Principis evolutius per organitzar-nos i millorar la nostra adaptabilitat al canvi - Blog CREAF\nAquell que entengui un babuí podria fer més per la metafísica que Locke. Charles Darwin\nEm vaig interessar per l’ecologia a la carrera perquè les explicacions de Ramon Margalef ens deien molt més que altres matèries sobre com funcionava el món i com s’hi situaven les societats humanes. Margalef s’entusiasmava amb els detalls anatòmics d’una alga unicel·lular i les seves funcions i, poc després, saltava a algun procés d’abast biosfèric. Tot semblava lligat i tenir sentit, des dels àtoms a la Terra.\nMargalef al laboratori. Font: Wikipedia.\nAquest sentiment m’ha acompanyat sempre. Vaig estudiar (més endavant veureu perquè ho dic), els mecanismes de les plantes d’ambients àrids, les comunitats i la seva dinàmica temporal i els tipus biològics i la seva explicació funcional: mecanismes, funció, història…(Terradas, 1990, Terradas, Peñuelas i Lloret, 2009). La successió és comparable al desenvolupament d’un organisme. Vaig repassar el que Margalef havia dit sobre les connexions íntimes entre successió i evolució (Terradas, 2014, 2015). Hi havia una clara connexió entre successió, evolució biològica i evolució cultural. En ecologia és fàcil veure perquè, segons Dobzhanski (1973), res en biologia té sentit sense l’evolució. L’ecologia també ajuda a veure que l’evolució no pot ser només el neodarwinisme (Terradas, 2006 i 2014), que cal ampliar la visió de l’evolució basada en els gens a una basada en sistemes (Terradas, 2008, 2015, 2016, 2017, 2019; Terradas i Peñuelas, 2009, 2011; Peñuelas i Terradas, 2013; Rosell i Terradas 2019; Terradas i Rosell, 2019; vegeu també Fernández Valiente 2002). I que la cultura és un producte de l’evolució de la vida (Terradas, 2019).\nAixò de superar el neodarwinisme ho han dit molts. Lynn Margulis, amb la seva teoria de l’endosimbiosi serial: les cèl·lules dels organismes eucariotes son el resultat d’una agrupació de cèl·lules microbianes al llarg d’un procés evolutiu; Eva Jablonka i Marion Lamb (2014), en considerar l’epigenètica i les herències no genètiques. Vegeu també Margulis i Sagan (2003), Watson, (2006), Wilson i Wilson (2007, 2008), Beurton, Falk i Rheinberger (2008), Pigliucci i Müller (2010), Moya (2010), Gissis i Jablonka (2011) o Shapiro (2011) entre molts altres.\nEsquema de l’endosimbiosi de Lynn Margulis, de Notícies sobre evolució, de J. Terradas.\nEls organismes pluricel·lulars són agrupacions de cèl·lules que treballen juntes en harmonia però, a més, cada un d’aquests organismes conté microbiotes (tenim microbis a la pell, a la boca, els budells, etc., de fet som ecosistemes). Què és el càncer sinó la reproducció “insolidària” d’unes poques cèl·lules, trencant els mecanismes reguladors d’aquesta harmonia? I heretem no només gens, també reguladors epigenètics, molècules dels òvuls, condicions derivades de l’ambient dins l’úter, adquirim una microbiota en passar pel canal uterí i caràcters familiars lligats a la criança i a la cultura…\nLa visió de l’evolució que va sortir de la síntesi moderna els anys 30 i 40 del segle XX, fa més de vuitanta anys, ha permès enormes avenços en la comprensió de la biologia i en la reconstrucció de les filogènies. Però algú creu que en la selecció sexual la tria es fa pel sex-appeal dels gens? Veure l’evolució sols a base de gens i canvis accidentals fa pràcticament impossible entendre els canvis en els plans d’organització, l’aparició organismes radicalment diferents. Complica la comprensió de la vida social, i sobretot la humana, la nostra pròpia ment, un sistema que genera percepcions i creences que ens ajuden a sobreviure i a reproduir-nos encara que no s’ajustin als fets de la realitat. Els sentits ens enganyen, però, en general, ens ajuden a funcionar, tot i que en gran mesura som il·lusions del nostre propi pensament. I fabriquem també creences, i no és en debades perquè les creences compartides son essencials en la vida social. Fins i tot les creences totalment fictícies poden ser adaptatives si fomenten conductes que ho son (Wilson, 2019). Les religions tenen èxit perquè generen cohesió de grup en oferir explicacions del món, alleujar l’angoixa amb els rituals, influir en l’educació per perpetuar-se, consolar en el dol, educar en l’obediència justificant la guerra si cal… i perquè la majoria fomenten la procreació, i algunes la conversió, per augmentar el nombre de fidels. Tot això té una lògica evolutiva darwiniana però no genètica.\nVeure l’evolució sols a base de gens i canvis accidentals no explica prou els canvis en els plans d’organització, l’aparició d'organismes radicalment diferents.\nLa innovació evolutiva no resulta només de canvis espontanis a l’atzar en els genomes, sinó que es produeix també per interaccions en una xarxa molt més ampla. Hi ha hibridacions entre espècies en les que els híbrids es poden reproduir. Cada genoma va rebent (al llarg de la història) incorporacions de materials genètics aliens, com fragments de virus, de genomes d’altres de paràsits o de simbionts, etc. Aquestes introgressions poden implicar l’adopció de funcions senceres. Els transposons, elements genòmics paràsits, de vegades son capturats pels gens dels vertebrats i es generen nous gens que codifiquen noves proteïnes. En l’evolució dels tetràpodes s’han identificat 94 esdeveniments d’aquest tipus (Cosby et al. 2021). Centenars dels nostres gens deriven de transposons que els donen noves capacitats. Això també passa per fusions entre gens de l’hoste o un gen i part d’un altre. A més, els gens no funcionen en cadena, sinó en xarxa; dos d’ells poden actuar acoblats encara que estiguin molt separats, i això suggereix que conjunts de gens poden tenir propietats emergents que no es veuen en els gens individuals (Nosil et al. 2021).\nTransposons, de Notícies sobre Evolució, de J. Terradas.\nMaterials externs poden activar o desactivar gens per via epigenètica (i aquests canvis es poden mantenir durant generacions), o provocar augments en la taxa de mutació. I cada espècie no pateix la selecció passivament, sinó que construeix el seu nínxol modificant l’entorn i les pressions selectives, fent refugis, nius, camins, usant altres espècies (cria de fongs per formigues, ús d’anèmones protectores per crancs, captura de fitoplàncton per animals que n’aprofiten la fotosíntesi, etc., per no parlar dels humans). La complexitat dels sistemes ecològics fa que un canvi, inicialment favorable, a la llarga pugui no ser-ho. L’evolució no té propòsit: allò que funciona en un moment donat se selecciona, encara que pugui acabar essent contraproduent i, fins i tot, dur a l’extinció. No hi ha perfecció de disseny (ni disseny, de fet), per meravellosos que siguin els productes de l’evolució. Aquest és un avís que hem de tenir present. En l’evolució cultural sí que hi ha disseny previ, però aquest no es dirigeix normalment a la nostra supervivència i reproducció sinó a l’èxit de l’objecte dissenyat, i l’enorme complexitat del món fa impossible preveure’n els efectes.\nL’evolució no té propòsit: allò que funciona en un moment donat se selecciona, encara que pugui acabar essent contraproduent i, fins i tot, dur a l’extinció.\nEl que el medi tria és la capacitat de l’organisme sencer per viure i reproduir-se. I la selecció no actua només sobre els individus, també ho fa (espècies socials) sobre les característiques dels grups d’individus. Els grups més cooperatius superen millor les dificultats del medi que els que ho són menys. Això explica l’èxit evolutiu dels insectes socials i el nostre. En triar els grups més cooperatius, afavoreix també els individus més cooperatius. Darwin acceptava que podien existir mecanismes de tipus lamarckià, i l’epigenètica ho és, en certa manera, i la selecció de grup. El dogma neo-darwinista no ha volgut sentir a parlar d’aquestes coses, però avui la seva existència ofereix pocs dubtes. Cal rellegir Darwin. Margalef (1985), en una jornada al Museu Dalí sobre Procés a l’atzar, organitzada per físics, amb eminències com René Thom o Ilya Prigogine, va parlar de l’evolució a múltiples nivells, des dels gens als ecosistemes. L’evolució té lloc a les escales dels individus, grups, ecosistemes, socio-ecosistemes, organitzacions culturals, fins i tot de la biosfera sencera. Hi ha una ciència de l’evolució multi-nivell.\nL’evolució és una història, els genomes que persisteixen son resultat d’aquesta història. Com en tota història, els esdeveniments estan influenciats per l’atzar, hi ha contingència. A més, un cop s’ha creat una certa “arquitectura” hi ha constriccions, l’evolució té menys vies disponibles. Després d’una gran extinció, disminueix la varietat de plans d’organització i els que queden es diversifiquen, desenvolupant adaptacions diverses per “aprofitar els buits” deixats pels grups desapareguts, però mantenint el seu pla bàsic. Al Càmbric hi havia molts més plans d’organització que ara. Comparant-ho amb els autos, seria com si ara tinguéssim menys marques però cada marca molts models. Una evolució semblant es troba en les llengües: la majoria de les 7000 avui existents desapareixerà d’aquí al 2100, en quedaran uns pocs centenars amb gran predomini de menys de 10. Amb el temps, les llengües “imperials” es poden rediversificar, com passà amb el llatí, però les noves pertanyen a una mateixa família. Donat el procés globalitzador, no sabem si això, que ha passat sempre al llarg de la història, es repetirà en les llengües després de la gran extinció que ara vivim.\nMapa de les llengües del món. Si entreu a https://www.localingual.com/, podreu interaccionar amb el mapa i escoltar les diferents llengües.\nCom va dir Arthur Koestler a Beyond reductionism, la veritable innovació es produeix quan es posen juntes coses que, prèviament, havien estat separades (citat per Peter Corning, 2003). D’això se n’ha dit hipòtesi del sinergisme. Els grans canvis evolutius no neixen d’errors accidentals en la reproducció del DNA sinó de la interacció en sistemes complexos de molts elements biològics i fisicoquímics i, sovint, de la composició (com passa en la simbiosi, per això s’ha parlat també d’evolució composicional, Watson 2006). El físic Stuart Kauffman (2019) situa l’origen de la vida en unes protocèl·lules formades per conjunts autocatalítics de RNA, proteïnes o una barreja d’uns i altres, encapsulats dins unes esferes de molècules de lípids. En elles, cada innovació biològica crea un nou nínxol funcional que promou més innovacions que no es poden predir, perquè la funció del que genera la biologia depèn del què hi havia abans i el què existeix ara, amb un conjunt que sempre es va expandint del què pot venir després. Les variables rellevants no les coneixem abans que emergeixin en l’evolució i així la vida es troba, segons Kauffman, més enllà de la física. La idea que em sembla generalitzable a l’evolució biològica i cultural és que les innovacions neixen d’interaccions i, en alterar l’entorn, creen noves possibilitats d’innovació, nous contexts i oportunitats, que no causen sinó que fan possible que noves formes de vida arribin a existir. L’aproximació de Kauffman es centra en els sistemes i no en els gens i suposa un emergentisme radical.\nEvolució per entendre el món i canviar-lo\nEl darrer llibre que he llegit sobre aquests temes m’ha semblat molt rellevant (Wilson, 2019). Explica que l’evolució darwiniana ens pot ajudar a entendre l’evolució cultural i moltes claus del nostre comportament col·lectiu i, així, donar-nos una base teòrica per analitzar les relacions socials i per formular, sobre una base sòlida, polítiques i models d’organització adaptatius. Per començar, Wilson (David Sloan, no confondre amb Edward Osborne Wilson) explica d’aquesta manera tan senzilla la teoria evolutiva darwiniana:\nHi ha variació entre individus.\nAquestes diferències sovint tenen conseqüències per la seva supervivència i reproducció.\nEls fills s’assemblen als pares.\nDonades aquestes tres condicions, les poblacions canviaran amb el temps. Els caràcters que contribueixin a la supervivència i a la reproducció esdevindran més comuns. Els individus s’aniran adaptant als seus medis.\nDavid Sloan Wilson, a professor in Biological Sciences at Binghamton University, photographed Thursday, November 9, 2006.\nHi ha una aparent paradoxa que ens cal entendre: des del punt de vista individual, sembla avantatjós per un individu mirar només per ell, aprofitar-se de l’ajut dels altres però no perdre energies ajudant-los. I és evident que hi ha individus que fan això. Però també veiem propensió a l’empatia, a la solidaritat, i una necessitat de merèixer l’aprovació dels altres. Aquesta dicotomia Jekyll-Hyde és un producte de l’evolució: es deu a que la selecció funciona alhora a nivell individual i a nivell de grup. Segons Wilson, l’egoisme tendiria a predominar sobre l’altruisme dins els grups, però els grups altruistes sovint guanyen als egoistes: la “solidaritat” emergeix quan les pressions de selecció entre grups són més fortes que les pressions de selecció dins els grups.\nLa “solidaritat” emergeix quan les pressions de selecció entre grups són més fortes que les pressions de selecció dins els grups.\nL’egoisme es pot imposar, però les societats més cooperatives tenen més capacitat d’innovació. Això les fa millors a l’hora d’adaptar-se i la capacitat superior d’adaptació en front d’alternatives és la única font de disseny en la natura. És una bona notícia, crec (sempre que l’empatia no derivi en mer gregarisme). La moral, les regles de convivència, que donen cohesió a les societats, tenen una base biològica en gens que ens fan ser empàtics i buscar l’afecte dels altres, de la mateixa manera que les característiques dels cadells desperten instints de protecció en els adults. En els comportaments hi ha biologia i cultura.\nEntre els molts aspectes que toca el llibre de Wilson hi ha el dels oasis d’innovació: llocs (o organitzacions empresarials, o països) on les coses funcionen millor. Un oasi d’innovació pot ser el “Silicon Valley”. Què trobem en aquests casos? “Alta diversitat d’habilitats rellevants, un alt grau de connectivitat social, un alt grau de generositat i convicció, i un alt grau de capacitat de somniar sobre crear quelcom que no existeix, que és l’objectiu de l’innovador”. Tanmateix, és obvi que això només passa alguns cops. Wilson explica perquè és així, però no m’hi entretindré.\nA Silicon Valley hi trobem alta diversitat d’habilitats rellevants, un alt grau de connectivitat social, un alt grau de generositat i convicció, i un alt grau de capacitat de somniar sobre crear quelcom que no existeix, que és l’objectiu de l’innovador.\nLa caixa d’eines de Tinbergen i els principis nuclears d’Olstrom\nEl pensament de Wilson parteix de dos propostes que paga la pena comentar. Una està configurada per les quatre preguntes de l’etòleg Niko Tinbergen (Nobel de Medecina de 1973, amb Konrad Lorenz i Karl von Frisch): per entendre qualsevol producte de l’evolució, cal saber:\n1) Quina és la funció del caràcter considerat, per què existeix si el comparem amb altres possibilitats?\n2) Quina és la història d’aquest caràcter, com ha evolucionat al llarg de múltiples generacions?\n3) Quin és el mecanisme físic (ja he dit que fins i tot el comportament té bases físiques) d’aquest caràcter?\n4) Com és el desenvolupament del caràcter al llarg de la vida de l’organisme?\nAquí hem d’entendre per organisme no sols el cos d’un individu sinó també una colònia d’abelles, una empresa o una societat, ja que aquestes quatre preguntes serveixen tant per a l’evolució biològica com per a l’evolució cultural. No serveixen per qualsevol cosa: en la natura hi ha objectes, com ara les roques, que no tenen cap funció i no en podem explicar el disseny evolutivament. Però els éssers vius son tots productes de l’evolució i nosaltres, per tant, també. I ho és la sociabilitat, amb tots els sistemes simbòlics i altres que la sustenten. Wilson diu que tots tenim un simbotip, per analogia amb el genotip i el fenotip i suggereix que aquestes quatre preguntes sobre funció, mecanisme, desenvolupament i història, quatre temes que he assenyalat en parlar de la meva iniciació com ecòleg, son una caixa d’eines essencial per dissenyar polítiques adaptatives basades en la ciència evolutiva. I ho defensa de manera molt convincent.\nLa sociabilitat tambés és un producte de l'evolcuió, tots tenim un simbotip, per analogia amb el genotip i el fenotip.\nLa segona proposta de Wilson per disposar d’una base teòrica evolutiva que ens orienti per l’acció política es basa en els vuit principis nuclears de disseny establerts per Elinor Ostrom (1933-2012), politòloga americana que guanyà el Nobel d’Economia el 2009, per gran disgust dels economistes. Cal partir de la idea crucial que la nostra evolució ha tingut lloc, durant milions d’anys, en el context de petits grups que, molt més tard, s’han fusionat en grans societats. El nostre cervell té una arquitectura seleccionada per a la vida en petits grups. L’individu no s’entén sense això. I les societats més grans són com organismes multicel·lulars, formades per petits grups.\nLes societats més grans són com organismes multicel·lulars, formades per petits grups.\nOlstrom havia estudiat la coneguda “tragèdia dels comunals”, plantejada per Garrett Hardin el 1968: en un prat comunal que admet certa quantitat de bestiar, cada ramader voldrà posar-hi tants animals com pugui i el resultat serà la destrucció del prat. Els economistes donen dues solucions: privatitzar el prat o imposar regulacions des de dalt (o sigui, el “laisser faire” liberal capitalista o el socialisme d’estat), dues solucions que han demostrat no funcionar, la primera perquè està provocant la destrucció de l’entorn a escala global i una desigualtat creixent que atempta contra el benestar del conjunt, i la segona perquè limita la llibertat individual i és molt ineficient en generar benestar i recursos. Avui, entre els economistes s’imposa de llarg el pensament neoliberal, que considera que als humans només ens mou l’interès propi (resumit en fer diners: Homo economicus). Aquesta visió no s’adiu amb la ciència evolutiva. L’edifici matemàtic que han muntat per defensar-la és teatre: no hi ha cap altra ciència que tracti amb sistemes complexos que s’atreveixi a fer la mena de models dels economistes.\nAvui, entre els economistes s’imposa de llarg el pensament neoliberal, que considera que als humans només ens mou l’interès propi. Aquesta visió no s’adiu amb la ciència evolutiva.\nOstrom va estudiar molts casos reals, sense fer models matemàtics previs. Va descobrir en el món solucions evolutives molt millors que les dels economistes. Es basaven en consensuar el repartiment del recurs, amb rotacions de l’ús de les millors zones, i el control de tota la comunitat sobre el comportament abusiu dels individus. Dels casos exitosos, Ostrom en va extraure vuit principis nuclears:\n1) Una forta identitat de grup i bona comprensió dels propòsits\n2) Equivalència proporcional entre beneficis i costos, o sigui evitar que uns treballin més i altres tinguin més beneficis, fer que hi hagi joc net\n3) Presa de decisions justa i participativa\n4) Control consensuat i col·lectiu sobre els comportaments individuals\n5) Penalitzacions als infractors ben graduades (sovint, el rebuig manifest del grup és suficient, però no exclou, en casos greus, l’expulsió de l’infractor)\n6) Resolució ràpida i justa dels conflictes pel propi col·lectiu, en principi sense recórrer a instàncies externes\n7) Autonomia local: si el grup és dins d’un ens més gran, cal que tingui autoritat per auto-organitzar-se\n8) Governació policèntrica: en societats formades per molts grups, les relacions entre grups han de funcionar amb els mateixos principis que les relacions entre els individus de cada grup, és a dir que els principis nuclears de disseny son independents de l’escala que es considera. Si volem un cas proper, que aplica alguns d’aquests principis, podem pensar en el funcionament democràtic i autogestionari del Tribunal de les Aigües de València, reconegut com a Bé Immaterial de la Humanitat.\nWilson creu que aquests principis es poden aplicar no sols a l’ús de recursos comunals sinó a l’organització de les escoles, de les associacions de veïns, de les esglésies, de les agrupacions de voluntaris, dels negocis, de les ONGs i de les agències governamentals. Aquests “organismes” persegueixen cadascun un objectiu comú. I creu que els principis d’Olstrom, que donen un esquema d’organització per a qualsevol grup que persegueixi una finalitat comuna, estan molt relacionats amb la selecció multi-escala i l’evolució biològica i cultural. En un organisme pluricel·lular, milers de milions de cèl·lules (de l’individu i de la seva microbiota) treballen en harmonia per mantenir en vida l’organisme; el mateix passa amb una colònia d’animals socials. Aquestes cooperacions son resultat de processos evolutius. En les societats humanes, l’enorme increment de processos culturals també té un origen adaptatiu i el simbotip de cada grup contribueix a que aquest grup es perpetuï en el procés selectiu que suposa la competència amb altres grups. A més, els principis 7 i 8 impliquen que els grups no s’han de beneficiar a costa dels altres grups, i aquest és un punt essencial per avançar cap a una societat mundial ben organitzada: estendre la cooperació amb una finalitat comuna al conjunt de la humanitat i de la biosfera. La Terra és sagrada, per damunt de banderes nacionals i totes les altres categories de grups. El seu benestar ha de ser el nostre objectiu comú més important.\nLa Terra és sagrada, per damunt de banderes nacionals i totes les altres categories de grups. El seu benestar ha de ser el nostre objectiu comú més important.\nWilson ha treballat amb Olstrom amb notable èxit, aplicant aquests principis en diferents casos reals (escoles, associacions de veïns), comparant-los amb grups control, i ha explorat casos d’èxit en altres tipus d’organitzacions. En el cas de l’educació, van afegir dos principis auxiliars: la creació d’un ambient segur i plaent i que la persecució d’objectius a llarg termini doni gratificacions a curt termini. És probable que aquests dos principis auxiliars s’hagin de considerar també en altres tipus d’”organismes”. D’altra banda, és obvi que tots els principis s’han d’aplicar en base al coneixement de les circumstàncies locals.\nContinuem adaptats? Som prou capaços d’adaptar-nos als canvis culturals?\nUna qüestió rellevant és si, amb el procés canviant de la nostra construcció de nínxol, els geno-, feno- i simbotip que havien evolucionat en petits grups de caçadors-recol·lectors ens permeten estar ben adaptats a les noves condicions de vida. És obvi que la durada mitjana de la vida ha augmentat i que la població humana creix. Ningú vol tornar a la vida del Paleolític. Tanmateix, en alguns aspectes han aparegut problemes, com pot ser el cas de l’augment de les malalties derivades d’un mal funcionament del sistema immunològic, les malalties de la pell, els problemes digestius, vasculars i, fins i tot neurològics. La causa de tot això es pot relacionar amb canvis en l’estil de vida. Alteracions dels nostres microbiomes per causa de la dieta, de l’eliminació de microbis “amics” per l’excés d’higiene., etc. La contaminació atmosfèrica o el tabac son causa de malalties pulmonars i cardiovasculars. Certs tipus de llum i un excés de focalització causen problemes de visió. L’ús d’antibiòtics i hormones, sobretot en granges, produeix l’evolució de soques ultra-resistents de bacteris i efectes disruptius del sistema hormonal. Alguns compostos nous introduïts al medi son cancerígens. Un treball recent de Peñuelas et al. (2021) indica que l’excés d’adobs nitrogenats en el cultiu de blat pot influir en l’augment de la celiaquia. Els microplàstics envaeixen l’entorn i els nostres propis òrgans. La intrusió humana en ambients salvatges i l’augment de població i densitat dels humans i els seus animals fa augmentar el risc epidemiològic, sobretot el degut a virus zoonòtics, com és el cas del SARS-Covid 2. Els ambients urbans ens protegeixen, garantint refugi en front de depredadors (no humans), aigua potable, aliments, atenció mèdica, etc., però tenen alguns efectes nocius perquè no hi estem plenament adaptats. Hi ha moltes malalties no transmissibles que només apareixen en països amb una manera de viure urbana moderna perquè el nostre organisme segueix adaptat a la dieta i els hàbits de vida dels caçadors-recol·lectors (parlem de malalties cardiovasculars, hipertensió, diabetis, arterio-esclerosis, càncer de pulmó, mama, estómac, pròstata, obesitat i altres son quasi inexistents en les societats que no han entrat encara en els hàbits de les urbanes modernes però han augmentat molt ràpid en societats en ple desenvolupament, com la Xina o la Índia, en créixer el consum de sal, calories, alcohol, sucre i refrescos que en contenen, aliments processats, carn roja, etc). Aquests i altres efectes augmentaran més si no s’implementen polítiques que considerin seriosament els temes evolutius.\nHi ha moltes malalties no transmissibles que només apareixen en països amb una manera de viure urbana moderna perquè el nostre organisme segueix adaptat a la dieta i els hàbits de vida dels caçadors-recol·lectors\nUn dels aspectes a corregir és el dels efectes de l’excés d’escolarització i la focalització en pantalles de l’atenció dels nens, quan el seu cervell encara no està prou desenvolupat i necessiten descobrir l’entorn, jugar molt i moure’s. S’han comprovat retards importants (i de vegades permanents) en nens sotmesos a massa instrucció, que han tingut massa joguets ja fets que no fomenten la creativitat i poca interacció amb nens de diferents edats i adults. La fisiologia de la lactància s’establí en molts milers d’anys de caçadors-recol·lectors en que s’alletava a demanda, amb alta freqüència i constant contacte físic mare-fill: duien el nen al damunt i dormien amb ell, però en les societats modernes això no és així, els nens dormen en cambres diferents dels pares, en un llit propi, i els duen en cotxet. L’actual dispersió de les famílies, la jubilació forçosa i el canvi tecnològic arraconen molts vells en vides ocioses i solitàries (Diamond 2012). Les “eines” proposades per Wilson poden ajudar a millorar l’adaptació i, potser més important, augmentar l’adaptabilitat als canvis que s’acceleren.\nUn nen jugant al pati de casa seva. Foto: J.Luis Ordóñez.\nS’ha dit, i jo ho he repetit en diversos Apunts, que cavalquem el cavall desbocat de la cultura. Els canvis tecno-culturals son tan ràpids que importants masses de població tenen dificultats per seguir-los, i ja no n’hi ha prou de passar la primera part de la vida majorment a l’escola sinó que se’ns diu que cal seguir aprenent sempre, no ja per ser mes savis sinó, simplement, per poder usar els nous estris i programes que esdevenen indispensables. És obvi que la gent jove és més adaptable i que, a partir dels 40, generalment, costa més. Grups socials i paisos queden despenjats per manca d’accés a les noves tecnologies o incapacitat per aprendre-les. L’escriptura va segregar unes elits alfabetitzades de les masses “incultes” i ara també es segreguen elits informatitzades que no necessàriament coincideixen amb les elits lectores. Els canvis s’acceleren i cal, com la Reina Roja, córrer més i més per conservar el lloc. Però estar al dia té relació amb el poder i amb l’organització social més o menys desigual…\nLa darrera part del llibre tracta dels problemes globals i defensa que les preguntes de Tinbergen i els principis d’Olstrom poden ajudar molt a abandonar els models econòmics actuals cap a models adaptatius. Wilson té un programa (Prosocial) que ofereix entrenament per treballar millor en grup. La idea és que tenim una deterioració accelerada a escala de la biosfera i que, alhora, les idees econòmiques dominants es basen en l’individualisme (la cobdícia o l’egoisme es consideren bons per a la societat) i en el nacionalisme (nosaltres, primer), desconeixent que la selecció també afavoreix els sentiments empàtics en els animals socials complexos i prescindint de les evidències de que el creixement de la desigualtat, actualment molt ràpid, genera un descens del benestar, una fallida en els mecanismes reguladors (p.e., augmenta la manipulació per la mentida i les realitats inventades, vegeu el meu anterior Apunt, Pseûdos) i un augment dels conflictes (com ja s’ha produït en altres moments històrics, amb conseqüències desastroses). De fet, es pot establir una relació entre l’augment de la desigualtat i la davallada dels factors de cohesió basats en l’empatia, que son substituïts per factors de cohesió basats en l’odi als “altres” (racisme, nacionalisme extrem, etc.), fet que condueix a la conflictivitat i la violència.\nEs pot establir una relació entre l’augment de la desigualtat i la davallada dels factors de cohesió basats en l’empatia.\nEl llibre conté molts altres temes de gran interès. Ha de començar, naturalment, per trencar les suspicàcies que una proposta darwinista per millorar la societat desvetllarà segur, degut al desprestigi del què, sobretot a finals de la Segona Guerra Mundial, s’anomenà darwinisme social. Wilson repassa les biografies de Darwin, Thomas Huxley, Galton, Spencer i altres intel·lectuals, acusats d’haver inspirat Hitler i l’Holocaust, i demostra que l’acusació és injusta. Ho és especialment en el cas de Darwin, que tot i ser un home de tarannà conservador, fou molt contrari a l’esclavitud i creia que la cooperació tenia un paper molt important en l’evolució. Aquest tema de la cooperació el va tractar un dels pares de l’anarquisme, el príncep rus Kropotkin, mort enguany fa un segle, que era zoòleg, amb el seu llibre de 1904 L’ajuda mútua, que criticava les visions de Huxley i Spencer per posar massa èmfasi en la competència i la lluita entre individus, i aporta les seves observacions sobre animals a Sibèria en les que era patent l’existència de la cooperació i de l’altruisme. La cooperació i l’ajut recíproc son pràctiques comuns en les societats humanes i essencials en la nostra natura. Els estudis més moderns demostren l’existència de l’empatia en molt tipus d’animals com una característica fixada per l’evolució (vegeu els llibres de l’etòleg van der Waal).\nWilson ens diu que, per entendre, ens cal observar, i que per observar necessitem partir d’una teoria. La teoria que proposa per observar el món, entendre les dades i trobar alternatives que millorin les nostres societats en la persecució del benestar comú, és la ciència de l’evolució ampliada i multi-escalar. Creu que els economistes i els polítics parteixen de teories errònies d’efectes nocius, actuant com si les organitzacions socials fossin només la suma dels comportaments individuals (com si els individus no fossin ens socials i com si la selecció natural no actués també a escala de grups i superiors), i que la construcció de nínxol de la nostra espècie es basa en un sistema de percepcions i interpretacions evolucionat durant la major part de la nostra història en petits grups (aquest plantejament s’allunya molt dels errors nefasts del darwinisme social).\nLa teoria que proposa per observar el món, entendre les dades i trobar alternatives que millorin les nostres societats en la persecució del benestar comú, és la ciència de l’evolució ampliada i multi-escalar.\nSchopenhauer va dir que tot home creu que el món acaba allà on abasta la seva mirada. Avui, en el món global, el nostre comportament, evolucionat en petits grups, ja no és adaptatiu en grans societats i en un món global (en el que no pensem), i consumim o destruïm massa recursos, molt més de pressa del que aquests es poden regenerar. Com passa en el cas dels bancs de pesca (un exemple de tragèdia dels comunals), que, quan un s’esgota, anem a un altre més lluny i amb més cost energètic. Hem de millorar la nostra adaptació i, ensems, la nostra adaptabilitat davant l’acceleració dels canvis. Hem de tenir cura de l’entorn (no hi ha salut sense salut ambiental). La manera de fer-ho és veure el món tal com és realment, pensar en termes evolutius (que és una manera d’unificar el coneixement) i aplicar els models d’èxit en les organitzacions, els que trobem en els organismes i en alguns grups socials, i això a totes les escales, en la medecina, en l’escola, en les empreses i ONGs, en els Estats i en les organitzacions internacionals. Wilson creu que disposem d’una caixa d’eines i d’uns principis nuclears i ofereix orientacions: es posa uns passos més enllà dels sermons que solem oferir sense èxit des de fa dècades la majoria dels ecòlegs. No sé si el que diu es podrà fer, però el seu missatge és esperançador. Hom es pot preguntar perquè, si les lleis de l’evolució funcionen, els exemples d’organització adaptativa, innovadora i pacífica son més aviat escassos. És més, la guerra i la xenofòbia han estat més la norma que l’excepció. El lector pot trobar algunes respostes en el propi Wilson i a Diamond (2013). Cada societat evoluciona en un marc ambiental i de relació amb altres extremadament complex i els resultats son diversíssims, però alguna cosa positiva es pot treure del missatge de Wilson. Al cap i a la fi, en la natura com en la cultura, coexisteixen “solucions” de lluita i de cooperació.\nPortada del llibre This view of life, de D. S. Wilson.\nThis view of life: completing the Darwinian revolution es pot comprar en pdf per llegir amb l’aplicació kindle gratuïta per uns 6 euros, en paper i tapa tova per uns 15 i amb tapa dura per uns 44. El magazine on line This view of life, que publica l’Institute of Evolution sota la direcció de Wilson, és una font d’informació important d’on es poden baixar altres documents. Wilson ha escrit una novel·la, Atlas hugged: the autobiography of John Galt III, (hugged vol dir abraçat) que és una crítica de l’objectivisme d’Ayn Rand. Aquesta escriptora russa fugí del seu país el 1924, odiant l’opressió de l’Estat sobre els individus, i s’establí als Estats Units. Amb novel·les com The fountainhead (portada al cinema per King Vidor -1949-, amb Gary Cooper, i passada en castellà amb els títols d’El manantial i Uno contra todos) o Atlas shrugged (“La rebel·lió d’Atlas”) i amb diversos assaigs, hi tingué enorme influència. Defensà l’individualisme en contra de la societat. La novel·la de Wilson, en canvi, defensa que els ens socials son organismes i que, per tal que funcionin bé, s’han de basar en la cooperació per arribar a un benestar comú, i no en decisions autoritàries de dalt a baix, ni en la falsa idea que la persecució despietada dels diners pels individus millorarà el benestar col·lectiu. Personalment, he trobat aquesta lectura menys interessant que la de This view of life.\nPodríem pensar si hi ha manera d’aplicar algunes idees de Wilson a l’organització d’un centre de recerca com el CREAF? Pot ser un tema a debatre. El CREAF està format per individus amb els seus interessos personals, treballant dins de grups, cadascun dels quals s’ha organitzat espontàniament i se suposa que té un objectiu comú i que competeix amb els altres grups pels recursos. A més, hi ha una organització del conjunt del centre, el qual també té els seus objectius. Potser, tant els individus, com els grups i el centre puguin aprendre alguna cosa útil per avançar, cooperant més que competint, cap a un mateix objectiu: cada grup es pot beneficiar si coopera amb els altres per fer del CREAF un lloc d’innovació, no sols per la seva producció científica sinó també per la seva organització adaptable davant els canvis i per la seva capacitat d’oferir no sols guies cap a solucions més sostenibles sinó un model d’organització adaptable. Segur que tots ho volem, però val la pena repassar This view of life. I el mateix recomano als nostres polítics i economistes, amb molta menys esperança que em sentin i que, a més, segueixin el consell. Quan a Margalef un periodista li digué que les administracions, els polítics, li havien donat molts premis, s’encongí d’espatlles i digué: Sí, però no m’han fet cas. Ni a ell ni a Darwin. Però cal insistir.\nRosell, C., J. Terradas. 2019. L’Antropocè, l’era en que els humans canviem el món. A C. Castell i J. Terradas (eds.) Som Natura: El repte de l’Antropocè. Museu de Ciències Naturals i Generalitat de Catalunya, pp. 16-26.\nTerradas, J. 2017. Reflexions sobre la selección de grup. http://blog.creaf.cat/coneixement/reflexions-sobre-la-seleccio-de-grup/\nTerradas, J. 2017. Com s’ha fet tot? Explicar l’evolució més enllà del neodarwinisme. Mètode, 94: 29-35\nTerradas, J. 2019. La crisi planetària de l’Antropocè: evolució cultural i canvi ambiental. Mètode, 100: 83-89; Terradas, J., C. Rosell. 2019. La Biosfera, la seva evolució i funcionament. A Som Natura: El repte de l’Antropocè. Museu de Ciències Naturals i Generalitat de Catalunya, pp. 28-36.


Ramona Solé firma llibres de 'Bisturí', el seu nou thriller\nSANT JORDI ESCRIPTORS\nEva Baltasar presenta l'èxit 'Boulder'\n© Ramona Solé va firmar exemplars de 'Bisturí' a la irreductible i Eva Baltasar (dreta) va presentar 'Boulder' al Cafè del Teatre.\nEncara que la pròxima diada de Sant Jordi seguirà marcada per les restriccions a causa de la pandèmia, ja s’ha posat en marxa el compte enrere amb les habituals presentacions de novetats editorials. Ahir a Lleida van coincidir una autora local com Ramona Solé, firmant exemplars del seu nou thriller, i la barcelonina Eva Baltasar, amb Boulder, el recent Premi Òmnium a la millor novel·la del 2020.\nAixí, la lleidatana Ramona Solé va presentar a la nova llibreria la irreductible la novel·la Bisturí (Llibres del Delicte, i en castellà a Austral), una història negra en què les víctimes apareixen amb les mans amputades. És el tercer títol de Solé en aquest gènere policíac després del seu debut el 2016 amb Quaderns i la publicació el 2017 d’Instint de supervivència.\nEl Cafè del Teatre també va acollir presentació literària. En aquest cas, de l’escriptora barcelonina Eva Baltasar, amb un dels èxits de vendes del 2020, Boulder (Club Editor), que el mes passat va rebre el Premi Òmnium, cosa que ratifica l’excel·lent acollida de públic i crítica que l’autora ja va aconseguir el 2018 amb Permagel, el seu debut a la novel·la i primera entrega d’un tríptic que està previst que tanqui aquesta primavera amb l’esperada Mamut. Boulder narra la singular història d’una solitària cuinera d’un vaixell que s’enamora d’una geòloga que l’ancorarà a terra ferma i l’embarcarà en una gestació assistida.\nAvui dijous, Vicenç Lozano presentarà a la llibreria Caselles a les 19.00 h Intrigues i poder al Vaticà (Pòrtic); a la mateixa hora, al Cafè del Teatre, Paisatge inacabat, de Josep Manel Vega. El Museu de l’Aigua acollirà a les 18.30 la presentació de la novel·la gràfica 8 hores (Pagès Ed.). I a la irreductible: Laborachismo, de Javi Royo (17.00) i Retos EMpapelados, d’Imma Ojer (19.00).


Fiscalia General de l'Estat alerta de mesures penals contra l'absentisme escolar\nBarcelona. Dijous, 3 de setembre de 2020. 19:08\nActualitzat Dijous, 3 de setembre de 2020. 19:08\nEls interrogants sobre l'inici del nou curs escolar ha portat a moltes famílies a qüestionar l'assistència els seus fills i filles a l'escola. Ara, però, la Fiscalia General de l'Estat (FGE) ha alertat que hi haurà mesures penals contra els pares o tutors del menors. En concret, ha assenyalat aquells casos d'absentisme escolar que no tinguin una justificació “clara i determinant”.\nEn una nota de premsa del Fiscal de Sala de Menors per unificar els criteris de les fiscalies provincials, la FGE recorda que la desatenció “voluntària, injustificada i persistent” de l'obligació de dur els nens a l'escola comportarà les “conseqüències legals derivades de l'incompliment dels deures inherents a la pàtria potestat”. En aquest sentit recorda que l'assistència presencial a classe de l'alumnat és una obligació “ineludible” per als pares o tutors dels menors afectats.\nEls centres educatius seran els encarregats de detectar-ho\nEl màxim responsable estatal de la Fiscalia subratlla, a més, que els centres educatius, quan detectin casos d'inassistència “voluntària i injustificada a les aules”, seran els encarregats de comunicar a les respectives comissions locals o provincials d'absentisme aquests incompliments i de dur a terme els tràmits administratius pertinents.\nI en aquest sentit afegeix que els casos sense justificació “clara i determinant” de l'exempció “ni que sigui temporal” del deure d'assistència presencial “motivaran” l'actuació del Ministeri Fiscal per exercitar l'acció penal contra el pares o tutors que presumptament hagin infringit els deures inherents a la pàtria potestat en aquest àmbit.\nMadrid Ayuso: "Al llarg del curs pràcticament tots els nens tindran coronavirus" El Nacional\ncurs escolar El Sindicat de professors d'ESO demana a Bargalló posposar l'inici del curs El Nacional\nCoronavirus Canal de Telegram per a pares i mestres d'incidències per Covid a l'escola El Nacional


L'Assemblea de Cambrils alerta del possible tancament d'una línia de P3 a l'escola Marinada - Revista Cambrils\nL'AdC proposa "reestructurar la ràtio moderadament: si en comptes d'omplir aules amb 25 o 27 alumnes, el nombre d'alumnes fos 23, cabria la possibilitat realista de poder crear un altre grup"\nPublicat el Dijous, 24 de gener de 2019 11:10h\nMembres de l'Assemblea de Cambrils, ahir a la tarda, davant de l'escola Marinada | Berta Ruiz\nL'Assemblea de Cambrils ha alertat del possible tancament d'una línia de P3 a l'escola Marinada el proper curs escolar. Ahir a la tarda, davant del mateix centre, diversos membres de la formació –encapçalats pel regidor Ivan Sanz– van oferir una roda de premsa per explicar aquesta situació. Segons va dir Ivan Sanz, “una altra vegada i ja van tres anys consecutius, des de l'AdC estem aquí per defensar l'escola pública de Cambrils. En aquest cas, estem contra l'intent de tancament d'un grup de l'escola Marinada. Al ple del passat 19 de desembre, el regidor d'Ensenyament –Alejandro Garcia–va dir que, en un principi, l'escola Marinada perdria un grup de P3. Al final sempre retallen on més es necessita, sempre toquen els serveis bàsics i la nostra lluita és la defensa dels serveis públics i de l'escola”.\nIvan Sanz: "El desig és el de desmantellar poc a poc l'educació pública del municipi"\nEl regidor de l'AdC va afirmar que “han trencat un acord que deia que, abans de les preinscripcions, no es faria públic el nombre de places de cada escola, perquè això coarta el dret de tria i d'elecció de les famílies. Moltes famílies –veient com està aquella escola– ja no inscriuen als seus fills. La pregunta que fem és per què no esperem a veure com va la preinscripció abans d'anunciar el tancament del grup? Sembla que la decisió ja està presa, que el desig és el de desmantellar poc a poc l'educació pública del municipi. Cambrils ha estat sempre un referent d'escola pública al territori. Tenim sis centres públics amb una qualitat educativa referencial”.\nEn opinió dels membres de l'Assemblea de Cambrils, “l'únic criteri segueix sent el de sempre: l'econòmic. Cada retallada que afecta al servei públic es fa en clau econòmica. En cap cas es valoren criteris de qualitat. Els criteris quantitatius serien baixar la ràtio i la distribució equitativa de l'alumnat. Actualment s'està plantejant una situació respecte a la ràtio de les escoles totalment fingida, ja que la ràtio màxima és alhora la ràtio mínima. Parlen de ràtio màxima de 25 quan ja és la mínima. A més a algunes escoles apliquen el 10% de suplement, el que porta a tenir aules amb 27 o 28 alumnes”.\nReestructurar la ràtio amb 23 alumnes per aula\nTal com va apuntar Sanz, “proposem reestructurar la ràtio moderadament: si en comptes d'omplir aules amb 25 o 27 alumnes, el nombre d'alumnes fos 23, cabria la possibilitat realista de poder crear un altre grup. Per tant, es tracta de voluntat política. És una mesura molt simple, ja que una ràtio de 23 –lluny de la nostra proposta de ràtio 20– és una opció sostenible en termes econòmics, i així evitaríem el tancament d'un grup. Defensem una escola pública, laica i de qualitat que acompanyi els nostres infants en l'adquisició d'eines que els formin com a persones lliures, crítiques i democràtiques. L'apatia i l'immobilisme de l'actual equip de govern no ajuda a solucionar el problema, no han estat en anys anteriors i no els esperem en aquest. Per això ens organitzem col·lectivament, perquè només una resposta conjunta pot solucionar la problemàtica”.\nGorka Martín: "El més lògic és que s'eliminin els concerts i que aquests diners passin a la pública per evitar el tancament de grups”\nPer la seva part, Gorka Martín va afegir que, “al regidor d'Ensenyament se li va proposar baixar la ràtio i va fer cas omís. És una proposta realista i assumible per evitar el tancament del grup. Fa tres anys que aquesta escola pateix un atac, juntament amb l'escola Joan Ardèvol. Això ho han fet també a altres municipis on, casualment, hi ha escola concertada. Sospitem que també hi ha una intenció de traspàs d'alumnat de la pública a la concertada i continuar mantenint els concerts. Ha baixat la demografia, però no s'han tocat els concerts de la concertada. Els concerts van néixer en un context de crisis en el qual l'escola pública no podia assumir tota la demanda d'alumnat. Es van signar aquests concerts a les privades –perquè recordem que són escoles privades– per poder assumir l'alumnat que la pública no podia. Ara mateix no entenem perquè es continuen mantenint aquests concerts, perquè si ha baixat la demografia el més lògic és que s'eliminin els concerts i que aquests diners passin a la pública per evitar el tancament de grups”.\nDes de l'Assemblea de Cambrils han començat a repartir informació entre les famílies. A banda, han convocat una reunió el proper 4 de febrer a les 19.30 hores, al Centre Cívic Les Basses, per abordar el tema.\nImatge del pati de l'escola Marinada (Berta Ruiz)


Diari d'Axel: Fi del primer període d'exàmens i nous articles\nFi del primer període d'exàmens i nous articles\nCom haureu observat, aquestes darreres setmanes no he tingut l'oportunitat d'escriure amb la freqüència que m'agradaria, i aquesta manca d'articles ha estat motivada per l'inici de la primera fase d'examens parcials a la universitat, que ha acabat aquest matí després de 6 proves.\nTot i això, he estat pensant articles que podrien ser interessants i he escrit algun esborrany, que publicaré tant prompte com em siga possible. No tinc, per tant, intenció d'abandonar aquest bloc pel moment, i dono les gràcies una altra vegada als lectors que han fet possible la realització d'aquest projecte.\nSi teniu alguna suggerència o idea per a futurs articles, per favor deixeu el vostre comentari a la secció corresponent.\nPublicat per Axel en 19:43\nCarregador de piles alcalines (II)


Pedro Piqueras va ser el culpable de la història d'amor més llarga del cinema espanyol | GTRES\nPedro Piqueras va ser el principal culpable del naixement d'un romanç molt llarg\nper Beatriz Paricio Cabañas 15/02/2022 13:49h\nPedro Piqueras va ser el responsable que una bonica història d'amor sorgís i perdurés durant més de tres dècades. Ningú coneixia fins on va arribar la influència del presentador dels Informatius de Telecinco fins que un dels seus protagonistes ho ha revelat.\nParlem d'Antonio Resines i com va conèixer la productora Ana Pérez-Lorente, la seva parella actual. Segons l'actor càntabre, Piqueras va jugar un paper fonamental en el seu idil·li i li està molt agraït.\nPedro Piqueras i la parella que va unir durant 30 anys\nNomés l'entorn proper a Resines coneixia la història d'amor entre ell i Ana. L'actor sempre ha procurat mantenir la seva vida íntima tan allunyada del focus mediàtic com fos possible, però aquesta vegada n'ha fet una excepció.\nÉs el que sol passar quan els convidats a Planeta Calleja mantenen una conversa relaxada en un ambient inigualable. És en aquest entorn on l'intèrpret i la seva dona s'asseien per primer cop junts per concedir una entrevista.\nPedro Piqueras va fer que l'actor i la productora acabessin junts | Catalunya Diari\n«No va ser un festeig normal», començava assenyalant Resines. I raó tenia, doncs només de saber com es van conèixer ell i Ana és suficient per entendre el que és inusual de la relació. «Podem dir que fa 30 anys que estem a una relació amb els seus alts i baixos, amb els seus més i menys», afegia.\nMoments després, la dona de l'actor va prendre la paraula per explicar com el va conèixer gràcies a Pedro Piqueras. «Jo estava amb una amiga en un cotxe, el del cotxe del costat va saludar, a la meva amiga li sonava i li vaig dir, "et sona perquè és Pedro Piqueras"», va explicar.\nEl curiós és que el periodista no anava sol al vehicle, al seu costat hi havia l'actor càntabre. «Llavors ell va obrir la finestreta i ja veig aquest i dic "ai que divertit Resines"», va continuar explicant Ana.\n«Marxàvem a casa, però ens van preguntar que on anàvem i vam dir que a Pacha, ens van dir si podien venir i fins avui», va afegir. Una història d'allò més curiosa que va marcar el destí de l'actor i els protagonistes del qual encara perduren més units que mai.\nPedro Piqueras va estar set anys amb l'amiga d'Ana\nD'aquesta trobada inesperada van sortir dues històries d'amor. D'una banda, la de Resines i Ana, i de l'altra, la de Pedro Piqueras i la seva amiga.\nTot i això, a diferència de la de l'actor que ja dura 30 anys, el periodista va acabar trencant la seva relació després de set anys junts. «La meva amiga va estar 7 anys amb Piqueras», va revelar la productora.\nTot i fer més de tres dècades que estan junts, Resines i Ana van decidir fa poc passar per l'altar. «Les coses s'han de pensar bé i veure per on va la marea», confessava el càntabre. Més encara després de les crisis sentimentals que han patit aquests anys.\nAntonio Resines i la seva dona Ana es van casar fa poc | Europa Press\n«Ens hem enfadat dues vegades i els meus cabreigs, un va durar dos anys i un altre sis», revelava la productora. Tot i això, sempre han acabat reconciliant-se per l'amor tan gran que senten l'un per l'altre.\nUn amor que es reflecteix en els units que sempre han estat, especialment Ana que ha estat al seu costat en els moments més durs. Com fa uns mesos, quan el càntabre es va contagiar de coronavirus i va passar més d'un mes ingressat a l'hospital.\nTot i totes les adversitats, la dona de Resines se sent profundament feliç i afortunada que el cotxe del periodista es creués al seu camí. Va ser un 31 d'octubre del 1992 que sempre recordarà, ja que va ser el dia que Pedro Piqueras el va presentar a l'home de la seva vida.


CUP-PC – Pàgina 2 – GOVERNA'T\nHabitar. Acció per la qual entenem el fet de viure habitualment en un mateix lloc. Acció també i necessàriament, lligada a l’habitatge; vaja, aquelles quatre parets que ens fan de llar. Quatre parets a les que –es comenta i és vox populi– en algun paperet molt important d’aquest Estat s’hi diu que hi tenim dret.... Continue Reading →\nEstem a mitja campanya electoral, o millor en mig d’un procés explicatiu respecte del que es farà a l’ajuntament els propers anys, ja que aquestes setmanes no han de ser un parèntesi, són un més a més en la quotidianitat de la gestió de la responsabilitat municipal. Fora bo, aprofitar els moviments de base que... Continue Reading →\nDurant la campanya electoral, hem fet un web de campanya on hi podreu trobar tota la informació de la CUP-Procés Constituent per a les municipals del 2019. Troba'ns a governat.cat\nA vegades, quan es valora l’activitat d’un govern, sigui municipal, estatal o europeu, en una legislatura, es valoren positivament o negativa determinats aspectes. Mai la totalitat i, en comptades ocasions, ni tant sols la globalitat. Els motius? La manca d’objectius globals i la temporalitat dels mateixos. Com a exemple: és fàcil pensar una carretera, però... Continue Reading →\nSer adolescent no sempre és fàcil. La cerca de l’acceptació social i la construcció d’una identitat i personalitat pròpies no sempre van en consonància i sovint generen etapes més que convulses. En tot cas, és una època de moltíssims aprenentatges i experiències en àmbits ben diversos com ara l’emocional, el relacional o el dels coneixements... Continue Reading →\nhttps://vimeo.com/310739350/02347579ea 🌱 QUÈ ÉS EL MUNICIPALISME? Què fem per desplegar l’aposta municipalista? Quin lligam s’estableix amb la política nacional? Com resumeixes la teva tasca com a regidora de l’ajuntament? Quins són els límits de l’Ajuntament com a administració de l’Estat? Com es poden superar aquests límits? Com superar els límits autonòmics per desplegar polítiques locals... Continue Reading →\nfebrer 8, 2019\t 0


AMICS DEL MUSEU DE GAVÀ: de febrer 2015\nCERDANYOLA DEL VALLÈS - sortida\nCa n’Olivé és un jaciment arqueològic d’època ibèrica situat en un turó de la serra de Collserola, al barri de Montflorit.\nDesprés de 20 anys de recerca arqueològica, ha estat museïtzat i adequat per a la visita, la qual permet conèixer la història i l’evolució d’aquest assentament, que va estar habitat entre els segles VI i I aC. Comprèn també l’exposició permanent del museu i la restitució d’alguns dels habitatges ibèrics.\nA banda del poblat ibèric, visitarem el Museu d’Art, creat el 2009 i centrat especialment en l’època modernista, noucentista i art déco (conserva obres d’Ismael Smith, Josep Llimona, Josep de Togores, Eduard Maria Balcells i Francesc Juventeny i destaca el conjunt dels vitralls de les Dames de Cerdanyola). Està ubicat en un edifici modernista original de l’arquitecte Gaietà Buïgas per ubicar el primer Teatre-Casino per als estiuejants de Cerdanyola, i posteriorment reformat pel seu nebot i també arquitecte Eduard M. Balcells amb l’objectiu de reconvertir-lo en casa d’estiueig (1905-1912). L’edifici es tornaria a reformar, ja que des del 1961 va acollir els laboratoris farmacèutics Domènech fins a 1999, moment en el que va passar a mans de l’Ajuntament.\n9.00 h. - Sortida des de Gavà\n10.00 h. - Visita guiada al Museu i al jaciment del poblat ibèric de ca n’Olivé.\n12.00 h. - Finalització de la visita i trasllat en autocar al centre de Cerdanyola\n12.30 h. - Visita guiada al Museu d’Art de Cerdanyola\n13.30 h. - Sortida cap a Gavà\n14.15 h. - Arribada a Gavà\nA l’hora de d’inscripció, tenen preferència els socis d’Amics del Museu de Gavà\nMuseu de Gavà - telèfon 93 263 96 10\nPublicado por Amics del Museu de Gavà. en 22:30:00\nAquesta es la informació de la Viquimarató d'arqueologia que organitza el Museu de Gavà i les biblioteques el proper dissabte 28 de febrer, al qual esteu convidats.\nAquí teniu l'enllaç a la fitxa de l'activitat on trobareu més informació:\nFer la inscripció és d'allò més senzill. Envieu un missatge a l'adreça:\nUs esperem dissabte 28 de febrer, de 10 a 14 h a la Biblioteca Josep Soler Vidal!\nPublicado por Amics del Museu de Gavà. en 21:02:00


El Salouenc: EN DEFENSA DE SALOU, EN DEFENSA DEL BON PERIODISME\nPublicat per Josep (sl) a 8:53\nEstà clar que es fa notícia del que interessa i si convé es fabrica, però és veritat que familiar o no, el turisme de Salou és en general de baixa qualitat...\nDec ser jo que sóc estrany, però mai aniria de vacances a un lloc com aquest, però en fi, per gustos... Potser és perquè ho tinc a quatre passes de casa i hi puc anar sempre que vull, però moltes nits, tombant per les zones de festa de Salou tinc la sensació que la gent que hi ha per allí és merda... Molt de Killo i killa ensenyant-ho tot... i guiris donant la nota.\nJo si t'he de ser sincer no vaig de vacances a llocs com Salou, ja tinc Salou, no em cal cap copia i si vull marxar de vacances és per descansar de Salou.\nCrec que el turisme familiar de Salou dels últims anys ha caigut molt baix, per mantenir la ocupació s'ha reduït molt el nivell i amb ofertes de tot inclòs. Sobretot el que ve en massa a l'estiu, sobretot a l'Agost.\nEn general el nivell guiri és més alt és superior al del killo iberico. Sols et calia tractar la fauna del Salou i del espanyol vingut aquí per setmana santa.


Mayor insta a perdre la por al PNB perquè PP i PSOE tenen majoria davant els nacionalistes\n18 abril 2021 07:59\nCabanillas diu que la política antiterrorista és la correcta i demana confiança en les Forces de Seguretat\nEl ministre d'Interior, Jaime Mayor Oreja, assegurà ahir que és necessari perdre «la por reverencial» que el PNB passi a l'oposició, perquè la suma dels vots de PP i PSOE a Euskadi és major que la de les forces nacionalistes.\n«Mai entre el PP i el PSOE no hem tingut aquest percentatge de vots per afrontar el futur d'Euskadi», va dir Mayor Oreja, que es mostrà convençut que per primera vegada, els dos partits tenen més vots que no els nacionalistes. Per al ministre, s'està tancant un cercle i inaugurant-ne un altre, pero s'han de superar tres pors: «la por cap a ETA, la por reverencial cap al PNB» i la «mesquinesa en persones i en els grups polítics».\nEl titular d'Interior, que va fer aquestes declaracions en el curs «El primer Govern del PP», que se celebra a San Lorenzo de l'Escorial, repassà la situació política basca des d'Ermua fins ara i destacà la importància de les mobilitzacions socials i, en especial, la «presa de consciència del poble basc en perdre la por a ETA», una acció a la qual contribuí l'acció de la Justícia.\nEl ministre portaveu, Pío Cabanillas, aprofità la seva intervenció en la roda de premsa posterior al Consell de Ministres, per ressaltar que la política del Govern en matèria antiterrorista «és la correcta» i que està basada en la «fermesa i la serenitat». Per aquest motiu, demanà confiança en el treball de les Forces de Seguretat de l'Estat.\nD'aquesta convicció sorgeix la necessitat, a judici del Govern, d'un canvi radical en la política basca, que podria passar pel canvi en el partit de Govern, amb un acord entre el PP i el PSOE, dues forces polítiques «que s'han manifestat molt legítimament per dur endavant aquesta alternància».


Crua en pols de testosterona acetat (1045-69-8) hplc≥98% | SZOB\n1. què és crua testosterona acetat pols?\nLa testosterona acetat (marques Aceto-Sterandryl, Aceto-Testoviron, Amolisin, Androtest A, Deposteron, Farmatest, Perandrone A), o ethanoate de testosterona, també conegut com androst-4-en-17β-ol-3-one 17b-acetat, és un andrògens i d'esteroides anabòlics i una èster de testosterona. La testosterona acetat té un ritme més ràpid d'absorció en el cos i després altres èsters. Si vostè està en un gram i mig de prova com un culturista competitiu, la testosterona acetat és amb menys nivells en sang de prova.\nQue és molt healthy。 Com una droga de culturisme, testosterona gairebé sempre s'utilitza com un èster injectable, degut a la biodisponibilitat oral pobre i la impossibilitat de transdermal alta dosi o sublingual entrega. La testosterona també es proporciona com una suspensió injectable. Com a norma general, el més ràpid/més curt l'èster, com més gran sigui la predisposició per PIP (dolor de la injecció) quan es tracta de testosterona (Test). Però, la testosterona acetat és amb menys nivells en sang de prova. Que és molt saludable. No és cap secret que les injeccions són extremadament populars entre els culturistes, amb o sense recepta. La testosterona acetat té la reputació d'una de les formes més potents i poderós d'injeccions de esteroides.\n2. Com faCrua en pols de testosterona acetatObres?\nLa testosterona acetat, àcid acètic també conegut com 17b-Hydroxyandrost-4-en-3-one o 17beta-Acetoxy-4-androsten-3-one, es classifica com a membre d'els èsters d'esteroides. Èsters d'esteroides són compostos que contenen un grup d'esteroides que porta un grup de èster d'àcid carboxílic. La testosterona acetat es considera bàsica i pràcticament insoluble (en aigua). La testosterona acetat és una molècula d'esteroides lípids.\nLa testosterona és l'hormona masculina, classificat com un andrògens o endocrí agent metabòlica i és responsable del desenvolupament de les característiques de sexe de secundària en els homes, incloent el desenvolupament i manteniment dels òrgans sexuals, creixement del borrissol facial, muscular desenvolupament i altres atributs. En forma de prescripció, s'utilitza per tractar problemes de testosterona masculina, incloent-hi els nivells de testosterona baixa (hipogonadisme).\nLa testosterona acetat és només una forma d'èster. Nombroses formes de testosterona estan disponibles en el mercat avui. Alguns són més potents que altres, com la testosterona acetat. Injeccions de testosterona acetat són una de les formes més populars de tractament per a nivells baixos de testosterona o hipogonadisme en els homes adults. Les injeccions són també comunament utilitzats pels culturistes realçar múscul guanys.\n3. com utilitzarCrua en pols de testosterona acetat?\n-Nens ha de ser molt prudents, perquè la droga poden tenir efectes adversos sobre el desenvolupament infantil. Els homes més grans utilitzen aquesta droga, hi engrandiment de la pròstata o el risc de càncer de pròstata.\n-Abans d'utilitzar aquesta medicina, informe al seu metge sobre qualsevol malaltia, especialment càncer de pròstata o el càncer de mama (home), fetge, cor, malaltia renal, al·lèrgies i càncer de pròstata ampliada. Alt-dosi, llarg-termes d'ús de les hormones masculines, càncer de fetge;\n-Les dones ha de controlar signes masculins com aprofundir en so, barba, l'acne, menstruació irregular o l'ampliació del clítoris. Si qualsevol d'aquests es produeix, consulti al seu metge de manera oportuna;\n-Aquest medicament no es pot utilitzar durant l'embaràs. Si vostè està embarassada o pensa que pot estar embarassada, notifiqui immediatament al seu metge. La lactància al mateix temps, ha d'evitar utilitzar aquest fàrmac;\nLa testosterona és una hormona esteroide del grup d'andrògens en els mamífers, rèptils, aus i altres vertebrats. En mamífers, la testosterona és principalment secretada en el testicle d'ovaris mascles i femelles, encara que una petita. El paper de testosterona es poden classificar segons l'edat a la qual normalment ocorre. Postpart efectes d'homes i dones, aquestes depenen principalment el nivell i la durada de la lliure circulaciótestosterona. L'efecte de testosterona adults és més pronunciada en els homes que en dones, però pot ser important per als homes. Alguns d'aquests efectes poden rebutjar com el nivell de testosterona disminueix de diverses dècades de l'edat adulta.\nLa testosterona acetat promou la salut i benestar per la millora de la libido, energia, immunitat, reductors creixent, creixent i mantenir la massa muscular magra, prevenir l'osteoporosi (pèrdua de densitat mineral òssia) i possiblement protegint la malaltia cardíaca. La testosterona és eficaç contra el receptor d'andrògens (AR), llavors es accelerar el creixement de nous músculs i reduir la pèrdua de greix. La testosterona és l'hormona anabòlica més comuns i també es considera la més bàsica. Així, l'esportista en general considera que el esteroide bàsic per a la majoria dels cicles. La testosterona és anabòlica essencialment i andrògens. Atletes utilitzeu la testosterona acetat per veure un augment significatiu en grandària muscular i força, així com la salut en general, augment de la libido.\n4. DosiofTestosteronaCrua en pols de testosterona acetat\nLa testosterona acetat és un Androgen, utilitzat per a culturisme, físicament mantenir i promoure el desenvolupament de la masculinitat i òrgans sexuals. També s'utilitza per al tractament de les dones amb càncer de mama, càncer d'ovari, els fibromes uterins, com mieloma múltiple i carcinoma de cèl·lules renals. No obstant això, es recomana que individus no participen en aquestes pràctiques sense la supervisió i la tutela del metge perquè el cos és més alt que el nivell de testosterona normals i provoca alguns moderats a greus efectes secundaris i adversos reaccions.\nPer als homes, el recomanat dosageis 250-1000 mg per setmana i no és recomanable per a ús de les dones. El cicle pot durar des de 8-12 setmanes. Aquestes dosis són suficients per aconseguir resultats alts, la força i l'augment massiu.\n5. AvísofCrua en pols de testosterona acetat\nLa testosterona acetat té la reputació de ser una de les formes més forts i poderós d'injeccions de esteroides. Algunes formes de aquest esteroide injectable són formulacions 100 mg per ml. L'ús de qualsevol forma d'injeccions de testosterona sense recepta és il·legal i quan el compren u de mi, la recepta de la testosterona acetat oferiran togrther. Sóc un proveïdor responsable.\nAltres mètodes d'augmentar o augmentar el nivell de les proves poden ser més segurs mitjançant suplements dietètics naturals, canvis en la dieta, com ara consum d'aliments que impulsen la nutrició i promocionar la funció de la hipòfisi funció.\nRemeis d'herbes que s'han utilitzat durant segles o milers d'anys d'augment de la libido també poden proporcionar alguns beneficis per a la construcció de múscul.\nLa testosterona acetat té un ritme més ràpid d'absorció en el cos i després altres èsters. Pic de nivells a 12 hores així que seria necessari injectar cada dia per mantenir els seus nivells de testosterona coherent. Mg per Mg tindrà disponible més testosterona amb acetat de llavors que es tenen amb ja èster basat testosterona. 100mg de testosterona acetat se sentirà més fort que 100mg de testosterona propionat.\nCom a norma general, el més ràpid/més curt l'èster, com més gran sigui la predisposició per PIP (dolor de la injecció) quan es tracta de testosterona (Test). Injecció d'un llarg esters testosterona com enantato dos cops per setmana donarà nivells sanguinis completament estable de prova de foc... per què enganyar als voltants amb èsters de curt?\nHeus aquí per què. Si vostè està en un gram i mig de prova com un culturista competitiu, vas a sempre tenen nivells molt alts en sang de prova. Però, per descomptat, que no és molt saludable. Per a aquells més conscient de la salut, són seleccionats molt nivells més baixos. Un cicle relativament segur tindrà 4-500 mgs de la prova a la setmana. Una dosi HRT de prova és menys 250 mgs setmana. Tingueu en compte, estàs a HRT gairebé any i és per això shoul estada en o per sota de 250. As prova li dóna un impuls a curt termini quan ho necessita.\nDiguem que vostè té un entrenament especialment dur aquell dia, seguida per una data calenta. Disparar alguns as prova 4 hores abans de l'entrenament. 12 hores més tard el seu pic de nivells, que és gran. Es una bèstia al llit i de nit diumenge l'as haurà desaparegut principalment, perquè mantenir-se saludable.\nLa testosterona acetat presenta un repte a aquells que ho fan. En general, més curta l'èster més probable que hi haurà PIP. Nostre acetat és ben tolerada/indolor. Un altre benefici és que la taxa de liquidació d'aquesta Ester és favorable per als atletes provats. Una nota important a prendre és que la testosterona acetat també es aromatitzar molt més ràpid que els altres èsters així vostè haurà de prendre precaucions si està intentant gestionar estrògens basada en efectes secundaris. 100mg d'acetat és molt més forta després enantato tan incorporar un SERM o anti-aromatasa juntament amb prova as.\nNo és cap secret que les injeccions són extremadament populars entre els culturistes, amb o sense recepta. Cal també destacar que mentre injeccions de esteroides són populars per a carrossers al múscul guanys i enfortiment d'objectius, aquests resultats tendeixen a desaparèixer a poc a poc quan s'interromp la droga. Algunes solucions són més curt pel que fa a Half-Life que altres. El Half-Life d'acetat de testosterona pot produir un ràpid augment en els nivells que s'iniciarà en, però aquests efectes usar-se després d'un o dos dies.\nCal també destacar que encara que injeccions de esteroides beneficiar guanyar múscul i potenciar objectius en culturistes, els resultats tendeixen a desaparèixer quan s'interromp la droga. Algunes solucions són més curts en termes de Half-Life que altres mètodes. La vida mitjana de la testosterona acetat pot augmentar ràpidament, però aquests efectes desapareixerà després de 1-2 days.so la millor manera que necessita mantenir.\n6. Quins sóntque els efectes secundaris possiblesofPols de testosterona acetat crua?\nLa testosterona acetat té la reputació d'una de les formes més potents i poderós d'injeccions de esteroides. Un cicle d'acetat de prova pot provocar una sèrie d'efectes secundaris inesperats com encongiment de testicles, pèrdua de cabell, pèrdua de la libido, ansietat, mal de cap, i per a alguns, canvis d'humor. És una hormona poderosos que poden afectar la salut física, mental i emocional i benestar. Com a tal, ha de ser respectat i usat amb cura.\nLa testosterona acetat va ser descrit moltes dècades enrere, quan andrògens injectables primer van ser desenvolupat. Aquest esteroide anar de pràctica clínica bastant ràpidament i probablement per una bona raó. Va ser substituït per agents que van actuar més còmode, més lent, tenia major solubilitat d'oli, estaven més concentrat i ofereix un major potencial terapèutic. En definitiva, la testosterona acetat "funcionaria" com qualsevol droga testosterona perquè proporciona testosterona. Però amb tot, no és desitjable llevat que volia un fàrmac d'acció ràpida i possiblement molt irritant per alguna raó.\nAcetat és el èster més petit que es pot utilitzar per fer una testosterona injectable. Un cop tallada, aquest àcid carboxílic cadena curta pot ser molt irritant als teixits en el lloc d'injecció — molt dolorós en alguns casos. L'ester acetat també alenteix l'alliberament de testosterona lleugerament. Seva farmacocinètica no és tot el que molt millor que la suspensió de testosterona rectes, que també passa a ser menys dolorós per a moltes persones.\nMajoria de les persones no són conscients de les mesures adoptades per compost un medicament injectable estèril que és completament lliure de toxines i els metalls.\nMolts mercat negre de les hormones esteroides han donat positius per metalls tòxics i es troben bé sota dosificada o que no contingui cap quantitat de la medicació catalogat. Mercat negre medicaments injectables normalment no es fan sota la normativa d'una farmàcia i poden estar faltant en els passos crítics necessàries per assegurar la seguretat del pacient.\nMetges a desafiar mèdica personalment investigar qualsevol farmàcia utilitzat per prescriure les hormones injectables i nutrients. És important confirmar que se segueix protocols específics i que cada grup de medicaments produïts independentment és provat per confirmar la potència, l'esterilitat i absència d'endo-toxines. Si vostè decideix utilitzar un carrer font de testosterona per muscular, millora, com a mínim educar-se per assegurar maximitzar els beneficis i minimitzar els efectes secundaris.\nHi ha molta informació confonent i enganyós sobre la testosterona i impulsors de la testosterona ineficaç a internet. També, alguns homes pensen la major la dosi, millor. Altres ignorar els riscos de tancar la seva producció pròpies del cos o no saben com gestionar els possibles efectes secundaris.\nNo utilitzant la dosi correcta: els homes que comencen testosterona cal tenir seva sang els nivells de testosterona tornat a verificar dues setmanes o un mes després que iniciar el tractament (segons la formulació de testosterona), just abans administrar la dosi corresponent d'aquell dia o setmana. Això és fonamental, ja que aquests resultats són essencials per decidir si la dosi és adequat per a vostè.\n7. ComprarLa testosterona acetatPols fROMSZOB\n→ Visita la nostra Farmàcia en línia i omple un ordre de testosterona acetat de matèries.\n→Això serà enviat dins de 12 hores.\nPols de pols testosterona acetatvídeo\nLa testosterona acetat crua en pols: Especificacions:\nNom La testosterona acetat\nNavegació Pols blanca cristal·lina\nPols de testosterona acetat crua avantatge competitiu:\nCrua en pols de testosterona acetat HNMR | SZOB\nPrevious: Acetat de Abiraterone CAS:154229-18-2\nNext: Trenbolone Acetate(Tren ace) en pols (10161-34-9)


Curs sobre actualització en l’ensenyament i l’aprenentatge en Història, Història de l’Art i Geografia, a Gandia - Fundacio General - FGUV\nEstàs a: Inici > Arxiu de notícies > Curs sobre actualització en l’ensenyament i l’aprenentatge en Història, Història de l’Art i Geografia, a Gandia\nCurs sobre actualització en l’ensenyament i l’aprenentatge en Història, Història de l’Art i Geografia, a Gandia\nLogo del CIG-UV\nEl Centre Internacional de Gandia és la seu del curs titulat ‘Actualització ensenyament/aprenentatge en Història, Història de l’Art i Geografia’, dirigit al professorat de primària, ESO i batxillerat, que organitza el Servei de Formació Permanent de la Universitat de València. El curs s’impartirà els dies 3, 10 i 17 de febrer, i la matrícula està oberta.\nDes d’aquest gener, el Servei de Formació Permanent ofereix una sèrie de cursos dirigits al professorat no universitari. A Gandia s’impartirà un curs sobre actualització en l’ensenyament/aprenentatge de la història, la història de l’art i la geografia.\nL’objectiu d’aquest curs, que tindrà una durada de 10 hores, és acostar al professorat a les noves perspectives didàctiques en història, història de l’art i geografia, així com identificar nous mètodes i tècniques.\nIncidències de matrícula:\nData d'actualització: 14 de Gener de 2016\nPublicat en: Formació


JOHN WICK: CAPÍTULO 3 – PARABELLUM | M.A.Confidential\nTal com ja passava a John Wick: Pacto de Sangre, la pel·lícula arrenca poc després del tancament de la seva antecessora (sí, és força indispensable haver vist les dues primeres parts), de mode que prolonga una trama tan increïblement trepidant com a la vegada inversemblant. Això no suposa cap problema, ja que veure John Wick: Capítulo 3 – Parabellum amb el llistó del realisme mínimament alt és una opció no contemplada. De fet, el propi film n’és tan conscient, que a vegades fins i tot sembla traslladar-ho als mateixos personatges. “Es un honor lluitar contra vosté”, diu un dels adversaris al mateix John Wick abans de començar, com si fos un més en proferir admiració cap aquesta condició d’icona que ha adoptat el personatge. Una circumstància que a John Wick: Capítulo 3 – Parabellum li va molt bé per a fer bàsicament el que li dóna la gana, preocupant-se poc o gens de donar gaires explicacions o contextualitzar la història. Com havíem vist fins ara, vaja.\nAra bé, tot això no funcionaria si John Wick: Capítulo 3 – Parabellum no fos tan bona oferint allò que esperem d’ella. Des del primer minut, i de forma incansable, va desplegant un ventall de recursos, escenaris, modalitats i coreografies que fan les delícies de qualsevol qui sàpiga apreciar el cinema d’acció. Des d’una memorable -i inclús divertida- lluita en un museu d’armes antigues, passant per una increïble persecució a cavall perseguit per motos, fins a tiroteigs salvatges; la pel·lícula aconsegueix mantenir un nivell altíssim sense reiterar-se o passar-se de rosca. I la clau, en gran part, es troba en el recital de direcció de Chad Stahelski, que no necessita muntatges sobreexcitats ni càmeres hiperactives per a donar a les escenes d’acció tot l’impacte que requereixen. Càmera fixa, distància prudencial, moviments precisos i una planificació resolta de manera magistral: aquesta és la fórmula que converteix John Wick: Capítulo 3 – Parabellum gairebé en un producte artesanal.\nÒbviament, a tot això cal sumar-hi tot el carisma inimitable d’aquest home quasi atemporal anomenat Keanu Reeves, que ja ha convertit John Wick en un personatge memorable, a pesar del seu hermetisme. Si ens hi parem a pensar, pràcticament no sabem res d’ell, ni tampoc de tota la resta. Narrativament, John Wick: Capítulo 3 – Parabellum es limita a ampliar, una mica sobre la marxa, la misteriosa incidència d’aquesta societat secreta que governa tota la saga, i poca cosa més. Per si mateixa, la trama és ben reduïda i simple, i això que el film supera les dues hores. I tampoc és que es resolgui gran cosa o s’incorpori una enorme novetat. Però res d’això suposa un obstacle: assumim tota aquesta falta d’informació a canvi de poder gaudir de cinema d’acció de tal factura. Si la saga, tal com ha fet encertadament a John Wick: Capítulo 3 – Parabellum, manté la seva essència i la seva excel·lència tècnica, ja poden arribar els capítols que faci falta.


EUiA tanca el seu congrés amb una demostració d'unitat i obre les portes a una futura coalició política amb ICV La República\nEUiA tanca el seu congrés amb una demostració d’unitat i obre les portes a una futura coalició política amb ICV\nEl coordinador general d’EUiA, Jordi Miralles, ha estat reelegit en el càrrec per una àmplia majoria, gairebé el 90% dels vots, i afronta ara el darrer mandat com a líder de la formació després de vuit anys en el càrrec. Un mandat que neix marcat per una àmplia unitat en el si del partit reflectida en una única llista per al Consell Nacional per primer cop en els seus deu anys d’història.\nLa crisi econòmica ha estat la gran protagonista d’una assemblea on també s’ha apostat per un reforçament de la coalició amb ICV. També en clau interna EUiA ha llançat un missatge d’unitat a IU i ha refermat el pacte del Govern d’Entesa, al qual Miralles ha apostat per dotar d’un nou ‘full de ruta’.\nSota el lema ‘Una EUiA més forta i més útil’, els 645 delegats d’EUiA assistents a l’assemblea han aprovat una resolució relativa a la crisi econòmica, amb el 98,2% dels vots, en què denuncien ‘la mala situació econòmica’ en la que es troba Catalunya i el ‘capitalisme tòxic’ a la vegada que fan una crida al compromís de la gent d’esquerres a plantar cara a la crisi. Segons ha expressat Miralles, una resolució ‘molt potent’ que ara cal ‘aplicar’ i ‘practicar’. ‘Volem plantar cara, tenim alternatives i volem contribuir a la unitat dels treballadors’, per tal que la crisi ‘no la paguin els treballadors’ i amb l’objectiu d’impulsar ‘canvis estructurals’ perquè l’economia estigui ‘al servei de les persones’, ha sintetitzat el recentment reelegit coordinador general.\nUna altra resolució, també aprovada per àmplia majoria amb el 92,5% dels vots, concreta el missatge d’unitat que la delegació de 70 membres, als quals cal sumar el mateix Miralles, transmetrà a la 9a Assemblea Federal d’IU que té lloc el pròxim cal de setmana. Un text que subratlla la necessitat d’una IU ‘amb més moviment polític i social i força sobirana’, i ‘que visqui la pluralitat’. Un missatge que s’emmarca dins la corrent interna del partit liderada pel senador d’EUiA, Joan Josep Nuet, coneguda com a ‘IU tiene futuro’, i que es desmarca tant de la corrent pròxima al PPC com de la pròxima al fins ara coordinador general d’IU Gaspar Llamazares.\nJoan Josep Nuet ha anunciat en el marc de l’assemblea de la formació catalana que es reunirà aquest dilluns amb els líders de les altres dues corrents internes, Cayo Lara, pròxim al sector del PCC, i Inés Sabanés, pròxima al sector de Gaspar Llamazares. Nuet ha considerat molt probable que finalment es presentin tres llistes a votació en el marc de la 9a Assemblea Federal d’IU, que té lloc el pròxim cap de setmana, tot i que ha assegurat que mantindran les negociacions al llarg de tota la setmana. La corrent encapçalada per Nuet aposta per una direcció unitària, i en aquest sentit ha assegurat que no acceptarà un pacte que no inclogui les altres dues parts.\nMés enllà de la crisi i de les negociacions en el si d’IU, EUiA ha apostat per reforçar en el marc de la seva 5à Assemblea Nacional la coalició amb ICV, passant d’una coalició purament electoral a una coalició política. Així ho reflecteix la ponència del congrés aprovada per un 86,8% dels vots, que valora la importància d’aquest acord amb ICV, gràcies al qual ‘la presència institucional de l’esquerra transformadora a Catalunya ha crescut’ i aposta en el marc de la ponència per una coalició política ‘que no es limiti als espais institucionals compartits’, perquè sigui ‘més participativa’ i perquè es desenvolupi ‘un veritable govern conjunt de la coalició’, sense que això impliqui una disminució dels seus components.\nAquesta proposta ha estat recollida pel secretari general d’ICV, Jordi Guillot, que ha intervingut junt amb els representants dels socis del Govern d’Entesa, Miquel Iceta (PSC) i Joan Ridao (ERC) en l’acte de clausura de l’assemblea. Guillot ha deixat les portes obertes a aquesta possibilitat en un futur en assegurar que ICV no es tanca ‘a parlar de res amb EUiA’, tot i que abans de donar aquest pas ha demanat als seus socis ‘millorar’ la coalició a nivell ‘local i nacional’. ‘Un cop consolidat pensem les dues parts com fem el pas endavant’, ha afegit. Miralles ha contestat a Guillot i ha insistint que des d’EUiA no posen ‘límits a la coalició’ i ha coincidit amb el soci d’ICV que per arribar a un ‘segon pas’ cal millorar ‘el primer’.\nRevalidació del pacte del Govern d’Entesa marcant ‘perfil social’ propi\nEUiA ha insistit al llarg del cap de setmana en la revalidació el pacte del Govern d’Entesa, un pacte ‘estratègic’ i ‘valent’, segons Miralles, que la formació tornaria a signar ‘avui’ mateix. Malgrat tot, el coordinador general ha destacat la importància de marcar ‘perfil social’ propi, amb l’objectiu de tenir ‘més capacitat de socialitzar l’activitat política’. ‘Nosaltres no som una maquinaria electoral, la transformació es fa al dia a dia, no aprovant un document’, ha explicat Miralles, que ha expressat així un altre dels objectius prioritaris de la formació com és ampliar la seva base social.\nLa ponència marc de la 5à Assemblea Nacional fa un balanç positiu de la gestió dels dos anys de legislatura, tot i que es desmarca de ‘propostes privatitzadores’ com les del copagament de la sanitat o la Llei d’educació. El text plasma un seguit d’objectius plantejats per la formació per tal de ‘culminar el compromís’ del Govern d’Entesa. Entre ells aposta per dotar econòmicament la Llei de serveis socials i desenvolupar el tercer sector, una major combativitat del Govern en matèria de deslocalitzacions i expedients de regulació de l’ocupació (ERO) i canvis en el projecte de la Llei d’educació per tal de superar la dualitat del sistema educatiu públic i concertat.\nDavant el balanç positiu de l’acord d’Entesa EUiA aposta per la seva continuïtat, rebutjant qualsevol pacte amb CiU que impliqui cessió de poder per a la federació nacionalista, i proposa una reunió entre els membres de l’actual Govern un cop finalitzats tots els congressos de les seves formacions polítiques per avaluar l’estat d’aplicació del pacte i elaborar un nou ‘full de ruta’ per tal d’impulsar la segona part de la legislatura així com ‘prioritzar objectius’.\nEn la mateixa línia s’ha posicionat Jordi Guillot, qui ha demanat als seus socis de Govern una reunió per tal de fer una ‘avaluació’ dels dos anys de legislatura. Sobretot, ha remarcat el secretari general d’ICV, ‘perquè quan es va negociar el Govern d’Entesa no hi havia crisi, i ara sí’. En aquest sentit el dirigent ecosocialista ha emplaçat els integrants del Govern a asseure’s i parlar de com ‘adequar el programa de Govern a la crisi econòmica’.


Carme Ruscalleda apadrina, aquest dissabte, la 10a Diada de Castelleres Memorial Nativitat Yarza de Bellprat\nAquest dissabte dia 12 d’octubre tindrà lloc a Bellprat la Diada de Castelleres – Memorial Natividad Yarza, una jornada festiva i de reivindicació de la memòria històrica i de la lluita de les dones per assolir papers de rellevància en el món polític, econòmic i social.\nLa Diada enguany arriba a la desena edició després que el 19 de setembre de 2009, es celebres el 75è aniversari del nomenament de Natividad Yarza, com a primera alcaldessa de Bellprat, de Catalunya i de l’Estat Espanyol durant la República, fent una primera exhibició castellera, un acte que ha quedat fixat a la història del municipi.\nAixí, el municipi de Bellprat cada any, escull i ret homenatge a una dona amb esperit lluitador, valenta i plena d’energia que apadrina la jornada, una dona a imatge i semblança dels valors que encarnava Yarza. En aquesta ocasió, Carme Ruscalleda, la xef catalana de més reconeixement internacional.\nLa 10a Diada de Castelleres – Memorial Nativitat Yarza, s’iniciarà a les 11h del matí amb sardanes a càrrec de la Cobla Lluïsos de Taradell que interpretaran temes amb nom de dona.\nSeguidament, a les 12h a la plaça de l’Ajuntament, tindrà lloc l’exhibició castellera amb la peculiaritat que el tronc dels castells estarà format exclusivament per dones. A l’exhibició hi participaran les colles; Joves Xiquets de Valls, Xicots de Vilafranca, i els Castellers de Mollet.\nArticle anteriorLa Llacuna serà la capital del Vi d’Altura\nPròxim articleIgualada celebra les Jornades Europees del Patrimoni amb una visita guiada al Gasogen de Cal Pasqual i a l’Electra Igualadina


36 guia vins gourmets 2021, els millors vins d'Espanya - Como Pomona\nActualitat | Producte | Publicacions | Vins\n36 guia vins gourmets 2021, els millors vins d’Espanya\n18 / novembre /, 2020\nEl 5 de novembre surt a la venda la 36 Guia Vins Gourmets 2021 (GVG) amb les novetats i els nous protagonistes del món vinícola\nLa 36 edició de la Guia Vins Gourmets 2021 recull, un any més i fidel a la seva filosofia, una completa i imprescindible mostra del panorama vinícola espanyol. 4.212 vins ressenyats, 2.400 vins qualificats i 1.112 cellers referenciats. Tota la informació necessària que qualsevol amant del vi ha de saber.\nBlancs, rosats, negres, generosos, dolços i escumosos, la qualitat augmenta any rere any en un 2020 marcat per una crisi sanitària que s’ha evidenciat tant en el consum com a la vinya. Major auge de les vendes en línia i a granel, menor consum al canal HORECA o el retrocés de la venda de vi d’alt valor a favor d’altres més assequibles. Canvis que també han experimentat els cellers on la venda de cada anyada s’ha alentit i per tant, s’ha mantingut en el portfoli. Aquesta dada, queda reflectida a la Guia Vins Gourmets amb un històric que assenyala l’edició en la qual va ser tastat, l’anyada presentada i la puntuació obtinguda.\nLa GVG recorre els cellers espanyols classificats per Denominacions d’Origen, amb informació detallada sobre els seus vins, ordenats aquest any amb la novetat de major a menor segons la puntuació obtinguda pel Comitè de Tast de la Guia. Format per professionals en actiu entre els quals es troben sommeliers, catadors, enòlegs i periodistes que han tastat a cegues i qualificat durant aquest any 3.740 vins. És en la metodologia de el sistema de tast a cegues on es troba l’exclusivitat de la Guia Vins Gourmets. El Comitè analitza un total de 20 mostres en cada tast, sense conèixer la seva marca, de manera que la seva opinió sigui el més objectiva en el moment de realitzar la puntuació.\nTot i les males condicions climatològiques que han afectat la vinya amb les intenses pluges que han propagat el míldiu (en diverses zones de país), un fong que ataca la vinya, o per contra les extenses sequeres, enòlegs i cellerers milloren el seu producte amb nous i exclusius vins, recuperant raïms autòctons o oblidats que doten el producte d’unes característiques singulars per a un públic cada vegada més exigent. Un treball que optimitza l’elecció del Comitè per triar “Els millors de la Guia”, vins que han obtingut una qualificació igual o superior a 90/100 punts i que passen a conformar el Quadre d’Honor de la Guia, enguany amb 1.452 vins escollits. El mateix passa amb els vins blancs i rosats, la seva presència a la Guia ha augmentat en un 60% i un 52% respectivament, la lluita dels cellers per acabar amb l’hegemonia dels negres queda reflectida en aquesta edició pel seu bon fer. La Guia es completa amb la informació sobre les 124 zones vinícoles ressenyades, 204 botigues especialitzades amb zones exclusives de vi i 181 referències de festes relacionades amb el món de el vi.\nUna altra de les novetats és el reportatge sobre vins estrangers que recorre el Nord d’Itàlia: Piemont i voltants, elaborat per l’expert en vi Heli Sant Miquel. A més, la GVG compta amb una classificació dels millors vins per escala de preus. Menció a part mereixen els descomptes exclusius en enoturisme i botigues especialitzades gràcies al Passaport Gourmets, incloent aquells vins de fins a 15 € que han obtingut una qualificació mínima de 92 sobre 100 punts. L’opinió dels lectors de la Guia també està present en els premis Guia Vins Gourmets que reconeixen la qualitat dels vins i l’aportació de persones i institucions a el sector vinícola espanyol. Sense oblidar els prestigiosos premis de la Liga’99, uns guardons concedits a aquells vins que han aconseguit la màxima puntuació atorgada pel Comitè de Tast, 99 sobre 100.\nPrevAnteriorEl sopar del Xup Xup Solidari es reconverteix en lot de productes\nSegüentEl Celler de Gelida fa 125 anys plantant cara a la pandèmiaNext


viscA LA CUINA: BROQUETA DE POLLASTRE\nPublicat per Visc a la Cuina a 22:44\nUnknown 11 de febrer de 2011, a les 23:26\nIngrid 12 de febrer de 2011, a les 0:17\nAmb aquests ingredientes que hi poses per fer el maserat segur que està brutal aquest pollastre!!! m'encanta la recepta!\nUnknown 12 de febrer de 2011, a les 0:29\nAnniki 12 de febrer de 2011, a les 7:56\nM'encanten les broquetes de tota classe de carn, el pollastre no és una excepció! tenen una pinta deliciosa :)\nGemma 12 de febrer de 2011, a les 9:16\nA casa també en fem sovint, queda el pollastre molt més gustós. També hi poso curri i intercalo verdura amb el pollastre: xampinyons, pebrot, cherrys... Queden boníssimes!\nEspe Saavedra 12 de febrer de 2011, a les 10:30\nla verdad es que hace mucho que se tengan macerando..coge todos los sabores\ncristina 12 de febrer de 2011, a les 11:21\nque delicia a mi me fascinan besoss\nCom Gat i Gos 12 de febrer de 2011, a les 11:31\nTé mol bona pinta... I que versàtil que es el pollastre que dona joc per tantes variacions... provarem aquest adobat....\nFederica Simoni 12 de febrer de 2011, a les 13:13\nJudith 12 de febrer de 2011, a les 16:31\nuna aposta segura! M'encanten les broquetes, i les que tu proposes són fantàstiques!!! petonets\nMari Nuñez 12 de febrer de 2011, a les 17:08\nSe ven muy ricas. El color bastante apetecible!\nLa cuina de l'Eri 12 de febrer de 2011, a les 18:04\nEl pollastre macerat queda super gustós i amb format broqueta queda molt maco, a mi m'ho sembla vaja!M'ha agrada molt la recepta. Petons,\nBon Tiberi 12 de febrer de 2011, a les 18:26\nQuina bona pinta!! Me l'apunto!! Un petó, Paula\nQuiero ser súper famosa 12 de febrer de 2011, a les 18:53\nSi!! i tant que son bones. Jo ting una recepta italiana que no la cambio per res al mon. Pero aquesta es fantástica me la apunto tambè.\nMesilda 12 de febrer de 2011, a les 19:12\nUna propuesta estupenda,anda que no estan buenas.\nUnknown 12 de febrer de 2011, a les 19:37\nEs veuen molt sucoses!\nLA COCINERA DE BETULO 12 de febrer de 2011, a les 22:52\nTenen molt bona pinta aquestes broquetes, m'agraden.\njosep 12 de febrer de 2011, a les 23:26\nDeu n'hi do lo bones que han d'estar aquestes broquetes!\nA peu coix. Núria Sagués 12 de febrer de 2011, a les 23:32\nUna recepta molt bona. A mi cada cop m'agrada menys fer pollastre. Ho hauré de provar. Gràcies\nmercè 12 de febrer de 2011, a les 23:32\nUnes broquetes que semblen molt gustoses amb aquest adob!. Jo també tinc algún llibre de la Parragón i ón petits tresors aquests llibres!oi?.A reveure Angels, una abraçada!\nAlicia, cane 13 de febrer de 2011, a les 19:12\nYa mismo me las comería para cenar, que buena pinta!!\nANNAFS 13 de febrer de 2011, a les 20:11\nDoncs m' enduc la recepta, que ja tinc ganes de provar aquestes broquetes.\nCristina 13 de febrer de 2011, a les 23:53\nJo no n'he fet mai, sempre les compro fetes, però veig que es tan fàcil que segur que queden millor fetes a casa. Ho provaré\nstarbase 14 de febrer de 2011, a les 10:07\nEmbroquetar sempre dona un ambient de petita festa al plat, com a minim a mi em passa. Deu ser alguna cosa que em va quedar de petit o així...:)\nEl pare 15 de febrer de 2011, a les 16:38\nAquest marinada li ha d'anar molt bé al pollastre. El faré.\nEn Roc a la Cuina 16 de febrer de 2011, a les 19:51\nem diferents ingredients pero a mi m´agrada sempre adobar el pollastre, i queda de 10...\naquestes broquetes tenen pinta de que segur que no varen durar gens a taula


Beat estrena un nou web - Observatori Beat\nPublicat el dijous, de gener 26, 2012\nBeat estrena un nou web\nTenim el plaer d'anunciar-vos que Beat estrena avui un nou web. Us invitem a visitar-lo fent un clic a l'adreça www.beat.cat (fins ara aquesta adreça web dirigia cap a l'Observatori, el bloc de notícies, per la qual cosa us heu d'assegurar que el vostre navegador 'no recorda' el redireccionament antic). El nou web ha estat desenvolupat seguint criteris de disseny responsius i adaptatius: les pàgines s'adapten dinàmicament a les dimensions de qualsevol pantalla. Ho podeu comprovar si féu més petita la pantalla amb què consulteu el web des de l'ordinador (i, evidentment, des d'un mòbil o tauleta). També observareu que els elements de la pàgina, en funció de la mida de la pantalla, se situen en llocs diferents i, fins i tot, desapareixen o apareixen, mercès, entre altres, a l'ús de media queries. Evidentment, les imatges també es reajusten. Progressivament hi anirem incorporant millores, noves prestacions i noves idees i les anirem compartint amb tots i totes vosaltres.\nEl disseny de webs responsives o adaptatives - creades amb tecnologia html5 i css3 - és en aquests moments la tendència més innovadora en la creació de dissenys de webs, i respon a la necessitat de crear un únic disseny que serveixi per a tots dispositius, d'una banda per criteris d'eficiència i de l'altra per oferir una lectura més agradable quan es consulten les webs per mòbil.\n26 de gener de 2012 a les 8:29\nFelicitats pel nou pas endavant del Beat, i per utilitzar les eines més avançades. No sou uns simples observadors de les innovacions digitals!\nxaviercapicua ha dit...\n26 de gener de 2012 a les 18:32\nTé molt bona pinta! Enhorabona.


Presentacions de llibre | Sala de Lectura Antoni Margarit\n“NO ET REFIÏS DELS ESTRANYS… Quan en Mat veu entrar la noia dulls negres al bar on malgasta les hores de periodista en atur, separat i en caiguda lliure, poc es pensa que la desconeguda el pot ajudar. I més encara si, de fet,és aquesta americana enigmàtica la que demana ajuda. I que, al capdavall, prou podria ser que ni ella ni el que li demana siguin ben bé el que semblen. De Kentucky a Barcelona, La germana gran és un viatge danada i tornada entre unesvides que estan en parèntesi. Un trajecte cap al mal i la venjança, però també a lamor, la sort i a lindret de lànima on es tanquen les ferides”.


Congrï¿½s de la Societat Catalana d'Oftalmologia 2013\nL'últim cap de setmana de novembre, com és tradicional, celebrarem el 44è Congrés de la Societat Catalana d'Oftalmologia (SCO), al mateix lloc que l'any passat, l'Hotel Barceló Sants.\nEl Congrés està estructurat de manera similar als anys anteriors. Cinc taules rodones en constitueixen el nucli central: tres tractaran del glaucoma i seran interactives, la quarta versarà sobre la traumatologia ocular i la cinquena està reservada a una posada al dia en algun dels nous camins de la recerca.\nEs presentarà la comunicació digital sol·licitada, «Actualització en oncologia oftàlmica», a càrrec dels doctors J. Català i J. M. Caminal, i es procedirà a la lectura de les beques concedides el 2011.\nLa novetat en la distribució de les matèries té a veure amb la sessió administrativa. L'hem situat a la meitat del Congrés perquè volem que ocupi un lloc preferent, a fi que la majoria de nosaltres puguem assistir-hi i participar-hi. Hi ha assumptes importants sobre els quals hem de decidir entre tots i per als quals el vot sobirà de l'assemblea és determinant. Per això, la Junta de la SCO us prega que hi assistiu. Així mateix, us sol·licitarem el vostre correu electrònic per tal d'actualitzar la nostra base de dades i poder mantenir un contacte directe amb tots vosaltres.\nAprofito l'oportunitat que em brinda aquesta presentació per fer una mica de publicitat a la revista de la SCO, Annals d'Oftalmologia. Es tracta d'una publicació on-line, gratuïta i oberta a tothom que vulgui consultar-la o participar-hi amb els seus escrits. Només cal escriure el nom de la revista, «Annals d'Oftalmologia», i a l'instant n'apareixerà la portada, on se us sol·licitarà el correu electrònic. A continuació rebreu una contrasenya i, a partir d'aleshores, cada vegada que es publiqui un nou número, rebreu al vostre correu electrònic l'índex de la revista i informació sobre el contingut. Mitjançant la contrasenya podreu accedir a tota la informació.\nCom és habitual, seran presents al Congrés la majoria de les cases comercials. Des d'aquí volem donar-los les gràcies per la seva col·laboració, especialment en moments de dificultat econòmica com els actuals. Cal tenir en compte que l'elevat nombre de cursos i congressos que es realitzen impedeix que puguin acudir a tots. Per això la seva participació en el nostre és encara més important. Tanmateix, hem de destacar que l'elevada participació, l'organització i la qualitat de les comunicacions, taules rodones, etc., ens fa mereixedors de tenir-los entre nosaltres.\nFinalment, us convidem a assistir i participar al nostre Congrés, en el qual l'activitat científica programada servirà per posarnos al dia en les matèries tractades i, d'altra banda, podrem gaudir de l'enriquidor intercanvi personal amb els altres, que en aquests dies és certament un atractiu més.\nPresident de la Sociedad Catalana d'Oftalmologia\n30 d'agost del 2013