La Generalitat preservarà les pedanies però revisarà els consorcis, 84 a Lleida | SORT ACTUAL\nLa Generalitat preservarà les pedanies però revisarà els consorcis, 84 a Lleida\nLa nova llei de governs locals de la Generalitat garanteix la continuïtat de les 54 pedanies de Lleida (un 85% de les que hi ha a Catalunya), encara que serà molt difícil la creació de noves EMD. Aquesta postura xoca amb la del Govern central, que amenaça amb el seu projecte de llei d’eliminar les pedanies si no presenten balanços en tres mesos.\nAdministració · Projecte de reforma de l’Executiu català\nLa llei de governs locals dificultarà la formació de noves EMD en el futur\nCompetències pròpies · L’Executiu català critica l’espanyol, que planteja suprimir les EMD, per envair les seues competències\nLa Generalitat preservarà les 63 pedanies que hi ha a Catalunya, un 85% de les quals a Lleida, en la nova llei de governs locals, ja que considera que formen part d’un model propi d’organització que atansa l’Administració al ciutadà. Aquesta garantia, confirmada ahir per la conselleria de Governació, xoca amb la postura del Govern central. L’última versió de la seua llei de reforma local preveu la desaparició de les pedanies que no justifiquin els seus comptes en tres mesos (el text anterior en preveia l’eliminació, com va avançar SEGRE al juliol). A Espanya hi ha 3.500 EMD; a Catalunya, 63, i a Lleida, 54. La vicepresidenta Joana Ortega va incidir al Parlament que la Generalitat defensarà les seues competències sobre el règim local.\nLa conselleria, que preveu entregar a l’Executiu el projecte de llei de governs locals abans de l’estiu i iniciar-ne el tràmit parlamentari a finals d’any, va avançar, no obstant, que serà «molt difícil» crear noves EMD seguint la lletra de la llei.\nEn canvi, eliminarà els plens dels consells i revisarà totes les entitats i consorcis, mancomunitats i empreses públiques, amenaçades ara de desaparèixer si són prescindibles o les seues funcions estan duplicades, és a dir, que altres administracions ja les porten a terme.\nA Lleida, segons dades de Governació, els onze consells comarcals (el d’Aran serà regulat en una llei pròpia) participen o tenen sota la seua titularitat fins a 84 consorcis o grups de gestió. Molts d’aquests es van crear per gestionar ajudes europees i a l’acabar-se es dissoldran. D’altres són per a la gestió de residus (encara que l’Alt Urgell, per exemple, en té dos al marge del consell), per a turisme o patrimoni cultural. A més, hi ha vuit mancomunitats i set societats públiques: quatre al Segrià, una a la Segarra, una a l’Urgell i una altra més a l’Alt Urgell.\nCONSORCIS I ORGANISMES DELS CONSELLS O PARTICIPATS\nTé participació en vuit consorcis, entre els quals el de l’Ecomuseu de les Valls d’Àneu, el de Gerri de la Sal o el de l’Escola Itinerant de Música i Dansa.\nConsells o diputacions\n* El projecte de llei de la Generalitat pretén reforçar els consells com a ens gestors de serveis municipals, encara que també els buidarà de contingut polític al suprimir els plens i els consellers.\n* El ministeri d’Hisenda vol donar més pes a les diputacions i que assumeixen els serveis dels municipis de menys de 20.000 habitants que siguin massa costosos segons els barems que dictarà.\nEntitats menors descentralitzades\n* L’Executiu català garanteix la continuïtat de les 63 EMD de Catalunya però en dificultarà la creació d’ara endavant. Les últimes a crear-se a Lleida han sigut el Talladell i Baldomar.\n* Inicialment, el projecte de Govern preveia suprimir les EMD. Ara condiciona la seua supervivència a la presentació dels seus comptes en tres mesos i al fet que aprovin un examen econòmic.\nTraspàs de competències a una administració superior\n* Els municipis de menys de 1.000 habitants traspassaran competències als consells en medi ambient, policia o serveis socials.\n* Els ajuntaments hauran de traspassar les competències en educació i sanitat a les autonomies en cinc anys i els serveis socials, en un.\n* La Generalitat fomentarà la fusió voluntària de municipis i en determinarà els requisits.\n* El Govern inclou en la definició d’entitats locals les comarques catalanes i les mancomunitats.\nTagged: Consell Comarcal del Pallars Sobirà\n← Viatge a l’origen de la llum\nReben 1.150 sol·licituds per optar a un pis de lloguer a un euro a Rialp →


El català, a Madrid\n06 maig 2021 17:22\nLa reclamació feta ahir per la coalició nacionalista Unitat per les Illes en el sentit que el català sigui considerat llengua oficial al Congrés i al Senat, juntament amb l'euskera i el gallec, i la decisió de dur aquesta exigència a les Corts en cas que obtinguin representació parlamentària s'ha de tenir molt en compte i ha de ser motiu de reflexió en aquesta campanya electoral. És més, es tractaria d'una petició feta per les Balears, seria la irrupció de l'Arxipèlag dins les grans proposicions que han de configurar l'Estat espanyol del futur, plurinacional i tolerant, única manera de convertir en realitat el principi d'igualtat davant la llei que tant prediquen i tan malament comprenen els dos grans partits estatalistes. En quant a la burocràcia que depèn de l'Estat central, sobretot la radicada a Madrid, dirigida fins ara per caps polítics també amb mentalital centralista, hagi d'assumir per llei la pluriculturalitat i el plurilingüisme, s'haurà fet una gran passa cap a la cohesió de l'Estat i cap a una nova visió política en la qual ningú no se senti discriminat per motius de llengua, cultura i lloc de naixement, valors a partir dels quals emanen les creences i les ideologies dels ciutadans, principis fermament defensats per la Constitució. El gran problema d'Espanya són les ments tancades de Madrid. Invoquen en fals la igualtat davant la llei per frenar l'avanç de les comunitats amb llengua diferenciada sense capir que aquesta realitat és la mesura de la devoció que senten milions de ciutadans perifèrics per la seva terra, la seva història i els seus principis. Aquest autoorgull i autoestima s'han de fer realitat a un Congrés que ha de deixar de banda la vella mentalitat tancada i excloent en nom de la llibertat i de la igualtat.


Secció de Allò que no sona amb Josep Maria Ubach del programa Això ja no va a missa d'Andorra difusió;\nProgrames » Això ja no va a missa\nAixò ja no va a missa: Allò que no sona amb Josep Maria Ubach\nEns visita el Josep Maria Ubach que aquest passat estiu va passar molt bones estones al festival de jazz de Marciac (França). El fet d'anar-hi acreditat com a col.laborador d'RNA li va permetre conèixer interioritats fins ara desconegudes de tot plegat. Avui ens en farà un primer tastet amb l'actuació vibrant de Wynton Marsalis i de Cécile McLorin.\nEl Josep Maria Ubach ens parla avui per tancar la temporada d'una excel.lent banda. Concretament, parlem de "El Gran Combo de Puerto Rico", coneguts també com "La Universidad de la Salsa". Un dels grups més coneguts de l'Amèrica llatina amb el gran Rafael Ithier al capdavant. Un grup que va nèixer el maig de 1962 i que encara funciona.\nEl Josep María Ubach ens porta avui fins a Guinea-Conakri amb un grup senzillament genial i capaç d'encomanar bon rotllo a tothom. Avui parlem de la Bembeya Jazz National Orvhestra.\nEl protagonista de l'espai d'avui és el gran Michel Petrucciani. El pianista francès, que només va viure 36 anys va deixar un llegat i una manera de fer i de tocar inoblidables. La seva mort no deixa dubtes de que estarem molts anys a trobar-li un substitut ... i això serà si el trobem, que no és segur !!\nLa visita del Josep María Ubach ens porta avui el record d'una gran veu. La que tenia l'excepcional Barry White. Una veu de baix-baríton que fins hi tot va tenir incidència en el baby boom registrat als EUA l'any 1974.\nAvui el Josep Maria Ubach ens parla avui de Gregg Allman (que va morir dissabte passat) i del seu grup la Allman Brothers Band. Moltes anècdotes i molta història d'una banda que estava a tocar dels 50 anys de vida.\nAmb el Josep Maria Ubach marxem cap a Cuba. A La Habana hi va nèixer el 1975 un crac del piano. Roberto Fonseca. Avui repassem vida i miracles d'un geni.\nEl Josep María Ubach ens continua passejant pel cartell del festival de jazz de Marciac (28-07 al 15-08). Avui és el torn per al gran trompetista Wynton Marsalis. El de Nova Orleans és un crac i avui en descobrim alguns detalls realment fantàstics.\nEl Josep Maria Ubach ens presnta el cartell de luxe de l'edició del festival de jazz de Marciac i ho focalitza especialment en la millor veu femenina del moment en el món del jazz Cécile McLorin. Una vocalista senzillament brutal!\nEl Josep Maria Ubach ens permet amb la seva visita gaudir de la possiblement millor veu de tots els temps. Avui convidem a Ella Fitzgerald, una cantant que aquest 25 d'abril hauria celebrat els seus 100 anys. Qui va ser i que va fer al llarg de la seva carrera musical ho decobrim avui.


Clouen el curs | martorellesport.cat - el web esportiu de referència de Martorell\nEls conjunts de PadelCat martorellencs han caigut a quarts de final © Pàdel Martorell\nEls equips de la secció de pàdel del Club Natació Martorell que militen a la lliga PadelCat han posat punt i final a la temporada aquest cap de setmana. En perdre en el doble enfrontament contra el Vilassar de Mar, els conjunts martorellencs no han pogut superar els quarts de final.\nLa secció de pàdel del Club Natació Martorell mantenia amb vida el conjunt femení de Segona i el conjunt masculí de Segona, però cap dels dos ha pogut assolir les semifinals d’aquesta competició. Les noies van estrenar la jornada rebent les maresmenques al Complex Esportiu La Vila, on va perdre per 0-3. La primera parella va començar el partit guanyant el primer set, però les errades pròpies va condemnar-les a perdre per 6-7 i 4-6. La segona dupla va perdre per la via ràpida en dos sets (5-7, 4-6), mentre que la tercera no va trobar-se còmoda i va perdre per 3-6 i 6-7.\nPel que fa al conjunt masculí, els martorellencs van caure a domicili (3-0). La primera dupla no va tenir opcions i va perdre de manera contundent (6-0 i 6-3). La segona parella va perdre per un doble 6-4 i la tercera, que va aconseguir puntuar al segon set, va perdre per 2 a 1 (7-5, 6-7 i 7-6).\nAcaba la lliga social\nAquest dissabte, a més, va tenir lloc la cloenda de la desena lliga social que promou la secció de pàdel del Club Natació Martorell. La competició d’enguany s’ha dividit en 3 fases: tardor-hivern, primavera-estiu i màsters. Les pistes del CE La Vila van acollir aquest dissabte els partits per conèixer qui són els campions del màsters final. Aquesta ha sigut la última lliga social que promou el CN Martorell, i és que a prtir de l’1 d’agost el nou club de pàdel, el Martorell Pàdel Club, començarà a rodar.\nEn Primera masculina, Dani Rodríguez i Ramón Rodríguez van ser els guanyadors, mentre que Roger Bel i Cesc Esteve van ser els sotscampions. En Segona masculina, els campions van ser Lorenzo González i Mario Pérez (Bielo Devesa i Jona Requena van ser segons) i en Tercera masculina, Fernando Gañán i Alfonso Peñalba van fer-se amb el primer lloc, per davant de Pavol Novansky i Josep García.\nEn categoria femenina, Silvia Casas i Ana Pueyo van ser les guanyadores de Primera, en superar Ma José Vidal i Yolanda Ustero a la final. Dolors Cuartero i Helena Abenza van ser les campiones de Segona (Pilar Martínez i Encarna Adell van perdre a la final).\nPel que fa a la categoria mixta, Ramiro Tornielli i Lara Subils han sigut els campions absoluts de Primera, per davant de Jessica Joya i Dani Fernández, i Carlos Rey i Rocío Plaza han sigut els guanyadors de Segona, en vèncer Conchi Alegre i Fernando Gañán.


Cristians i musulmans acomiaden Losada, la “dona del cor blanc” | Catalunya Religió\n(Jordi Llisterri – CR) “Donem gràcies per aquesta dona de cor blanc que tan estima i respecta el nostre poble, la nostra cultura i la nostra fe. Que el cel on ella esperava trobar-se amb el seu Déu, segueixi estimant i resant per les nostres famílies”. Així, s’acomiadava de Teresa Losada una noia de la comunitat musulmana aquest dilluns al migdia en el funeral a la parròquia de Sant Vicenç dels Horts.\nCom en la vetlla que es va fer a la residència de les Franciscanes Missioneres, diverses famílies musulmanes –especialment dones, joves i nens- s’han sumat a la celebració catòlica que ha acomiadat Teresa Losada. Precisament en l’inici del funeral les religioses, entre elles la germana de Teresa que també és franciscana missionera, han recordat com aquest institut religiós la va ajudar a descobrir l’Islam i alhora a arrelar-se a Catalunya.\nEl funeral l’ha presidit el germà Pascual Piles, provincial de l’Orde Hospitalari de Sant Joan de Déu. Les dues comunitats religioses mantenen una gran col·laboració a Sant Vicenç dels Horts i a través d’institucions com Bayt Al-Thaqafa. Piles ha remarcat com la cerimònia unia a musulmans, a cristians i a persones que no professen cap religió. Ha centrat l'homilia (veure al final del text) en Mateu 25 –“era foraster, i em vau acollir”, un dels textos que va escollir la mateixa Teresa Losada pel funeral i que “ens obliga a canviar la nostra forma de viure”. “Una gran franciscana”, l’ha definit, “pel seu cor universal i disposada a entregar la seva vida”.\nPascual Piles també ha recordat el testimoni de Losada durant els dos anys que ha patit el càncer, en el que va estar sempre acompanyada i en el que ella repetia que “sabia que Qui s’havia refiat”. “Quan ens obrim a Déu, Déu es fa experiència, que ens porta a estimar als altres i a treballar per la justícia i la dignitat”, és un dels missatge que també ha recordat de Losada, qui “ens ha ensenyat a ser creients, creient en tots els qui l’envoltaven i fiant-se de Déu”.\nPiles ha presidit la celebració acompanyat del president de la Unió de Religiosos, Màxim Muñoz, del vicari de pastoral del bisbat de Sant Feliu, Josep Maria Domingo, i una trentena de capellans i religiosos.\nLes vocacions que es necessiten\nLa celebració s’ha tancat amb el testimoni de representants de les diverses comunitats i institucions amb les que va col·laborar Teresa Losada. El primer ha estat l’alcalde de Sant Vicenç dels Horts, el president d’ERC, Oriol Junqueras, amic personal de Losada des de fa anys.\nJunqueras ha explicat com va actuar Losada per millorar les condicions de vida de la gent quan va arribar a Sant Vicenç el 1967, “en moments pel poble i pel país molt pitjors que l’actual”. “Va contribuir a reforçar les baules més febles de la cadena”, enfortint les persones per les qui treballava. En una demanda de futur, ha demanat que “els qui volem compartir la seva fe, voldríem que les ordes i institucions religioses sàpiguen trobar les vocacions que són necessàries i que contribueixen a fer un país millor”.\nEls representants institucionals al funeral han estat encapçalats per la consellera de Benestar Social i Familia, Neus Munté; els directors generals d’Afers Religiosos i per a la Immigració, Enric Vendrell i Xavier Bosch; i el comissionat de Religions de l’Ajuntament de Barcelona, Ignasi Garcia i Clavell. Tant la consellera Munté com l’alcalde Xavier Trias han recordat aquest dilluns la figura de Teresa Losada.\nEls moments més emotius abans d’acabar la celebració han estat la intervenció de representants de les Franciscanes Missioneres de Maria, de Bayt Al-Thaqafa, de la Fundació Marianao, i de Sant Joan de Déu. Pilar Serrano, provincial de les Franciscanes, ha remarcat que tot el que ha fet Teresa Losada és “conseqüència d’una vida cristiana, subratllant el que Francesc d’Assís va experimentar: tots som germans en filació en Déu i en fraternitat entre tots els homes. Això ens porta al compromís social”. Rosa Badia, actual directora de Bayt Al-Thaqafa, ha parlat de com va morir acompanyada Losada: "Que estiguem junts marroquins, catalans... és la Teresa". I Quim Erra, de Sant Joan de Déu, ha recuperat la idea de “cor blanc” que sovint expressava Losada: “per tenir un cor blanc hem de ser generosos”.\nEn el funeral han excusat la seva presència el bisbe de Sant Feliu, Agustí Cortés, i el rector de Sant Vicenç, Mateu Santacana, que es trobaven fora del bisbat. També s’ha sumat al condol el cardenal Lluís Martínez Sistach i el delegat de pastoral social de Barcelona, Josep Maria Jubany, ha recordat el seu treball amb les plataformes de suport als immigrants.\nTEXT DE L'HOMILIA DE PASCUAL PILES\nTeresa Losada, Pascual Piles, Oriol Junqueras, mort, Islam, immigrants, funeral, Bayt al-Thaqafa, amor


Aquests obradors estan entre els 95 millors, segons un llistat de la plataforma Panàtics\n8 min. Palma / Llubí 22/11/2019 22:20\n987x555 Jaume Gelabert al seu forn de Son Coc.\nJaume Gelabert al seu forn de Son Coc.\nTextura, aspecte, aroma i sabor, però també presentació a la botiga i atenció al públic. La plataforma Panàtics ha fet per tercer any consecutiu una selecció dels 95 millors forns de l’Estat, entre els quals n’hi ha tres que són de Mallorca. De l’illa se’n varen presentar 11, i el Fornet de la Soca i la pastisseria Real, a Palma, i el forn i pastisseria Gelabert de Llubí han entrat en el rànquing Ruta Española del Buen Pan. L’objectiu és reconèixer la feina de l’artesà i per això el llistat no diu quin és el primer, el segon o el tercer millor forn, sinó que es limita a valorar la qualitat dels seleccionats. El campió d’Espanya, d’Europa i del món de forneria, el barceloní Eduard Crespo, va presidir el jurat encarregat d’avaluar cada pa. Després del tast, visitaven de manera anònima els forns amb millors puntuacions per confirmar que durant la venda del producte es responien totes les qüestions sobre com s’havia elaborat.\nJaume Gelabert i el seu fill Toni, de 25 anys, no aturen de pastar massa i ficar i treure pa del forn mentre expliquen quin és el secret perquè el seu gènere figuri entre els millors de l’Estat. Sense passió, exigència personal i productes locals de primera qualitat no haurien aconseguit el premi al millor pa moreno de Mallorca del 2018. Aprendre del teu pare, però, també hi té molt a veure. El repadrí i el padrí de Toni ja varen ser forners. Aquest jove va decidir fa quasi cinc anys seguir l’ofici familiar amb el seu pare i la seva mare, Mari Carmen Venegas, qui afirma que Toni i Jaume combinen el millor de la tradició amb la innovació. Des del 1974 els Gelabert treballen en un petit local del barri palmesà de Son Coc oferint pa i tot tipus de rebosteria. A l’equip s’hi sumen María Teresa, que fa 30 anys que atén clients, i Pola Tous, que només fa un any que hi és però ja se’n desfà.\nJaume, el pare, va néixer en un forn de Llubí en el si d’una família de forners, però fa 45 que treballa a Palma. Estar en una barriada i no al centre, comenta Mari Carmen, podria fer creure que no són tan bons, però la fama d’aquest forn és prou coneguda entre una clientela de barri molt fidel. Cada dia de la setmana fan un pa especial diferent, com ara xeixa ecològica a la pedra, espelta i kamut integrals o llonguets integrals amb garrova. “Molts no es fan a cap altra banda”, asseguren tots tres.\n651x366 Mari Carmen, Toni Gelabert i Jaume Gelabert. Mari Carmen, Toni Gelabert i Jaume Gelabert.\nMalgrat aquesta diversitat en l’oferta de pans, els forners recorden que si un local té a totes hores productes a l’aparador, vol dir que no és artesanal. “Nosaltres ho esgotam tot cada dia i si en sobra ho repartim”, comenta Venegas. La crisi va obligar molts forns a tancar i la gent cada vegada exigeix un pa de més qualitat. “Abans no era així, no se li donava tanta importància”, assegura Jaume. Per tant, l’única manera de diferenciar-se dels supermercats és ferun pa que visualment i nutricionalment sigui millor. Per això, a la pastisseria Real, el pa sempre el fan a mà amb farines de Manacor i el deixen fermentar unes 20 hores. “Cada forner té unes mans i un estil diferents, per això deim que cada forn és un món”, assenyala Toni, i afegeix que per aconseguir el producte desitjat t’has de barallar amb la massa el temps que faci falta. A Mallorca, diuen tots tres, hi ha molt bons professionals del pa que no han tingut l’oportunitat de presentar-se al concurs i aparèixer entre els millors.\nDel volant d’un taxi que menava per Palma a pastar pa i fer de forner a Llubí. Molts ja avisaven que Joan, de cognom Fornari, estava predestinat a ser forner, però la realitat és que per aconseguir el premi al millor pa moreno de Mallorca el 2019 i figurar entre els millors forns de l’Estat va haver d’aprendre a cop de coll. El 2004 va decidir aparcar el taxi i seguir amb l’empresa familiar del seu sogre, qui al principi només li deixava mirar. “Era un forner dels antics, no deixava tocar res”, assegura la dona de Fornari, Antònia Gelabert, qui diu que el seu marit és absolutament “autodidacta” en l’elaboració del pa i fins que no aconsegueix el sabor i la textura que cerca no surt de l’obrador. Ella però, li va transmetre els coneixements de rebosteria heretats pel seu pare. El secret del producte que ofereix aquesta petita botiga, ubicada a l’entrada del poble, és l’ús de farines ecològiques fetes per ells mateixos, treballar amb massa mare elaborada pel mateix Fornari i no fer servir cap químic. “Fermentam el pa fins a 15 hores i això fa que tingui molt poc gluten i sigui més digestiu”, apunta Joan, que és l’únic de l’empresa que fa el pa amb l’ajuda del seu fill Jaume. “La clientela té bon paladar, perquè nota si durant el procés alguna cosa ha canviat i t’ho fa saber”, afirma la parella entre rialles.\n651x366 L'equip del Forn i Pastisseria Gelabert. / ISMAEL VELÁZQUEZ L'equip del Forn i Pastisseria Gelabert. / ISMAEL VELÁZQUEZ\nAra tanquen molts forns perquè no hi ha relleu generacional, lamenta Antònia, i recorda que ser forner és un treball molt “esclau” i que implica molts de nervis per aconseguir que tot el producte surti en el moment adequat. En un principi repartien per altres pobles propers, com Costitx i Inca, però no donaven l’abast i han decidit centrar-se en la botiga i a cobrir les comandes. “Arribava a treballar 20 hores, no era saludable ni viable”, afegeix Antònia.\nLa qualitat és l’element que pot diferenciar el pa artesanal de l’industrial i garanteix poder competir amb els grans supermercats. Fornari ho sap i els mateixos clients cerquen això. “La gent es mou per menjar pa i això ens alegra”. Els caps de setmana i festius apareixen andritxols, serverins i palmesans cercant el pa “més saludable” que fan aquests llubiners. A l’estiu, a més, tenen molts de turistes que lloguen a foravila o que passen pel poble. Pa moreno i blanc, pa de xeixa i llavors, a més de pa de kamut, són algunes de les especialitats de Fornari. Però això no és tot, perquè la rebosteria és un dels plats forts d’aquest forn, que el 2018 va guanyar el premi a la millor ensaïmada del món.\n“Feim un pa de resistència, per pura passió”, assegura Tomeu Arbona, que, juntament amb la seva parella, María José Orero, dirigeix el Fornet de la Soca, davant el Gran Hotel de Palma. Durant vuit anys, però, varen estar ubicats al carrer de Sant Jaume, i ara fa un any que estan en aquest nou lloc. Els seus fills, Adrià i Clara, també hi fan feina. Admet que venen poc pa, perquè el seu forn destaca per oferir una rebosteria històrica variada, però el que produeixen ja acumula diversos premis per la seva gran qualitat, a més de ser un dels millors de l’Estat. Pilar Tomey és la responsable de fer-lo i Arbona afirma que el fa com si fos “un sagrament”. La diferència, segons explica aquest psicòleg que es va reinventar com a forner arran de la crisi, està en una farina local i ecològica que compra a Guillem Llull, a Manacor. “Vàrem ser dels primers a fer pa de xeixa a Ciutat”, diu, i també afegeix que a la botiga no hi ha res que hagi estat congelat i absolutament tot és fet al seu forn.\nArbona creu que “la batalla contra el pa industrial” es guanyarà a poc a poc perquè hi ha un canvi de paradigma, i assegura que estan sorgint noves iniciatives impulsades per estrangers per tot Palma que cerquen fer pa artesanal. També diu que és una “satisfacció” que hagin participat més forns mallorquins en la iniciativa de la plataforma Panàtics. En canvi, opina que a la resta d’Europa hi ha una “gran desfeta” de forners que facin el pa d’una manera artesanal i que el pa industrial ha pres molta força.\n651x366 L'equip del Fornet de la Soca. / ISMAEL VELÁZQUEZ L'equip del Fornet de la Soca. / ISMAEL VELÁZQUEZ\nTomeu Arbona recorda que va aprendre com a autodidacta i que sempre ha estat un aficionat de la cuina i la pastisseria. La seva mare va tenir, però, una gran influència en la seva formació i qualifica de privilegi haver conegut receptes de la Mallorca “primitiva”, que pot mesclar amb les novetats que va dur el turisme. Sobre el tipus de clientela que tenen, explica que no s’enfoquen en els turistes, sinó en les persones en general. A més, diu que moltes persones de la Part Forana i de Palma també en són clients fixos.


La pagesia, gestora o subordinada en el periurbà | Fundació Agroterritori\n« REGLAMENT (CE) No 1290/2005 del Consell, sobre el finançament del PAC\nDecret 142/2005, Reglament d’elaboració, tramitació i aprovació dels plans… »\nPublished 1 julio, 2005\nTesi doctoral escrita per Jordi Sempere i publicada l’any 2005. La posició de la pagesia i l’evolució del sector agrari en els àmbits periurbans durant el període 1950-200 és objecte d’estudi per aquesta tesi. Per tal de dur-ho a terme, l’autore s’ha centrat en les localitats de Toulouse i Barcelona.\nTítol complet: La pagesia, gestora o subordinada en el periurbà. Semblances i diferències entre la regió metropolitana de Barcelona i l’àrea urbana de Tolouse, 1950-2000.\nJordi Sempere Roig. Universitat Autònoma de Barcelona.


Cloenda del 12è Consell d’Infants de Sitges\nL’alcalde de Sitges, Miquel Forns, ha presidit la sessió de cloenda del 12è Consell d'Infants i que ha servit també per acomiadar a l’alumnat que finalitzava la seva participació a l’òrgan infantil.\nAvui dimarts 16 de juny, ha tingut lloc la darrera reunió del 12è Consell d’Infants i a continuació, en un acte obert a familiars i amics, els petits consellers i conselleres han lliurat el document i la memòria de l’any a l’Alcalde de Sitges, Miquel Forns.\nEn aquest document el Consell d’Infants ha presentat a la màxima autoritat municipal les propostes treballades durant el curs. El tema escollit, aquest any, ha estat la creació d’un carnet de descompte als comerços interessats per a infants de 5è, 6è i 1r d’ESO, una iniciativa que han realitzat amb la col·laboració del Departament d’Ocupació, empresa i Iniciatives Econòmiques de l’Ajuntament de Sitges.\nEls comerços interessats, han acollit la idea i es proposen posar-la en marxa a partir de novembre.


Portfoli del 21T: Noves fitxes\nDilluns, continuem analitzant l’estructura dels textos a través dels fulls que Toni ens va lliurant. Vam corregir els textos que calia fer a casa i continuàrem amb la classe. En quant a l’hora de classificar un text hem de conèixer la seua estructura. Això és fonamental.\nDimecres, res més començar, continuàrem amb el que ens havíem deixat pendent dilluns, i al acabar el tema de la coherència i l’estructura del tema de la fitxa 5, arribava aleshores la fitxa 6. Aquesta, sols pel títol, no em va quedar molt clar de que tractava. Un altre apartat de la coherència, la isotopia. No vam dedicar-li molt de temps aquest dia, però sí que Toni ens va anunciar que el tractaríem. Teníem dues possibilitats: fer l’activitat proposada a casa o fer-la el dia següent a classe. Vam elegir fer-la a classe. Quantes menys coses tinguem per a casa millor.\nDijous, vaig comunicar a Toni el tema sobre el qual tractarà el meu Quiz, Curial i Güelfa. I aquest dia si que anàvem a parlar de la isotopia. Toni ens va llegir les sis definicions diferents que podíem trobar al full, i com activitat teníem que elaborar nosaltres la nostra definició. Va estar curiós, perquè no era molt conscient de que es tractava d’un concurs, i per sort vaig eixir guanyadora, encara que les votacions van estar plenes d’abstencions. La meua definició era la següent:\nToni em donà el premi, el llibre de la tercera avaluació, moltes gracies.\nPublicat per Silvia a 20:00


La hipocresia de la universitat - Endavant\nLa hipocresia de la universitat\nMai he tingut res fàcil i sempre m’ha tocat lluitar per aconseguir qualsevol cosa. Vaig estudiar batxillerat per després accedir a la universitat i cursar la llicenciatura d’Història, atret per la idea que per entendre el present cal conèixer el passat, les seves dinàmiques i els seus contextos.\nDes de sempre he hagut de treballar mentre cursava els meus estudis, com han fet i segueixen fent molts joves fins avui en dia. He treballat de peó en la reparació de maquinària agrícola, de recol·lector de raïm, de becari de la biblioteca de la facultat o de cambrer, entre d’altres coses.\nMentre treballava de tot això vaig poder acabar la meva carrera (sempre exigint-me al màxim i així poder optar a les poques beques que les institucions oferien) i després embarcar-me a seguir formant-me estudiant un màster en investigació històrica, tenint en compte que el vaig poder fer després de rebre una beca que em pagava el cost total de la seva matrícula, que ascendia a gairebé 3.000 euros. Acabat el màster se’m va obrir la possibilitat, per primera vegada, de treballar en alguna cosa pròpia dels meus estudis: la investigació en un grup de recerca mitjançant una nova beca per a realitzar una tesi doctoral. Allí estaria al costat d’antics professors de la meva carrera i, en teoria, aprendria d’ells allò que a les classes anomenaven: “l’ofici d’historiador”, tot sempre en un to de màxima concòrdia, fent veure que a la universitat les velles relacions de dominació de classe no existeixen i que totes estem dins la mateixa categoria, per bé que el meu salari mai podria ser el de la catedràtica principal del grup d’investigació.\nEl més curiós de tot això és que per fer més clar aquest discurs pacífic i progressista que una part del professorat universitari volia transmetre s’embolcallava tot plegat amb uns discursos de caràcter radical, volent aparentar ser seguidors d’una revolució ideològica en abstracte, però sense moure ni un dit quan els problemes afectaven directament a les estudiants. Recordo com en l’època de lluita contra l’EEES on les estudiants fèiem sentir les principals demandes davant l’equip de govern universitari, precisament aquest professorat no es va moure ni un mil·límetre de la seva posició acomodada per ajudar-nos a resoldre les nostres queixes.\nTenint present tot això començava la meva feina, i ben aviat vaig ser conscient d’unes noves formes d’actuar que demostraven el grau d’hipocresia d’aquest professorat radical en discurs. El meu salari va acabar sent molt més baix del que pertocava per la feina que desenvolupava, i l’excusa que posaren era que no hi havia suficients diners al grup de recerca per pagar-me més. Em van obligar a costejar-me la matrícula al programa doctoral, sota la promesa que aviat resoldrien això i que ells se’n farien càrrec, i finalment tampoc ho han fet. A més, m’han vigilat de ben a prop el desenvolupament de la meva feina, amb l’amenaça constant de què o bé acompleixo els terminis que em demanen (fer una tesi doctoral en menys de dos anys!) o sinó jo seria responsable de trencar el pacte i em podrien fotre al carrer, dient que era un privilegiat de poder treballar i rebre un salari fent una tasca pròpia dels meus estudis i que si no m’estava bé ja sabia on era la porta, però que les conseqüències no quedarien allí.\nAixí doncs, aquesta és una mostra del món que trepitgem el personal novell que estem a la universitat: amenaces, sous baixos, precarietat laboral i abusos; les característiques que moltes vegades són inherents en qualsevol feina privada dins la lògica del sistema capitalista patriarcal. No hi ha lloc a possibles ambigüitats i res s’escapa a aquesta forma de fer, per bé que el lloc on estigui treballant sigui un organisme públic. Els criteris doncs són els de sempre: màxima productivitat i pressió en la feina i unes condicions durament precàries.\nFins aquí tot sembla “normal”: les tàctiques clàssiques usades per la burgesia de cara a treure el màxim rendiment de la classe treballadora. Però el més odiós és que mentre s’apliquen aquestes pràctiques cap als treballadors aquest equip docent segueix impartint continguts al grau d’història sota un paraigües d’ideologia revolucionària, pretenent que les estudiants agafin esperit crític en certs aspectes de la nostra història recent. Són els primers en lloar les mobilitzacions socials de la classe treballadora al segle XX, en parlar dels màrtirs de Xicago del 1887 i mentrestant continuen aplicant impunement els mateixos criteris de la burgesia del segle XIX que tan critiquen.\nEs creuen ser els més valents, els que gràcies als seus anys de feina en investigació amb tarannà progressista poden alliçonar i arengar a les estudiants sobre el paper que han de prendre. Però si els escoltéssim detingudament encara es veuria millor que a la majoria dels seus discursos s’hi pot identificar el to del reformisme socialdemòcrata més barat. Es creuen haver superat els autors i les pràctiques que consideren arcaiques; i quan saben que tu formes part d’una organització política comunista et miren mig somrient i amb cara de buscar complicitats amb tu, essent perfectament conscients de que l’únic que faran serà tenir-te treballant en condicions precàries.\nLa universitat ha estat al llarg de la història l’aparell encarregat de crear el discurs i la ideologia de la classe dominant. Des de sempre l’accés al coneixement ha estat limitat als seus membres, i només amb la lluita es va aconseguir, molt recentment, blindar la possibilitat d’accés popular als estudis superiors. Ara ens volen vendre que això ja s’ha aconseguit i que la universitat és un dels espais amb major democratització i possibilitats per la gent, mentre any rere any apliquen nous decrets restrictius sobre els coneixements i pugen el preu dels diversos estudis. Alguns docents acomodats es dediquen a parafrasejar la defensa de la justícia social mentre que per darrere tracten com a senzilles mercaderies i pressionen al màxim els joves investigadors.\nDavant de tot això ens toca fer-hi alguna cosa. És difícil poder quallar respostes col·lectives quan aquesta classe dirigent dins de la investigació universitària ha sabut dividir perfectament la major part del seu personal subaltern en feines i treballs específics, posant-nos la por al cos a totes pregonant la màxima de que “si tu em falles tinc moltíssima més gent disposada a entrar en el teu lloc en les mateixes condicions”. Cal però que siguem capaces de desemmascarar aquestes pràctiques, i això només serà possible amb l’organització col·lectiva i plantar-nos a les seves exigències. No som mercaderia, i estem disposades a acabar amb les seves pràctiques i el seu discurs banal mentre comencem a construir un nou espai que ha ser el reflex del coneixement crític col·lectiu.\n« 28J: Contra les normes sagrades, estima com vulgues!\nL'explotació laboral, el sexisme i el món de la restauració »


Na Corma - Cases rurals in Calonge\n30/06/2022 € 156\n31/08/2022 € 200\n31/10/2022 € 156\n31/12/2022 € 130\n30/04/2023 € 150\n31/05/2023 € 156\nAquesta finca petita està situada en una bonica gran propietat als afores de Calonge i té 2 plantes. La terrassa de la planta superior ofereix una vista impressionant del paisatge i de la costa i el mar.\nLes dues habitacions dobles i un bany a la planta baixa.\nA la planta de dalt hi ha la cuina ben equipada, la sala d'estar-menjador, un altre bany i una enorme terrassa amb meravelloses vistes panoràmiques.\nEl bonic jardí té una zona de barbacoa i una piscina gran. Les dues terrasses cobertes també conviden a relaxar-se.\nTotes les finestres disposen de mosquiteres. Hi ha aire condicionat a les dues habitacions, programades a partir de les 22:00. a 6 de la nit. Es carregarà un horari addicional de 15 € per dia.\nCom que la casa disposa de calefacció central, també és adequada per a estades a l’hivern. Cost de calefacció 10 € / dia.\nLa finca està situada al bell mig dels camps. Podeu anar a fer una meravellosa passejada pels camins. Calonge és fàcilment accessible a peu. Cal visitar Cala d’Or amb les seves cases blanques d’estil eivissenc, on trobareu nombroses botigues i molts restaurants i bars. També hi ha nombroses platges de sorra petites. Per exemple, Cala Gran, Cala Esmeralda i Cala Ferrera a Cala d’Or o una mica més cap a Porto Petro, la Cala Mondrgó i S’Amarador.\nNombre de registre turístic: ETV/424\n182 m² Vivenda\n13800 m² Parcel.la\nPiscina Privada Dimensions 4 x 8 + INFO\nEstació d'autobusos - Parada Plaza Sant Miquel Calonge a 1,4 km\nRestaurant - Restaurantes en Calonge a 1,4 km\nPoble - Cala d'Or a 4,1 km\nbotiga d'alimentació - Eroski Cala d'Or a 4,1 km\nPlatja de sorra - Cala Gran, Cala d'Or a 5 km\nGolf - Club de Golf Vall d'Or a 6,2 km\nAeroport - Aeropuerto Palma de Mallorca a 52,8 km\nAquesta casa va ser reformada d'una antiga casa de camp amb molt d'encant. Respectant l'aspecte anterior disposa ara de totes les comoditats de la vida d'avui. Disposa de dos dormitoris cadascun amb la seva pròpia bany, una cuina molt ben equipada amb una estufa de disseny, una àrea molt gran per menjar i...


El Barça reclama l'ús de tecnologia en l'arbitratge\nEl club blaugrana negocia la proposta per tirar endavant l’acció\nVíctor Sánchez parla amb l'àrbitre, en el partit entre el Betis i el Barça.\nActualitzada 31/01/2017 a les 07:13\nEl gol no concedit de Jordi Alba al Benito Villamarín diumenge segueix portant cua. Ahir, el portaveu de l’FC Barcelona, Josep Vives, va explicar a l’Observatori Blaugrana que els seus gestors “estan parlant amb les institucions responsables” proposant “de manera decidida i lògica” l’opció de l’ús de la tecnologia per ajudar els arbitratges.\nAquests responsables de què parlava el membre de l’entitat blaugrana eren, segons va comentar, la Federació Espanyola i la Lliga de Futbol Professional, que tenen Ángel María Villa i Javier Tebas al capdavant. “El Barça camina en la mateixa direcció de la implementació en altres lligues o a la FIFA, no proposem res que no s’estigui duent a terme en altres competicions”, va manifestar Vives, que hi va afegir que “creiem que s’ha de fer, ja no només pel que va passar ahir, que ho va alimentar, però ho diríem també si l’acció hagués passat a l’altra porteria”.\nEl club va reclamar que aquesta mesura s’implementi “al més aviat possible, si pot ser la temporada que ve”, malgrat que va puntualitzar que són conscients que “la decisió no està a les nostres mans”.


El papa Francesc i el Papa emèrit | Catalunya Religió\nEl papa Francesc i el Papa emèrit\nPer Lluís Serra. Dij, 13/03/2014\nDes de la renúncia de Benet XVI i l’elecció del papa Francesc, s’ha produït un canvi espectacular de percepció general sobre l’Església, dins i fora. No obstant això, ni l’Església estava tan malament amb Benet XVI ni ara està tan bé amb el papa Francesc. Les transformacions profundes necessiten temps i assimilació. Entreveiem un nou horitzó, però encara no hi hem arribat. El papa Francesc és clau en aquesta tasca, però hi ha més factors que entren en joc.\nPrimer, el centre de l’Església és Jesucrist. Sempre està en el seu cor, en qualsevol moment de la història. Malgrat que es produeixin vaivens a la barca, Ell garanteix la travessia. Els timoners tenen la seva funció, important i necessària, però no són la raó última del viatge. Convé recordar-ho en els moments dolents, però també en els bons, que són més breus i passatgers. L’Esperit infla les veles per impulsar la barca cap al Regne.\nSegon, Benet XVI i Francesc són les dues parts d’un díptic. Difícil d’entendre l’un sense l’altre. Al Credo, s’afirma que abans de la resurrecció cal baixar als inferns. Aquesta va ser la tasca de Benet XVI: pederàstia, Institut per a les Obres de Religió (IOR), Vatileaks, cúria vaticana, rebuig mediàtic... Culmina en la seva renúncia, moment excepcional de gràcia i de lucidesa. Formes modèliques i fons revolucionari. Sap estar a l’ombra sense entorpir les passes del seu successor. Una feina difícil. La tasca que l’Esperit ha encomanat al papa Francesc té a veure amb la resurrecció: noves formes i nous llenguatges en sintonia amb l’alegria de l’evangeli, títol de la seva primera exhortació apostòlica. Desprès d’atavismes. Moments d’il·lusió i d’esperança. També transitoris, perquè tard o d’hora arriba la persecució. Si només són expectatives humanes, acabaran en frustració. Si tenen arrel evangèlica, potser passaran per la creu però acabaran en la resurrecció.\nTercer, una proposta de seguiment de Crist sense complexos. Pecadors, sí, però amb la missió irrenunciable de l’anunci. Respecte per la pluralitat sense ofegar la mateixa identitat. Proposta de vida sense imposicions. Ressò de les paraules de Jesús: «Si vols...» Un canvi substancial en les tasques pastorals. No podem silenciar el Regne de Déu. Una prudència falsa suposaria trair la missió. El papa Francesc insisteix en aquest punt. Cal sortir de les seguretats a les perifèries. Prefereixo una Església accidentada, per sortir, que no pas malalta... Els desafiaments són immensos. Les prioritats han de sorgir de l’evangeli, més que de les reclamacions mundanes. Cada cristià ha d’assumir la seva vocació a l’Església. Els laics tenen la seva que no pot ser minusvalorada per més temps.\nLa imatge inèdita dels dos papes, vestits de blanc, ens parla de fraternitat i de temps nous, que són els que ara ens toca viure.\ntransformació, perifèries, Papa, Francesc, Església, crist, Benet XVI, Papa Francesc, Religions, Comunicació, Societat, Tradicions, Teologia, Pensament, Clergat, Episcopat, Laïcat, Vida Religiosa, Espiritualitat, Acció Social


Wikiloc | Ruta Tongariro Alpine Crossing (pujant al Mt Ngauruhoe) [18/03/2017]\nalpinismo (Rutas alpinismo en Nueva Zelanda → Manawatu-Wanganui → Whakapapa Village )\nTongariro Alpine Crossing (pujant al Mt Ngauruhoe) [18/03/2017]\n3.779 176 2774\nNew Zealand - Tongariro Northern Circuit Great Walk, 3 days tramping (senderismo)\nVista 759 veces, descargada 63 veces\nRuta des de l'aparcament Mangatepopo fins a l'aparcament Ketetahi, passant pel mig dels volcans Ngauruhoe i Tongariro, el South Crater, el Red Crater, els Emerald Lakes, el Blue Lake, el Central Crater, i el Ketetahi Shelter, només en camí d'anada (sense tornada), fent el que es coneix com la Tongariro Alpine Crossing, una de les rutes d'un dia més populars de Nova Zelanda.\nLa ruta descobreix els espectaculars paisatges volcànics del Parc Nacional de Tongariro, passant pel mig de dos dels tres volcans que el defineixen, l'Ngauruhoe i el Tongariro, sent aquest últim el més petit. El tercer volcà, i també el més gran (de fet, és la muntanya més alta de l'Illa Nord), és el Ruapehu, del qual es tenen vistes des de dalt de l'Ngauruhoe. Tant el Ruapehu com l'Ngauruhoe són també coneguts per la seva aparició a la pel·lícula del Senyor dels Anells, representant tots dos la Muntanya del Destí (Orodruin), allà on cal destruir l'Anell (l'Ngauruhoe es va filmar per representar les imatges de la muntanya des de lluny, i en el Ruapehu s'hi van rodar algunes escenes de Mordor, incloses aquelles on en Frodo i en Sam escalen la muntanya per destruir l'Anell). La ruta és d'un sol sentit (sense tornada), tot i que la zona ofereix altres opcions i es pot modificar el traçat si així es prefereix. En aquest cas, es comença a l'aparcament Mangatepopo perquè és l'extrem de la ruta més elevat i el camí farà, així, més baixada; tanmateix, també es pot fer al revés. Un cop s'arriba al final de la ruta, és normal agafar una llançadora que et porta altre cop al punt de sortida, allà on s'ha deixat el cotxe, però el servei és força car i, si hi ha la possibilitat d'anar-hi en dos cotxes i deixar-ne un al principi i l'altre al final, és molt més econòmic.\nTot just a l'inici de la ruta, la quantitat de gent reunida al punt de partida ja indica la popularitat de la ruta, sobretot a l'estiu quan el temps acompanya. Al mateix inici també hi ha cartells amb direccions i mapes, així com també uns lavabos. Es comença aviat perquè la ruta durarà tot el dia, i els primers trams del camí són més aviat plans i fàcils de seguir. A un quilòmetre i mig de l'inici es troba la intersecció amb el Tongariro Northern Circuit, una ruta de múltiples dies pel mateix Parc Nacional, on també hi han col·locat uns lavabos, i uns 500 metres més tard es troba l'accés al refugi Mangatepopo, que no es veu des del camí. La ruta va seguint per un camí ben preparat (passarel·la de fusta) i amb vistes espectaculars del volcà Ngauruhoe, que s'alça imponent a la dreta. Poc abans d'enfilar-se fins als peus del volcà, es troben les Soda Springs, unes cascades força populars que es poden veure des del camí principal, tot i que per acostar-s'hi hi ha una ruta secundària de no més de 10 minuts. Després de trobar uns altres lavabos i d'agafar una mica més d'alçada, s'arriba a la falda del volcà Ngauruhoe, on es troba un rètol indicant la intersecció entre el camí principal i el camí per fer el cim del volcà; en aquest cas s'ha escollit fer aquesta ruta secundària i pujar fins al cim. Al principi el camí no presenta cap problema, però algun cartell avisa del perill de les roques que cauen; poc després la informació del cartell es fa comprensible, quan es comença una tartera molt pesada de gairebé un quilòmetre (de fet, fins el cim). Tot i que l'ascensió va oferint vistes increïbles dels voltants, com el South Crater, i de la vessant plena de roques vermelles, el terra esllavissadís fa que el desig de fer el cim es faci cada cop més fort. Un cop a dalt, el primer que es rep són els embats del vent, però l'alleugeriment d'haver acabat la tartera li resten importància. Les roques suficientment amples i el con gairebé perfecte del volcà permeten fer la volta sencera al cràter, i gaudir de vistes genials de tot el Parc Nacional, del volcà Ruapehu, i fins i tot del Mount Taranaki, la silueta del qual s'endevina dibuixada a l'horitzó. L'interior del cràter també és curiós, i es poden observar les diferents capes de material volcànic, així com el predominant color vermell.\nDesprés de gaudir de les vistes, s'inicia la baixada, tant o més perillosa que la pujada. Algunes de les roques que cauen com a conseqüència d'algun altre caminant poden ser força grosses, i no és difícil que alguna acabi impactant en alguna part del cos. Després de l'esforç, s'arriba a la intersecció on s'ha iniciat la pujada, i es continua per la ruta principal, que segueix pel camí ample que passa entre els dos volcans, en el South Crater, amb vistes també amples i panoràmiques del paisatge volcànic. Pujant uns 200 metres, s'arriba a l'alçada del Red Crater que, tal com diu el seu nom, destaca per la vermellor de les roques de què està compost. Una mica abans també es pot trobar el desviament per fer el cim del Mount Tongariro. Passat el Red Crater, de seguida es poden observar a la llunyania els Emerald Lakes, que destaquen pel seu color blau turquesa intens, i també el Blue Lake, més gran que els altres. Desfent la pujada anterior, de seguida s'arriba als primers llacs, que es poden arribar a tocar gairebé des del camí, i es pot observar el fum que surt de la terra com a conseqüència de l'activitat geotermal. Abans d'arribar al Blue Lake també es pot trobar la intersecció amb el camí que porta als refugis Waihohonu i Oturere, que forma part del Tongariro Northern Circuit. Des d'aquest punt també es poden observar clarament les restes de la colada de lava en el Central Crater, que sembla una onada de color negre solidificada. Passat el Blue Lake, la ruta ja comença a descendir per no tornar a pujar. Des de la vall formada pel North Crater (a l'esquerra del camí) i la muntanya Rotopaunga (a la dreta) es pot veure el llac Rotoaira i, fins i tot, el llac Taupo a la llunyania. Més endavant el camí va serpentejant entre turons d'herbes altes fins arribar al Ketetahi Shelter, un refugi que es troba al mig del camí. A partir d'aquí, el camí segueix fins a trobar el bosc i, després de deixar enrere uns lavabos i passar per la zona de les Ketetahi Falls, sentint de fons el soroll de l'aigua dels rierols, s'arriba finalment a l'aparcament Ketetahi, punt final d'aquesta ruta.\nEs tracta d'una ruta imprescindible, amb paisatges espectaculars i atípics, i que mereix l'esforç. Tota la ruta està molt ben senyalitzada i és pràcticament impossible perdre's. Deixant de banda l'ascens al volcà Ngauruhoe, la ruta també es pot considerar assequible i no presenta cap dificultat particular a part de la distància i el desnivell; és a dir, els camins estan majoritàriament en bones condicions. Per la seva banda, l'ascens al volcà Ngauruhoe es pot considerar difícil, no tant pel desnivell i el pendent, sinó pel terreny esllavissadís de la tartera, que requereix una bona dosi de paciència. Es recomana fer la ruta en un dia serè, sense pluja ni núvols, per poder gaudir de les vistes, així com protegir-se del sol en tot moment. És probablement una de les rutes més recomanades de l'Illa Nord.\nCartell indicatiu d'inici de ruta\nLavabos en la intersecció amb la Mangatepopo Track\nZona del Mangatepopo Hut (amagat)\nVista del camí fet\nVista del volcà Ngauruhoe\nCamí per passarel·la de fusta (seguint el Mangatepopo Stream)\nPaisatge volcànic prop de l'Ngauruhoe\nVista des del peu de l'Ngauruhoe\nDesviament per pujar al volcà Ngauruhoe\nPerill d'esllavissada de roques\nVista del Mount Tongariro i dels voltants\nRoques vermelles a la vessant nord de l'Ngauruhoe\nAscensió final al cim de l'Ngauruhoe\nVistes des del Mount Ngauruhoe i cràter\nCamí entre els volcans Tongariro i Ngauruhoe\nVista entre el South Crater i el Red Crater\nDesviament per pujar al Mount Tongariro\nVista del Blue Lake\nVista dels Emerald Lakes\nVista més propera dels Emerald Lakes\nEmerald Lakes i activitat geotermal\nDesviament cap als refugis Waihohonu i Oturere (Tongariro Northern Circuit)\nCentral Crater (amb les restes d'una colada volcànica)\nVista dels llacs Rotoaira i Taupo\nVista dels llacs Rotoaira i Taupo des de la vall entre el North Crater i el Rotopaunga\nCamí serpentejant fins al Ketetahi Shelter\nRierol paral·lel al camí\nAparcament Ketetahi (cartell indicatiu de final o inici de ruta)


Aigües de Mataró inicia la renovació i sectorització de la xarxa d’abastament als carrers Major i de Sant Jordi - Ajuntament de Mataró\nAigües de Mataró inicia la renovació i sectorització de la xarxa d’abastament als carrers Major i de Sant Jordi\nEls treballs s’emmarquen dins el Pla de Sectorització i el Pla de Renovació del PDAM\ndilluns 13 gener 2014\nAigües de Mataró va iniciar el passat 8 de gener l’obra de renovació de la xarxa d’abastament d’aigua potable del tram del carrer Maor entre els carrers de les Agudes i del Molí de Vent, i el tram del carrer de Sant Jordi entre els carrers Major i Sant Daniel, al barri de Cerdanyola.\nAquestes obres estan contemplades dins el Pla Director de l’Aigua de Mataró (PDAM 2011‐2025), que inclou el Pla de sectorització i el Pla de renovació de la xarxa. Per una banda, els treballs suposen la renovació de l’actual xarxa de fibrociment, que és de 50 mm de diàmetre, amb la instal·lació de 207 metres lineals de canonades de polietilè de diferents diàmetres segons els trams. Per una altra, es procedeix a la sectorització, la divisió de la xarxa en subsectors, com és el cas de l’arteria que transcorrerà pel carrer Major de 160mm de diàmetre, per tal de millorar el control i funcionament hidràulic de la xarxa.\nEls treballs suposen una inversió total de 66.272,93€ (IVA inclòs), que inclou l’obra civil, adjudicada a l’empresa Vialitat i Serveis, SL per un import de 31.500,30€ (IVA inclòs), i l’obra mecànica que realitza directament la companyia. L’actuació té una durada prevista de 8 setmanes.


El PDeCAT lamenta la marxa de Víctor Puig i espera que aquest "respecti el programa electoral" amb el qual va concórrer a les eleccions\nPolítica | 1 d'agost de 2018\nImatge d'arxiu de l'executiva del PDeCAT, on ara ja no hi és Víctor Puig.\nEl Comitè Executiu Local del Partit Demòcrata de Rubí (PDeCAT) ha emès un comunicat sobre la decisió del regidor Víctor Puig d'abandonar aquesta formació, anunci que va fer el passat divendres. Puig va argumentar la seva sortida del partit perquè considera que en els darrers mesos el PDeCAT s'ha allunyat dels seus objectius sobiranistes i ha renunciat a plantar cara a la repressió. També va criticar el darrer congrés de la formació, on es va reelegir la majoria de la direcció, fet que evidencia segons Puig "la incapacitat de regeneració democràtica real" del partit.\nEl PDeCAT rubinenc ha lamentat que Puig deixi de ser associat a la formació, però ha assegurat que respecta la seva decisió. El fins divendres portaveu de la formació continuarà com a regidor independent a l'Ajuntament fins que s'esgoti el mandat el 2019. Per això, el partit li demana que respecti el programa electoral amb què van concórrer a les eleccions municipals de 2015 i que sigui fidel al compromís adoptat amb la ciutadania i als òrgans de direcció del partit i als seus associats.\nEn el comunicat, la formació assegura que "el nostre compromís amb l'espai polític que representem, amb els associats i amb els rubinencs segueix intacte". En aquest sentit, apunten que segueixen defensant posar Rubí al mapa, "convertint-la en una ciutat verda, cívica i neta", i que continuaran apostant per "fer efectiva la República Catalana sense renunciar a la unilateralitat per fer obeir el mandat del referèndum d'autodeterminació".\nEl PDeCAT també remarca que són fidels als presidents Puigdemont i Torra i també als consellers i conselleres empresonats i a l'exili i que segueixen demanant el seu alliberament "com a ostatges polítics de l'estat". També recorda que la formació va participar de manera activa en el referèndum de l'1 d'octubre i a les vagues del 3 del mateix mes i del 8 de novembre i en la victòria a les eleccions del passat 21 de desembre.\nFinalment, el partit li agraeix a Puig la feina feta com a associat al Partit Demòcrata.


L'Ateneu acull 'L'última trobada', dirigida per Abel Folk\nAclamada versió teatral de l’obra de Sándor Márai\nDivendres, 6 febrer 2015. 18:00. Redacció AnoiaDiari.\nEl llibre cèlebre de Sándor Márai, una dissecció de l'ànima de dos personatges que han de trobar la força alliberadora de la veritat, prendrà vida aquest dissabte al Teatre Municipal l'Ateneu d'Igualada, en una peça que dirigeix Abel Folk. Interpreten el propi Folk i Jordi Brau, amb la col·laboració d'Anna Barrachina.\nLa densa i punyent obra de Sándor Márai, 'L'última trobada', editada per Empúries ara fa quinze anys, ha estat adaptada a l'escenari pel dramaturg i guionista cinematogràfic Christopher Hampton. L'espectacle, estrenat al Teatre Romea i interpretat per Abel Folk i Jordi Brau, arriba a Igualada aquest dissabte, amb la col·laboració d'Anna Barrachina, substituint Rosa Novell. L'espectacle es representa dissabte 7, a les 9, al Teatre Municipal l'Ateneu. La funció, organitzada per l'Institut Municipal de Cultura (IMC), forma part del Programa.cat del Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya i l'Oficina de Difusió Artística de la Diputació de Barcelona. Les entrades es poden comprar al Punt de Difusió Cultural i Turística (C/ Garcia Fossas, 2) també avui al matí, de 10 a 2, com també a www.ticketea.com i, des de dues hores abans de la funció, a la taquilla del Passatge Vives. Les entrades tenen un preu de 18 i 15 euros, amb descomptes per a diversos col·lectius.\nMárai situa l'acció d'aquesta obra en el context de les dues grans guerres europees del segle XX, en les quals els pobles amics van acabar matant-se els uns als altres. En aquest sentit, Abel Folk afirma que "amb precisió quirúrgica, Márai fa la dissecció de l'ànima de dos personatges que han de trobar la força alliberadora de la veritat, per poder considerar que les seves vides ja estan completes. Parla sobretot de l'amistat i de la lleialtat, però també de l'amor i la fidelitat, de la traïció, de la venjança i del perdó, en definitiva parla de les passions humanes".\nL'acció transcorre en un petit castell de caça a Hongria, al peu dels Carpats, on alguna vegada es van celebrar elegants vetllades en salons decorats a l'estil francès, plens de música de Chopin, i que ha canviat radicalment d’aspecte. L'esplendor d'abans ja no existeix, tot anuncia el final d'una època. Dos homes, que de joves havien estat amics inseparables, es retroben després de 41 anys sense haver-se vist. Un d'ells ha passat molt de temps vivint a l'Extrem Orient; l'altre, en canvi, no s'ha mogut de la seva propietat. Però ambdós han viscut a l'espera d’aquest moment, doncs entre ells s'interposa un secret d'una força singular.\n'L'última trobada' és un muntatge que, amb elements sobris, mostra la fragilitat de la condició humana sotmesa al temps i a la força interior de la passió, els sentiments i la\nvoluntat. L'obra, produïda pel Teatre Romea i Faig Produccions, compta amb un espai escènic i de llums dissenyat per Paco Azorín, el vestuari és de Maria Araujo i el\ndisseny de so de Jordi Bonet. Té cura de la caracterització Toni Santos i Pep Planas és l'ajudant de direcció.\nLes festes d'Igualada, a debat a Dimarts de Diàlegs\nLa màgia híbrida de Soubugen serà avui al Hot Blues\n1 Els grups escolars onfinats per coronavirus a l'Anoia pugen a 25 4721 lectures\n2 Detenen a 15 persones en un operatiu antidroga a l'Anoia, Alt Camp i Baix Penedès 4312 lectures\n3 Castells reclama responsabilitat a la població: "el risc de rebrot a Igualada supera els 300 punts" 3513 lectures\n5 El risc de rebrot es multiplica per dos a Igualada en una setmana 2399 lectures\n9 La Consellera de Cultura afirma que "hi haurà cavalcades de Reis" malgrat la COVID-19 1561 lectures


Noves tipologies d’establiments per cobrir la demanda d’un allotjament més personalitzat als càmpings « Campus e-MTA\nNoves tipologies d’establiments per cobrir la demanda d’un allotjament més personalitzat als càmpings\nLes bones perspectives per al sector del càmping estan promovent noves instal·lacions i noves tipologies d’establiments. L’especialització i la qualitat en el servei destaquen en el sector.\nEl turisme residencial és una de les grans innovacions del sector. Aquesta nova fórmula crida l’atenció a nous turistes, ja que permet tenir un allotjament en propietat en un establiment hoteler o de càmping. Això és així des que l’administració catalana va modificar la Llei de Turisme en 2015 per potenciar aquesta tipologia d’allotjament. Així doncs, en el condomini, els propietaris poden comptar amb l’habitació, bungalou o parcel·la però els serveis els gestionaria l’empresa turística.\nEl càmping ’boutique’\nDesprés del Glàmping, i tal i com ja va passar en el sector hoteler, ara els càmpings s’han sumat a la tipologia ‘boutique‘. Aquests, busquen la seva diferenciació i sofisticació en un món de l’allotjament molt competitiu a partir de la singularitat en el seu disseny, la decoració, l’oferta gastronòmica i el tracte al client.\nLes característiques d’aquests nous establiments són el seu tamany, normalment petit, la situació privilegiada, ja que estan ubicats en llocs de gran bellesa natural, lluny de les zones turístiques massificades, i una oferta singular.


POLÍTICA DE COOKIES – Caviny\nPOLÍTICA DE COOKIEScaviny2021-08-05T12:46:21+02:00\nCAVINY, S.L. no utilitza cookies per a recollir informació dels usuaris. Únicament s’utilitzen cookies pròpies, de sessió, amb finalitat tècnica (aquelles que permeten a l’usuari la navegació a través del lloc web i la utilització de les diferents opcions i serveis que en ella existeixen).\nEl portal del qual és titular CAVINY, S.L. conté enllaços a llocs web de tercers, les polítiques de privacitat dels quals són alienes a la de CAVINY, S.L. En accedir a tals llocs web vostè pot decidir si accepta les seves polítiques de privacitat i de cookies. Amb caràcter general, si navega per internet vostè pot acceptar o rebutjar les cookies de tercers des de les opcions de configuració del seu navegador.\nCookies de sessió: Són un tipus de cookies dissenyades per a recaptar i emmagatzemar dades mentre l’usuari accedeix a una pàgina web. Se solen emprar per a emmagatzemar informació que només interessa conservar per a la prestació del servei sol·licitat per l’usuari en una sola ocasió\nPolylang Emmagatzemar idioma de la web triat per l’usuari.\nCookieYes Emmagatzemar si l’usuari ha consentit o no l’ús de cookies


La poesia improvisada de la glosa arriba a Barcelona | betevé\nEl festival ha reunit els guanyadors dels combats de glosa més importants del país durant l'any 2019\ndiumenge, 18 d'octubre del 2020, a les 12.02\nLa glosa és l’art d’improvisar versos sobre una melodia de cançó tradicional catalana. Amb motiu del festival Barcelona Poesia 2020, aquest dissabte a la tarda es va realitzar un recital de glosa: l’‘Encantàries’. En aquest espectacle hi van participar els guanyadors dels combats de glosa de l’any 2019, el quals venien des de la mateixa Barcelona, Espolla, Sabadell i Mataró, entre altres localitats.\nL’objectiu d’aquest recital era mostrar la màgia de la poesia “quan raja a l’instant”. A més, durant la sessió, Martí Ruiz va actuar de ponicana —l’encarregat de proposar temes a les persones que improvisen— i Francesc Tomàs (“Panxito”), Alba Tomàs i Roser Serrano van posar-hi el fons musical.\nAlguns dels participants com Alexandre Nebot, farmacèutic del Poblenou, destaquen la importància de seguir realitzant festivals de poesia i mostres de glosa per mantenir viu un art que després del franquisme pràcticament va desaparèixer. Amb aquest objectiu, l’associació Cor de Carxofa fomenta el glosat arreu de Catalunya amb diferents tallers.


“Si no hi ha diners, producció pròpia. Se n’ha fet. O què era el ‘club més gran de Catalunya’, el Super3?” – CATzona\n“Si no hi ha diners, producció pròpia. Se n’ha fet. O què era el ‘club més gran de Catalunya’, el Super3?”\nSense comentaris a “Si no hi ha diners, producció pròpia. Se n’ha fet. O què era el ‘club més gran de Catalunya’, el Super3?”\nSegona part de l’entrevista a un treballador de TV3 (per accedir a la primera, cliqueu a sobre). Parlem de dos punts que el director de la cadena, Vicent Sanchis, va confrontar: Esports i infantil.\n“Respecte als esports, ens hauríem d’anar 30 anys enrere, quan encara teníem muscle financer per plantejar-nos sortir la FORTA i negociar pels drets del futbol. En aquella redacció, hi corrien Jaume Roures de productor, Tatxo Benet i Joan Patsy. Gent molt llesta, molt ben preparada. I com aquell qui no vol la cosa, en aquest context de poder econòmic de TV3, negociacions, sorgeix Mediapro. No m’estendre més, però és un punt molt important d’inflexió, i per mi, la zona 0, de tot el que ha vingut després”.\n“Fem el salt el 2010. Josep Maria Farràs, cap d’esports, rossellista, purgador d’elements laportistes. Amb ell va morir la informació esportiva que anés més enllà del “xuta i gol”, “minut i resultat”, “renovat” i “fitxa per quatre temporades”. Adéu a les exclusives, a reveure periodisme. Érem ‘El Mundo Deportivo’ televisió. Amb ell es van plantejar fer una televisió, Esport 3. Si mires com es va anunciar la cadena, un parell d’anys després, els objectius que tenia, i mires el que és a 2021, no és que foti pena, és que algú ha pagat pel que no era. És Esport3 una cadena de referència de l’esport català? Ho dubto. Qualsevol carrusel matinal esportiu, televisió local, i per descomptat la Xarxa, fa molt més per potenciar l’esport d’aquí, i amb molta més il·lusió i amb molt menys recursos. Una vergonya”.\n“Farràs va matar la redacció. Les ganes per fer periodisme. El què ha vingut després, no ha fet més que mantenir aquesta inoperància. No sé si amb Laporta, encara no n’he parlat i no ho tinc pas clar, s’ha sacsejat el panorama i s’han recuperat les ganes de viure en aquella redacció, però la tornada d’en Xavi Torres, defenestrat durant anys per Farràs, és una gran alegria. Un dels homes més apassionats que conec, que entén de futbol, li agrada, el sap explicar fugint de tòpics. Escoltar-lo és sempre un plaer per com ho fa i totes les emocions que et transmet. Tenir algú així apartat durant una dècada, és privar a l’audiència del millor que té esports”.\n“Els esports ha de tornar a la senda que es va voler marcar a l’inici o s’hauria d’apostar per una “Catalunya més que un sol club”. Un país poliesportiu, on la suma de molts clubs, esports i que hauria de passar per la creació i projecció d’un ‘star system’ propi d’esportistes catalans, que són cracs, alguns mundials en les seves disciplines i que la gent més enllà dels Bou, Jornet, no coneix. L’alpinista Ferran Latorre, de qui s’ha parlat, hauria de tenir molt més protagonisme, sortir més als ‘Telenotícies’, als espais d’entreteniment, al ‘FAQS’ i tot, i en un Esport3, hauria de tenir programa propi amb les seves travessies, no discutirem ni el format, ni la periodicitat”.\n“I no et parlo només de Latorre, a mi m’encantava un nedador nord-català, en Frederick Bousquet, busca’l (si ens llegeix, veurà que gràcies a ell, aquest dimarts el vam incorporar a una notícia on parlàvem de les dues nedadores catalanes que competiran als Jocs Olímpics amb França). Bousquet, un catalanet del nord, era un tità a França. Ningú el tossia a una piscina. Se n’hauria hagut de parlar molt més aquí. Tu n’has sentit parlar?”. En aquest punt li dic que “sí”, que no el tenia present ara, però per allò que el cognom era un de català afrancesat, en el seu moment de màxim apogeu, el recordo d’haver sentit al ‘Telenotícies’ i quedar-me amb com estava escrit i que era un nedador d’alt nivell”.\nHem quedo amb aquesta idea tan clara de com hauria de ser un canal d’esports. S’hauria de veure si en aquest camp, una aposta poliesportiva i tan territorial, podria reeixir. Encara que no fos així, l’interés dels reportatges, la promoció de l’esport català i la presència de tantes disciplines diferents, milloraria ostensiblement l’actual i avorrida Esport3, amb tertúlies, reportatge antics, partits en diferit i algun que altre, en directe, amb poc interès competitiu.\nPersonalment, crec que tot i que la quota de pantalla milloraria, crec que ara tendeix a res, el què atrau a l’audiència és el futbol i els equips que mouen masses. A l’Estat, les xifres d’aquest esport quan es pagava individualment per cada paquet, no com ara que t’abones tota una temporada i ho veus tot, indicaven que dels 20 equips participants (o 22 que els va arribar a tenir la Lliga) , només dos eren els rendibles i els que generaven tot el negoci: Barça i Madrid. A molta distància venia l’Atlético de Madrid, els dos principals clubs bascos, Atlètic Club de Bilbao i Reial Societat, i després, amb poques diferències remarcables, la resta. De fallar l’aposta multiesportiva, un Esport3 hauria de ser un BarçaTV?\nLi trec l’abandonament del públic infantil i juvenil per part de TV3, i a qui el mateix director, Vicent Sanchis, dona per perdut, i en culpa en part la manca de pressupost que els impedeix competir per les grans produccions mundials amb les cadenes d’streaming. M’apunta una frase: “Si no pots comprar, inventa”. Li demano que la desenvolupi i la idea és la següent: “Com en tot a la vida, si tens necessitat d’una cosa, i no hi pots accedir, mira que tens, i com pots obtenir el més similar al que et proposis”. Després, afegeix: “Producció pròpia. Se n’ha fet. O què era el ‘club més gran de Catalunya’, el Super3? Era una idea de gent de la tele que va fidelitzar a centenars de milers de nens que es passaven la tarda mirant a veure si sortia la seva pregunta o quan era l’aniversari, el seu nom en pantalla”.\n“Ara, partir d’una idea així, potser no et funcionaria. Les regles han canviat i estan tot el dia ‘amb les pantalletes’. Cert, però te’n vas a qualsevol mercat internacional de televisió, i la televisió del país més insignificant, té una programació infantil seva, feta pensant en els seus nens i joves, en el seu idioma, i allí se la miren, i dubto molt que siguin els pares els qui els hi obliguen. Ara no me la miris de vendre, perquè no m’interessa, però la idea és boníssima”.\n“Després hi ha fenòmens com ‘Skam’, que estan per sobre d’aquestes produccions. Espanya, Itàlia, Anglaterra, Estats Units… És una sèrie juvenil noruega que es veu a tot el món (en vam parlar ahir, perquè també ens l’havia tret com a exemple algú que viu al país nòrdic i és de les més vistes a Netflix). Una sèrie noruega, en noruec, competint en un mercat anglosaxó, programada per tot el món i venent llicències a altres països. Amb els diners que deuen haver guanyat, desconec si hi ha algú privat pel mig, però, et compensa i tant, apostar per fer producció pròpia i teva. Projecció, prestigi i ingressos”.\n“Amb els diners d’un ‘Skam’ català, doblo l’aposta. A Catalunya hi ha grans creadors i guionistes. No sé si s’ha intentat, però te’n vas a veure els germans Pastor, que treballen per les grans plataformes d’streaming i viuen a Barcelona, o en David Victori, que ha estat realitzador d”Skye Rojo’, també a Netflix i de les més vistes, i que té una pel·lícula com ‘No matarás’, imaginativa i la producció, descomptant el sou de Mario Casas, deu haver estat relativament assequible. T’hi reuneixes i els hi proposes fer una sèrie en català. No sé el catxet, ni com estaran d’enfeinats o si ja tenen un projecte que amb quatre retocs es podria reubicar a Barcelona, Vic, Girona, l’Ametlla del Vallès. Si accepten, i ho tens signat, ja pots trucar a Netflix per començar a moure l’expansió internacional. I la podran doblar, subtitular, però la ‘VO’ (versió original) en català, i a tot arreu, es veurà la marca de Televisió de Catalunya”.\n← Brussel·les celebra que el conflicte català “s’encarrili” → Sudoku 1534


Confirmat el tercer cas de coronavirus a Cambrils | Canal Reus TV\n18:55 - 14 març 2020\nEs tracta d'un familiar de les dues persones infectades al municipi. És un home de 49 anys, qui es troba en aïllament i assistència domiciliària.\nLa demarcació de Tarragona suma cinc nous casos de coronavirus aquest dissabte, 14 de març. Un d'ells es tracta d'un home de 49 anys, veí de Cambrils, qui és familiar de dues pacients a qui ja se'ls va diagnosticar aquesta malaltia dimarts. En aquell cas, es tractava d'una dona de 79 anys i la seva filla, de 46 anys. Ambdues són residents a Cambrils, i com a mínim una d'elles hauria estat fa poc a Bèlgica visitant familiars que havien estat al nord d'Itàlia. Les dues pacients, per la seva part, evolucionen favorablement.\nSegons han publicat diversos mitjans i ha pogut confirmar Canal Reus, el nou pacient cambrilenc es troba en aïllament i assistència domiciliària, en estat lleu.\nLa resta de casos coneguts durant el dia d'avui a la demarcació tarragonina s'han registrat a les localitats de Roquetes, Tortosa, l'Ampolla i Amposta. A la província, de moment hi ha 19 casos de contagi d'aquesta malaltia.\nLes diferents autoritats insisteixen en què la població apliqui una sèrie de mesures per evitar el contagi de la malaltia. Algunes d'elles tenen a veure amb la mobilitat, com per exemple, reduir l'ús del transport públic. També demanen col·laboració i calma pel que fa a la compra de productes bàsics i recorden que l'abastament d'aliments està garantit.\nProperament, està previst que el president del govern espanyol Pedro Sánchez comparegui per esclarir quines mesures contempla l'estat d'alarma anunciat ahir divendres. De moment, el consell de ministres ha durat set hores i la compareixença de Sánchez s'ha posposat per a les vuit del vespre.\nMapa interactiu de risc de contagi del coronavirus


Turisme | La Cocota\nEls camins ramaders, un potencial per al turisme rural.\nNOTÍCIA DE PREMSA (Font: Viure als Pirineus, 23 juny 2012)\nLa Fundació del Món Rural (FMR) i l’Institut per al Desenvolupament i la Promoció de l’Alt Pirineu i Aran (IDAPA) han presentat, aquest divendres, un díptic de divulgació general sobre la transhumància i les vies pecuàries, el primer que es fa a Catalunya, en el marc de la jornada “Transhumància, medi ambient i turisme” celebrada a Llessui. Aquesta és la primera de les dues jornades que es duran a terme en territori català, presentant-se la segona el 19 d’octubre a Amposta, i comptant amb la col·laboració i organització del Museu de les Terres de l’Ebre.\n“Tot el que vols saber sobre la transhumància i les vies pecuàries a Catalunya” és el títol del díptic de divulgació general que ha editat la FMR, amb la col·laboració dels membres del Grup de Treball d’experts en la transhumància de Catalunya, que ve treballant des de fa un parell d’anys, que reuneix més de 30 experts sobre el tema i en el qual hi ha representades més de 15 entitats, entre elles l’IDAPA i el Museu de les Terres de l’Ebre.\nAquest és el primer material divulgatiu sobre aquest tema. Es vol posar a disposició d’agents socials i ens locals, com ajuntaments i consells comarcals, empreses i entitats del sector turístic, cultural i patrimonial. És una eina que contribueix a fomentar la recuperació i aprofitament dels camins ramaders de Catalunya i fomentar-ne el seu ús cultural i turístic.\nEl potencial turístic d’aquestes vies és una de les recomanacions que es desprenen de l’informe “Recomanacions i propostes”, que el Grup de treball de la transhumància de la FMR va editar el 2010, juntament amb el mapa dels principals eixos de la transhumància a Catalunya, no actualitzat des de feia 50 anys i que aquest any, com a novetat, s’incorporen aquests traçats a la web de la Direcció General de Medi Natural del Departament d’Agricultura.\nAquesta recuperació, a més, es vol fomentar arreu del territori català assumint les singularitats territorials tant pel que fa a les seves característiques com pel que fa al seu potencial. Per això, el cicle comença a Llessui, a la regió de l’Alt Pirineu i Aran, i acaba a Amposta, a les Terres de l’Ebre. Aquestes dues regions podrien desenvolupar enormement el seu potencial econòmic si s’implantés localment la iniciativa de la Fundació. En aquest sentit, la Directora Executiva de la FMR, Sra. Misericòrdia Montlleó, creu que “els camins ramaders són un potencial molt gran per al desenvolupament rural, i el turisme pot ser un dels motors econòmics dels municipis rurals i per això és de gran interès el disposar d’aquesta eina escrita i documentada que avui us presentem”.\nLa jornada de Llessui, ha estat inaugurada per Llátzer Sibís, alcalde de Sort, i la Directora de la Fundació del Món Rural, Misericòrdia Montlleó, i ha comptat amb el José Manuel Blanco de la CA de Madrid per fer la conferència sobre “La xarxa de vies pecuàries i la seva funció dinamitzadora econòmico-social del territori a la Comunitat de Madrid”, que ha contribuït a intercanviar experiències i a tenir una visió més àmplia d’una comunitat autònoma que ja té implementat el model.\nA més, la taula d’experiències ha posat en relleu iniciatives turístiques ja existents, el valor del medi ambient i la ramaderia extensiva, la vivència d’un ramader i l’experiència del Parc Nacional d’Aigüestortes i Estany de Sant Maurici.\nFinalment, en la clausura de l’acte, el Director General de Desenvolupament Rural, Jordi Sala, ha destacat, coincidint amb el director de l’IDAPA, Pere Porta, “el paper estratègic de la transhumància i els camins ramaders en la diversificació econòmica i l’emprenedoria a les zones de muntanya catalanes i ha posat de relleu el paper del ramader i la necessitat de potenciar el relleu generacional d’aquesta activitat”.\nCategories : Història, Turisme\nEl futur del turisme de neu i de muntanya.\nNOTÍCIA DE PREMSA (Font :Viure als Pirineus, de la web de telepirineus del 13 d’abril de 2012)\nEl professor Manel López publica a telepirineus.cat una magnífica crònica del setè Congrés de Turisme de Neu i muntanya qe aquesta setmana s’ha celebrat a Andorra. Segons López, “internet i Xina són el futur”. “Internet i les noves tecnologies ajudaran a regenerar el negoci, Xina ens enviarà esquiadors i es poden milers de llocs de treball fins el 2030”.\nCategories : Pirineus, Turisme\nLes rutes guiades a la Seu i comarca incorporen la Ruta del Formatge.\nNOTÍCIA DE PREMSA (Font: Ràdio seu, 3 abril 2012)\nEl dimarts 3 d’abril es va presentar, a l’Espai Ermengol, el llibret que recull Les Rutes Guiades a la Seu i comarca 2012-2013. La presentació va anat a càrrec del tinent d’alcalde de Promoció de la Seu, Lluís Biosca, i del vicepresident del Consell Comarcal de l’Alt Urgell, Josep Camps.\nLa proposta d’enguany recull un total de 37 sortides, deu més que en la darrera edició, i s’iniciaran el 15 d’abril amb dues excursions a peu, una a Coscollet de Coll de Nargó i una altra de Santa Pelaia (Oliana). Ja hi ha programades rutes fins al 17 de març de 2013, quan es farà una sortida amb raquetes de neu fins a Sangonelles, a l’estació de Tuixent-La Vansa.\nLa Ruta del Formatge\nCom a novetat d’aquesta edició es presenta La Ruta del Formatge, organitzada per l’Espai Ermengol-Museu de la Ciutat. Proposa un total de tres sortides diferents (els dies 1, 15 i 29 de juliol) i vol donar a conèixer el producte i els seus elaboradors, per tal de donar-li el valor que es mereix. Totes tres s’iniciaran a l’Espai Ermengol, on es podrà veure la mostra temàtica, i es completaran amb una visita a una formatgeria artesana, concretament a les de Mas d’Eroles (Adrall), Serrat Gros (Ossera) i Baridà (Bar).\nImplicació d’entitats i institucions\nUn altra novetat és la ruta guiada i comentada per l’historiador i arxiver urgellenc Lluís Obiols pel centre històric de la Seu, el 2 de setembre. Els participants visitaran espais als que normalment el públic no hi té accés, com ara racons de l’ajuntament, Sant Domènec o de la Capella de la Immaculada.\nLa guia també incorpora el cicle ‘Els dimecres, coneixem l’Alt Urgell’, endegat l’any passat pel Consell Comarcal, amb sortides d’interès cultural durant el mes d’agost. El Consell també col·labora mitjançant dues sortides per les Jornades dels Refugis Càtars: una a Josa i l’altra guiada per l’escriptor Isidre Domenjó a la tartera dels Minairons, a la Guàrdia d’Ares.\nDe les 37 rutes, 19 són a peu, 4 de caire naturalista, 3 en marxa nòrdica, 2 en BTT (a la Festa Major de la Seu i a Estana), i 5 en raquetes de neu. Destaca la implicació de la Unió Excursionista Urgellenca (UEU), amb set sortides a peu.\nLes rutes organitzades per Tot Nòrdic mantenen les sortides de raquetes per a l’hivern i es torna a proposar les sortides en marxa nòrdica, d’un perfil més tècnic. Les sortides naturalistes, organitzades pel Parc Natural de l’Alt Pirineu, presenten els Itineraris de Sant Miquel i del Riu de Salòria, a les que se suma el Parc Cadí-Moixeró amb una ruta al voltant de cava i una altra sobre ocells hivernants. De la seva part, el Grup Excursionista d’Oliana ofereix activitats al sud de la comarca.\nEl límit per fer la inscripció a cada sortida és a les dues del migdia del dia anterior a la sortida, i es poden a Turisme Seu i al Consell Comarcal.\nCategories : Alimentació-Gastronomia, Turisme\n7 abril: inici de la nova temporada del Tren dels Llacs.\nNOTÍCIA DE PREMSA (Font: Ràdio Seu, 2 abril 2012)\nEl Tren dels Llacs, entre Lleida i la Pobla de Segur, encetarà la seva quarta temporada el 7 d’abril, tot coincidint amb la Setmana Santa, i s’allargarà fins el 29 de setembre.\nEnguany, el tren històric oferirà 26 circulacions, 5 més que l’any passat ja que, a diferència d’altres anys, s’amplia el servei als mesos de juliol o i agost, mentre se suprimeixen els trajectes de l’octubre.\nLa principal novetat és que la tradicional locomotora de vapor, ‘la Garrafeta, que necessita una important reparació, serà substituïda per una locomotora diesel. La temporada 2011, el Tren dels Llacs va registrar una ocupació mitjana del 96%, amb un total de 4.518 passatgers transportats.\nCategories : Turisme


3 p, 24.9 KB Música del Manierisme  / Gregori, Josep Maria ; Universitat Autònoma de Barcelona. Facultat de Filosofia i Lletres\n5 p, 29.2 KB Història del Pensament Musical  / Gregori, Josep Maria ; Universitat Autònoma de Barcelona. Facultat de Filosofia i Lletres\n3 p, 24.4 KB Història de la Música del Renaixement  / Gregori, Josep Maria ; Universitat Autònoma de Barcelona. Facultat de Filosofia i Lletres


Candini dirigirà la campanya del PDECat pel «sí» al referèndum | NacióDigital\nCandini dirigirà la campanya del PDECat pel «sí» al referèndum\nLa formació reorganitza la cúpula després de les quatre dimissions per les incompatibilitats i situa Artadi com a presidenta de la conferència ideològica del 13 de maig | Pascal anuncia que Castells, Fonollosa i Soler guanyen pes dins la direcció en aquesta nova etapa\nper Oriol March , Barcelona, 3 d'abril de 2017 a les 13:34 |\nMontserrat Candini és alcaldessa de Calella i diputada de Junts pel Sí | ACN\nMontserrat Candini ha estat triada per la direcció del PDECat com a cap de la campanya de la formació pel "sí" a la independència al referèndum del mes de setembre. Així ho ha anunciat aquest dilluns la coordinadora general del partit, Marta Pascal, en la roda de premsa posterior a la reunió del comitè nacional. Candini era una de les quatre membres de la cúpula que es va veure obligada a deixar el càrrec després de la decisió del consell nacional de no avalar les excepcions al règim d'incompatibilitats.\nNo ha estat l'únic nomenament que ha fet aquest dilluns la direcció. Elsa Artadi, que també ha hagut de deixar la direcció, ha estat situada al capdavant de la conferència ideològica que la formació celebrarà el 13 de maig. Artadi, com a directora general de coordinació interdepartamental de la Generalitat, va demanar seguir a la direcció, però el màxim òrgan intern entre congressos ho va tombar.\nLa sortida de Candini, Artadi, Lluís Guinó i Albert Batet ha obligat el PDECat a reorganitzar-se internament. Tres persones en surten reforçades: Marc Castells assumeix la coordinació institucional; Xavier Fonollosa, a banda de l'àrea metropolitana, farà tàndem amb David Saldoni en l'àmbit local; i Lluís Soler tindrà també responsabilitats en clau de nous sectors. També se li ha encarregat posar en marxa un crowfunding pel partit.\nEl PDECat apel·la a la «tranquil·litat» davant dels embats de la Fiscalia contra el referèndum\nLa fiscalia investiga les empreses catalanes contractades per a les estructures d'Estat, segons «El País»\nPolítica, procés català, campanya, referèndum, PDECat\nPer ARTON el 3 d'abril de 2017 a les 23:09\nMolt bé ja només escriuen els molt ressentits o els unionistes espanyolistes. La normalitat de la societat catalana torna i la INDEPENDÈNCIA ES APROP.\nPer Anònim el 3 d'abril de 2017 a les 17:55\nFàstic i vergonya veure com els de tota la vida continuen dirigint i movent els fils del PDEC. La recolocacio de els ex alts càrrecs convergents a dins del que anomenen nou partit es per escapar.se a correr. La senyora Pascal no la deixaran fer res a ella, ni a cap dels nous dirigents. Al PDEC i mana els de sempre,... els convergents de Convergència , Candini..Mas...Rull...Gordó etc. Només hi fan falta els de UNIÓ de sempre i tenen BINGO.!!\nPer Anònim el 3 d'abril de 2017 a les 17:30\nMolt be, que li paguin un altre sou a aquesta senyora que en cobra pocs.\nPer Anònim el 3 d'abril de 2017 a les 17:11\nPel primer comentari el que no és normal és que a les paperetes de votar hi aparegui la foto de la Colau...tot molt en comú...\nPer Anònim el 3 d'abril de 2017 a les 15:52\ninteresant el recoloqui de personalitats que han fet, davant el fet de tenir que deixar carrecs per les incompatibilitats. Pdecat recolocant els seus, i donantlis un sou, gràcies al proces... mare meva de recolocats... pdecat cada cop mes convergent.. si es que mai ha deixat de ser-holo....\nquina necessitat n'hi ha?\nPer Anònim el 3 d'abril de 2017 a les 15:01\nA veure, si no hauran interventors i tot ho faran els voluntaris una vegada més, que més dona? Inventeu-vos els vots un altre cop i punt, no llanceu els diners.\nPer Anònim el 3 d'abril de 2017 a les 14:27\nEs normal al segle 21, tenir fotos de el más a la paret?? (O Qualsevol altre persona) Sembla un militar Amb el retracte del generalisimo, Una imatge desfasada i Gens renovadora, més propia del segle 20.


Google es ven la divisió de mòbils de Motorola a l'empresa xinesa Lenovo - VilaWeb\nDijous 30.01.2014 08:59\nGoogle es ven la divisió de mòbils de Motorola a l'empresa xinesa Lenovo\nEl cercador californià se n'ha quedat, amb tot, la majoria de les vint mil patents\nGoogle va comprar Motorola el 2012 per 12.500 milions de dòlars. Dos anys després, se n'ha venut la divisió de mòbils a l'empresa xinesa Lenovo per 2.910 milions. Amb la transacció, Lenovo podrà fer servir la marca Motorola i els productes ja llançats o previstos per a sortir al mercat. Google, en canvi, es queda el grup de Tecnologia Avançada de Motorola (que desenvolupa projectes com l'Ara) i la gran majoria de la cartera de quasi vint mil patents, que quedaran en mans de Google.\nEn efecte, el cercador californià va adquirir Motorola el 2012 amb la clara intenció de quedar-se'n els milers de patents que el fabricant nord-americà arrossegava en vuitanta anys d'història.\nLenovo, per la seva banda, considera que amb l'acord, pendent d'aprovació del govern dels EUA, enfortirà significativament la seva posició en el mercat de telèfons intel·ligents, especialment a l'Amèrica del Nord, l'Amèrica Llatina i Europa occidental.


260 línies aèries accepten Bitcoin gràcies a la nova associació Bitnet | Catalan.Lamareschale.org\n260 línies aèries accepten Bitcoin gràcies a la nova associació Bitnet\nAra pot viatjar pel món i pagar pels seus bitllets d'avió amb BTC. Una nova associació entre l'empresa Bitcoin Bitnetand el Pla Universal Air Travel (UATP) ha obert 260 aerolínies a acceptar més famós moneda digital del món com una opció de pagament.\nUATP és una plataforma global de pagament està dirigit per un grup de les principals línies aèries i Bitnet - una coneguda plataforma de comerç digital amb oficines a San Francisco i Belfast - només es va convertir en el seu més recent soci de processament de pagaments.\nLa llista de noves línies aèries Bitcoin-amigables inclou Aeroméxico, Air New Zealand, American Airlines, Austrian Airlines, Xina Eastern Airlines, Delta Air Lines, EL AL Israel Airlines, Etihad Airways, aèries Gol Linhas Intel·ligents SA, Hahn Air, Japan Airlines, Luhfthansa les aerolínies alemanyes, Malaysia Airlines, Qantas Airways, Shandong Airlines, United Airlines i US Airways.\nmés de bitllets d'avió, els viatgers també poden usar Bitcoin per comprar tren ticketsfrom Amtrak, el National Railroad Passenger Corporation que opera als Estats Units i Canadà. Els passatgers poden viatjar a 500 més destinacions d'aquests dos països a través de més de 30 rutes de tren.\nDesprés de l'anunci, el CEO d'UATP saidthe grup estava "molt feliç de poder col·laborar amb Bitnet" per tal d'afegir Bitcoin a la seva plataforma de pagament. "Sempre estem buscant socis qualificats per dur altres formes de pagament a la plataforma de processament UATP i Bitnet encaixa bé el projecte de llei", va dir Ralph Kaiser.\nBitnet no és exactament un novell quan es tracta d'associacions massives. La companyia ha treballat prèviament amb CyberSource i Visa i té una llarga experiència en el processament de pagaments i gestió de frau per a les aerolínies.\n"L'associació amb UATP era una elecció òbvia per Bitnet", va dir Akif Khan. Segons el vicepresident d'estratègia de solucions de Bitnet, aquesta "associació farà que sigui més fàcil per a les línies aèries membres de UATP per acceptar pagaments en Bitcoin a través d'una integració lleugera que evita l'impacte dels sistemes d'aigües avall i aprofita les interfícies d'informació UATP i reemborsament existent. Bitnet i UATP compartir la mateixa la missió de reduir els costos de transacció i el risc de frau per als seus clients ".\nKhan creu que "és en gran mesura en l'interès de les companyies aèries per al consumidor a pagar amb Bitcoin atès que l'aerolínia tindrà taxes més barates i saben que els diners no pot ser pres per causa d'una transacció fraudulenta," ell dit Coindesk.\nNo obstant això, cap d'aquestes línies aèries acceptarà directament BTC en aquest moment. UATP processarà els cripto-pagaments (sense cap despesa addicional), que després es converteixen en Fiat moneda.\nNo obstant això Khan espera que l'associació animarà a les companyies aèries per donar el següent pas. "És posar una base en el lloc que permet a aquesta xarxa global d'aerolínies que tenen una barrera molt més baixa a l'entrada si volen acceptar Bitcoin", va dir.\nTot i que els consumidors estaven prèviament capaç de comprar bitllets d'avió amb Bitcoin a través de la pàgina web BtcTrip, aquesta associació revoluciona completament el procés ja que els clients són ara capaços de tractar directament amb UATP.\nLatac farà que els intercanvis Bitcoin siguin molt més resistents, diu Antonopoulos\nGairebé vaig veure estafat per lAl·legat Coindesk\nBitcoin podria ser la causa de la mort de la pirateria en línia, prediu el fundador dIsohunt\nBitcoin podria enfrontar-se a lextinció de la seva pròpia guerra\nBarclays prova la tecnologia bitcoin\nLempresari nord-americà vol augmentar la seva Vall Blockchain amb lajuda de Tesla\nBangladesh amenaça de condemnar Bitcoiners fins a 12 anys de presó


Camí de ronda de Cala Pedrosa a Aigua Xelida - Ajuntament de Palafrugell\nCamí de ronda de Cala Pedrosa a Aigua Xelida\nAquest tram va des de la cala Pedrosa fins a la cala d'Aigua Xelida, passant per la platja de Tamariu. Des de Cala Pedrosa, seguint per les escales que surten de la platja i s'enfilen cap al nord, sense deixar el GR-92, s'arriba a la Musclera i a la Perica, on sovintegen pescadors de canya. Tot seguit, s'arriba a Tamariu. Des d'aquí no es pot continuar cap al nord pel camí de ronda per la costa.\nUna opció és continuar a peu des de Tamariu. Es pot seguir pel carrer dels Pescadors, pujar unes escales, seguir pel carrer del Port de la Malaespina i travessar l'Illa Negra fins arribar al carrer de l'Illa Blanca. Allà, cal agafar el camí de ronda que porta fins a la cala d'Aigua Xelida.\nL'altra opció per arribar a la cala d'Aigua Xelida és anar per carretera amb vehicle. Per carretera, cal agafar el carrer dels Pescadors, trencant pel carrer d'Aigua Blava i seguint l'avinguda de Vicenç Bou. Allà s'hi troba una rotonda, i cal seguir pel carrer del Montgrí i el carrer de l'Avi Xaixu fins al final, on s'agafen unes escales que porten a la cala d'Aigua Xelida.\nSi es fa tot el recorregut a peu, es pot trigar aproximadament unes dues hores.\nRecorregut: Des de la cala Pedrosa fins a la cala d'Aigua Xelida


‘No em toques el WhatsApp”, l’exposició fotogràfica itinerant torna a Alaquàs – Castell d'Alaquàs\n‘No em toques el WhatsApp”, l’exposició fotogràfica itinerant torna a Alaquàs\n15 Novembre, 2018 en Notícies\nAquesta mostra promoguda per l’Institut Valencià de la Joventut, dins dels actes programats per commemorar el Dia Internacional de l’eliminació de la violència contra les dones, romandrà instal·lada al Castell fins al 21 de novembre.\nLa Sala Vilaragut al Castell d’Alaquàs ha sigut el lloc elegit per a la instal·lació de l’exposició fotogràfica itinerant que arriba de la mà de l’Institut Valencià de la Joventut, i que ha sigut inclosa dins de les activitats promogudes per l’Ajuntament d’Alaquàs per a commemorar, el proper 25 de novembre, el Dia Internacional de l’eliminació de la violència contra les dones.\nA l’acte d’inauguració ha assistit el director general de l’Institut Valencià de la Joventut (IVAJ), Jesús Martí, junt a la regidora de Joventud d’Alaquàs, Diana Muñoz i el regidor de Cultura, Toni Saura. Prèviament, al consistori i reunit amb l’Alcaldessa del municipi Elvira García, Jesús Martí ha volgut destacar la necessitat “d’educar en igualtat” i ha volgut mostrar el seu agraïment “als municipis que s’impliquen en aquest assumpte, particularment Alaquàs que ha organitzat un grapat de visites guiades per a estudiants del municipi”.\nLa mostra que compta amb 48 fotografies realitzades per joves i grups de joves de 14 a 30 anys, vol sensibilitzar i conscienciar la població més jove sobre l’ús del mòbil davant la violència de gènere.\nL’exposició que romandrà oberta al públic fins el 21 de novembre servirà a més com a material didàctic per als centres educatius. Per això, durant aquests dies s’han programat visites guiades per a l’alumnat de 2 º i 3º de l’ESO d’Alaquàs.\nA més, amb l’objectiu d’ampliar el treball de sensibilització, la iniciativa es dirigirà a tots els col·lectius que actualment realitzen una formació mitjançant l’Ajuntament, com són l’alumnat de l’Escola d’Adults i del Centre de Formació Municipal. L’agent d’igualtat del Departament de la Dona serà la persona responsable de coordinar aquesta activitat municipal, a la que es preveu l’assistència de més de 600 alumnes.


Investiguen la mort de diversos ànecs al torrent d'en Lluc del Vendrell\nEls Agents Rurals analitzen l’aigua per esclarir les causes del succés i les entitats veïnals demanen una investigació que esclareixi la mort dels ànecs\nLes aigües del Torrdent del Lluc CCBP\nDivendres, 17 Juny 2022 08:08\nDimarts passat, els Agents Rurals van retirar diversos ànecs que van aparèixer morts al torrent d’en Lluc del Vendrell. El cos ha obert una investigació per esclarir-ne les causes, segons va avançar el Diari de Tarragona i va confirmar l’ACN. Els agents van prendre mostres d’aigua per determinar si hi ha hagut un abocament contaminant. Es dona la circumstància que des d’ahir dilluns l’aigua del torrent té un color verdós.\nAmb tot, el Consell Comarcal, que gestiona la riera, precisa que el color correspon a un colorant que la companyia Sorea utilitza per detectar fugues a les canalitzacions. Just el dia anterior es va vessar des d’una estació d’aigües residuals de Bellvei, i el Consell Comarcal garanteix que és un producte innocu per a la fauna i flora.\nLes entitats veïnals demanen investigar la mort dels ànecs\nPer la seva banda, el mateix dimarts, l’associació de veïnes i veïns del Puig i el Pèlag i la Federació Xarxa Vendrellenca demanaven a l’Agencia Catalana del Aigua, els Cos d’Agents Rurals, el Consell Comarcal del Baix Penedès i el SEPRONA, que s’obri una investigació sobre la mort d’ànecs al torrent del Lluc.\nPel que fa a les proves que ha fet SOREA que ha provocat el color verd de l’aigua del torrent, des de les entitats es reclama que "abans de fer aquest tipus de proves s’avisi al veïnatge de la zona per garantir que no s’alarmi a la gent".\nLes entitats mostren la seva preocupació davant aquest fets i esperen que la investigació esclareixi la mort dels ànecs al torrent del Lluc.\nLa nuclear Vandellòs II farà un informe anual de la quantitat i l'activitat dels residus desclassificats


Els turistes d'hotels a tocar s'Abanell marxen pel soroll i l'activitat de la draga - Diari de Girona\nEls turistes d'hotels a tocar s'Abanell marxen pel soroll i l'activitat de la draga\nEl sector afirma que ja s'ho esperava en haver començat a reomplir la platja a l'agost\ne.batlle 13.08.2009 | 02:00\nLes retroexcavadores, ahir, treballant davant l'hotel Horitzó. carles colomer\nLes retroexcavadores, ahir, treballant davant l'hotel Horitzó.\nDes de fa deu dies, una draga està reomplint amb sorra la platja de s'Abanell de Blanes i, per tant, la seva activitat conviu amb els turistes que visiten i s'allotgen a la població i se'n van a parar al sol en aquesta platja, de més d'un quilòmetre de longitud, que després d'un fort temporal de llevant el Sant Esteve del 2008 ha quedat reduïda. Un activitat que ja ha aixecat les primeres crítiques dels turistes dels hotels que, molestos, estan marxant cap a casa.\nEl fet és que per poder recuperar la platja i no molestar els banyistes, operaris de la Direcció General de Costes i tècnics de Protecció Civil de l'Ajuntament de Blanes tanquen cada vegada un tros de platja de 150 metres on la draga actua. Una activitat que és un no parar i, a més, en aquests primers dies la draga cada cop que va a Blanes -cada quatre hores- s'instal·la a l'alçada dels hotels de la zona marítima de s'Abanell. I és el soroll que provoca aquesta activitat, explica el president de l'Associació d'Hotelers de Blanes, Enric Portas, i les molèsties del tancament de la platja el que han provocat que "molta gent s'hagi molestat perquè a la nit se sent molta remor" i, alhora, alguns dels turistes han optat per marxar "dels nostres hotels perquè se'ls trenca la tranquil·litat que busquen".\n"S'enduen la mala imatge"\nTot i que encara no hi ha xifres de les pèrdues que això pot haver generat, Portas afirma que el sector hoteler és conscient que durant els dies d'activitat de la draga, els turistes molestos que se'n van "s'emporten una mala imatge de Blanes pel soroll de les màquines". Una situació, però, assegura el president del sector hoteler, que "sabíem que passaria perquè vam acceptar que volíem sorra a la platja fos quan fos", perquè sinó les llevantades que s'enduen la sorra cada any "podien provocar pitjors destrosses" al passeig i a la platja.\nLa draga que està recuperant la platja de s'Abanell bombarà 250.000 metres cúbics de sorra previstos per a la zona i encara estarà treballant almenys una setmana més a la platja blanenca. Per ara, una de les zones més recuperades és la banda de sa Palomera i, allà, els turistes ja hi paren el sol.\nL'arribada de la sorra en ple estiu i temporada turística va ser una decisió consensuada entre els responsables dels hotels i els càmpings amb l'Ajuntament de Blanes, recorda Portas, però explica que "l'ideal hauria estat que hagués arribat uns mesos abans", ja que afecta els turistes que s'hostatgen als hotels de primera línia de platja de s'Abanell, tot i que també afirma que alguns encara se'ls ha pogut "reubicar en altres hotels" i també ve gent nova.


Homenatge antifeixista, gràcies a totes!! - Indymedia Barcelona\nHomenatge antifeixista, gràcies a totes!!\nper homenatge\t 18 des 2008\nper j\t 18 des 2008\nRe: Homenatge antifeixista, gràcies a totes!!\nper tots els nostres morts, tots els nostres presos\t 18 des 2008\nAquest dissabte dia 20, a Barcelona i a tota europa, s'ha convocat un dia d'acció global contra els crimens d'estat, contra els seus assesinats, les seves tortures i els seus segrestos. Es una convocatoria sorgida de les assamblees gregues i que s'està coent arreu d'Europa. A Barcelona, concentració a las 17h plça Sant Jaume, a les 18 hores a Portal de l'angel, a les 20 h a plaça universitat i una altre les 19h a canaletes, on "rescat" organitza la seva marxa anual pels presos politics catalans, grecs i madrilenys.\nDissabte no et quedis a casa. A les 17h a plca Sant Jaume, a les 18 hores a Portal de l'Angel, A les 19 hores a Canaletes, a les 20 hores a Plaça universitat.\nper ll*ll = $\t 18 des 2008