectiu de fomentar l’emprenedoria als cursos de primària en clau rural. D’aquesta manera es vol conscienciar als infants de la realitat empresarials del seu territori i dotar-los d’eines suficients per poder aportar solucions creatives als nous reptes de territoris rurals, projectes que es mostren a final de curs i que al llarg del curs hauran treballat gràcies a la mascota del programa.


DKV Seguros aconsegueix 30.000 € per construir el SJD Pediatric Cancer Center de l'Hospital Sant Joan de Déu | DKV Seguros\nDKV Seguros aconsegueix 30.000 € per construir el SJD Pediatric Cancer Center de l'Hospital Sant Joan de Déu\nEl concert “Carmona y DKV, juntos #ParaLosValientes” aporta gairebé 10.000 € per a la construcció del major centre oncològic infantil d'Europa.\nDKV Seguros lliura 30.000 € a l'Hospital Sant Joan de Déu de Barcelona per construir el SJD Pediatric Cancer Center Barcelona, el major centre oncològic infantil d'Europa. Una ajuda que ha estat possible gràcies a la recaptació de les entrades i donacions dels assistents al concert solidari “Carmona y DKV, juntos #ParaLosValientes”, que es concedeix íntegrament a la causa. La recaptació s'està acostant als 10.000 €, que se sumen als 20.000 € que, com a “Empresa valenta”, la companyia asseguradora ja ha aportat a la iniciativa del centre hospitalari barceloní.\nEl concert “Carmona y DKV, juntos #ParaLosValientes”, que té lloc aquest dimarts, 13 de febrer, a la Sala Luz de Gas de Barcelona, té com a intèrpret convidat Antonio Carmona, que ha penjat el cartell de “no hi ha entrades” en la seva tornada als escenaris per presentar el seu tercer àlbum en solitari “Obras son amores”.\nSolidaritat a través de la música\nDKV, a través de la seva plataforma solidària Un milió de somriures, premia i reconeix la col·laboració en causes socials dels seus empleats, clients, metges i agents, oferint-los una experiència musical en directe.\nA més, iniciatives musicals com aquesta serveixen per finançar iniciatives socials d'impacte en l'àmbit de la salut, a través de la recaptació de la venda d'entrades, les donacions dels assistents i les aportacions de l'asseguradora.\nAixí ho explica el conseller delegat de DKV, Josep Santacreu: “gràcies a la nostra col·laboració en el passat amb l'artista Antonio Orozco i els patrocinis del Festival de Pedralbes o el Festival Mil·lenni, ja coneixem la capacitat de comunicació emocional de la música; així que ara avancem amb un nou projecte propi vinculat al compromís social dels nostres empleats i col·laboradors i la recollida de fons per a una iniciativa molt important en sanitat, com és el SJD Pediatric Cancer Center Barcelona”.\nDKV ha organitzat “Carmona y DKV, juntos #ParaLosValientes” per tal d'oferir una activitat de qualitat als seus col·laboradors amb més compromís social, i, alhora, continuar donant suport a causes com la del nou centre hospitalari per a infants amb càncer que projecta l'Hospital Sant Joan de Déu de Barcelona. Per fer-ho, l'asseguradora ha produït i finançat l'espectacle, i ha seleccionat i convidat l'intèrpret.\nCom a companyia d'assegurances que es preocupa per construir un món més saludable, DKV tracta d'implicar diàriament els seus contribuents en els diversos programes de voluntariat i activitats de responsabilitat social que posa en marxa, com Un milió de somriures.\nUn milió de somriures és una plataforma digital d'iniciatives socials que té la finalitat de fomentar la solidaritat i afegir valor en la relació amb el client, ajudant-lo a involucrar-se en projectes socials. Per fer-ho, mensualment DKV els proposa participar en diverses causes solidàries a canvi de punts, anomenats somriures, que poden bescanviar per premis com ara donacions a ONG, entrades de cinema o vals per a experiències d'oci. A més, per part seva, l'asseguradora es compromet a igualar els diners donats pels usuaris d'Un milió de somriures tal com descriuen les bases.\nA Espanya, DKV està implantat en tot el territori nacional amb una àmplia xarxa d'oficines d'assegurances de salut i consultoris, on treballen gairebé 2.000 treballadors que donen servei a prop de 2 milions de clients.


Les penyes taurines defensen en un vídeo els embolats i els capllaçats | Aguaita.cat\nLes penyes taurines defensen en un vídeo els embolats i els capllaçats\nAsseguren que les dos modalitats no representen maltractament als animals\nper Redacció , 10 d'octubre de 2016 a les 16:47 |\nL’Agrupació de Penyes i Comissions Taurines de les Terres de l’Ebre ha estrenat este dilluns a través del seu canal de Youtube un vídeo en què defensa el bou capllaçat i el bou embolat, les dos modalitats dels correbous més qüestionades pels animalistes.\nLa força de l’afició taurina és un dels punts sobre els quals els vídeo sustenta els seus arguments a favor d’ambdós modalitats. En les imatges es pot observar un bou capllaçat d’Amposta, amb l’assistència de milers d’aficionats i també la plaça de bous de la capital del Montsià, amb més 8.000 persones, la nit del concurs d’emboladors, a través d’unes impactants imatges fetes amb dron.\nLa narració d’este vídeo difós per les penyes ebrenques assegura que el bou capllaçat “s’exhibix pel poble sense cap maltractament”. Pel que fa al bou embolat, s’exposa que “els ferratges utilitzats no danyen les banyes, ni el foc afecta el bou per la distància de seguretat obligatòria” i s’insistix que l’actuació de cada bou “dura uns 15 minuts sense cap maltractament”.\nTambé es mostren imatges sobre la vida dels braus a les ramaderies del territori, on se’ls veu pasturar.\nLes imatges volen contrarestrar així les denúncies, també mitjançant vídeos, dutes a terme per associacions animalistes. L'última de les quals va arribar a través d'Anima Naturalis, que va denunciar els bous embolats al festival de cine de Sant Sebastià.\nEl vídeo es pot reproduir després de la publicitat:\nSocietat, vídeo, Agrupació de Penyes i Comissions Taurines, bous\nPer Anònim el 13 d'octubre de 2016 a les 22:30\nQue orgasmo e tenido con estos "emboladores" Seguir......Seguir dandome placeres intensissmos..................


Gabi Molero és escollit nou cap de colla dels Xicots de Vilafranca - El Cargol l El setmanari del Penedès l Societat l Política l Economia l Cultura l Vins i Caves l Món casteller l Entrevistes l Esports\nGabi Molero va exposar la seva planificació i els objectius que preveu per la colla enguany. La seva voluntat és seguir la dinàmica de treball que ha encapçalat els darrers anys Aina Mallol i adquirir més solidesa en els castells màxims assolits el curs anterior, 3 i 4 de 9 amb folre i 5 de 8.\nAl seu costat, Molero tindrà Tamara González i Mireia Mata com a sotscaps de colla. Eli Vallejos continua com a cap de canalla, amb el suport de Paloma de la Fuente. Com a responsables de les pinyes, es forma un equip de tres, liderat per Sergi Garcia, Enric Piera i Joanjo Rico, amb Gerard Ametller com a responsable de folres i Xènia Palà, de les crosses.\nPel que fa a la junta social, Esther Vicente té al seu costat Enric Pagès com a vicepresident, Dani Saumell com a tresorer, Ale Rodríguez com a secretària, Cristian Abad com a cap de Comunicacions i Pep Farigola com a responsable de Logística. Fins a 34 persones col·laboradores complementen l’activitat que desenvolupa la junta.\nLa colla ja es prepara ara per iniciar l’activitat castellera. Aquest dilluns comencen els assaigs de torres i pilars, a les 21h a Cal Noi-Noi, i divendres 3 de febrer començaran els assaigs extraoficials, especialment indicats per a formació de castellers. El 3 de març ja s’obrirà formalment el calendari d’assaig. La primera actuació prevista és el 4 d’abril a Altafulla.\nD’altra banda, els Xicots de Vilafranca participaran amb tres equips al tradicional Torneig Popular d’Estirar Corda de les Festes de Sant Raimon. La colla vermella hi competirà en categoria masculina, femenina i infantil. L’activitat tindrà lloc diumenge que ve, 22 de gener, a les 12h a la rambla de Sant Francesc.


El pintoresc de la volta |\nEl pintoresc de la volta\n(Crònica de l’etapa de la “Volta” corresponent al dia 7-6-1935)\n(“La Publicitat”, 8-6-1935)\nEn lloc de les nou del matí, hem sortit de Girona a les deu, i avui sortirem de la Bisbal a dos quarts d'onze. Com es pot veure això ja va millorant. Perquè un dels turments de la Volta a Catalunya és el de la son. Sobretot els seguidors fem unes aparicions matutines pels vestíbuls dels hotels que fan materialment plorar. Els corredors, en canvi, es desvetllen frescos com una rosa; per a aquesta gent que es menja els quilòmetres i la pols com si fossin bresques es veu que el problema de dormir no compta.\nAvui han sortit de Girona amb uns números nous de trinca. La reforma era necessària, perquè després de les sis etapes que porten fetes ja no hi havia manera de desxifrar el jeroglífic de la inscripció. Val a dir, però, que la millora no ha pogut ésser gaire apreciada, perquè, llevat d'escassos instants, la caravana ha recorregut els 170 quilòmetres curosament embolcallada en un núvol de pols. Les gràcies de l'Empordà se'ns han aparegut a través d'un tèrbol esfumat que recordava la fotografia de les primeres bones pel·lícules de la UFA.\nEl senyor Masdeu, que va guanyar la primera Volta a Catalunya, celebrada l'any 1911 i que ara segueix la del 1933, en qualitat de turista, ens declarava a propòsit de la pols, que l'etapa d'avui li recordava aquells seus bons temps en els quals els ciclistes portaven bigoti i barba i tenien un no sé què de postal pornogràfica.\nA Castelló d'Empúries esperava el pas dels corredors una caravana de turistes francesos. Les senyores anaven amb short i els senyors duien aquests vestits esport de confecció característica de l'elegància masculina dels nostres germans llatins. Un cavaller respectable que tenia tot l'aire d'un marit de vodevil s'ha informat de quins eren els corredors francesos que participaven en la cursa. Hom li ha parlat d'un tal Ciprien Elys, de Carcassona. Immediatament el mot d'ordre ha estat passat a tota la banda, i ja tenim les senyores i els senyors francesos, sota l'alta direcció del respectable cavaller, preparats a tributar una ovació a llur compatriota. Tan bon punt ha aparegut el núvol de pols corresponent indicador que passaven uns ciclistes, els turistes francesos s'han lliurat a les explosions d'entusiasme més copiós que hem presenciat des que sortírem de Barcelona. No sabem si Elys els ha sentit ni si tan sols formava part de l'escamot que ha estat objecte d'aquest fervorós homenatge. L'únic que podem afirmar és que el marit de vodevil i el seu seguici han sortit de l'aventura blancs com estàtues de guix. I malgrat tot, somrients.\nCal no oblidar que el poble francès ha fet la gran guerra. I per si no ens en recordàvem el director de la banda ha llançat un estentori "Viva la France".\nVisca, visca la França.\nDel nostre gust l'arribada a la Bisbal ha estat la més graciosa de totes les arribades que portem fetes. El magnífic carrer de les Voltes -avinguda de la República, com li diuen- era tot ell un ram humit. A cada balcó el ram de flors de les belles empordaneses. Els vestits clars de les noies, el joiós brogit de la multitud, un sol que enamorava i una orquestra tenaç que reeixia a fer sortir un pas doble d'uns instruments que navegaven a la deriva confosos entremig d'un públic agitat. La pols havia consentit a retirar-se, i finalment l'Empordà ens oferia el millor dels seus somriures.\nInstal·lats en aquest cafè de la Bisbal es fa molt difícil parlar de la cursa i dels ciclistes. La tarda és tan bonica i les bisbalenques són tan gentils que cal tenir un esperit terriblement esportiu per a preocupar-se encara de Cañardo, de Cardona, d'Hutz i dels seus trenta-cinc companys. És amb aquest sentit lleuger que aquesta tarda hem anat a visitar els monuments de la població. Hem vist el castell restaurat i hem estat invitats a contemplar-lo amb simpatia, cosa que no ens ha costat el menor esforç. Hi ha dies bons per a l'arqueologia, i el d'avui era un d'aquests. Hem pujat després fins al convent dels frares, i a l'hora dolça de l'aperitiu ens hem deixat caure novament sota les Voltes. Són ben escassos els companys de viatge que no es passegen amb una noia al costat. Fins els periodistes, els pobres periodistes que avui han estat les veritables víctimes de la jornada. De la Bisbal en surt una sola línia de telèfon, i és aquesta la que ha hagut d'engolir tota la informació de l'etapa d'avui.\nEls repòrters han hagut de fer cua davant la cabina com en les èpoques més tristes de l'escassetat del tabac. Val la pena de sofrir tots aquests tràngols? Sí, val la pena: la Volta té mil gràcies ignorades. La llàstima és que ens en comencem a adonar quan ja s'acaba.\nSi mirem les fotografies que publiquen els periòdics, veureu que al costat del vencedor de cada etapa hi ha un senyor prim amb vestit civil. El vencedor canvia, però el senyor prim és sempre el mateix. Es tracta d'En Peret, del senyor Pere del Círcol de Sants. El senyor Peret és un seguidor de la Volta. Sembla que la seva màxima aspiració consisteix a fer-se retratar a final de cada etapa al costat del vencedor. Avui ha volgut complir el seu paper d'una manera tan obstinada que un dels organitzadors ha hagut d'apartar-lo amb un gest no massa amable dient-li: "Peret, Peret, t'has de fer càrrec que el que guanya les etapes no ets tu".


La seva finalitat és assessorar i informar en matèria d'urbanisme sobre totes les matèries que l'Ajuntament li consulti, mitjançant l'elaboració de dictàmens, informes, etc., i qualsevol altre tipus d'aportació que estigui al seu abast.\nFins al dia d'avui s'han creat dues comissions de treball:\nPla de Mobilitat Urbana de Sant Feliu de Llobregat\nModificació Puntual de PGM a l'àmbit d'ordenació de la nova centralitat de la ciutat\nEmetre informes o recomanacions amb caràcter previ a la aprovació definitiva avantprojectes de planejament i gestió urbanística, avantprojectes d'obra pública, al·legacions que en períodes d'exposició pública presentin els ciutadans i/o les entitats als avantprojectes anteriors, qualsevol altra matèria en què sigui obligatori de consultar el Consell.\nProposar i fer el seguiment de processos de participació ciutadana en la tramitació de planejament derivat i d'instruments de gestió quan la seva importància ho justifiqui, a fi d'enriquir el debat del corresponent procés urbanístic.\nEmetre informes o consideracions a iniciativa del propi Consell sobre les matèries de la seva competència.\nAquelles funcions que li siguin atribuïdes pel Plenari del Consistori Municipal\nEls òrgans que composen el Consell, són:\nReglament del Consell Assessor d'Urbanisme (2012)\nActa núm. 1/2017 del Consell Assessor d'Urbanisme 253.28 KB\nActa núm. 1/2016 del Consell Assessor d'Urbanisme 313.35 KB\nActa núm. 5/2013 del Consell Assessor d'Urbanisme 51.09 KB\nActa núm. 4/2013 del Consell Assessor d'Urbanisme 44.92 KB\nActa núm. 3/2013 del Consell Assessor d'Urbanisme 55.54 KB\nActa núm. 2/2013 del Consell Assessor d'Urbanisme 51.18 KB\nActa núm. 1/2013 del Consell Assessor d'Urbanisme 55.10 KB


Un cotxe bolca a Mas Bages | el malgratenc\nUn cotxe bolca a Mas Bages\nPosted on 21 Novembre, 2016 by elmalgratenc\nSegons ha informat la Policia Local de Malgrat de Mar, un cotxe ha bolcat a la carretera de Mas Bages, al Pla de Grau. L’incident ha tingut lloc aquest diumenge, pels volts de les cinc de la tarda. El conductor del vehicle sinistrat ha perdut el control degut a un excés de velocitat. Com a conseqüència de l’accident, l’home -veí d’una localitat propera- ha resultat ferit lleu i ha hagut de ser traslladat a l’hospital.\nEs dóna el cas que no és la primera vegada que es produeixen fets similars en aquesta carrereta. A principis del passat mes d’octubre un cotxe va bolcar de matinada degut, també, a que sobrepassava el límit de velocitat permès en aquest punt. Els ocupants del vehicle van resultar ferits lleus.


Pizzeries de Barcelona amb enviament a domicili i 'take away'\nFOTO: Irene FernandezMucho\nPizzeries de Barcelona amb repartiment a domicili i recollida al local\nLes millors pizzes de Barcelona amb servei de take away i també amb enviament a domicili\nPodeu demanar o recollir hamburgueses o sushi, però hi ha un plat universal que agrada, si no a tot el món, a mig. Literalment. Pocs menjars han unit més que la pizza, símbol ja d'un sopar perfecte amb amics o família. Per sort, no us heu de privar d'ella, les millors pizzeries de Barcelona amb enviament a domicili s'han encarregat d'això. ¡Llegiu amb atenció i apunteu!\nNO T'HO PERDIS: Restaurants de Barcelona amb servei per emportar i repartiment a domicili\nCom diu el xef Michelin Jordi Vilà, la pizza és una pàtria comuna que "de petits ens tornava bojos a tots". El 2019 va obrir la pizzeria Mucho amb un soci clau: Xevi Ramon, forner de Triticum, amic i veí a la Moritz: Tot un luxe que resol el tema de la massa de manera excel·lent.\nSí, trobareu ortodòxia i preus populars però també reinterpretacions amb segell propi -és obligatori provar la Tropical Com Cal, 15 euros, un max mix caribeny, lleuger i saborós de mango, alvocat, jalapeño i cítrics. Tota la seva carta disponible per portar al telèfon T. 93.858 61 61 i a través d'aquesta aplicació amb nom de cosa que flota.\n“Farem els nostres formatges i embotits”. Quan en Rafa Panatieri –ex-Roca Moo i copropietari de Garden Pizza– em va dir això, em semblava una boutade. Fan embotits els dels Casals, que tenen una granja! No pas una pizzeria en una caseta de Gràcia! Però ja hi són.\nEl Sartoria Panateri (antic Garden Pizza by Rafa Panatieri) a Gràcia, té una carta curta i precisa on les receptes són un mirall ibèric i català de les clàssiques italianes, amb excel·lents productes de temporada. Són perfectes per demanar a domicili i gaudir-les un divendres per la nit que faci festa. Deliveroo i Uber eats et porten la comanda de 13 h a 15 h i de 20 h a 23 h. També pots trucar i passar-la a recollir, esclar.\nA La Balmesina trobareu tres tipus de massa, trieu al vostre gust. De moment han reduït la seva carta a les 15 pizzes però, siguem sincers, són més que suficients si són d'aquesta pizzeria. A la seva pàgina web podeu trobar la seva nova carta.\nAcaben de posar a la nostra disposició els serveis de "take away" i a domicili, amb un recàrrec de 1,50 € en aquest últim. Podeu fer la comanda per telèfon al 93 415 62 44 de dilluns a dissabte en l'horari de 19.45 a 23 h.\nPreparat amb massa mare casolana i farines ecològiques. El forn de llenya actua a gairebé 500º. El resultat és una pizza napolitana de vores gruixudes però fina, com a Itàlia. Tirada de preu i molt bona.\nPodeu tenir aquesta obra mestra pizzera a casa si truqueu o escriviu un WhatsApp a l'696 720 107. L'única cosa que us demanen és especificar en quin dels seus locals aneu a recollir la comanda i només s'accepten en targeta per mesures de seguretat.\nSi preferiu que us el portin, podeu fer la comanda a través de Deliveroo i Uber Eats. Com diuen a Lievito: "Que comenci el cap de setmana i no la dieta".\nAmb farina ecològica i massa mare fan la base. També tenen a la carta uns entrants que són un preàmbul perfecte a l'entrada de Pavarotti -un steak tàrtar Xemei o un búfala fantàstica, per exemple-.\nPodeu fer la vostra comanda a domicili a través de Deliveroo i Uber Eats. Aprofiteu perquè, a més, fan packs de menú i hi ha combos amb descomptes.\nSi preferiu el take away, està disponible de dilluns a divendres de 19.30 h a 23 h i dissabtes i diumenges de 13.30 a 16 h i de 19 a 23 h.\nAl Murivecchi trobareu tot el que ha de tenir un restaurant clàssic italià.\nNo heu de viure sense les seves pizzes, tranquils. Truqueu al 93 315 22 97 i recolliu l'encàrrec al local. O, si teniu un dia d'aquests mandrosos, Deliveroo i Uber Eats us ho porten de 17 a 23.30 h.\nSi algú pot onejar amb tot el dret de món la pizza a Barcelona són ells, des de 1989. Haureu d'esperar per tornar a tornar a delectar-vos amb una de les seves pizzes al seu local però, de moment, estan de tornada en format 'take away '.\nAl 93 432 19 33 podreu fer la vostra comanda i recollir-a l'establiment. No lliuren a domicili, però les seves pizzes ho valen.\nTemple per excel·lència de la pizza sense gluten. Es forneja una versió evolucionada de la pizza, amb farina de blat, blat sarraí i fècula de patata. Deliciosa. Per distribuir els plats a domicili disposen del seu propi servei de repartiment, encara que només a 2 km del radi del restaurant per motius logístics.\nPreparen comandes per portar a través del seu telèfon: 93 450 24 52. Els nous horaris per recollir la vostra comanda al Dos de Maig, 268 és de dilluns a dijous de 13 a 15 hi els divendres i dissabtes de 13 a 15 hi de 20 a 23 h.


Zum-zum Teatre assaja ‘Soc una nou’’ al Teatre de l’Escorxador\nZum-zum Teatre ha estat la darrera setmana fent residència al Teatre Municipal de l’Escorxador assajant el seu nou espectacle “Soc una nou”. En aquest sentit, cal destacar que la Paeria continua cedint aquest equipament per donar suport als projectes de les companyies professionals lleidatanes.\nJordi Bordes al Recomana.cat explica que “Soc una nou” és la nova estrena de la companyia liderada pel dramaturg i director Ramon Molins, que fa molts anys que manté viu el compromís d’explicar històries per a persones adultes a partir de 4 anys, en uns espectacles que ofereixen la màxima qualitat artística. Ja va passar pel Grec Festival de Barcelona l’any 2017 (La gallina dels ous d’or) i el 2019 (Polzet). Signa la història original Beatriz Osés, autora d’una història (Soy una nuez, en el títol original) que va guanyar el premi Edebé de literatura infantil l’any 2018.\nLes entrades (general 10 € i reduïda 6 €) estan a la venda al web de LaTemporada Lleida, a les taquilles del Teatre Municipal de l’Escorxador, Teatre de la Llotja i Auditori Municipal Enric Granados i a l’oficina de Turisme de Lleida.\nEnllaç a http://https://latemporadalleida.koobin.com/index.php?grupo_eventos=116\n‘VoloV’, del Col·lectiu TQM, ha exhaurit les entrades per a l’espectacle que oferirà el proper 2 d’octubre, a la plaça de la Llotja. Aquest viatge de circ i música entre paisatges i emocions donarà el tret de sortida a LaTemporada. Arts en Viu a Lleida.\nAquest espectacle a càrrec de quatre artistes de circ multidisciplinar i dos músics multinstrumentals és un vaixell en constant moviment. Per mar, per aire i, fins i tot, per l’arena del desert. El rumb no està traçat i tampoc importa què elsespera més enllà. Els guia la música de cada paisatge, el vent, els insectes, les tremolors, la quietud i l’acció. L’ara és ara i el present, només és d’ells mateixos. Busquen altres mons, altres maneres.\nDos concerts inicien LaTemporada a l’Auditori\nAquest divendres, 24 de setembre 2021 , a les 20.00 h, l’Auditori Municipal Enric Granados acollirà el jazz de Michael Lee Wolfe, una fusió i tradició nord-americana amb músiques d’arrel. El guitarrista, compositor i productor Michael Lee Wolfe és, avui en dia, un músic que, a més de destacar per la seva qualitat, sorprèn pel seu coneixement de la gran tradició musical nord-americana. En aquesta nova proposta endinsa el públic en una visió de la tradició com a cantautor anglosaxó per passar per les harmonies i els ambients del jazz, un exercici de fusió que no ens deixarà indiferents.\nDivendres, 1 d’octubre 2021, a les 20.00 h i també a l’Auditori Belén Bandera presenta ‘Origins’, una experiència vital i musical per transportar el públic. ‘Origins’ és disc i llibre a manera de quadern de bitàcola. Un artefacte insòlit en el món en què vivim: ple d’amor per la música i la vida, una modesta obra d’art molt meditada, amb maquetació primorosa, reciosista i captivadora. Belén Bandera és cantant, pianista i compositora, dama d’interessos renaixentistes amb una sensibilitat poc comuna i cert aire abstret, somiador i bohemi.\nEntrades i abonaments al web de LaTemporada Lleida i a les taquilles de l’Auditori Municipal Enric Granados, Teatre de la Llotja, Teatre Municipal de l’Escorxador i a les oficines de Turisme de Lleida.\nTEATRE DE L’ESCORXADOR:\nDe dilluns a divendres de 09.00 h a 13.00 h\nRESERVA D'ENTRADES ESPECTACLES CIRCUIT NÒMADA FIRATÀRREGA\n● Les reserves s'obriran el dilluns 17 de maig a les 09.00 h al web latemporadalleida.cat\n● Segons la normativa vigent, totes les reserves hauran d'anar associades a un nom i un número de telèfon per poder tenir un registre d'assistències.\n● Per evitar aglomeracions, es permetrà l'accés al recinte, de manera esglaonada i d'acord amb les instruccions del personal autoritzat.\n● Un cop assignat un seient, mireu de no moure-us-en per respectar la distància física de entre persones. Si porteu canalla, expliqueu-los-hi també que no es pot circular lliurement per l'espai.\n● No es permès l'accés de menjar ni begudes alcohòliques o ensucrades en el recinte


Actualitzada 31/05/2022 a les 13:15\nXiaomi, nova botiga a Lleida\n© Xiaomi loves Lleida: Així és la seva primera botiga a la ciutat\nObertura de la primera botiga de Xiaomi a Lleida\n©Obertura de la primera botiga de Xiaomi a Lleida\nQui hagi passejat pel carrer Major de Lleida sabrà que al número 1, al costat de la mateixa Paeria, en un dels racons més transitats i emblemàtics de la ciutat, hi ha la primera botiga Xiaomi a Lleida. Es va inaugurar el passat 30 de desembre, en una estrena sonada que va generar cues de desenes de persones, àvides de conèixer els nous productes i expectants de ser els primers a entrar a la nova i espectacular botiga a Lleida.\nPerò Xiaomi, que va aterrar a la ciutat de la mà del distribuïdor Bymitu, vol explicar que també és experta en altres sectors, més enllà de la telefonia mòbil, de la qual ja n’és un dels grans i fabricants mundials. Raül Montero, Store Manager de Xiaomi a Lleida, explica a Vint-i-dos que la companyia presenta Lleida televisors Smart TV, tauletes, electrodomèstics innovadors com una fregidora amb aire, robots de neteja, purificadors d’aire o escombretes elèctriques. Sense oblidar dos grans productes supervendes de Xiaomi, com les polseres d’activitat i els rellotges intel·ligents. I, és clar, la telefonia mòbil.\nAixí, Montero ens explica que un dels productes que més està triomfant darrerament és el Xiaomi 12 Pro, un nou telèfon mòbil que destaca per les seves tres càmeres de 50 megapíxels, i que permet fer seguiment en vídeo mitjançant Intel·ligència Artificial. A part, qui vagi a la botiga podrà provar el model Xiaomi 12 X, que és exclusiu i que només es troba en botigues físiques.\nXiaomi Lleida ofereix, a part de tots aquests productes innovadors, serveis de valor afegit per als consumidors. Per exemple, la posada en marxa dels aparells mòbils, l’enviament gratuït de televisors a casa o també la instal·lació de protectors de pantalla. I, és clar, la gestió del servei de reparació oficial de Xiaomi.\nBymitu és distribuïdor autoritzat de Xiaomi a Espanya i empresa encarregada de crear botigues pròpies de la marca xinesa. Va començar l’any 2017 amb la primera botiga a Madrid. Bymitu és partner de Xiaomi a Espanya, que ofereix tots els beneficis i avantatges de la marca. Segons Raül Montero, “Bymitu busca les millors localitzacions en els centres comercials de les grans ciutats espanyoles, i a Lleida ho vam tenir molt clar: l’Eix Comercial i el Carrer Major”.


Sandy Bay Hotel Lesvos Grècia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVeure tots els 310 allotjaments a Lesvos.\nAgios Isidoros, Agios Isidoros - Plomari, Lesvos, Grècia - Veure al mapa\n"Sandy Bay is a great hotel with fantastic views,nice facilit..."\nSpecial Offer - Double or Twin Room with Car Package\nSi el que està buscant és per un hotel ben situat a Lesvos, no busqui més enllà de Sandy Bay Hotel. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nSandy Bay Hotel ofereix un servei impecable i compleix amb totes les exigències dels més experimentats viatgers. Els clients de l'hotel poden gaudir de recepció 24 hores, magatzem d'equipatge, servei d'habitacions, transport hotel/aeroport, habitació familiar.\nGaudiu de les comoditats d'alta gama com ara banyera hidromassatge, aire condicionat, calefacció, escriptori, balcó/terrassa per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. L'hotel ofereix instal.lacions fantàstiques, incloses piscina exterior, parc infantil, jardí, per ajudar-vos a relaxar després d'un carregat dia a la ciutat. Sandy Bay Hotel és un lloc ideal d'estada pels viatgers que busquin encant, comfort i facilitat a Lesvos.\nTots els tipus de viatgers (239) Parelles (113) Viatgers en solitari (16) Famílies amb infants petits (49) Famílies amb infants grans (23) Grups (38)


SABERS I SENTITS DE L'EDUCACIÓ SOCIAL. SOSTENIR L'OFICI - eBook - Laie\nDe què va això de l'educació social? És fàcil treballar d'educadora? Què implica estar en relació educativa? On, a qui, com i quan posar la nostra atenció durant la jornada laboral? Totes les pràctiques d'un educador són educatives? És possible trobar pràctiques de llibertat en els contextos on treballem? Té alguna cosa a veure la formació universitària amb la pràctica que es dóna en la realitat concreta? Aquest llibre s'ha fet conversant i aprenent de l'experiència de tres educadores mentre es buscava comprendre millor l'ofici fixant-se en el que passa en les pràctiques educatives. Sense ometre les dificultats, el text explora els sabers que donen la potència per seguir amb consciència i responsabilitat el projecte de cadascú; i mostra com n'és d'imprescindible -a més de possible- anar de les mans al cap, del cap al cor, d'una mateixa a l'altre, de la universitat al centre cívic, del carrer al grup de recerca, esborrant els límits que separen acció i reflexió, teoria i pràctica, intel·lecte i emoció.\nSABERS I SENTITS DE L?EDUCACIÓ SOCIAL