CaixaBank estableix un pla d'ajudes i un compte solidari per als afectats per les inundacions | Valencia Extra\nCaixaBank i l’Obra Social ‘la Caixa’ han aprovat un pla d’ajudes que inclou línies de finançament especial destinades a donar suport a tots els veïns, comerços i empreses que han resultat damnificats per les inundacions i fortes pluges registrades durant els últims dies en la Comunitat Valenciana.\nParal·lelament, l’Obra Social ‘la Caixa’ ha obert un compte solidari per a recollir donatius a favor dels damnificats, amb el número ES97 2100 5000 5302 0024 8629, detalla l’entitat en un comunicat.\nEls directius en la zona mantenen diverses trobades amb representants de les administracions públiques i institucions per a donar resposta als afectats. L’entitat ha habilitat diverses línies de finançament, que es destinaran a anticipar el cobrament de les indemnitzacions de les companyies asseguradores, de manera que els afectats puguen recuperar com més prompte millor els seus béns danyats, entre altres finalitats.\nPer part seua, l’Obra Social ‘la Caixa’ destinarà una aportació econòmica de 100.000 euros en suport a les persones damnificades per les inundacions. Aquestes ajudes es gestionaran d’acord amb les prioritats i necessitats establides per entitats socials i organismes públics de cada població.\nEstaran destinades, especialment, a garantir la cobertura de les necessitats bàsiques dels afectats. També habilitarà un compte solidari per a recollir donatius a favor dels damnificats.\nA totes aquestes línies d’ajuda podran accedir els afectats en qualsevol oficina de la xarxa de CaixaBank de la Comunitat Valenciana.\nSUPORT A AGRICULTORS\nD’altra banda, l’entitat ha aprovat una línia de finançament especial destinat a donar suport a tots els agricultors valencians i empreses agroalimentàries que han resultat damnificats per les inclemències del temps durant les últimes hores.\nEls titulars de les explotacions afectades també podran accedir a la bestreta del pagament del sinistre d’Agroseguro que els puga correspondre, a més de qualsevol altra ajuda que s’establisca pròximament.


cursos d'alemany a Tarragona – Academia d'idiomes – Brit English School\nCURSOS D’ALEMANY A TARRAGONA\nCURSOS D'ALEMANY 2021/2022\nEls cursos intensius d’alemany que impartim a Brit English School, estan dissenyats per a aquelles persones que acaben d’arribar a la ciutat i necessiten ràpidament adquirir l’idioma per poder relacionar-se tant laboralment com personalment.\nD' ALEMANY ESTIU 2021\nSi aquest estiu a més de gaudir del sol i les boniques platges de la ciutat de Tarragona, vols començar a aprendre alemany o donar-li una bona empenta a l’idioma, no et perdis l’oportunitat de realitzar un dels nostres cursos d’alemany a Tarragona. Aconseguiràs els teus objectius d’una manera dinàmica, ràpida i efectiva. Vine a Brit English School i realitza un dels nostres cursos intensius d’estiu!\nEls Cursos d’alemany a Tarragona aquest l’estiu estan dissenyats perquè en un breu període de temps l’alumne avanci d’una manera eficaç i ràpida, ja que en ser classes diàries de 2,5 hores la immersió lingüística és enorme.\nEls cursos tenen una durada total de 40 hores, impartides en 20 classes de 120 minuts cadascuna. Les classes es prestaran de dilluns a divendres.\nEls nostres grups són reduïts, entre 3 i 8 alumnes per classe, perquè aprofiteu al màxim el vostre temps, i els nostres professors puguin fer un seguiment personalitzat de la vostra evolució, d’aquesta manera garantim la correcta assimilació dels continguts per part de l’alumne.\nLa nostra acadèmia la trobaràs al centre de la ciutat, a la Rambla Nova nº 62, pis 4t 2a de Tarragona.\nLes nostres aules són modernes, àmplies i confortables. Totes disposen de Smart tvs, tabletes i estan climatitzades.\nHoraris y Tarifes dels Cursos d'Alemany Estiu 2021\nA sota trobaràs 3 quadres dividits per mesos. Els quadres contenen tota la informació relacionada amb els cursos, així com els seus horaris, preus i descomptes.\nObrim nous grups contÍnuament en diferents horaris segons la demanda. Contacta amb nosaltres i explíca'ns què estàs buscant.


Sweet Pea Cottage Sheringham Regne Unit - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\n-, Holt, Sheringham, Regne Unit, NR25 - Excepcional ubicació - Veure al mapa\nMés informació sobre Sweet Pea Cottage\nSi el que està buscant és per un hotel ben situat a Salthouse, no busqui més enllà de Sweet Pea Cottage. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nSweet Pea Cottage ofereix un servei impecable i compleix amb totes les exigències dels més experimentats viatgers. A l'hotel s'hi pot gaudir d'unes comoditats de primera classe com instal.lacions de barbacoa.\nGaudiu de les comoditats d'alta gama com ara calefacció, aparell de televisió, reproductor de DVD/CD, nevera, renta vaixelles per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Gaudeixi d'incomparable serveis i d'una localització de prestigi a Sweet Pea Cottage.


Migcampista dotat d’una exquisida tècnica i gran visió de joc, va exercir com a veritable eix de l’equip amb el seu indiscutible '4' a l’esquena\nConegut com el noi de Santpedor, després de passar per totes les categories inferiors del Barça va debutar amb el primer equip la temporada 1990/91. El seu brillant historial respon a un dels millors moments de la història recent del FC Barcelona, l’anomenat Dream Team del tècnic Johan Cruyff, de qui es deia que Guardiola n’era la prolongació natural a la gespa.\nEn Pep va compartir alineacions amb alguns dels millors jugadors del món a la dècada del 1990: Romário, Laudrup, Bakero, Zubizarreta, Stóitxkov, Koeman, Sergi, Ferrer, Amor, Figo, Ronaldo, Rivaldo i Luis Enrique, entre molts altres. La creu d’aquesta sensacional carrera esportiva va ser la greu lesió que va patir la temporada 1997/98 i que el va apartar dels terrenys de joc durant un any.\nLa seva trajectòria com a blaugrana va arribar fins al final del curs 2000/01, quan va marxar a Itàlia contractat pel Brescia. En l’àmbit internacional, el 1992 va conquerir la medalla d’or als Jocs Olímpics de Barcelona amb la selecció espanyola.\nEntrenador del Barça B (2007/08) i del primer equip (2008/12), és el tècnic més llorejat de la història del Club, amb 14 títols en quatre temporades, i el primer a guanyar tots els títols de l’any, sis el 2009.\nL’any 2010 li va ser concedida la Medalla d’Or al Mèrit Esportiu, i el 2011 la Medalla d’Honor del Parlament de Catalunya.\nTemporades al Club: 1990-2001\nPartits jugats: 479\n1 Copa d’Europa (1991/92)\n1 Recopa d’Europa (1996/97)\n2 Supercopes d’Europa (1992/93 i 1997/98)\n6 Lligues (1990/91, 1991/92, 1992/93, 1993/94, 1997/98 i 1998/99)\n2 Copes del Rei (1996/97 i 1997/98)\n4 Supercopes d’Espanya (1991/92, 1992/93, 1994/95 i 1996/97)\n2 Copes Generalitat (1990/91 i 1992/93)


Mor l'atleta kenià Samuel Wanjiru després de saltar del balcó de casa seva\nL'incident ha tingut lloc a la vora de la 1 de la matinada. Fonts policials asseguren que poc abans s'havia discutit amb la seva dona, amb qui tenia problemes\nEFE Nairobi Actualitzada el 16/05/2011 11:37\n260x366 Samuel Wanjiru, en una marató, el 2007 Samuel Wanjiru, en una marató, el 2007\nL'atleta kenià Samuel Wanjiru, campió olímpic de marató en els Jocs Olímpics de Pequín del 2008, ha mort aquesta matinada després de saltar des de la balconada de l'últim pis de la seva casa, segons va informar la policia. Wanjiru, de 24 anys, ha mort al voltant de la una de la matinada a la localitat de Nyahururu, en el centre de Kenya, a conseqüència de les ferides que va patir en caure.\nEl cap de policia de la zona, Jasper Ombati, ha dit que, poc abans de saltar des de la terrassa de la seva casa, Wanjiru s'havia discutit amb la seva dona i que s'ha obert una investigació per determinar els detalls del cas. Ombati ha declarat que Wanjiru va arribar a la seva casa amb una amiga cap a les onze de la nit, després d'una reunió social, i poc després va tornar la seva dona, amb la qual va mantenir una discussió, abans que l'atleta saltés des de la terrassa.\nL'esportista havia tingut recentment problemes amb la justícia i amb la seva dona, que va arribar a denunciar-lo per amenaces, encara que posteriorment va retirar els càrrecs. Després de conèixer-se la seva defunció nombroses persones es van concentrar en els voltants de l'hospital de Nyahururu on va ser dut el seu cadàver.


Loteries de Catalunya reprèn la comercialització dijous i destinarà els beneficis de l'any als afectats per la covid-19 La República\nACN Barcelona.-Loteries de Catalunya reactiva la comercialització dels seus jocs als establiments físics i a través del seu web a partir d’aquest dijous, 21 de maig. Amb motiu del decret […]\nACN Barcelona.-Loteries de Catalunya reactiva la comercialització dels seus jocs als establiments físics i a través del seu web a partir d’aquest dijous, 21 de maig. Amb motiu del decret d’estat d’alarma per la covid-19, la comercialització es va suspendre el 16 de març, però a partir d’aquest dijous es tornarà a operar amb normalitat. Segons ha informat Loteries de Catalunya en un comunicat, aquest any destinarà els seus beneficis a les persones afectades per la covid-19. A més, el sorteig extraordinari de la Grossa de Sant Jordi, que es va haver de suspendre, se celebrarà finalment el 26 de juliol. Els bitllets ja comprats mantindran la seva validesa. En canvi, aquest any no hi haurà sortegi de la Grossa de Sant Joan.\nA partir de dijous es reactivarà la celebració dels sortejos de la 6/49 i del Trio, amb la periodicitat habitual, i el pagament de premis als punts de venda autoritzats i a la seu de Loteries de Catalunya.Pel que fa al Grossa de Sant Joan, Loteries de Catalunya ha decidit suspendre aquest sorteig aquest any, ja que encara no s’havia distribuït ni posat a la venda cap número.


La mort puja als terrats pastera de Ciutat Vella | favb.cat\nInici » La mort puja als terrats pastera de Ciutat Vella\nQuan es va aprovar l'anomenada Ordenança del Civisme ja vam alertar que "La pressió policial pot invisibilitzar determinades situacions en uns sectors de la ciutat, derivant-los cap a altres zones i fent encara més difícil l'accés de les i els professionals a l'acció educativa i assistencial vers aquests col·lectius i incrementant la seva vulnerabilitat." Aleshores no podiem imaginar que el desplaçament seria cap els terrats. Terrats que allotgen persones invisibles per als serveis socials, invisibles per a la majoria dels ciutadans i de les ciutadanes. La pobresa no té capiguda a la ciutat del disseny però, com que no desapareix, puja als terrats i s'amaga a les cases d'allò que anomenem l'infrahabitatge. Això també fa part del "model Barcelona".\nAquesta setmana passada s'ha anunciat a bombo i plateret que a Ciutat Vella s'han desallotjat pisos pastera. L'interrogant que ens ha suscitat ha estat com i on s'ha fet el reallotjament d'aquestes persones. No voldriem arribar a pensar que els pisos pastera es buiden a costa d'omplir els terrats o els carrers. Aquests elements posen sobre la taula els límits d'un pla d'inclusió que hauría d'estar dotat de més recursos i de més mitjans. La ciutat que construeix una pista d'aterratge en quinze dies, la que té en el Fòrum un espai mort en què s'han esmerçat molts milions d'euros, "la millor botiga del món"... no pot permetre's la impassibilitat enfront d'aquestes situacions. Les ciutadanes i ciutadans que hi vivim tampoc volem fer-nos insensibles davant de les creixents desigualts que vivim. La solidaritat amb les persones que viuen i que moren amb nosaltres, no és només un deure moral, i una expresió de civisme, és també la constatació que a la pastera de la precarietat hi viatgem totes i tots. No volem que ens amaguin la pobresa, volem que es lluiti contra ella.\nNo sabem que dirà el certificat de defunció d'aquest ciutadà invisible, que ha mort un diumenge al migdia a ple sol, en un terrat de la Barceloneta. Però per a nosaltres està clar que ha mort de misèria.\nDes de la Favb demanem que s'aclareixin les responsabilitats que no seran penals però sí que seran socials i polítiques.


La immobiliària femenina que creix amb les crisis\nAmat, fundada el 1948, tenia fins fa pocs anys només dones; ara avança cap a la paritat i ja afronta el relleu generacional\nLa immobiliària femenina que creix amb les crisis RAQUEL MOSULL DEL CAMPO\n“En temps de crisi, històricament creixem”. Així explica Immaculada Amat l’evolució de la immobiliària que porta el seu cognom i de la qual és directora general. L’avantatge, diu, és el coneixement històric. La companyia familiar de Sant Just Desvern va néixer el 1948 i l’han fet créixer ella i la seva germana Joana. Ara ja estan fent la transició a la tercera generació. El naixement de la companyia ha marcat el seu desenvolupament fins a convertir-se en referència del sector. El pare de les germanes Amat va morir jove, als 27 anys, i la seva dona es va fer càrrec de l’empresa quan només en tenia 25.\nAquest fet ha marcat el desenvolupament i les formes d’actuar. Immaculada explica, per exemple, que no tenen “problemes de paritat a l’empresa, sinó potser a l’inrevés”, perquè fins al 2008 només hi havia dones. Ara ja l’han obert als homes -de fet, el seu fill Guifré és el director de l’oficina de Barcelona i ha de succeir-la a l’empresa-, però encara hi ha una preponderància femenina del voltant del 70%.\nImmaculada Amat explica per què han sobreviscut, i fins i tot han sortit reforçats, de la crisi del sector: “Teníem clar que els pisos al final van a parar a la banca, que no té estructura per vendre’ls”, explica. “I si estàs preparat, tens un bon equip comercial i capacitat de resistir, pots guanyar els concursos de la banca per vendre”. Això, explica, és el que els va passar. No va fer fora ningú, va resistir i l’any 2011 ja va guanyar un concurs del Banc de Sabadell per encarregar-se de vendre 90 pisos a l’Illa del Mar, a Diagonal-Mar.\nNo obstant això, també es va trobar amb problemes. Era una zona de nou desenvolupament i va pensar que feia falta sang jove per vendre. “Però quan va arribar la crisi, els joves no tenien capacitat emocional per aguantar la pressió i vam haver de rescatar els caps comercials de 50 anys”. També té clar com va veure arribar la crisi. “Me’n vaig adonar quan vaig comptar 25 grues a Balaguer, i a una ciutat com Tàrrega hi havia en marxa tres plans parcials urbanístics al mateix temps”. Detalls d’aquests tipus van fer que s’adonés, el 2006, que allò era una disbauxa. Una crisi del sector que, al seu parer, ha sigut més llarga que les anteriors perquè “aquesta borratxera” constructora i immobiliària es va allargar dos anys més del que tocava.\nEl negoci funciona, però Immaculada Amat creu que, a més, s’ha d’aportar quelcom a la societat, per exemple donant suport a la cultura. Però tot i això, creu que el més important és tractar bé els treballadors. “La responsabilitat social comença per tenir tots els teus treballadors com Déu mana, cotitzant a la Seguretat Social”. “I volem que la gent cobri un bon sou”, afegeix aquesta empresària, que a més indica que dels incentius se n’ha de beneficiar tota l’estructura, no només els comercials, perquè també és important el paper d’una secretària o la feina d’una telefonista.\nEl concepte d’empresa no és gaire habitual en el sector i amb la sortida de la crisi han sorgit molts nous competidors. Com apunta el seu fill, Guifré Homedes, no pot ser que a Barcelona hi hagi 3.800 immobiliàries, tenint en compte que l’any passat només es van tancar 14.000 operacions de compravenda. “En toquen menys de quatre per cap” i “fa el sector insostenible”, diu.\nEl coneixement i la gestió és clau per competir en aquesta situació. Immaculada Amat creu que és un gran avantatge per a la seva companyia, perquè des del primer dia guarden totes les dades. Ara ja en format digital -han suprimit el paper a la companyia-, fins al punt que tenen una participació en una companyia de software, TAAF, que desenvolupa productes per al sector immobiliari. Però en l’època del big data això va més enllà. Guifré Homedes explica que per un anunci d’un pis es reben molts mails i trucades. Com s’ha de seleccionar a qui atendre? Van buscar uns matemàtics i han desenvolupat un algoritme que permet classificar aquests contactes interpretant quins són els que tenen més capacitat de generar una visita del possible client a l’immoble\nL’any 2015 -últim disponible-, Amat va facturar 3,77 milions d’euros, amb unes vendes gestionades superiors als 60 milions i lloguers per valor de 439.101 euros. La companyia té tres línies de negoci: la patrimonial, amb la gestió de més de 6.000 lloguers i l’administració d’unes 13.000 comunitats; i la comercial, amb una cartera d’uns 300 pisos d’obra nova a la venda, a més dels de segona mà. Dins de la venda tenen una divisió per habitatges de luxe, en què tenen com a clients molts estrangers, amb un paper especialment destacat dels egipcis. I també fan feines de consultoria per a grans inversors, molts d’internacionals, com fons, socimis i family office.\nImmobiliària paritat compravenda pisos habitatge de lloguer habitatge


Informe sobre l'ús de dispositius mòbils en el lloc de treball | Lúquez Associats\nInforme sobre l'ús de dispositius mòbils en el lloc de treball\nSón referències necessàries per a l'emissió d'aquest informe els que segueixen:\n1r.-. Està comprovat que l'ús de dispositius mòbils en el treball incrementa la probabilitat de patir o causar un accident. És per aquesta raó, que l'empresa sol·licitant ha considerat regular l'ús dels dispositius mòbils en les seves instal·lacions per a complir amb la seva política de zero accidents.\n2n.- Per això la Direcció pretén adoptar un protocol on es detalla les zones prohibides / habilitades per a l'ús del dispositiu mòbil al lloc de treball, els casos especials i les sancions aplicables en cas d'incompliment.\nSobre aquests pressupòsits entenem d'aplicació les següents\nL'empresa té la facultat per a poder regular sobre l'ús dels dispositius mòbils i altres equips dins del seu rang d'acció, tenint en compte que, la utilització dels mòbils particulars o corporatius durant la jornada laboral poden ocasionar problemàtiques durant la prestació dels serveis, sense oblidar el risc que això suposa per a la pròpia seguretat del treballador.\nEn compliment del deure de protecció, segons el que disposa l'article 14 de la Llei de Prevenció de Riscos Laborals, l'empresa ha de garantir la seguretat i salut dels treballadors al seu servei en tots els aspectes relacionats amb el treball, realitzant la prevenció de els riscos laborals mitjançant la integració preventiva a l'empresa i l'adopció de les mesures necessàries per a la protecció de la seguretat i la salut dels treballadors. Per a això, l'empresa ha d'adoptar les mesures adequades perquè els treballadors rebin tota la informació necessària en relació als riscos per a la seguretat i la salut dels treballadors que puguin ser ocasionats per l'ús de dispositius mòbils en el centre de treball (article 18 de la Llei de Prevenció de Riscos Laborals). Per això, l'empresa ha de fer els tràmits necessaris per incloure el referit risc en els plans de prevenció d'empresa tenint en compte si en el conveni col·lectiu aplicable per a l'empresa exigeixi a més la creació d'una comissió de seguretat i salut laboral paritària.\nQuant a l'Estatut dels Treballadors es refereix, aquest disposa com a deures bàsics del treballador complir amb les obligacions concretes del seu lloc de treball, de conformitat amb les regles de la bona fe i diligència, observar les mesures de seguretat i higiene que s'adoptin i complir les ordres i instruccions de l'empresari en l'exercici regular de les seves facultats directives (art. 5 TRLET). A més, segons l'article 20.3 TRLET l'empresari té la facultat per a adoptar totes les mesures que consideri oportunes de vigilància i control per verificar el compliment pel treballador de les seves obligacions i deures laborals. El treballador, segons l'article 29 de la Llei de Prevenció de Riscos Laborals estableix que, té l'obligació de contribuir al compliment de les obligacions establertes per l'empresari per tal de protegir la seguretat i la salut dels treballadors en el lloc de treball , cooperant amb el mateix perquè aquest pugui garantir unes condicions de treball que siguin segures i no comportin riscos per a la seguretat i la salut dels treballadors.\nEn base a tot això, el protocol sobre l'ús de dispositius mòbils ha d'atendre a una finalitat única de protecció / seguretat en el centre de treball i en cap cas es atemptarà contra la intimitat ni qualsevol altre dret fonamental dels treballadors, aplicant aquest protocol de forma no discriminatòria. Els telèfons particulars no podran ser analitzats pels responsables de l'empresa, podent regular la utilització del terminal durant la jornada laboral. És important destacar que del que s'està tractant és de regular l'ús del dispositiu mòbil i no de la possessió del mateix, per tant, el fet d'estar en possessió del dispositiu en hores de treball no és sancionable sempre i quan no hi hagi un ús del mateix. Cal actuar de forma coherent, no utilitzant aquest tipus de normes com un atac a persones concretes sinó com una norma d'aplicació general per a tota l'empresa. Cal detallar bé els supòsits en què està permès l'ús del terminal particular perquè no hi hagi confusió entre els treballadors ni discriminació entre ells en aplicació del referit protocol.\nD'altra banda, ha de constar en el protocol com una altra clàusula, que l'incompliment del mateix podrà comportar mesures sancionadores per part de l'empresa. Depenent del conveni col·lectiu aplicable a l'empresa, l'ús del dispositiu mòbil pot comportar sancions tipificades com a greus o molt greus. En aquest sentit és determinant que la política de l'empresa sigui clara quant al que està permès i el que, per contra, està prohibit, fent una descripció exhaustiva sobre l'ús dels sistemes de comunicació de l'empresa, amb finalitats privades o personals, així els treballadors tindran clara la seva expectativa raonable de confidencialitat en la utilització d'aquests mitjans, qüestió que, de no quedar clara, pot donar lloc a situacions conflictives. Jurisprudència recent, com és la STSJ Cantàbria de 18 juny 2014, declara procedent l'acomiadament d'un treballador per l'ús del mòbil durant la jornada laboral, havent signat l'infractor el protocol de l'empresa com a coneixedor de la política sobre l'ús del dispositiu mòbil i fins i tot va anar a una sessió informativa sobre seguretat i omplint un qüestionari de manera correcta el que demostrava el seu coneixement previ de la infracció que estava cometent. Per aquest motiu, és important que l'empresa a més de difondre aquest protocol incorpori els usos incorrectes del telèfon mòbil en els cursos de prevenció de riscos laborals.\nS'ha de tenir en compte al Comitè d'Empresa qui ha de ser informat sobre l'aplicació del protocol que es pretén implantar i l'afectació que pot desencadenar en la figura del treballador (article 64.1 del TRLET).\nEn les noves contractacions, l'empresa pot optar a que la persona que s'incorpori signi el protocol o fins i tot, es podria incorporar com a clàusula annexa al protocol.\nCal tenir en compte que en les clàusules del protocol ha de quedar ben clar quin és el número de telèfon concret que quedarà operatiu per a les trucades de persones no vinculades a l'empresa que vulguin localitzar un treballador en casos d'emergència, en el cas que l'empresa faciliti un número de telèfon. Aquest terminal, haurà d'estar operatiu les 24 hores del dia i tots els dies laborals. Si no queda ben detallat, pot donar motiu a casos de discriminació a l'empresa.\nUn altre aspecte a tenir en compte és que el protocol és aplicable per al personal propi de l'empresa i aliè (incloent visites, transportistes, etc.). S'ha de tenir en compte com podria aplicar les polítiques de l'empresa per a personal extern i personal d'ETT, sabent que l'incompliment d'aquest no pot tenir les mateixes sancions per a aquests dos col·lectius que per als treballadors, primer, perquè tots dos no estan sota la direcció de la pròpia empresa (art. 1.1 TRLET). Per tal de poder reduir el risc de sinistralitat en els dos col·lectius, l'empresa podria donar fulls informatius a tot el personal aliè a l'empresa en el moment que hagi de procedir a l'ingrés en la mateixa, o bé, que l'ETT o les subcontractes , juntament amb la seva formació de riscos laborals també s'adjuntarà el protocol en qüestió.\nAtesos els fonaments jurídics i valoracions mèdiques més amunt exposats i en estreta relació amb la qüestió plantejada pel sol·licitant, hem arribat a les següents conclusions:\nPrimera: L'empresa té la facultat de poder regular l'ús del dispositiu mòbil al lloc de treball, sempre que el protocol sigui clar pel que fa al que està permès i el que, per contra, està prohibit per no crear situacions discriminatòries .\nSegona: L'empresa haurà de fer els tràmits necessaris per a la inclusió del risc de l'ús de dispositius mòbils en l'avaluació de riscos laborals i el pla de prevenció.\nTercera: L'empresa ha d'informar al Comitè de la implantació d'aquest protocol.\nQuarta: Haurà de fer entrega personal del protocol a cada treballador ia personal aliè que entri en els voltants de l'empresa per aplicar-lo.\nCinquena: Els treballadors han de tenir un telèfon habilitat a l'empresa per poder ser contactats i al que es pugui accedir les 24 hores del dia tots els dies laborals.


Ronc i Síndrome d'Apnea del Son | Grupo Preving\nInici / Blog / Ronc i Síndrome d’Apnea del Son\nSegurament alguna vegada has patit les conseqüències del ronc. Bé tu, o bé algun familiar teu s’ha vist afectat per ell. Davant d’això és normal preguntar-se què es pot fer per minorar la seva intensitat. En aquest post et donem les claus.\nEl ronc és freqüent entre la població adulta. S’estima que un 40% de les dones i fins a un 60% dels homes ho presenten. S’origina per una vibració al pas de l’aire a la cavitat orofaringe. Resulta molest per als convivents del roncador, però no ha de ser necessàriament un problema de salut, si no s’acompanya d’altres símptomes.\nEntre els factors que afavoreixen el ronc es troben: l’obesitat, el consum d’alcohol o tabac i les alteracions de fosses nasals: desviació d’envà, pòlips, rinitis, etc.\nEn els nens, la hipertròfia d’amígdales i adenoides, conegudes popularment com angines i vegetacions respectivament, és la causa més freqüent d’aquest.\nRecomanacions per evitar o reduir la intensitat del ronc:\nQuè es pot fer per reduir la intensitat del ronc?\nNo ingerir alcohol durant almenys les 6 hores prèvies a la son.\nEvitar la presa de hipnòtics o sedants.\nIntentar no dormir cap per amunt.\nRealitzar sopars moderades i de fàcil digestió.\nAnar a dormir almenys 2 hores després d’haver sopat\nLa Síndrome d’Apnea del Son i el ronc\nEn moltes ocasions es relaciona la síndrome d’Apnea de son amb el ronc. Però, què és la síndrome de l’apnea de son? És una malaltia caracteritzada pel cessament intermitent de la respiració durant el son (períodes de més de 10 segons), originat per l’obstrucció de la via aèria superior o el cessament de l’impuls respiratori.\nAixò condiciona que les persones que el pateixen presenten:\nHipersòmnia diürna (excessiu son durant el dia, a la feina, durant la conducció, etc.).\nRoncs que poden ser estrepitosos.\nPauses freqüents de respiració durant el son que observa la seva família (totes les nits i durant diverses vegades en la nit).\nCefalea o cansament en despertar.\nAquest procés pot suposar un problema, greu en ocasions, per a la salut del pacient. Davant la sospita de patir-, has de consultar amb el més aviat possible amb el teu metge, qui t’indicarà si has de ser valorat per un Pneumòleg per al diagnòstic.\nEs recomanen les mateixes mesures generals que per al ronc.\nDepenent del nombre de vegades que ocorren aquestes pautes de respiració i les conseqüències que a et poden arribar a originar (somnolència, dèficit d’oxigenació, associació amb malalties respiratòries o cardiovasculars, etc.), podràs necessitar o no mesures més específiques, com, per exemple:\nCPAP nasal durant el son. És un tractament que consisteix en l’administració d’aire generat per un ventilador, a una pressió determinada, a través d’una mascareta que es col·loca en un nas. Això evita l’obstrucció de la via aèria superior normalitzant la respiració i el son. Aquest és el tractament que fins al moment s’ha mostrat més eficaç en la correcció de la síndrome d’apnea del son greu.\nEn situacions especials pot estar indicada la cirurgia de la via aèria superior.\nEn els nens amb amígdales grans el tractament d’elecció és l’extirpació de les mateixes\nQui pot patir-ho?\nEl pateixen els homes més que les dones (proporció de 10/1).\nLa seva aparició és més freqüent a partir dels 40 anys i en les dones després de la menopausa.\nHabitualment la gran majoria de pacients presenten obesitat.\nEl coll curt i la mandíbula petita, així com alteracions de la cara predisposen a la seva aparició.\nMalalties endocrinològiques com l’hipotiroïdisme i la acromegàlia també ho afavoreixen.\nEls nens que el presenten solen tenir amígdales o adenoides molt grans i els menors de 6 anys que ho pateixen solen estar per sota del seu pes ideal.\nI tu, pateixes de roncs i apnea del son o coneixes a algú que pateixi? Si tens dubte, escriu-nos un comentari en aquest post o posa’t en contacte amb nosaltres


DEFENSEM EL NADAL (Expansión 12/12/16) - Bow Retail Coach\nPublicat el 12/12/2016 30/04/2018 per bowfc\nPUBLICAT AL DIARI EXPANSION 12/12/2016\nA mesura que se acosta el Nadal quelcom canvia, es un temps ple de alegria, retrobades i regals. Els diners corren i les botiges estan engalanades com mai. La gent va per el carrer carregada de bosses. Las empreses creen milers de llocs de treball temporals per fer front al augment de vendes. Moltes empreses celebren sopars de Nadal i regalen cistelles. Las que no tenen prorratejades las pagues, donen la extra. La publicitat creix, ja que tothom posa tot el esforç possible per portar-se el peix al cove, especialment els productors de joguines, cava i perfums.\nEncara que el mon online agafa cada diu una part mes gran del pastis, la realitat es que els centres comercials i el centre ciutat estant a petar. El crèdit al consum assoleix màxims, Sembla que capacitat de compra sigui sinònim de felicitat. Els regals estan molt be com a mostra de estima als demès, sembra que siguin un mitja i no un fi en si mateix.\nNadal per a moltes persones crea moments de depressió, be sigui perquè recorden als que falten, en que han fallat durant el any, o que la troben falsa. Pero cal que sigui un temps de trencament amb la monotonia i de retrobada amb un mateix i amb els demes.\nHermann Hesse va escriure al 1927 que “el Nadal es una suma, un magatzem de regals de tots els sentimentalismes i mendicitats burgeses. Es un motiu de desenfrenades orgies per a la industria i el comerç…. i a una gran publicitat; en resum mil coses que em resulten extremadament odioses i que em serien indiferents i ridícules si no fessin un us tan lamentable del nom del Salvador i del record del nostres anys mes tendres”\nNo se que es el que escriuria avui en dia davant del fet que la laïcitat imposi la censura a las nadales que anomenin a Jesús i prohibeixi els Pessebres a las escoles publiques, al mateix temps que promocionen la decoració de Halloween. El “Bones Festes” substitueix al “Bon Nadal” a la il·luminació nadalenca i cada cop més a nivell col·loquial. Las cavalcades de Reis cada any semblen a mes llocs una desfilada de carnestoltes. A las darreres a Madrid van arribar a prohibir la participació de una escola catòlica, perquè fa educació diferenciada (dret reconegut per la nostre jurisprudència i comparada com a no discriminatori).\nPosem el crit al cel en defensa de la escola en llengua catalana i no movem ni un dit davant de la eliminació de una de las manifestacions mes autentiques de la nostra cultura acceptant la seva reducció a una mera festa comercial, quan no a simple solstici de hivern.


Cerca de resultats de “refugis” – AFA somrius\nSearch results for refugis\nVolem compartir amb l’AFA i totes les famílies una boníssima notícia que es va comunicar ahir oficialment al Consell Escolar: la Rius serà refugi climàtic. 🌍\nLa nostra escola està entre les escollides per participar en un projecte que pretèn convertir deu centres de Barcelona en refugis climàtics. 🌳💧🌈\nSeran tres anys d’intervencions amb assessorament expert, inversió econòmica i impuls d’un procés participatiu, que podrà donar continuitat al que hem engegat ja aquest curs.\nLa idea és transformar l’edifici i els patis en un lloc més amable per totes les persones que l’habitem i en punt de referència per a la consciència mediambiental i el benestar climàtic al barri i al districte. 🌴🌿\nEnhorabona a tota la comunitat!!! #SomRefugi #SomRius\nNo Comments InMillora del veinat Millora el món Millores al barri


Diferència entre Samsung Galaxy SII i Apple iPhone 4\nSamsung Galaxy SII vs Apple iPhone 4 | Especificacions completes de Galaxy S II vs iPhone 4\nSamsung Galaxy SII i Apple iPhone 4 són dos telèfons intel·ligents de referència. Samsung Galaxy S II és un telèfon intel·ligent de nova generació i ha establert el punt de referència per a telèfons intel·ligents de nova generació amb el seu maquinari i programari sorprenents. Apple iPhone 4, fins i tot després de tants mesos al mercat, encara es ven com a producte calent. Funciona amb Apple iOS 4.2.1, que actualitza a iOS 4.3 mentre que Samsung Galaxy SII funciona amb Android 2.3 (Gingerbread) amb el seu propi TouchWiz UX. Apple iPhone 4 inclou un processador Apple A4 d’1,0 GHz i una pantalla de retina tàctil capacitiva de 3,5 ″, mentre que Galaxy S2 està equipat amb un processador d’aplicació de doble nucli d’1,0 GHz i 4,3 ″ WVGA super AMOLED més pantalla tàctil. Samsung Galaxy SII ofereix un millor rendiment i velocitat i és compatible amb la xarxa 3G més ràpida, que també es coneix com a 4G per la seva gran velocitat. El sorprenent maquinari de Samsung complementat amb Android 2.3 el converteix en el Smartphone més atractiu actual.\nGalaxy S II és un telèfon destinat a les futures generacions amb tecnologies. Avui és el telèfon més prim, només té 8,49 mm. La pantalla LCD de 4,3 polzades utilitza tecnologia Super AMOLED més que ofereix una excel·lent lectura i experiència de visualització i un millor consum d'energia. La pantalla té una gran resposta i té un angle de visualització millor que el seu predecessor. Galaxy S II ofereix un rendiment d’alta velocitat amb processador d’aplicacions dual core Samsung que es va crear amb Quad GPU i és compatible amb 3200Mpix / s.\nGalaxy S2 ofereix una càmera de 8 megapíxels amb flaix LED, enfocament tàctil i [protegit per correu electrònic] capacitat de gravació de vídeo HD, càmera frontal de 2 megapíxels per a trucades de vídeo, 1 GB de RAM, memòria interna de 16 GB ampliable amb targeta microSD, suport Bluetooth 3.0, Wi-Fi Fi 802.11 b / g / n, sortida HDMI, All Share DLNA, Adobe Flash Player 10.1, la capacitat d’hotspot mòbil i s’executa l’últim sistema operatiu Android Android 2.3 (Gingerbread) amb el seu propi TouchWiz UX personalitzat (TouchWiz 4.0). TouchWiz UX té un disseny d'estil de revista que selecciona el contingut més utilitzat i es mostra a la pantalla d'inici. Els continguts en directe es poden personalitzar. La navegació web també va millorar per optimitzar Android 2.3 i els usuaris aconsegueixen una experiència de navegació perfecta amb Adobe Flash Player 10.2.\nLes aplicacions addicionals inclouen Kies 2.0, Kies Air, AllShare, Reconeixement de veu i traducció de veu, NFC (Near Field Communication) i el nucli social, música i jocs natiu de Samsung. El concentrador de jocs ofereix 12 jocs de xarxes socials i 13 jocs premium, inclosos el Let Golf 2 i el Real Football 2011 de Gameloft.\nSamsung, a més d'oferir entreteniment, té molt a oferir a les empreses. Les solucions empresarials inclouen Microsoft Exchange ActiveSync, Encryption On Device, VPN AnyConnect de Cisco, MDM (Gestió de dispositius mòbils) i Cisco WebEx.\nL’iPhone 4 és un dels telèfons intel·ligents més baixos (Galaxy S II ha batut el rècord d’iPhone). Disposa de la seva pantalla Retina retroil·luminada de 3,5 polzades amb una resolució més alta de 960 × 640 píxels, 512 MB eDRAM, opcions de memòria interna de 16 o 32 GB i càmera dual, càmera posterior de 5 megapíxels amb zoom digital 5x amb flash LED i càmera de 0,3 megapíxel per videotrucada.\nLa característica notable dels dispositius iPhone és el sistema operatiu iOS 4.2.1 i el navegador web Safari. El programari ara es pot actualitzar a iOS 4.3 que ha inclòs moltes funcions noves, una de les quals és la capacitat de hotspot. El rendiment de Safari també va augmentar amb l’actualització a iOS 4.3. El nou iOS suposarà un gran impuls per als iPhones. La navegació web a Safari és una experiència agradable i l'usuari té la llibertat de descarregar milers d'aplicacions des de la botiga d'aplicacions d'Apple.\nEl fet que es comparen nous telèfons intel·ligents amb Apple iPhone 4 que es va llançar a mitjan 2010 parla de volums sobre les capacitats d’aquest sorprenent smartphone per part d’Apple. És un homenatge a l’innovador disseny i a les funcions destacades d’iPhone 4. La pantalla de 3.5 polzades a iPhone4 no és enorme però prou còmoda per llegir-ho tot perquè és extremadament brillant amb una resolució de 960 x 640 píxels. La pantalla tàctil és altament sensible i resistent a les ratllades. El telèfon funciona molt bé amb processador Apple A4 d’1GHz. El correu electrònic és divertit amb aquest telèfon intel·ligent, ja que hi ha un teclat virtual QWERTY complet per escriure ràpidament.\nEl telèfon intel·ligent està disponible en colors blanc i negre en forma de barra de llaminadures. Té unes dimensions de 15,2 x 48,6 x 9,3 mm i pesa només 137 g. Per a la connectivitat, hi ha Bluetooth v2.1 + EDR i el telèfon té Wi-Fi 802.1b / g / n a 2,4 GHz. El disseny de vidre del davant i del darrere de l’iPhone 4s, tot i que aclamat per la seva bellesa va tenir crítiques a l’esquerd quan es va deixar caure. Per superar les crítiques a la fragilitat de la pantalla, Apple ha donat una solució amb para-xocs de colors vibrants. Es presenta en sis colors: blanc, negre, blau, verd, taronja o rosa.\nLa funció addicional del CDMA iPhone 4 en comparació amb el GSM iPhone 4 és la capacitat d’hotspot per a mòbils, on podeu connectar fins a 5 dispositius activats per a wifi. Aquesta característica ja està disponible en model GSM amb l'actualització a iOS 4.3. El model iPhone 4 CDMA està disponible als Estats Units amb Verizon per 200 dòlars (16 GB) i 300 dòlars (32 GB) per un nou contracte de 2 anys. I també cal un pla de dades per a aplicacions basades en web. El pla de dades comença a partir de 20 dòlars d'accés mensual (quantitat de 2 GB).\nSamsung Galaxy SII: demostració\njoc d’una peça vs cua de fades 1.1sks m vs sks dmàscara de natació vs ullereskevin 11 alien aliennaruto vs dragonbollzEspecificacions de wii i switchamd 5600 vs 2060flux sanguini vs pressió arterial\nDiferència entre tècnica i tecnologiaDiferència entre Homoptera i HemipteraDiferències entre LG Optimus PAD i Samsung Galaxy Tab 10.1Diferències entre el canal d’herbívors i els carnívors alimentarisDiferència entre pèrdua i pèrduaDiferència entre entrenador el·líptic i entrenadorDiferència entre els partits polítics i els grups d’interèsDiferència entre el laboratori negre i groc


Carta oberta de l'Associació Ecumènica de Cristians pel Valencià a l’Hble. Sr. Presidents i als Excms. Srs. membres de la Junta de Govern i de la Comissió de Texts Religiosos de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua\nL’Església valenciana compta amb un texts litúrgics valencians aprovats “ad experimentum” i vigents actualment, continguts en el volum Llibre del Poble de Déu. Aquest volum, editat en 1975, està exhaurit actualment.\nL'Acadèmia Valenciana de la Llengua, al poc de la seua fundació, i mitjançant la seua Comissió de Texts Religiosos, va abordar l'elaboració del Missal valencià i, una vegada enllestit, va presentar-lo als bisbes de les diverses diòcesis valencianes per a la seua consideració i possible aprovació.\nEl treball fet pels acadèmics no ha donat lloc, de moment, per part dels prelats valencians, a cap resposta ni cap iniciativa en els anys transcorreguts des de llavors. Ara bé, en diverses ocasions tant capellans com cristians i cristianes laics, a títol individual, han expressat públicament la necessitat que l'Església de València es posicione a favor de la presència del valencià en tots els àmbits de la vida eclesial i publique uns texts vàlids litúrgicament per a les seues diòcesis.\nL'arquebisbe de València va fer pública, en març de 2017, una iniciativa pròpia per a abordar la confecció d'aquests texts, i consegüentme consegüentment va manifestar la seua intenció de crear una comissió de la qual haurien de participar acadèmics de l'AVL, juntament amb altres de la Real Acadèmia de Cultura Valenciana, a més d'altres preveres nomenats per ell mateix.\nPerò aquesta proposta no ha trobat resposta per part de l'AVL. Ni el seu president, ni els acadèmics membres de la la Comissió de Texts Religiosos s'han manifestat amb voluntat de participar-hi. Per una banda és comprensible aquesta actitud de membres de l'AVL, ja que suposaria treballar amb institucions que no tenen reconeguda autoritat normativa en relació al valencià, i per la manca de garanties en relació al resultat a obtenir.\nAra bé, recordem als acadèmics de l'AVL que, en definitiva, és la jerarquia eclesiàstica, els bisbes, els que tenen la responsabilitat de fer, aprovar i aplicar els texts litúrgics en la llengua vernacla de les seues diòcesis, i que, exercint aquesta atribució establida pel dret canònic, poden cridar a qui creguen oportú. És clar que els texts finalment hauran de reunir les condicions de solidesa filològica, dignitat litúrgica i proximitat al poble. El cert és que, després de l'aprovació del Llibre del Poble de Déu, és la primera vegada que la jerarquia catòlica valenciana té una iniciativa en relació als texts litúrgics, i caldria participar-hi.\nSeure amb altres persones i institucions no suposa acceptar tot el que els altres proposen, sinó participar en un treball d'equip, i sempre n’hi ha oberta la possibilitat d'abandonar-lo. Per tant, el parer de l'Associació Ecumènica de Cristians pel Valencià és que l'AVL no deuria rebutjar la proposta de l'arquebisbe de València, i hauria de participar en la comissió esmentada. Per altra banda, si l'AVL es decidira a publicar els texts litúrgics pel seu compte, sense la pertinent aprovació eclesiàstica, la seua acceptació en les parròquies i comunitats seria mínima i el seu ús encara menor.\nValència, 15 de desembre de 2017


Celebrant amb música el Misteri del Nadal a Elx - LOBLANC\nLa Banda Simfònica d’Elx i l’Escolania del Misteri d’Elx uniran els seus talents aquest diumenge en un concert extraordinari sota el títol: El Nadal ens uneix.\nL’esdeveniment tindrà lloc aquest diumenge, 15 de desembre, a les 18.00 hores, en la Basílica de Santa María, amb entrada lliure.\nEl Misteri d’Elx, el nostre principal senyal d’identitat cultural i joia patrimonial, té en les veus infantils de la seua escolania un dels seus majors tresors, perquè no sols participen de la representació cantant els papers de Marías, àngels menors i àngels de festeig, sinó que presten les seues precioses goles per a donar relleu a nombrosos esdeveniments que jalonen l’agenda festiva i social de la nostra ciutat.\nPer aquest motiu, les seues veus blanques i la música simfònica no podien faltar aquest Nadal, i la Regidoria de Cultura del Ajuntament d’Elx ha decidit promoure aquest concert extraordinari amb la finalitat de festejar aquestes dates tan entranyables i com a exemple del suport constant i decidit cap a nostra Festa, acompanyant a la magnífica escolania del Misteri d’Elx amb el bon fer de la Banda Simfònica d’Elx, sota la batuta del seu director titular Gabriel Rocamora.\nEl concert, que té per títol “El Nadal ens uneix”, tindrà lloc aquest diumenge 15 de desembre, a les 18.00 hores, en la Basílica de Santa María, escenari habitual del nostre drama sacrolírico Patrimoni Oral i Immaterial de la Humanitat de la UNESCO.\n– October, d’Eric Whitacre.\n– Somnis de Sal, d’Óscar Navarro.\n– Celtic Child, de Bert Appermont.\n– Nadales populars, anònim.\nLa Regidoria de Cultura del Ajuntament d’Elx convida als il·licitans a gaudir d’aquest estupend concert extraordinari per a descobrir el Misteri del Nadal, que amb tota seguretat farà les delícies de tots els assistents.\nAnteriorLa Biblioteca de Xàbia inicia el viernes 20 de diciembre la temporada de cuentacuentos y animación lectora\nSiguienteLa Biblioteca de Xàbia inicia el divendres 20 de desembre la temporada de contacontes i animació lectora


Ulleres de disseny per un preu ajustat? A TGN és possible! – Pugem Tarragona\nUlleres de disseny per un preu ajustat? A TGN és possible!\nLes ulleres formen part del teu dia a dia. Ja són un complement més, un producte que tens en compte a l’hora de vestir-te. Vols anar a la moda, i les ulleres són part del joc. Ara bé, cada cop que te les has de canviar arriben els dubtes. I has de fer números. Les ulleres són cares, i si les vols d’una marca reconeguda encara més. Però per això no pateixis. PugemTarragona, de la mà de les òptiques de la ciutat, et deixa un llistat de recomanacions perquè trobis les ulleres de disseny que més t’agraden a un preu molt raonable.\nEl primer que cal tenir en compte és la firma. Dolce Gabanna, Luis Vuitton, Prada, Cartier… comprar unes ulleres de les grans marques, reconegudes al món per assumptes que poc tenen a veure amb la vista, vol dir preparar la cartera. «Però pots tenir ulleres estèticament innovadores a preus molt competitius», assegura un dels òptics de l’Òptica Teixidó, Romà Roig. A la seva botiga, per exemple, compten amb una línia de marques alternatives: tenen preus més ajustats i van a l’última moda.\nEs tracta de firmes com Kaleos, Etnia Barcelona, Gigi Barcelona o Woodys. Totes ofereixen productes d’alta qualitat i estètics des d’uns cent euros, xifra que queda lluny dels 200 o 300 que poden costar les grans marques. Aquesta línia comercial, expliquen des d’Òptiques Teixidó, «és freqüentada per tot tipus de públic». «La gent té molta informació perquè busca per Internet», afirmen.\nA l’Òptica Glass, ubicada al carrer Lleida número 13, també aposten per marques amb menys fama però d’alta qualitat. «El que busco són firmes del país. Producte de proximitat, amb un tracte amb el proveïdor proper, que t’assegura que els clients estaran ben atesos en cas de recanvis o millores», manifesta el propietari de la botiga, Óscar Castellano. Algunes de les seves marques de «confiança» són Kxos, FreeLand, Silhouette o CentroStyle. «Les marques menys conegudes són el nostre segell d’identitat. I a la gent, això, li agrada», explica Castellanos.\nD’aquesta manera, les òptiques de la ciutat intenten lluitar contra les grans distribuïdores. «Rebenten els preus i és molt difícil competir amb les grans marques des d’una botiga petita», defensen des de l’Òptica Glass. A més, també és una eina per combatre la venda per Internet i pràctiques negatives com el «showrooming»: anar a una tenda a provar un producte que, hores més tard, es comprarà en línia a través d’un portal massiu que ofereix preus menors als de la botiga física. Des d’Òptiques Teixidó asseguren que aquesta és una pràctica a l’alça, i que sempre està relacionada amb productes de marques reconegudes. «Venen a emprovar-se un model en concret d’una marca concreta, el demanen, se’l posen i el deixen. Després, marxen a casa i el compren per Internet, i no tornen mai més a la botiga», expliquen.\nTot plegat demostra que comprar unes ulleres d’última moda amb dissenys trencadors no és sinònim de desemborsar una gran quantitat de diners. Les òptiques de Tarragona estan preparades per fer front a la venda online i, a més, tenen capacitat per crear un segell d’identitat propi que els diferencia de les grans distribuïdores. Així doncs, no t’ho pensis més i si has de comprar-te ulleres, visita les òptiques de la ciutat!


DITECSA vol recuperar l'activitat que feia fins abans de l'incendi a Montornès - Vallès Visió\nDITECSA vol recuperar l’activitat que feia fins abans de l’incendi a Montornès\n4 de Març de 2020 6 de Març de 2020\nTres mesos després de l’incendi de Dictesa, l’empresa de reciclatge de dissolvents i residus industrials, vol reprendre l’activitat des del mateix polígon de Can Buscarons de Montornès. Així ho han comunicat a l’Ajuntament. Ara els primers passos per poder tornar a funcionar és enderrocar totes les estructures i els dipòsits que les flames van malmetre. L’incendi va cremar tres quartes parts de l’empresa i només va deixar operatives les oficines. La investigació per esbrinar les causes de l’incendi continua sota secret de sumari.\nPrecisament, aquest matí, a petició de l’alcalde de Montornès, el president del Consorci Besòs Tordera, Josep Monràs i un tècnic de l’ens supramunicipal, s’han reunit amb els regidors del consistori montornesenc. La trobada ha servit per explicar tot el treball fet des del moment de l’incendi a Ditecsa i per avaluar l’estat actual del riu.\nEl consorci Besos Tordera ha explicat amb tot detall la gestió de l’emergència i els posteriors treballs realitzats al riu arran de l’incendi a l’empresa Ditecsa. Amb la informació aportada han intentat resoldre els dubtes que tenien els grups municipals de l’oposició a Montornès. Pels regidors de l’oposició aquesta sessió ha estat molt ben valorada. Tot i això, des de l’oposició volen continuar endavant amb la comissió informativa que van crear, sense el suport de l’equip de govern, per avaluar la gestió de l’emergència i revisar alguns protocols.\nLa comissió informativa tenia previst reunir-se avui, finalment però han decidit ajornar-la pels pròxims dies.\nEcologistes En Acció denuncia Ditecsa davant la Fiscalia per l’incendi de Montornès\nDitecsa, la fàbrica incendiada de Montornès, acomiada el 40% de la plantilla\nDos ferits lleus i 250 persones han estat evacuades del polígon de Can Buscarons de Montornès


Pol�mica de baix nivell - De Su�ssa estant - Els blogs d'e-noticies\n19 de Mar� de 2011\nLes relacions entre partits esta baixant a nivells que només poden satisfer a gent amb poca exigència i que segurament gaudeix amb els „reality shows"de la televisió.\nLa picabaralla entre López Tena i Duran i Lleida, amb la senyora Joana Ortega com a detonant, ha assolit un grau poques vegades vist i escoltat a Catalunya. Errors de currículum d'una, irregularitats com a notari de l'altre i detalls sobre la vida sexual del tercer han encetat una polèmica pública que ningú sap com acabarà.\nSi només poden accedir als càrrecs públics ciutadans amb una vida personal i professional neta com una patena, ja podem plegar perquè no trobarem ningú. Però l'obligada tolerància per errors de joventut, o canvis d'opinió i fins i tot de camisa, no pot perdonar-ho tot, i fer ulls clucs a intents conscients d ‘engany o a un repartiment de càrrecs amb criteris diguem-ne horitzontals, tal com insinua López Tena de Duran no soluciona res.\nCada vegada és més difícil fer creïble la política als ciutadans que llegeixen que Laporta cobrarà 130.00 euros suplementaris que, segons el reglament del Parlament, són de dret per tal que pugui efectuar en solitari la seva tasca al no fer part del Grup Mixt. Mentre l'atur augmenta, l'horitzó segueix llunyà i fosc i les retallades de despeses públiques ja es fan notar a tots els nivells, el senyor del carrer no entén certes coses, i dubta i es desentén cada vegada més de la política fugint no sap molt bé a on.\nI com que sempre plou sobre mullat, alguns voldrien que efectivament els jugadors del Barça s'ajudessin de drogues per fer gols. Jo, a la propera parada baixo.\nEls blogs d'e-noticies - De Su�ssa estant - Pol�mica de baix nivell


Restaurant de l'Hotel Evenia Rossello a Barcelona\nAquest restaurant, ubicat dins del hotel Evenia Rosselló, disposa d’una capacitat per a uns 70 comensals en sala, a més d’una agradable terrassa al costat dels jardins que formen la placeta d’en Joan Brossa.\nAmb un concepte de gastronomia molt definit, ens basem en la cuina tradicional, de temporada i de mercat amb algunes fusions amb altres cuines del mon, no deixant mai de banda la qualitat i aconseguint unes resultats que no el decebran.\nDisposem d’acurats i variats menús diaris pels dies laborables, festius i de nit, on tindrà l’opció d’escollir entre tres primers, tres segons i una amplia carta de postres. Destaquem un servei i tracte agradable i molt professional, el qual s’encarregarà d’ajudar-lo per tal que les seves vetllades esdevinguin perfectes i s’emportin un bon record.\nPer a mes informació, no dubti a consultar en la web


Ni en somnis | Compte Enrere\n← Què ha de tenir una pel·lícula per cridar-me l’atenció?\nCarta al Pare Noel →\nNo fa gaire ja vaig fer una entrada sobre els meus somnis. En aquell cas eren els recurrents, però el més curiós és que quan pensava en els continguts d’aquella entrada els somnis dels que volia parlar eren uns altres, el que passa és que me’n vaig oblidar… I avui intentaré reparar aquell error.\nA banda dels somnis recurrents, els somnis que tinc tenen una característica també recurrent o comuna. Hi ha una expressió, “ni en somnis”, que es fa servir com a sinònim de “ni de conya”. Com si les coses més difícils, o impossibles, fossin possibles a l’irreal món dels somnis, i quan diem “ni en somnis” volem dir que aquella cosa és tan impossible (suposant que hi ha graus d’impossibilitat) que ni la nostra versió onírica serà capaç d’aconseguir-la. Hi ha qui m’acusa de ser negatiu i d’infravalorar-me, de tallar-me jo mateix les ales. No sé si tenen raó o no, però és molt probable, perquè ni en somnis em surten les coses.\nEn posaré un exemple: ja de ben petit somiava amb la possibilitat de volar, i recordo imatges d’estar practicant en un terrat, sempre amb la seguretat de saber que em movia en les dimensions del mateix terrat, mai sobre el buit. Tot i així, el meu vol assolia com a màxim dos o tres pams des del terra. Mai no vaig arribar més lluny.\nUn altre: les baralles. Jo no sé vosaltres, estimats lectors i estimades lectores, però quan em barallo (en somnis, ja que a la vida real no ho faig) els cops de puny em surten molt fluixets. Tan fluixets que no són creïbles ni per a algú amb la meva poca força física. Gairebé diria que em surten en càmera lenta. Vergonyós.\nEn una altra categoria, hi ha temporades que somio que lligo. En circumstàncies d’allò més diverses i àdhuc inversemblants, però resulta que quan la noia i jo passem a aquella fase en què volem estar en un lloc més tranquil i sense la presència de ningú més per tal de dedicar-nos una atenció més profunda l’un a l’altra… per alguna raó hi ha un moment en què la noia desapareix. La perdo de vista. I si no la perdo de vista i sembla que la cosa avança a bon ritme… el somni s’acaba de sobte i abans d’hora. Però sempre, eh? No ha fallat mai. I allò de tornar-me a adormir ràpidament per intentar reenganxar-me a la “pel·lícula” no funciona.\nPer tant, o bé la meva manca de confiança en mi mateix és exageradament profunda, o estic condemnat al fracàs fins i tot en un món on, en principi, tot està permès. Sigui com sigui, lamentable.\nAquesta entrada s'ha publicat en Uncategorized i etiquetada amb somnis. Afegiu a les adreces d'interès l'enllaç permanent.\n2 respostes a Ni en somnis\n11 de Desembre de 2010 a les 13:08\nOstres, de petita també somiava que podia volar! Ho feia al passadís de casa meva. Sé que en el somni, si em concentrava molt, podria volar ^^ Ara, tu no arribaves massa lluny…jo podia sobrevolar Barcelona fins arribar a la meva escola (a Sarrià-Sant Gervasi xD).\nCrec que els somnis poden reflectir alguns temors que tenim o preocupacions. El que et passa potser és que tens coses rondant pel cap i el teu cervell les plasma així quan dorms. La veritat és que trobo que els somnis són la clau de saber encara millor com ets tu. Els somnis evolucionen… potser hi ha alguna manera de canviar els que tens ara. Jo en tenia molts fa 2 o 3 anys, i eren dolents i tristos. Vaig passar una mala època, i quan vaig mirar de solucionar-ho, a mesura que anava millorant el dia a dia, els meus somnis també eren millors.\n12 de Desembre de 2010 a les 18:10\nCoincideixo amb tu en què els somnis no deixen de ser un reflex de coses que t’han passat, coses que penses, pors que tens… Trobo que l’anàlisi dels somnis és plena de collonades i anades d’olla. Tot és molt més senzill. Un mateix pot interpretar els seus propis somnis si és sincer amb si mateix, si no s’enganya. Jo sóc conscient que em crec més limitat del que sóc en realitat, i això als somnis ho noto. I els somnis estranys deuen ser un reflex de la meva bogeria, he he… Però com he dit, normalment “no somio”, així que no sé si la cosa millora o no. El de no poder volar correctament, però, és antiquíssim, ja em passava de petit.\nAra, la gràcia de volar és precisament poder anar a l’EOI, i en el seu moment a l’Autònoma, sense trigar tanta estona. Amb el canvi de lloc instantani seria més ràpid, però també més perillós, i et perds el plaer de volar i que el vent et fregui el cos.


PENEDÈS MEDIEVAL: Vuitanta Capítols Matrimonials Penedesencs del segle XV - 5\nVuitanta Capítols Matrimonials Penedesencs del segle XV - 5\nEls bracers en els vuitanta capítols matrimonials:\nEren les persones que treballaven al camp per compte d’altres i a canvi d’un jornal. Normalment no disposaven de terres pròpies i si en disposaven eren insuficients, i vivia dels jornals que feia a terres d’altres pagesos. Podem observar que són vuit els bracers trobats en el fogatge del final del s. XV, mentre que a mitjans del segle XVI en el fogatge de 1.553 en surt només un. Vol dir això que alguns pagesos van ser primer bracers, és a dir, no propietaris de terres i durant el XVI els bracers passen més a ser propietaris de terres.\nEls que fan capítols matrimonials són: Joan Clapers, Cristòfol Garcia, Antoni Porcell, Joan Claramunt, Bartomeu Oller, Franci Rosell.\nCom a testimonis en els capítols hi ha els bracers: Bartomeu Salom i Francesc Pellisser.\nDels sis capítols de bracers que tenim, quatre fan capítols amb vídues propietàries de terres, són aquests:\n1.480 Joan Clapers amb la vídua Francina (abans muller d’un paraire)\n1.480 Joan Claramunt amb la vídua Francina (del Mas La Costa)\n1.485 Cristòfol Garcia amb la vídua Joana.\n1.495 Franci Rosell amb la vídua Gabriela (abans muller d´un altre bracer) que viu al Mas D’Estorany.\nEls mercaders en els vuitanta capítols matrimonials:\nCentraven la seva activitat econòmica en el comerç a l’engròs, traficaven amb mercaderies o diners, practicaven el comerç exterior. Trobem mercaders a Vilafranca com a consellers al segle XV. A Barcelona, la posició dels mercaders s’enfortí a la darreria del segle XV amb la creació del Consell dels Vint.\nSetze mercaders surten en els capítols matrimonials, a vegades també se’ls hi diu botiguers, per tant podem deduir que alguns botiguers vilafranquins a la vegada feien comerç a l’engròs. Només dos d’ells fan capítols matrimonials. La resta formen part de la signatura dels capítols matrimonials, com a testimonis (degut al seu prestigi social). Els nuvis mercaders són: Benet Bosch i Franci Riba.\nTambé hi surten :\nJoan Barqueta, Gaspar Ferran, Gaspar Ferran (fill de l’anterior), Pere Ferran, Pere Granell, Bernard Gual, Joan Mascaró, Pere Feliu Mascaró, Blai Merles, Joan Pellicer, Pere Pellicer, Joan Prats, Miquel Riba, Pere Salelles.\nAl fogatge de 1.553 a Vilafranca hi havia fogatjats nou mercaders. Tenien una bona posició econòmica i social. Econòmica perquè el dot (del que parlarem més endavant) en l’exemple en els dos mercaders que fan capítols és alta en relació a la dels altres oficis. Un dels mercaders fa capítols matrimonials amb una filla d’un notari, posseïdora dels béns mobles i immobles del seu pare i mare, per tant hereva.\nEls blanquers en els vuitanta capítols matrimonials:\nEls blanquers tenien cura de les operacions preliminars de l’adob de pells: remullar, encalcinar, pelar, descarnar i adobar en clots i remeses. Les estances on treballaven eren blanques, a causa de la calç que feia servir, d’aquí prové el nom de blanquer. Altres historiadors diuen que el nom prové perquè obtenien les pells "en blanc" que eren lliurades després als assaonadors. S’organitzaren en gremi al s. XIII. Al final del XV començà una etapa de decadència.\nSet blanquers surten en els capítols matrimonials, però només tenim els capítols matromonials de dos d’ells. Aquests són Francesc Blancafort i Joan Pometa.\nEls altres : Antoni Bernarda, Esteve Capellades, Jaume Peixò, Pere Peixò ( Peho ), Pere Terroja.\nEls dos blanquers que fan capítols matrimonials posseeixen béns mobles i immobles. Un d’ells, perquè és hereu d’un sastre i fa capítols amb la filla d’un pagès, i l’altre és cabaler però rep per part del seu germà gran (l’hereu) casa i terres.\nEn el fogatge de 1.553 hi surten 32 blanquers, això voldria dir una pujança en el treball d’aquest ofici a partir del segle XVI o la meitat d’aquest segle.


Karim Benzema, autor de tots els gols del Reial Madrid en els quatre últims partits, ha rescatat un punt de la visita a Butarque (1-1). El Leganés s'ha avançat al marcador, però el conjunt blanc ha pogut refer-se i salvar un punt insuficient.\nEl Madrid de Zinedine Zidane ha repetit una primera meitat molt fluixa i una segona amb reacció que no li ha permès capgirar el marcador. Incapaç de superar la defensa de cinc del Leganés, ha rebut el càstig en l'última jugada del primer temps quan Silva ha enganxat un xut amb la cama esquerra ajustat al pal i imparable per Keylor Navas.\nA la segona meitat el domini ha estat madridista i el conjunt blanc ha empatat als 51 minuts en una acció que ha rematat el de sempre, Benzema. Marco Asensio i Marcelo han disposat de les ocasions més clares per donar el triomf al Madrid però s'han estavellat amb el porter rival Cuéllar.\nFutbol Sergio Ramos és Jesucrist a 'El Sant Sopar' de Da Vinci El Nacional


Biblioteca Can Salvador de la Plaça - Calella: Activitats Gener 2012\nDIMECRES 04, 18.00 h, a la Biblioteca Can Salvador de la Plaça. Hora del conte a càrrec dels Patges Reials Abulai i Said. També recolliran les cartes als Reis d’Orient. Organitza: Amics de la Biblioteca de Calella.\nDILLUNS 09, 19.00 h, a la Biblioteca Can Salvador de la Plaça. Club de lectura Llibre obert amb el comentari del llibre Llums del Nord de Philip Pullman. Coordina: Lluís Barri.\nDIMARTS 10, 19.00 h, a la Biblioteca Can Salvador de la Plaça Club de lectura d’anglès fàcil Easy Readers in English. Come and join us, once a month for an hour and enjoy reading in english!. Coordina: Maree Ray.\nDIJOUS, 12, 18.00 h, a l’Ajuntament vell. Club de lectura Tardes de Tertúlia amb l’obra Tòquio Blues de Haruki Murakami. Organitza: Àrea de Política Social de l’Ajuntament de Calella i Biblioteca Can Salvador de la Plaça. Coordina: Quima Martínez.\nDIVENDRES 13, 18.00 h, a la Biblioteca Can Salvador de la Plaça. Club de Lectura per a nens/es de 9 a 12 anys. Inscripcions: Taulell de la biblioteca. Activitat gratuïta\nDISSABTE 14, 11.30 h, a la Biblioteca Can Salvador de la Plaça. Hora del conte La Família del sabater, a càrrec del ratolí Serafí\nDIVENDRES 20, 18.00 h, a la Biblioteca Can Salvador de la Plaça. Club de Lectura per a nens/es de 9 a 12 anys. Activitat gratuïta\nDISSABTE 21, 11.30 h, a la Biblioteca Can Salvador de la Plaça Hora del conte Passat i Futur, començarà amb el conte La pedreta de color verd (època prehistòrica) i acabarà amb La disfressa de Marcià (futur), a càrrec de Mireia Vidal.\nDIVENDRES 27, 18.00 h, a la Biblioteca Can Salvador de la Plaça. Club de Lectura per a nens/es de 9 a 12 anys. Inscripcions: Taulell de la biblioteca. Activitat gratuïta\nDISSABTE, 28, 11.30 h, a la Biblioteca Can Salvador de la Plaça. Taller infantil Serps esbojarrades, a càrrec de Montse.\nBiblioteca Can Salvador de la Plaça a 29.12.11


Posant la lupa sobre els Bootlegs – Minigrec\nCertes persones els donen suport; actors i productors de teatre per contra diuen a la gent que si fossin veritables fanàtics no serien capaços de donar suport a aquesta mena d’activitats. Estem parlant del contraban d’obres de teatre a través de Bootlegs.\nPer als qui no coneguin del terme «bootleg», es tracta de la gravació d’espectacles de teatre amb l’elenc original, que algú va capturar de manera il·legal a través de telèfons o càmeres digitals per tal de vendre aquests vídeos, i que altres persones gaudeixin d’ells.\nGeneralment aquests enregistraments són comercialitzades a preus que tan sols representen una fracció del preu de la butlleta de l’obra de teatre, afegint a més que les obres van ser gravades a resolucions de vídeo molt baixes.\nUna de les principals raons per les quals aquests formats són adquirits il·legalment, és que els usuaris són incapaços d’anar per ells mateixos a teatres cotitzats, o a una versió de teatre comunitari i veure l’espectacle en persona.\nLamentablement aquest tipus d’activitats posen en perill al teatre i als altres espectacles, el que ens porta a entendre que és preferible pagar per la butlleta amb el preu complet, en cas que valorem el treball dels actors en les taules.\nRaons del preu de les butlletes del teatre\nEn primer lloc cal entendre que les butlletes dels millors teatres són costosos, i que cal fer un esforç extra per comprar-los ja que qualsevol actor de teatre no es presenta en aquests escenaris.\nAmb això podem fer-nos una idea que la nostra entrada servirà per pagar pel treball realitzat als actors, directors, escenògrafs i altres responsables de que l’obra sigui fastuosa, sense esmentar els serveis requerits per millorar la posada en escena.\nAltres elements que es paguen amb els tiquets de teatre són: la publicitat, vestuaristas, a més del manteniment de les instal·lacions de la sala del teatre, ja que un amant d’aquesta expressió artística mereix gaudir del millor ambient i seients.\nPer què no has de comprar els Bootlegs\nPossiblement els qui comprin aquests enregistraments il·legals, no han tingut tan sols l’oportunitat de veure interpretar a Bette Midler l’obra «Hello, Dolly», ja que d’haver-ho fet no s’arriscarien a veure un producte de mala qualitat.\nI en cas que no hagis anat a alguna obra de teatre, és preferible que estalviïs diners cada vegada que puguis i gaudeixis del veritable treball interpretatiu.\nÉs fins i tot preferible fer veure que ets un manyà al teatre i colar-te per que no tens els diners per comprar una entrada. Comprar bootlegs és una manera de promoure la pirateria que tant de mal ha fet a les arts.\nAixí que et vam encoratjar que evitis adquirir aquestes «obres de contraban», ja que com per a un consumidor d’art pot resultar molest invertir malament en una obra gravada en qualitat mediocre. Paga la teva butlleta i gaudeix del veritable teatre.


Benvinguts a Cultura Itinerant\nSortides de Mates\nLes matemÃ tiques a Santa Maria del Mar\nUna sortida matemÃ tica a la BasÃlica de Santa Maria del Mar i al barri de la Ribera durÃ als alumnes a observar, descobrir i valorar aspectes histÃ²rics i matemÃ tics. A travÃ©s de diferents activitats dinÃ miques de geometria, mesura i estadÃstica, entendran la utilitat de les matemÃ tiques en el nostre dia a dia.\nSelecciona el cicle per descarregar mÃ©s informaciÃ³:\nLes matemÃ tiques a l'Eixample\nIldefons CerdÃ integrÃ com ningÃº els aspectes socials, geogrÃ fics i matemÃ tics per aconseguir una ciutat igualitÃ ria, salubre i cÃ²mode. Durant l'itinerari i a travÃ©s de les matemÃ tiques mÃ©s deductives, els alumnes treballaran la geometria, la mesura i l'estadÃstica i la probabilitat. Una forma de treballar les matemÃ tiques en el nostre dia a dia.\nTarraco: les matemÃ tiques i els romans\nAmb la visita als monuments romans de la ciutat, ens aproparem a la cultura romana a travÃ©s de les matemÃ tiques. ComenÃ§arem a l'amfiteatre on estudiarem la seva geometria i calcularem el seu aforament. Al circ treballarem la descomposiciÃ³ geomÃ¨trica i trobarem el seu perÃmetre. Recrearem com era el FÃ²rum Provincial i calcularem les seves dimensions. Finalitzarem a les muralles per mesurar la seva alÃ§Ã ria, i deduirem quin era el seu perÃmetre.\nLes matemÃ tiques a Girona\nA Sant Pere de Galligants buscarem formes geomÃ¨triques tÃpiques del romÃ nic. Estimarem l'alÃ§ada de la muralla medieval. A la plaÃ§a de la Catedral calcularem el desnivell que superen les escales. En l'interior de la Catedral esbrinarem les seves dimensions i entendrem com les construccions gÃ²tiques podien arribar al cel. En el call tractarem amb dades demogrÃ fiques del segle XV. Finalitzarem a la diminuta plaÃ§a dels raÃ¯ms per calcular les seves dimensions.\nConstruÃ¯m amb les matemÃ tiques (taller)\nAmb aquest taller, l'alumne, a travÃ©s d'un aprenentatge manipulatiu i experimental, extraurÃ les seves prÃ²pies conclusions sobre l'aplicaciÃ³ de les matemÃ tiques en el mÃ³n proper que ens envolta. Ens enfrontarem a diferents reptes que haurem de resoldre desenvolupant i aplicant coneixements matemÃ tics. Treballarem els cÃ nons de bellesa grecs. Reconstruirem virtualment el temple de Barcino. Experimentarem amb les forces manipulant l'arc de mig punt i l'arc apuntat. Amb una maqueta reconstruirem Santa Maria del Mar per descobrir les seves proporcions geomÃ¨triques i calcular les seves dimensions. Recrearem amb miralls l'Eixample de CerdÃ i amb el trencaclosques de les equivalÃ¨ncies, muntarem una illa.\nCultura itinerant S.L.\nCarrer de Badosa, 27\n93 417 55 63\n93 517 17 68\n658 954 241


Els llocs on passen les coses (Pre-Sant Jordi 2013) | Marina Espasa\n21 Abril 2013\t/ 0 comments\nDiu Tom Wolfe que la gent sempre vol ser, o tenir la sensació que és, als llocs on passen les coses. És possible. Sigui com sigui, i com que demà passat és l’únic dia de l’any en què l’important són els llibres, hem dibuixat un mapa a partir dels espais geogràfics on passen unes quantes novetats d’aquest Sant Jordi. Vist de lluny, constatem unes quantes coses: que les novel·les nord-americanes continuen passant a Amèrica del Nord, que les novel·les catalanes passen a Catalunya i a les illes Balears, sí, però que també fan excursions a Kassel, Niça, Roma o Bèlgica. Que Alemanya i Anglaterra copen la novel·la europea traduïda al català, amb el permís d’Itàlia i amb una Suïssa de país convidat. Que hi ha un petit bloc de llibres que tenen l’atreviment de fer del continent africà el seu protagonista indiscutible, i que un triangle misteriós lliga Suècia, Àsia i Albània. Que els llibres es mouen, també: l’excepcional itransnacional novel·la Carrer Robadors, de Mathias Énard, recorre, com una maledicció plena d’esperança, el camí que va des d’un Tànger asfixiant fins a la Barcelona de l’esclat del 15-M. Bon viatge pels llocs on passen els llibres.\nEL ESTATS UNITS I EL CANADÀ. L’ombra de la novel·la de campus és allargada\n¿Recordeu aquell estudiant de la taula del fons de l’aula d’institut, aquell tan brillant que es divertia delatant la ignorància dels professors? L’editorial Periscopi té el gust -i el mèrit indiscutible- de presentar-vos, per primera vegada en català, l’ enfant terrible del postmodernisme nord-americà: David Foster Wallace. Amb més integritat moral que un anunci de Bankia, la joveníssima editorial ha decidit començar pels principis i publicar la primera novel·la del geni malaguanyat de Nova York:L’escombra del sistema . Era l’any 1987 i el jove doctorand de la Universitat d’Amherst (una de les localitzacions de la novel·la, que transcorre al voltant de Cleveland, Ohio) va decidir passar l’escombra per tota la tradició narrativa que el precedia i part de la que vindria a continuació. Diversió assegurada, camins que cap altra narrativa ha obert i tot degudament ressaltat per la magnífica i entusiasta traducció de Ferran Ràfols. Una aposta segura.\nL’esperada nova novel·la de Jeffrey Eugenides, el venerat autor de Middlesex , es diu La trama matrimonial (Empúries/Anagrama), i és també el nom de l’assignatura optativa que ha cursat la protagonista del llibre, i que versa sobre la gran novel·la del segle XIX: Jane Austen, les germanes Brontë i tot aquell classicisme, que seran degudament revisades per la ploma intel·ligent i irònica d’Eugenides. L’acció transcorre al campus de la Universitat de Brown, prop de la ciutat de Providence, amb petites incursions a Cape Cod i a la ciutat índia de Calcuta. Filòlegs i estudiosos de la literatura, i no només ells, se’n lleparan els dits.\nEls que tinguin un gust una mica més clàssic s’enduran una bona sorpresa amb la darrera novetat de John Irving, En una sola persona (Ed. 62/Tusquets). La història de sempre del noi adolescent que s’enamora de la dona madura conté un matís que la gira del revés: la dona madura no sempre havia estat una dona. Més aviat era el campió de lluita lliure de la Favorite River Academy, una escola per a nois imaginària de Vermont, l’estat on transcorre el gruix de la novel·la, que a la segona part es desplaçarà a Nova York per acabar tancant el cercle i tornant al poble, també inventat, de First Sister.\nMolts lectors descobriran el John Fante escriptor i personatge hipocondríac i neuròtic amb Plens de vida (Ed. de 1984), una crònica divertidíssima del marit d’una dona embarassada i, per tant, disposada a disparar sagetes hormonals a qui gosi portar-li la contrària. ¿Convidar el teu pare a arreglar els desperfectes de la casa les últimes setmanes de l’embaràs de la teva dona és una idea amb futur? Burbank, San Juan, Los Angeles: benvinguts al sol de Califòrnia.\nPugem a Ontario, el Canadà, terra de Sa Majestat Alice Munro. Granges, molins i turons suaus.Estimada vida (Club Editor / Lumen) és pura vida destil·lada en personatges com tu i com jo, paisatges vistos des d’un tren i frases, salts de temps i girs d’una normalitat només aparent, perquè a sota hi bateguen les passions més fosques: literatura en estat pur.\nSón temps d’estar emprenyat, i res millor que llegir el pare de tots els emprenyats. Gràcies a l’editorial mallorquina El Gall Editor, ja tenim completa en català la pentalogia autobiogràfica de l’escriptor austríac Thomas Bernhard (1931-1989), traduïda per Clara Formosa: després de L’origeni El soterrani , arriben L’alè , El fred i Un nen . El complement imprescindible abans d’emprendre un viatge a Àustria, pàtria de Mozart i bressol del nacionalsocialisme. Passem a la veïna Alemanya, i als anys de la República de Weimar. Torna Hans Fallada (1893-1947), l’autor de les monumentalsSol a Berlín i Llop entre llops , ara amb L’home que volia arribar lluny (Ed. de 1984). La Berlín del període d’entreguerres, els cafès plens de morts de gana ambiciosos que faran el que sigui per sobreviure: una altra manera de conèixer la ciutat de moda. I qui tenia Hans Fallada com a ídol? Doncs Jörg Fauser (1944-1987), un autor alemany desconegudíssim de qui l’editorial Labreu ens porta, per primer cop en català, l’obra cabdal, Matèria primera , que ens duu, entre núvols d’opi, a la Istanbul dels anys seixanta, a Frankfurt i a Berlín: contracultura, primeres comunes i una altra manera d’intentar fer la revolució. Fins i tot hi ha un viatge a Londres per entrevistar William Borroughs.\nNo ens movem de la capital britànica, i saltem a tota una altra cosa: Moo Pak (Raig Verd), de Gabriel Josipovici, és potser el llibre que us farà gastar més llapis de tant que el subratllareu. Farcit de frases que fan aturar la lectura i pensar, el llibre és un recorregut pels parcs de Londres mentre escoltem l’imparable discurs d’un dels dos protagonistes que parla de tot i de res, de la pèrdua de la importància de la cultura en el nostre món i del pinyol d’aquesta decadència: el declivi del llenguatge, tot explicat en una meravellosa sola frase de cent vint pàgines. Més britànics: Julian Barnes (1946) va guanyar, per fi, el Booker Prize amb El sentit d’un final (Angle), una història finíssima i amarga sobre la manipulació dels records. “El remordiment és l’acció de tornar a mossegar”. El paisatge són les universitats britàniques i aquelles cases en poblets amb les carreteres flanquejades per murs d’arbustos perfectament retallats.\nMés guerra: Erri de Luca ens torna a obsequiar amb un dels seus volums prims i concentrats. Som a l’illa d’Ischia, al golf de Nàpols, però fem un viatge al gueto de Varsòvia i una visita a Auschwitz. Viena, les Dolomites i la llengua jiddisch, que parlaven onze milions de persones i que va emmudir després de l’Holocaust, són els llocs reals i mentals per on transcorre El crim del soldat (Bromera), que confronta els criminals de guerra amb la no sempre equànime justícia. Cap verd (Ed. de 1984 / Pico Verde, Minuscula) ens porta a la Suïssa dels anys setanta. Tota ella és un punt de vista: el d’una nena que desborda imaginació i que és adoptada per una família d’immigrants que no és gens normal. Aprenem paraules amb ella i descobrim els secrets de l’avi Jon o, el que és el mateix, les ferides mal netejades de la guerra. És el primer llibre de la periodista helvèticoalemanya Monica Cantieni (1965).\nVencerem algun dia? De moment, qui té tots els números per acabar al capdamunt de la llista de més venuts és l’omnipresent Victus (La Campana), d’Albert Sánchez Piñol, que ha traduït al català Xavier Pàmies. Barcelona i el setge del 1714 en són els protagonistes absoluts. Sí, d’acord, també el Martí Zuviría, la rata traïdora que narra la història, però sobretot la ciutat amb les seves muralles de defensa, els baluards de Portal Nou i Santa Clara, els bombardeigs i un pols narratiu esplèndid.\nSense moure’ns de Barcelona, pugem fins al barri de Sarrià i fem un salt de segles fins als anys foscos de la postguerra. Som a casa d’en Ferri, el futur matemàtic Ferran Sunyer, que de moment és un nen que no es mou i a qui el pediatra condemna a ser un esguerrat de per vida. El premi Sant Jordi d’enguany ha estat per a Màrius Serra, que a Plans de futur (Proa) ha elaborat una ficció a partir de la vida del matemàtic tetraplègic que va vèncer totes les adversitats de l’època, a més de les seves. El Mas Sunyer de l’Empordà, Figueres, Cadaqués i una expedició a Niça completen el paisatge.\nLa contista Tina Vallès, que amb El parèntesi més llarg (Proa) va aconseguir el premi Mercè Rodoreda, continua fent retrats precisos i irònics de personatges urbans, ara repartits per tota la geografia de la ciutat, no només pel seu Raval predilecte: Gràcia, Eixample, parades de metro, pisos i mares angoixants escrites en una prosa més que polida. I ja que parlem del Raval, al carrer Hospital cantonada amb el passatge Bernardí Martorell hi ha un consultori mèdic on treballa en Carducci, el narrador de mitja novel·la i antagonista de l’Ogre, un personatge fosquíssim i veritable troballa del llibre. Lluís-Anton Baulenas torna amb Abans que el pirata se m’emporti (RBA), una novel·la en què es parla de la perdurabilitat dels llegats, de l’ambició i fins i tot de l’anarcocapitalisme. D’ogre a ogre, perquè el protagonista absolut d’ El banquer (Ed. de 1984) de Núria Cadenes és un altre monstre. Ambientat a la Mallorca de la primera meitat del s. XX, el llibre és una concatenació de frescos sobre la vida d’un banquer que s’assembla perillosament a Joan March, i que estan escrits amb una qualitat inusual i una llengua que remet directament a Rodoreda, Vilallonga i Biel Mesquida. Una joia estranya. No ens movem de l’illa, perquè el volum de records d’infantesa de na Carme Riera, Temps d’innocència (Ed. 62), remet a una Mallorca que s’assembla ben poc a l’actual: garrofers, oliveres, ametllers i pins han estat engolits pel progrés i per “desvaris de ciment armat”. Tot i que s’hi parli de paradisos perduts i es reivindiqui la literatura com l’excusa per parlar sobre allò que hem perdut, no hi ha tòpics. L’autora avisa d’entrada: “La nostra infantesa no fou, crec, gaire feliç, al manco la meva”.\nD’una altra generació, la periodista i escriptora també mallorquina Llucia Ramis (1976) es capbussa també en records d’infantesa i fa un retrat familiar molt interessant des de la distància justa: Tot allò que una tarda morí amb les bicicletes (Columna) viatja fins a Bèlgica (d’on és la família de la mare de Ramis) i Astúries. Tornem a terra ferma, però continuem tractant la família. Ara estripem més, fem sàtira i oscil·lem entre Manresa, el cor de Catalunya, i Tortosa, força més al sud, amb Una família exemplar (Columna). El flamant guanyador del Premi Josep Pla, Genís Sinca, també periodista de professió, ens adverteix: no ens casem només amb una persona, sinó amb tota la seva família. Política pura, és a dir, cunyats i cunyades, estimats tots.\nDe tot un altre tipus de família parla Licantropia (Ed. de 1984), el debut prometedor de Carles Terès. La Pobla de Llobosa és un nom inventat, però el paisatge és el del Matarranya, on un fotògraf i dissenyador nota unes pulsions que l’obliguen a sortir de nit i córrer per la muntanya: no sap que per la seva sang hi corre l’antic deliri de la licantropia, que converteix els homes en llops, i que, lluny de fer por, li ensenyarà a concebre la vida d’una manera més completa.\nUna rara avis : no és ben bé novel·la, però, de fet, sí. El premi Documenta d’enguany ha destacat un exercici d’això que en diuen metaficció. Albert Serra (la novel·la, no el cineasta) (Empúries) és una proposta d’Albert Forns innovadora, iconoclasta i molt, molt irònica, que repassa totes les patums de l’art català, amb el cineasta dalinià Albert Serra al capdavant, i que, a més, no para de passejar: pels carrers de Barcelona, pel bar Horiginal, pels canals de Venècia i pels pavellons de la Fira d’Art de Kassel, a la recerca d’un bigoti perdut.\nPugem fins a Girona, la ciutat melangiosa. Allà hi arrenca el Climent (Amsterdam) de Josep-Maria Fonalleras, un retrat precís i subtil de la lluita de l’escriptor per representar l’ànima de les coses, que podria ser el mateix, o no, que el desig d’aturar el temps que se’ns escola entre els dits. El gran escenari de la novel·la és Roma, amb els seus carrerons i cafès, però també els quadres de Hodler o de Monet. La celebració de l’amistat és una activitat imprescindible que gairebé sempre, en un moment o altre, es tenyeix de tristesa.\nDues amistats, una de real i una de fictícia, són el motor de dos llibres més: L’estiu que comença(Planeta, Premi Ramon Llull), de Sílvia Soler, fa servir d’excusa narrativa la nit de Sant Joan. Cada any, la Júlia i l’Andreu, fills de dues amigues de l’ànima, coincideixen a la casa amb jardí d’un poble imaginari del Maresme i juguen amb el seu destí, perquè cada any són els mateixos i cada any són diferents. Lluís Llach i Miquel Martí i Pol van teixir una amistat durant més de vint anys. El resultat -els quatre discos Ara mateix , Un pont de mar blava , Món Porrera i Germanies – és ben conegut. Gràcies a Estimat Miquel (Empúries) serà possible descobrir com es va produir aquesta col·laboració a través dels centenars de faxos que viatjaven, de la Porrera del Priorat lluminós o el Parlavà i Verges de l’Empordà fins a la Roda de Ter de l’Osona emboirada. En el desè aniversari de la mort del poeta Martí i Pol, Llach, que ha enfilat definitivament el camí de l’escriptura, li ret un homenatge que és, a la vegada, sincer i apassionant. El llibre, a més, inclou els quatre CD.\nÀFRICA. Un viatge d’anada i tornada?\nSembla que la cita de l’antropòleg Ferran Iniesta que trobem a El fruit del baobab (Ed. 62 / Espasa) serveixi per encapçalar aquest grup de llibres: “A més de l’apassionant aventura intel·lectual del descobriment de l’Altre, l’aproximació a la realitat històrica africana afavorirà l’aparició de sectors socials amb una major sensibilitat envers els altres que la que ens ha caracteritzat en el passat”. Posant l’accent en la segona part de la frase, la novel·la de la Maite Carranza denuncia el drama de l’ablació femenina a l’Àfrica i a casa nostra, perquè l’acció transcorre tant en un CAP de Mataró com a la Gàmbia d’on són originàries les dones africanes que protagonitzen el relat, i que posen cara al problema. La ficció (tot i que basada en dades més que reals) es revela com la millor manera d’aclarir prejudicis i de fer-nos adonar que tots tenim a l’abast donar un cop de mà. El periodista Marc Serena no ficcionalitza, però quasi: els quinze retrats que conté Això no és africà! (RBA) fan de molt ben llegir. Al llarg d’un recorregut pel continent, Serena va aconseguir entrevistar-se amb gais, lesbianes i transsexuals, alguns dels quals estan en perill de mort per uns governs que encara persegueixen la diferència amb ferocitat. Una de les fotos més poc vistes del continent africà.\nUna altra manera d’enfrontar-se a la bèstia africana, esclar, és fer-ho com tota la vida: a partir de la novel·la d’aventures. Això és el que fa, i molt bé, Marc Pastor amb Bioko (Amsterdam/Planeta), en què els seguidors de l’autor de La mala dona es retrobaran amb l’inspector Moisès Corvo, que ara fa de soldat a l’illa de Fernando Poo (Bioko és el nom fictici que li ha posat Pastor).\nEl llibre que fa de contrast amb aquests tres perquè fa el viatge oposat -és a dir, d’Àfrica cap a Europa- està escrit per un francès, Mathias Énard, que fa anys que s’ha instal·lat a Barcelona.Carrer Robadors (Columna/Mondadori) narra l’odissea d’un jovenet tangerí des del Marroc fins a un balcó d’aquest carrer de Barcelona, des d’on el noi llegeix novel·la negra sense parar mentre mira, de cua d’ull, el circ de drogoaddictes i prostitutes que li ofereix la millor ciutat del món. Un llibre que posa un mirall que torna una imatge molt poc cofoia sobre la realitat europea, espanyola (és magistral tota la part del llibre en què el noi travessa l’estret de Gibraltar i s’està a Andalusia) i catalana, al mateix temps que adverteix dels perills de les lectures excessivament fanàtiques de la religió.\nQuatre punts titil·len en aquest mapa: són Escània (al sud de Suècia), Pequín, Hong Kong i Albània. Tres autors aguanten les llanternes: Enric Casasses, Francesc Parcerisas i el grec Nikos Kavadias, que en té dues, perquè és radiotelegrafista de marina i no pot quedar-se sense llum. Jocs de paraules a part, aquests són tres llibres ben particulars: els gèneres diuen que són dos dietaris i un recull de contes, però la lectura deixa clar que són tres proses escrites per poetes. El diari d’Escània i Univers endins (Empúries) és una prosa (més un poema llarg esplendorós) que descriu l’estada d’en Casasses al sud de Suècia durant un solstici d’estiu de l’any 80: anar a visitar un rellotger, collir maduixots i jeure al sol mentre el cap barrina i la mà escriu. Una celebració de la vida i, com sempre, de la llengua a un nivell altíssim. La primavera a Pequín (Quaderns Crema) d’en Parcerisas és una barreja d’anotacions de viatger, poemes xinesos i descripcions de somnis que crea un efecte hipnòtic molt plaent i que segur que és el llibre ideal per dur a la butxaca si es viatja a la Xina o, com que les circumstàncies no estan per a aquests excessos, per sortir a fer un volt i llegir sota un arbre. Li i altres relats (Club Editor) és una petita perla: l’escriptor grec Nikos Kavadias és conegut com a novel·lista, però és segur que tenia l’ànima de poeta. Aquí li podem llegir tres contes, que passen a Hong Kong i a Albània, delicats i plens de secrets.\nPublicat al suplement ARATU, 21/04/2013\nSant Jordi, Viatges


Acer podria apostar m - YCOM\nAcer podria apostar m\nDirectius del fabricant taiwanès afirmen que el sistema operatiu del pingüí podria equipar aviat a molts dels seus portàtils i sobretaules de mitjanes i grans prestacions. La companyia és considerada el tercer venedor d’ordinadors del món darrere de HP i Dell.\nGuillem Alsina (guillem@imatica.org) – Segons afirma vnunet.com, una de les publicacions de referència per als negocis relacionats amb les noves tecnologies, diversos directius del fabricant taiwanés d’ordinadors Acer, han afirmat que la companyia augmentarà la seva aposta per Linux en un futur proper. Actualment, aquesta multinacional ja ofereix GNU/Linux com a sistema operatiu per als seus ordinadors ultraportàtils, però l’aposta és portar-lo a noves gammes de portàtils i sobretaules.\nLa publicació en línia cita concretament a Gianpiero Morbello, vicepresident de màrqueting i imatge de marca, i a David Drummond, director mànager d’Acer en el Regne Unit. Aquest darrer va fer referència al preu extra que suposa Windows en un ordinador, afirmant que si comptem amb un cost de cinquanta lliures esterlines addicionals, això és com una gota en un got d’aigua si estem parlant d’una màquina amb un preu de 1.000 lliures, però que suposa un handicap considerable en una màquina de 200, ja que constitueix una cinquena part del preu final (20%) mentre que en el primer cas no arriba al 5%.\nPer la seva banda, Morbello ha afirmat que "a despit Microsoft", Acer apostarà obertament per Linux en el futur immediat, augmentant el nombre de màquines que distribueix amb el sistema operatiu lliure. Entre els avantatges que veu en GNU/Linux s’hi troben l’optimització per a la màquina (recompilant el kernel del sistema podem fer que arrenqui més ràpidament que altres sistemes operatius i fins i tot estendre la durada de la bateria) i el cost (naturalment).\nNo s’han concretat dates, però sí s’ha deixat entendre que podríem començar a veure màquines d’Acer amb Linux precarregat aquest mateix any, encara que probablement molt restringides al mercat asiàtic en el qual el sistema del pingüí té més penetració a nivell de telefonia mòbil i d’ordinadors personals.


Gin, l'artista elegant\nJordi Ginés Soteras, “Gin” (1930-1996) va néixer amb un do especial pel dibuix i, per sort per a tots, no va trigar a desenvolupar-lo.\nDe formació autodidacta, va començar a publicar historietes a mitjans dels anys cinquanta del segle passat a revistes infantils i juvenils com Nicolás, La Risa, El DDT, Can Can o Tío Vivo. El seu grafisme, dotat d’un traç viu, i la seva ductilitat en l’ús del color el van dur a publicar poc després a revistes de països com Gran Bertanya, Alemanya, França o els Estats Units. A la dècada dels anys setanta va treballar per a revistas com Destino, Mata Ratos, Barrabás o El Papus, arribant a dirigir aquests dos darrers setmanaris. Després d’exercir com a director artístic de revistes com Playboy y Nacional Show, el 1981 es va convertir en col·laborador i director del setmanari El Jueves, capçalera on va publicar molts dels seus excepcionals treballs en color fins el dia de la seva mort. El 1983 va dirigir Titanic, una revista d’humor ambiciosa i de gran qualitat.\nGin va dibuixar durant tota la seva vida no només per encàrrec, sinó també il·lustracions lliures, molt personals, que evidencien la qualitat del seu traç. I és que l’art d’en Gin és això, art, en el sentit més ampli del terme. Gin tenia una desimboltura especial en els seus dibuixos, un sentit molt particular del color i una extraordinària facilitat per la composició, i va demostrar sempre una gran capacitat per a reinventar-se i evolucionar.\nNo hi ha dubte que Gin és un dels nostres artistes més importants en terrenys com la il·listració i l’humor gràfic. El museu digital Humoristan s’honra en iniciar el seu espai dedicat a les exposicions amb Gin, el artista elegante, una mostra de 120 treballs que evidencien la seva qualitat i elegància artístiques. Una exposició amb la que volem retre un càlid homenatge a aquest mestre del dibuix.\nTots els inicis són durs, i cal recordar que quan Gin va començar la seva carrera professional ho va fer en una Espanya, la dels anys cinquanta, que no anava precisament sobrada de bon humor ni de facilitats econòmiques. L'art de Gin es va aplicar al que en aquells dies oferia més facilitats per començar a publicar: els còmics per a nens i nenes. Gin va realitzar historietes, acudits i il·lustracions per a revistes com Nicolás, Florita, Yumbo, La Risa o L’Infantil/Tretzevents. Entre 1957 i 1959, contractat per l’Editorial Bruguera, va col·laborar en setmanaris com El DDT, Can Can o Tío Vivo. Va ser en aquesta etapa quan va començar a destacar amb les seves il·lustracions a color, que van ocupar les portades d'alguns números de revistes com El DDT.\n, 332, 1957\nEl 1959, després de deixar una Editorial Bruguera que no li permetia créixer com a professional, Gin va començar a treballar per a agències barcelonines de dibuixants com Bardon Art o Selecciones Ilustradas, els treballs de les quals es publicaven directament en mercats forans. Inicialment va destacar per les seves historietes humorístiques aparegudes a revistes juvenils de diversos països europeus, especialment a Gran Bretanya i a Suècia. Posteriorment, més concentrat en els seus treballs a tot color, la qualitat de les seves tires, acudits i il·lustracions va ser reconeguda als Estats Units, Sud-amèrica i Europa, publicant a capçaleres com El Pingüino, Lui, Pardon, Stern, Penthouse o Playboy.\n, 456, 1966\nAcudits de "Dioses, tumbas... y humor"\n, 469, 1966


Documentals premiats i seleccionats a festivals\nPromoció programació Juliol, agost i setembre\n"El botón de nácar", de Patricio Guzmán, guanya el premi Platino del Cine Iberoamericano a la millor pel·lícula documental. Els documentals "La doble vida del faquir", i "Els nens de Rússia" es projecten a Los Angeles, i "Mercat de futurs" a Vanvouver. D'altres, com "Joana Biarnés, una entre tots", "Barça Dreams", "Carmona té una font", "Dead Slow Ahead", "El gran vuelo", "Oleg y las raras artes", "Tarajal: desmontando la frontera sur" o "Freightened. El preu real del transport marítim" es projecten a festivals i mostres d'arreu del món.\n26/07/2016 - 11.12\n"El botón de nácar", de Patricio Guzmán\n"El botón de nácar", dirigida i escrita per Patricio Guzmán, ha obtingut el premi a la millor pel·lícula documental en la tercera edició dels Premis Platino del Cine Iberoamericà. Aquests premis s'han convertit en un destacat suport a la indústria cinematogràfica dels països hispanoparlants del continent americà, el Brasil, Portugal, Andorra i Espanya. El documental és una producció de Valdivia Film S.A., Mediapro, France 3 i Atacama Producciones.\nD'altra banda, diverses produccions es projecten aquest estiu a l'estranger. Us en fem un repàs, per ordre cronològic. La setmana passada, el dilluns 18 de juliol, just quan es commemoraven 80 anys de l'inici de la Guerra Civil espanyola, es van projectar els documentals "La doble vida del faquir" (2005), codirigit per Esteve Riambau i Elisabet Cabeza, i "Els nens de Rússia" (2001), de Jaime Camino. La sessió formava port del programa "Cinema and the Spanish Civil War" "(El cinema i la Guerra Civil espanyola") que el mateix Riambau, director de la Filmoteca de Catalunya, va presentar a l'arxiu de Cinema i Televisió i al departament d'espanyol i portuguès de la Universitat de Califòrnia - Los Angeles (UCLA).\n"Mercat de futurs" ("Futures Market"), de Mercedes Álvarez, es va veure dimecres 20 de juliol a Vancouver, al Canadà, en una sessió organitzada per Cineworks i DOC BC: Cineworks Independent Filmmakers Society és un centre de producció i exhibició que dóna suport a cineastes independents i artistes que treballen en el vídeo digital i The Documentary Organization of Canada (DOC) és l'associació professional més gran de cineastes independents al Canadà, amb més de 850 membres al país.\n"Joana Biarnés, una entre tots", el treball dirigit per dirigit per Òscar Moreno i Jordi Rovira i coproduït per TV3, REC Videoproduccions i TVE, va clausurar diumenge 24 de juliol la quarta edició de DocsBarcelona Medellín, el Festival Internacional de Documentales DocsBarcelona Medellín, a Colòmbia. L'endemà, el dilluns 25 de juliol, es va projectar a l'altra banda de l'oceà, a la secció oficial d'Islantilla Cineforum, el 9è Festival Internacional de Cine Bajo La Luna, a Huelva.\nAquesta setmana, "Barça Dreams" competeix en la 37 edició del festival internacional Sport Film Festival, Rassegna Cinematografica Internazionale Sportfilmfestival que se celebra a Palermo, Itàlia. Jordi Llompart dirigeix aquesta producció de Gen Image Media amb la coproducció d'Entropy Studio, Televisió de Catalunya i TVE, amb el suport de l'ICEC, sobre la història del FC Barcelona.\nAltres produccions documentals han estat seleccionades a festivals i mostres que se celebren a l'agost i el setembre. Dues competiran a la categoria de documentals internacionals de MARFICI, el Festival Internacional de Cine Independent de Mar del Plata, a l'Argentina: "Carmona té una font", amb direcció, guió, muntatge i producció d'Antonio Trullén, i "Dead Slow Ahead". L'"opera prima" de Mauro Herce és el llargmetratge documental més premiat des de l'estiu de l'any passat. Aquest treball és una producció de Nanouk Films, El Viaje Films i Bocalupo Films en coproducció amb Televisió de Catalunya. "El gran vuelo", de Carolina Astudillo, concursarà a la secció Panorama internacional. Els documentals participaran al certamen del 6 al 13 d'agost.\nTambé es coneixen els títols de la secció oficial de la 48 edició d'Alcances, el Festival de cine documental que tindrà lloc a Cadis del 10 al 17 de setembre. En la categoria de llargmetratges, competiran el premiadíssim "Oleg y las raras artes", d'Andrés Duque, i "Tarajal: desmontando la frontera sur", de Xapo Ortega y Xavier Artigas. En la categoria de migmetratges, "Arreta", de María Zafra i Raquel Marqués, "La plaza", de Lola Clavo i "La última feria", de Ricardo Íscar. I, pel que fa als curtmetratges, "Animalización", dels artistes Zoraida Roselló i Jaume Vidal Arasa, "Campanya", de Catarina Brites, Andrés Alonso, Alejandro Cabrera, Lara Curto i Damián Depetris, i "Sin título", de Julio Lamaña i Ricardo Perea.\nPer últim, "Freightened. El preu real del transport marítim", una producció de Polar Star Films i la Compagnie des Taxi amb la col·laboració de Televisió de Catalunya, entre d'altres, dirigida per Denis Delestrac, es veurà entre el 13 i el 19 de setembre a DREFF, la Mostra de Cine Medioambiental Dominicana.\nMés informació sobre el documental a Catalunya\nCom si fos ahir - capítol 294\nEl resum de l'Atlètic de Madrid-Girona (3-3)\nEstà passant - 16/01/2019\nCarles Puigdemont: "El Suprem hauria d'acceptar el meu testimoni. Hi estic absolutament disposat"