Preguntes freqüents | Si t'agrada viure aquí, recicla\nPer què cal canviar el sistema de recollida?\nEl sistema de recollida amb contenidors al carrer no ens permet superar el 40% de recollida selectiva, tot i que el 85% dels residus que generem es poden reciclar si els separem correctament. El sistema amb contenidors té un sostre i, a més, no ens garanteix una bona qualitat de la recollida.\nQuè és el porta a porta?\nÉs un sistema de recollida de residus que consisteix en deixar els residus ben separats a la porta de casa seguint un calendari determinat. Els residus es treuen amb uns cubells amb xip; el xip ens permet saber qui participa i fer accions de seguiment per millorar els resultats de recollida selectiva.\nCom funcionen els contenidors tancats?\nEls contenidors tancats de resta i orgànica es poden obrir amb l’aplicació mòbil Civiwaste o amb una targeta. Amb aquest sistema podem saber qui fa ús dels contenidors i fer-ne un seguiment amb l’objectiu de millorar la participació ciutadana i els resultats de recollida selectiva.\nQuè he de fer perquè em recullin els trastos i els mobles vells?\nSol·licitar-ne la recollida a través de l’app Civiwaste. Per a cada sol·licitud, es recolliran un màxim de 3 trastos grossos.\nOn va a parar cada residu?\nL’orgànica va a la planta de compostatge del Centre Comarcal de Tractament de Residus Municipals, a l’Espluga de Francolí; els envasos, a una planta de Constantí, on els separen per materials per poder-los reciclar; el paper i el cartró es porta al Centre de Gestió Mediambiental de Valls; el vidre, a una planta de Montblanc, i la resta, que és el que no es pot reciclar, al dipòsit controlat del Centre Comarcal de Tractament de Residus Municipals, a l’Espluga de Francolí.\nQuè he de fer perquè em recullin la poda?\nSol·licitar-ne la recollida a través de l’app Civiwaste. Cal treure el sac reutilitzable de poda que facilita el Consell Comarcal i deixar-lo davant la porta de casa.\nQuè puc portar a la deixalleria mòbil?\nPetits residus especials com ara bombetes, pintures, petits aparells elèctrics o electrònics, piles, oli, etc.\nCom s’obren els contenidors de resta i orgànica?\nEls contenidors tancats de resta i orgànica es poden obrir amb l’aplicació mòbil Civiwaste o amb una targeta que facilita l’Ajuntament.\nEls puc obrir sempre que vulgui?\nSí, no tenen horari d’obertura.\nHi haurà sancions si obro cada dia el contenidor de resta?\nNo, no hi haurà sancions, però si separem correctament tots els nostres residus aquest contenidor l’obrirem molt poc. Tanmateix, cada municipi pot prendre les mesures corresponents segons les seves ordenances municipals sobre les taxes de residus seguint la idea de “qui més resta genera més paga”.\nSi no tinc telèfon mòbil, com puc obrir els contenidors?\nSi no es disposa de smartphone es pot demanar una targeta per obrir els contenidors a l’ajuntament.\nDe moment les bosses compostables seran gratuïtes i es podran recollir a l’ajuntament del teu municipi.\nCom activo el Bluetooth al meu mòbil per poder obrir els contenidors?\nVes al menú superior del telèfon i toca la icona del Bluetooth. Un cop estigui fet això, ja pots obrir els contenidors.\nPer què els cubells porten xip?\nPer a poder fer un seguiment de la participació ciutadana i millorar els índexs de recollida selectiva.\nPer a què serveixen els tres cubells?\nEl cubell airejat (reixat) és per a la cuina, cal dipositar-hi les restes d’orgànica dins una bossa compostable. Aquets sistema permet la transpiració i evita les males olors i els lixiviats.\nEl cubell marró de 25L és per treure l’orgànica al carrer. L’orgànica no es pot treure amb el cubell reixat.\nEl cubell gris i taronja de 30L és per treure els envasos, el paper i el cartró o la resta segons el dia de la setmana.\nCom he de treure els bolquers i el tèxtil sanitari?\nEs poden treure cada dia que hi ha recollida dins una bossa petita identificada amb un adhesiu que facilita l’ajuntament.\nPuc treure la bossa sense el cubell?\nNo, els residus s’han de treure sempre dins el cubell que pertoca.\nPuc treure el cubell reixat per a l’orgànica en lloc del marró?\nNo, el cubell reixat és per a la cuina, cal treure el marró de 25L, que és el que porta el xip.\nQuè he de fer si se’m trenca un cubell?\nPosa’t en contacte amb el teu ajuntament i se te’n facilitarà un de nou.\nQuè he de fer si canvio d’habitatge?\nEls cubells van associats a l’habitatge. Si canvies d’habitatge cal que ho comuniquis al teu ajuntament i et lliuraran uns nous cubells.\nQuè puc fer si no tinc cobertura o no tinc connexió de dades al meu telèfon mòbil?\nNo passa res. La lectura, tot i que no mostra la confirmació, es guarda i s’envia al servidor quan tornis a tenir cobertura o connexió. Per tant, queda registrada igualment.\nPodem tenir més d’un mòbil amb l’aplicació per a un mateix domicili?\nSí, pots descarregar-te l’aplicació a diversos mòbils i associar-los tots a un mateix habitatge. Per fer-ho has de posar el mateix número d’habitatge i crear un usuari nou (amb un correu diferenciat). Quan consultis l’historial de lectures, veuràs totes les realitzades amb tots els mòbils associats.\nEn cas de tenir problemes amb el funcionament de l’aplicació, què he de fer?\nSi tens algun problema amb l’aplicació\npots dirigir-te al Consell Comarcal de la Conca de Barberà els matins de dilluns a divendres de 9 a 14 h. També pots trucar-hi, al telèfon al 977 86 56 00\nQuè puc fer amb Civiwaste?\nIdentificar-te i obrir els contenidors de resta i orgànica, si al teu nucli hi ha aquest model de recollida.\nSol·licitar la recollida de mobles i la recollida de poda.\nSol·licitar material com cubells o bujols (si el teu nucli té recollida porta a porta) o sacs de poda.\nNotificar incidències relacionades amb la recollida de residus.\nConsultar el calendari i els horaris dels serveis de deixalleria mòbil.\nConsultar el teu historial d’aportacions per saber quins residus has generat.\nCom puc descarregar Civiwaste?\nPots descarregar l’aplicació des de les botigues d’aplicacions mòbils: PlayStore, si tens un Android, o AppStore, si tens un dispositiu iOS.\nOn puc aconseguir el codi d’usuari del meu habitatge?\nEl codi del teu habitatge se’t va comunicar en la carta informativa que vas rebre en el moment del canvi de sistema. Si no el recordes, posa’t en contacte amb el Consell Comarcal i te’l donaran de nou.\nCom inicio sessió?\nUn cop registrat, tria l’opció “Iniciar sessió”, introdueix el teu e-mail i la teva contrasenya i toca “Confirma”.\nCom puc consultar les meves aportacions?\nA l’aplicació hi ha un botó que simbolitza un full que et porta a una pantalla on consultar les obertures realitzades cada setmana.\nQuè passa si no tinc cobertura o no tinc connexió de dades al meu telèfon mòbil?\nNo passa res. La lectura, tot i que no veus la confirmació a la pantalla, es guarda i s’envia al servidor quan tornis a tenir cobertura o connexió.\nHe obert el contenidor però no apareix a la pestanya del meu historial. Per què?\nLes obertures dels contenidors no apareixen immediatament a l’aplicació. La pantalla de consulta de l’historial s’actualitza setmanalment, de manera que pots comprovar les lectures que has realitzat a principis de la setmana següent. Si tot i així tampoc apareix, t’has de posar en contacte amb l’Oficina d’Informació Ambiental.\nQuin tipus d’incidències puc notificar amb Civiwaste?\nSi detectes incidències relacionades amb les àrees d’emergència, els contenidors del carrer i la recollida porta a porta pots avisar al Consell mitjançant Civiwaste. Per fer-ho, has d’accedir a la pestanya d’incidències, seleccionar el tipus d’incidència i escollir la categoria concreta.\nL’aplicació et demanarà que facis una fotografia de la incidència i un cop notificada la incidència apareixerà un missatge conforme aquesta ha estat enviada correctament.\nEn el cas de tenir problemes amb el funcionament de l’aplicació, què he de fer?\nSi tens algun problema amb l’aplicació pots dirigir-te a l’Oficina d’Informació Ambiental, a la Plaça de la Vila 1, tots els matins de dilluns a divendres de 9 a 14 h i les tardes de dimarts i dijous de 17 a 18 h. També pots adreçar-t’hi al telèfon 93 821 35 53\nCom es garanteix la protecció de dades?\nLa targeta està associada a un habitatge, és a dir, a una adreça, de manera que les dades amb les quals es treballa són les mateixes que les actuals, les de la taxa d’escombraries.\nOn truco si tinc un problema o un dubte?\nEl telèfon d’atenció a la ciutadania és el 977 86 56 00. També t’hi pots posar en contacte a través de l’adreça electrònica info@sitagradaviureaquirecicla.cat o pots obtenir més informació al web.


L’art et pot salvar la vida (Alba Alfageme)\nL’art et pot salvar la vida\n5 min. 12/03/2017 17:33\nSubmergir-te en el llibre Instrumental de James Rhodes (pianista supervivent d’abusos sexuals) de la mà de Bach i les meravelloses Variacions Goldberg (tal com ell mateix aconsella) et fa prendre consciència de la magnitud del poder terapèutic de l’art. I és que el músic resumeix la seva història vital afirmant: “La música em va salvar la vida”.\nRhodes no és una excepció. Són molts els casos de recuperacions emocionals davant fets (altament) traumàtics que s’aferren a l’art per poder desdibuixar una realitat massa insuportable de digerir i trobar un refugi emocional per sobreviure. L’art ens pot ensenyar a viure de nou, a partir d’una reconstrucció interna. Se’ns ofereix, ja sigui en forma activa o receptiva, regalant-nos l’experiència estètica que es dirigeix de manera directa a la nostra ànima.\nL’ús de l’art com a mitjà terapèutic es remunta a les civilitzacions més antigues. Per exemple, ja en l’antic Egipte, en el Temple de la Bellesa s’hi recloïen persones amb malalties mentals o físiques i amb problemàtiques delinqüencials, i s’utilitzava la música amb l’objectiu de retornar l’harmonia al cos i a la ment. Llavors, un cop guarit allò que semblava que tan sols l’art podria restaurar, eren retornats a la societat per reinserir-los. I és que tal com el definia Goethe, “l’art és el mitjà més segur per eludir el món i alhora el mitjà més segur per unir-s’hi”.\nL’art s’agafa de la mà de la creativitat (innata en l’ésser humà), i permet a la persona més trencada, la més soterrada, la més ofegada en el pou de dolor, agafar un bri d’oxigen per connectar i creure de nou en la vida. Schiller afirmava que l’art pot curar, en el sentit moral del concepte, perquè segons ell converteix l’ésser humà en millor persona.\nNo és fins al segle XX (després de la Primera Guerra Mundial) que l’art esdevé de manera oficial una realitat terapèutica. Però el gaudi de l’art no es limita a l’entorn terapèutic, sinó que esdevé una manera de veure i viure la vida. Ens permet expandir-nos i sortir de la concreció de la pròpia existència. Perquè l’art viu en l’eteri i ens hi transporta, reafirmant que les coses poden ser, han sigut i seran diferents. Ens situa en un altre estadi on les diferències, les vivències i els traumes es desdibuixen.\nDe fet, Matthew Arnold ja recollia que tot art, en el fons, és una crítica a la vida. Són contradeclaracions al món. Per això l’experiència artística pot ser tan alliberadora, perquè construeix contranarratives a la pròpia experiència, que van més enllà de la nostra finitud.\nAl llarg de la història l’art s’ha definit, entre altres coses, com la medicina de l’ànima. Un remei infal·lible que l’acarona i li permet guarir les ferides, trencant la crisàlide del dolor. Ens permet gaudir del que és pausat i el que és etern enmig de la cultura de la immediatesa, i alhora ens regala beneficis neurofisiològics. Tal com recullen diferents estudis, enforteix el sistema immunològic, redueix la pressió sanguínia i disminueix l’estrès. Alhora, les persones que senten interès per l’art i l’estètica presenten uns nivells més elevats de producció d’hormones del benestar . I és que el cervell humà descodifica l’art com una cosa reparadora, lligada a l’instint de vida més pur.\nLes elits, al llarg de la història, han conegut aquesta gran excel·lència de l’art i han promogut el seu segrest. Això ha sigut un atemptat en tota regla al desenvolupament humà de les nostres societats. La monopolització de les arts com a patrimoni d’uns pocs, i alhora la seva relegació a espais residuals en els currículums acadèmics, en les prioritats governamentals i en el reconeixement social, que sovint les han tractat com a oci o folklore, les ha sumit en un oblit i un menyspreu injustos, on tan sols es destaquen anecdotaris que generen impacte econòmic. George Steiner afirmava que estem davant d’una societat en què les arts i el pensament han perdut el lloc que van ocupar. Un autèntic cop d’estat a la democratització de l’art, perquè l’art en si no entén de fronteres ni de diferències, i menys encara de desigualtats. I com és sabut la seva vivència pot arribar a ser perillosa.\nRilke apuntava que “l’art ens obre”, ens permet expandir-nos, trencant els límits mentals que ens empresonen. La seva indomabilitat el fa extremadament desafiant perquè ens inocula llibertat i, per tant, limita la capacitat dels altres de controlar-nos. I alhora ens fa més resilients perquè ens regala ones que embriaguen la nostra vida, oferint-nos bandes sonores més suportables, amb tons més càlids i narratives més digeribles que el relat de la nostra pròpia experiència.\nJames Rhodes promulga que no escriu sobre les violacions infantils que va patir, sinó sobre música. En definitiva, sobre l’art i la capacitat de sobreposar-nos. Kandinski deia que l’art pinta la vida i, per la seva banda, Schopenhauer afirmava que l’art ens procura consol.


Palau Ferré i les comarques gironines - Diari de Girona\nPalau Ferré i les comarques gironines\n08·06·21 | 06:30 | Actualitzat a les 07:56\nEl pintor, escultor i ceramista Maties Palau Ferré (Montblanc, 1921-2000) és una de les personalitats que són objecte de commemoració oficial per part de la Generalitat de Catalunya al llarg d’aquest any. Els germans Rosa de les Neus i Francesc Marco-Palau, que en són els comissaris, han fet –i fan– una feina ingent. La collita serà ben abundant.\nEn parlar dels trets principals de la pintura de Palau Ferré, en Francesc ens comentava que el seu art és sempre figuratiu. D’inspiració cubista, i amb un ús expressionista dels colors, el pintor plasmava sobre la tela grans paisatges primaverals plens de fruites i flors: figures femenines d’ulls ametllats; natures estàtiques d’intenses síndries i raïms i, també, elements teatrals, mitològics i simbòlics.\nMontblanc, Barcelona i París foren les poblacions on residí al llarg de la seva vida. No obstant això, els lligams que tingué amb les comarques gironines foren importants. Esmentem-ne alguns.\nÀngel Marsà (Girona, 1900-Barcelona, 1988), periodista i crític d’art, fou un dels primers que començaren a parlar de Palau Ferré quan aquest tot just començava a exposar. Fou l’any 1953, a les pàgines d’El Correo Catalán. Marsà també era col·leccionista d’art i l’any 1982, amb Quim Nadal com a alcalde de la ciutat, donà la seva col·lecció de 600 obres a l’Ajuntament de Girona, entre les quals hi havia un oli primerenc de l’artista montblanquí, Home i dona sota les estrelles.\nEl 2010 la Generalitat de Catalunya comprà el fons d’art de l’Avui i el diposità al Museu d’Art de Girona. L’obra Unitat, que l’artista havia donat al diari per ajudar a consolidar-lo, s’exposà, amb molt bona acollida, el setembre del 2018.\nI encara el passat 31 de maig ens plagué de llegir en aquestes pàgines que el cartell de l’edició d’enguany de l’Aplec de la Sardana de l’Escala s’ha il·lustrat amb un quadre de Palau Ferré. La nostra dansa era una de les seves temàtiques predilectes.\nPer conèixer més la seva obra i, així, poder gaudir d’unes pinzellades portadores d’intens cromatisme, podem visitar, al Museu d’Art de Girona, l’exposició Palau Ferré d’un sol traç, que s’inaugurà el passat dissabte 29 de maig.


Es confirma la mort d'un home a causa de les inundacions que ha patit aquesta jornada el municipi de Castell-Platja d'Aro.\nLes fortes pluges han estat protagonistes tot aquest dissabte al Baix Empordà amb especial incidència a Platja d'Aro, on des de primera hora del matí han patit fortes inundacions en diferents llocs del municipi.\nLa jornada ha tingut un tràgic final amb la mort d'una persona que estava vivint temporalment a la planta inferior d'un local amb el permís del propietari.\nA les 15.28 hores, els Bombers de la Generalitat han rebut l’avís de què una persona podria haver quedat atrapada a l’interior inundat d’un local situat al carrer Ciutat de Girona al municipi de Castell-Platja d’Aro.\nFins al lloc s’han desplaçat 6 dotacions de Bombers de la Generalitat i dues patrulles dels Mossos d’Esquadra. Aquests han hagut de trencar la porta perquè la víctima havia deixat les claus posades per dins.\nEls efectius han extret durant més de quatre hores l’aigua de la zona inundada fins que la unitat subaquàtica del Grup d’Actuacions Especials (GRAE) ha pogut fer la immersió. Ha estat llavors, a les 19:30 hores, quan han trobat el cos sense vida de l’home que es buscava.\nL'home tindria uns 30 anys i ara la investigació de la mort queda en mans dels Mossos d'Esquadra.


Consells per a visitar La Palma  - Baestravel !!!\nConsells per a visitar La Palma\nL’Illa bonica, així es coneix la Palma, és una de les illes petites de les Canàries i alberga un paisatge increïble (d’aquí el nom). Per preparar el viatge sempre són benvingudes unes recomanacions, així que si no heu estat mai a les Illes Canàries, segur que algun d’aquests consells per visitar la Palma us servirà d’ajuda.\nCom arribar a La Palma\nLes Canàries se situen força allunyades d’Espanya (i Europa), així que si no vens des de l’Àfrica, la millor opció és agafar un bitllet amb alguna de les diferents companyies.\nPenya-segats de Poris de Candelaria\nAmb avió des de la Península\nLes companyies aèries Iberia Express i Vueling ofereixen vols directes des de diverses ciutats espanyoles, però Madrid és l’única durant tot l’any la que ofereix vols sense escales, amb una freqüència de 3 a 6 vols setmanals. La durada del vol de Barcelona a la Palma és de 3 hores.\nSi no trobes vols directes a la Palma, pots buscar per aterrar a l’illa de Tenerife (Aeroport de Tenerife Nord) i volar fins a La Palma amb Canaryfly (30 min), o des de Gran Canària (no ho recomanem tant).\nAmb avió des de fora de la Península\nHi ha vols directes des de diferents ciutats europees, amb les companyies Còndor, Easyjet i Eurowings. Sinó també hi ha l’opció de fer escales.\nNosaltres viatgem amb Vueling des de Barcelona, triguem 3 hores en arribar amb un vol directe des de l’aeroport del Prat (BCN) fins a l’aeroport de La Palma (SPC).\nAl fons es pot observar la Cumbre Vieja, on passa la Ruta dels Volcans\nAmb vaixell des de la Península\nSi no us agraden els avions, tens l’opció d’arribar a La Palma amb ferri des de Cadiz, no és una opció tan habitual però pot servir-te per desplaçar-te fins a l’illa, encara que el preu sol ser més car que amb avió, i triga 2 dies i 16 hores a fer la travessia. Com a punt a favor, pots transportar el teu cotxe per moure’t per l’illa.\nEt deixem l´enllaç de Logitravel per si estàs interessat en aquesta opció.\nCom arribar a la Palma des de Tenerife\nÉs possible que hagis hagut de fer una escala al teu vol per arribar a la Palma, i si la teva parada ha estat Tenerife, tranquil, perquè surten avions cada hora per un preu a partir de 30€. Canaryfly s’encarrega d’enllaçar les dues illes amb vols regulars, et deixem l’enllaç:\nTambé tens l’opció de viatjar entra les illes amb Ferry, encara que per horaris et pot resultar una mica més complicat i el trajecte és força més llarg. Aquesta opció és bona si vols transportar el cotxe d’una illa a una altra. Hi ha diverses empreses encarregades d´aquest trajecte, et deixem l´enllaç d´aquestes dues per si necessites contractar-les.\nmisterferry.es | ferryhopper.com\nAmb CanaryFly pots viatjar entre les illes\nCom moure's per l'ílla de La Palma\nLa Palma compta amb una superfície de 700 km2, ocupa el cinquè lloc en extensió respecte de l’arxipèlag canari. Necessitaràs algun mitjà de transport per recórrer-la durant la teva estada, veiem com moure’s per la Palma.\nÉs l’opció preferida de tots els viatgers, arribar a l’aeroport i llogar un cotxe amb alguna de les empreses que ofereixen aquesta opció. Nosaltres vam llogar un cotxe a l’aeroport de la Palma amb l’empresa Avis Canaria, ens va sortir força bé de preu, amb l’assegurança a tot risc inclòs.\nLa Palma compta amb una xarxa de carreteres força àmplia, sent les LP les principals. LP-1 us permet recórrer la zona nord de l’illa, la LP-2 està destinada al sud, mentre que la LP-3 és l’encarregada de creuar l’illa d’est a oest.\nSi has de pujar al Roque de los Muchachos (visita obligada) ho pots fer per la LP-4, i finalment el LP-5 és un petit tram destinat a la zona turística dels Cancajos.\nA part d’aquestes carreteres principals, hi ha una xarxa de carreteres secundàries, les diferenciaràs perquè són més estretes i amb força més corbes (compte amb les corbes i els desnivells, per cert). Un exemple de carretera secundària seria la LP-301 o la LP-209.\nLa distància entre un lloc i un altre no és massa, però l’orografia i el relleu de l’illa provoquen que tardis una mica més a arribar al teu destí, estaràs pujant i baixant costes contínuament.\nSi has optat per arribar amb ferri a La Palma podràs desplaçar-te tranquil·lament amb el teu propi cotxe.\nEl millor lloc per veure les postes de sol\nLa Guagua és com anomenen els autobusos, si prefereixes viatjar en transport públic podràs fer-ho mitjançant les 5 línies que disposen, la 100, 200, 300, 400 i 500, encara que hi ha alguns llocs que no podràs arribar, com el Roque de los Muchachos . Et deixem l’enllaç perquè puguis veure tota la informació sobre las Guaguas.\nÚltima opció, moure’t per La Palma amb taxi. És l’opció més cara, també més còmoda, així pots observar el paisatge durant el trajecte i pots arribar gairebé a qualsevol lloc. Et deixem la web per si t’interessa contractar aquest servei:\nMillor època per visitar La Palma\nLa Palma és una destinació que podeu visitar pràcticament durant l’any sense notar a penes canvis. Les temperatures són molt agradables i suaus contínuament gràcies al clima tropical de sabana. La temperatura mitjana és de 20º i les precipitacions escasses.\nTenint en compte això, els espanyols solen preferir anar-la a visitar durant els mesos més calorosos, de maig a setembre, encara que el clima és agradable fins al desembre. Durant aquests mesos la temperatura de l’aigua ronda els 20 i els 25ºC, no és tan fred l’Atlàntic!\nUn dels diversos telescopis del Roque de los Muchachos\nUna altra bona opció és viatjar a La Palma els primers mesos de l’any, quan fa més fred a Europa, per arribar-hi i trobar-te les bones temperatures. Aquesta és una opció que tenen en compte els turistes d’Alemanya, Àustria i Suïssa.\nSi vols estar tranquil i obtenir els preus més assequibles, els mesos de maig i juny són els millors, pocs turistes i allotjaments barats. Podràs fer senderisme o banyar-te tranquil·lament.\nQuants dies necessito per visitar La Palma?\nL’illa no és gaire gran i no costa gaire recórrer-la tota, encara que arribar a alguns llocs et costarà una mica de temps. Si vols veure els llocs més interessants de la Palma, amb 3 dies en tindràs prou, però sense encantar-te gaire a contemplar-los.\nD’altra banda, si preferiu fer senderisme per les incomptables rutes que tenen marcades, o relaxar-vos en alguna de les seves piscines naturals, la millor opció serà 4 o 5 dies.\nVista aèria de la part oriental de l'ílla\nSempre n’hi ha que prefereixen estar de vacances en relax, sense preocupacions, i opten per passar una setmana a La Palma, encara que com hem dit, per visitar els punts interessants de l’illa no et caldrà tants dies.\nNosaltres vam estar 4 dies a La Palma, com has pogut llegir al nostre altre article Què veure a La Palma amb 4 dies, i vam tenir temps de veure tots els llocs més turístics i fins i tot passar gairebé un dia sencer fent una ruta de senderisme, la Ruta dels Volcans.\nMillors zones per allotjar-se a La Palma\nPer planificar el teu viatge a la Illa Bonita és important escollir una bona zona per allotjar-te, encara que sent una illa no massa gran, arribaràs a tot arreu amb facilitat i rapidesa.\nLa primera opció que teniu és allotjar-vos a Santa Cruz de la Palma, la capital de l’illa, situada a l’est, amb turisme, platges, bon ambient… o si preferiu estar una mica més tranquil sense perdre l’ambient nocturn podeu mirar a la zona de Los Cancajos, molt a prop de la capital.\nEl millor allotjament a Puerto Naos: Las Cercas\nSi ens dirigim a la zona oest de l’illa, trobem Los Llanos de Aridane, una zona amb una gran oferta i bons preus, amb un paisatge més desèrtic. Una opció que et recomanem altament a la costa oest és Puerto Naos, poble costaner turístic però tranquil.\nHi ha qui prefereix els extrems, tant el nord (Barlovento), com el sud (Los Canarios), però resulta una mica més complicat a l’hora de moure’s per l’illa sortir cada dia des d’aquests punts, així que no t’ho aconsellem.\nPassejant per Poris de Candelaria\nEnllaços d'interès i ajuda\nSabem que avui dia el temps és or, així que et deixem alguns enllaços directes perquè t’ajudin a planificar la teva nova aventura.\nEl vol més barat amb Skyscanner\nLloga el cotxe amb Sixt\nActivitats a La Palma\nCanvia la moneda del país\nOn menjar a La Palma\nInformació i consells per visitar La Palma\nLos puntos que te dejamos a continuación no son consejos para visitar Roma sino información que te resultará de ayuda para planificar tu visita.\nEl clima de La Palma és tropical, durant tot l’any les temperatures es mantenen suaus, al voltant dels 20ºC, i et pots banyar a l’oceà Atlàntic pràcticament tots els mesos. Encara que fa calor durant tot el dia, pot variar el temps d’una part a una altra de l’illa, i refrescar a la nit, així que és millor portar sempre una jaqueta al cotxe.\nLa moneda oficial és l'euro (€)\nLa moneda oficial és l’euro, igual que a la resta d’Espanya. Si la teva moneda no és l’euro, has de saber que a la majoria de llocs es pot pagar amb la targeta VISA, però igualment el nostre consell és que facis el canvi de moneda a una casa de canvi perquè et surti millor de preu.\nLa Palma és cara?\nNo, La Palma no és una illa cara, ho vam comprovar en llogar el cotxe, els allotjaments i també a tots els restaurants que vam estar. El preu de la gasolina és semblant al de la Península.\nNo és permès volar drones\nCompte, tota l’illa està protegida en ser Patrimoni de la Humanitat, et cridaran l’atenció si hi ha guàrdies vigilant i et poden multar.\nAigua potable de l'aixeta\nL’aigua de l’aixeta és potable i sana, pots beure sense cap problema.\nEndoll europeu (tipus F)\nEl tipus d’endoll és europeu, tipus F.\nNo t’has de preocupar pel roaming, podrás utilitzar les dades del teu mòvil sense problema.\nNo necessites passaport si pertanys a aquesta zona, però no t’oblidis el DNI. Si no és de l’espai schengen sí que necessitaràs el passaport.\nZona horària (UTC +0)\nUTC+0, a Canàries és a una hora menys que a la regió espanyola de la península ibèrica.\nAmb la targeta sanitària seràs atès.\nAneu amb compte amb el temps i sigues previsor, en una part de l’illa pot estar clar i fer calor i en l’altra estar ennuvolat amb un ambient més humit i fred. Porta sempre una jaqueta al cotxe per si de cas, sobretot al capvespre.\nSargantanes, hi ha per tot arreu, coneguts com a llangardaix petit de les Canàries, et trobaràs amb ells contínuament, però tranquil, són totalment inofensius.\nSi tens pensat fer senderisme porta un bon calçat i roba adequada, hi ha rutes on el terreny és dur i sec però algunes zones el camí està format per sorra i pots relliscar.\nRecorda portar sempre crema protectora, tant si vas a la platja com a la muntanya, hi ha moltes zones sense ombra i acabaràs cremat si estàs moltes hores sota el sol.\nEndarrerir el rellotge!! Avui dia els mòbils i dispositius s’actualitzen sols, però si portes un rellotge clàssic al canell no t’oblidis de canviar l’hora.\nProva els plàtans, si tens l’oportunitat de conèixer algú a l’illa, demana-li de tastar algun dels plàtans de la seva finca, segur que en tenen, és el principal motor econòmic de l’illa.\nUn mar de plataners\nEsperem que algun d’aquests consells us serveixi d’ajuda per preparar el vostre viatge. Si tens qualsevol dubte o ens vols preguntar alguna cosa, pots deixar-nos un comentari al final de la pàgina o enviar-nos un correu, ens veiem aviat!!\nVisita La Palma en 4 dies\nCapital: Santa Cruz de la Palma\nFus horari: UTC +0\nDescobreix Croàcia en 6 dies


02/05/2018 a les 08:40\ni he donat a entendre el que no era. Duia un jersei escotat i no he mantingut les distàncies… M’adono que, massa vegades, he justificat i m’he culpabilitzat de situacions inacceptables. No he posat nom a agressions, abusos o assetjaments. Em sonen moltes experiències de dones que s’han llançat a explicar-les arran de la intolerable i inconcebible sentència de La Manada i veig que hem naturalitzat el que no hauria de ser natural. Ens hem acostumat a prendre precaucions, a viure evitant que ens facin mal. Hem après a tirar endavant, a fer veure que no ens importa, a fingir trucades en moments determinats, a aturar-nos en un punt qualsevol del carrer per comprovar si ens segueixen o a agafar el braç salvador d’un amic. Perquè viure defensant-se és esgotador. També per tots els cops que ens han ridiculitzat quan hem plantat cara: “Era broma, no ho has entès” o “No n’hi ha per tant, quina mala llet!” o “No siguis creguda!”. I així anem fent les que tenim sort d’haver sortit indemnes. Podem considerar-nos afortunades perquè, vist el que hem vist, l’única víctima de violació és la que mor o resulta visiblement ferida. Hi ha d’haver sang i traumes i crits i llàgrimes. Si no, es dedueix que has gaudit. Encara que sigui l’instint de supervivència el que et paralitzi, encara que no hagis consentit, encara que tot el teu cos digui que no. Una relació sexual ha de basar-se en la voluntat explícita i el desig de les parts. Una sentència no ha de valorar la víctima sinó l’agressor, els agressors. Un jutge no pot fonamentar els seus arguments en el que li suggereixen gestos, expressions i sons. Un ministre no ha de justificar decisions judicials per un “\nconsiderant que algú “hauria d’haver actuat preventivament”. Perquè la víctima ja està condemnada, la seua vida està en joc. I, de retruc, la nostra, la de totes les dones. No volem ser víctimes. No volem compassió ni protecció. No volem tenir por ni assumir que el nostre gènere porta implícits uns riscos. No volem sentir-nos indefenses i amenaçades. Per això, cal educar homes i dones en el respecte per la voluntat dels altres, en la capacitat de mantenir relacions sanes i desitjades. Només sí vol dir sí i el sexe per la força no és abús, és violació.\nRenfe recupera el servei entre Manresa i Sant Vicenç de Castellet després de l'accident mortal\nEl projecte 'Gratitud Pallars' anima a apadrinar un camí o a fer voluntariat per restaurar les parets de pedra seca\n1.Els Mossos carreguen contra manifestants a...\n2.Segueix en directe el ple de la Paeria\n3.VÍDEO. Un camió colpeja un cotxe en una marxa l...\n4.Massiva manifestació a Lleida\n8.Albert Solé: «Trauré a la llum bombes at...\n10.Una empresa de Binèfar recluta cinc-cents ...\n1. El Canal d'Urgell preveu començar les obres de ...\n2. L'Audiència Nacional es declara competent per ...\n3. Festival Músiques Disperses 2019\n4. Deu frases de Jordi Sànchez al Suprem\n5. El projecte 'Gratitud Pallars' anima a...\n6. Creen una espècie de tireta que ajuda a ...\n7. Carrefour retira unes tovalloletes per a...\n8. Renfe recupera el servei entre Manresa i Sant...\n9. Presó per als set detinguts per drogues a la ...\n10. Espectacular rescat d'una cigonya ferida...


Es crea el primer banc de cèl·lules proneuronals de l'Estat Espanyol per a estudiar les malalties mentals - Notícies - Parc de Salut Mar\n13 de febrer de 2018 - Notes de Premsa\nLes cèl·lules proneuronals permeten obtenir informació bioquímica del cervell humà sense necessitat d’accedir físicament al cervell\nInvestigadors del Programa de Recerca en Neurociències de l'Institut Hospital del Mar d'Investigacions Mèdiques (IMIM) han creat el primer banc de cèl·lules proneuronals de l'Estat Espanyol amb l'objectiu de facilitar la recerca en les malalties mentals. Aquest recurs està a disposició de la comunitat científica i permet tenir informació bioquímica i molecular del que succeeix al cervell mitjançant les úniques cèl·lules proneuronals accessibles -també anomenades neurones immadures- que estan localitzades al neuroepiteli olfactiu que es troba a la part superior de la fossa nasal. Aquestes cèl·lules proneuronals s'obtenen de manera no invasiva mitjançant un raspat de la mucosa.\nLes cèl·lules del neuroepiteli olfactiu tenen la característica de que són proneuronals, és a dir, que es transformaran en neurones sensorials i seran les encarregades de fer arribar la informació de l'olfacte al cervell. Es troben molt a prop del cervell i permeten accedir de forma subrogada a la informació molecular i bioquímica del cervell.\n"Una de les limitacions per conèixer millor les malalties mentals és que és molt difícil accedir a la informació del cervell de cada pacient. Podem disposar d'informació funcional i estructural del cervell per neuroimatge però no existia fins ara una manera senzilla de disposar d'informació de biomarcadors cerebrals, proteïnes, etc." explica el Dr. Rafael de la Torre, director del Programa de Recerca en Neurociències de l'IMIM.\nUn dels èxits d'aquest projecte és el desenvolupament d'una tècnica no invasiva per a l'extracció de les cèl·lules proneuronals per part d'aquest equip de recerca. Els investigadors han extret cèl·lules olfactives de més de 50 malalts amb depressió, esquizofrènia, consumidors crònics de cànnabis i d'altres patologies mentals. Aquestes cèl·lules actualment es troben al biobanc de l'IMIM i podrien estar a disposició dels investigadors que busquin nous tractaments o marcadors per aquestes patologies.\n"Les malalties mentals afecten a un 25% de la població i en alguns casos com en l'esquizofrènia, el trastorn bipolar o la depressió representen una de les principals causes de discapacitat a tot el món. Si volem avançar en el coneixement de les causes d'aquestes malalties mentals o en la recerca de noves dianes terapèutiques, necessitem models cel·lulars. Les proneurones extretes mitjançant aquesta tècnica permeten accedir de manera fàcil i còmode pels pacients a cèl·lules a les que fins aquest moment només es podia accedir mitjançant una biòpsia cerebral" explica el Dr. Victor Pérez, director de l'Institut de Psiquiatria i Addiccions de l'Hospital del Mar i un dels signants del treball.\nHi ha 3 o 4 grups de recerca al món que han extret aquest tipus de cèl·lules però tots ho han fet mitjançant una biòpsia que pot requerir quiròfan i fins i tot anestèsia, i per tant, en limita l'extracció de forma reiterada. La nova tècnica desenvolupada a l'IMIM extreu les cèl·lules amb l'ajut d'un petit raspall dissenyat a tal efecte i no requereix de mesures quirúrgiques, permetent extreure aquestes cèl·lules periòdicament si calgués fer un seguiment pronòstic.\nLa utilitat d'aquest biobanc de cèl·lules proneuronals s'ha vist confirmada amb un recent estudi publicat a la prestigiosa revista científica Molecular Neurobiology liderat per Patricia Robledo, investigadora del Programa de Recerca en Neurociències de l'IMIM, que ha analitzat per primera vegada a l'Estat Espanyol la formació d'heteròmers (unitats de dos receptors diferents) en les proneurones del neuroepiteli olfactiu humà com a indicadors de malaltia mental.\n"Vam estudiar la formació d'heteròmers dels receptors cannabinoides CB1 y serotonèrgics 5HT2A en consumidors crònics de cànnabis i vam trobar que la seva formació estava directament relacionada amb el consum de cànnabis, i que a més problemes cognitius del pacient, major quantitat d'heteròmers es trobaven a les seves proneurones del neuroepiteli olfactiu" explica Patricia Robledo.\nAquest estudi, que s'havia fet prèviament en models animals amb el mateix resultat, permet afirmar que la formació d'heteròmers a les cèl·lules olfactives és un bon model per a monitoritzar les malalties mentals que cursen amb alteracions cognitives.\n"L'estudi dels heteròmers en aquestes cèl·lules ens permet veure l'afectació neuronal dels pacients i el seu pronòstic, i per tant ens permet disposar d'una nova eina diagnòstica i pronòstica per a les malalties mentals amb deficiències cognitives, trastorns sobre els que fins ara era molt difícil obtenir informació a nivell molecular i bioquímic" conclou Patricia Robledo.


Quatre medalles! | Núria Marquès 99\nNúria Marquès 99 > Blog > Competició > Quatre medalles!\nNúria Marquès s’acomiada del seu primer Mundial de natació adaptada disputat aquesta setmana a Glasgow amb quatre medalles al sarró: una plata (400 lliures) i tres bronzes (100 esquena, 100 lliures i 100 papallona).\nLa nedadora del CN Martorell s’ha consolidat com una dels referents de la seva categoria i del combinat espanyol de cara als Jocs Paralímpics de Río de Janeiro, l’estiu vinent.\nLes medalles, al detall\nLa jove de Castellví de Rosanes va començar el Mundial sumant la seva primera medalla -de bronze- en la prova de 100 metres esquena amb un temps d’1:10.68, una marca que ha servit per batre rècord d’Espanya. El segon bronze va ser en la prova dels 100 metres lliures amb un temps d’1:04,46, que a priori no comptabilitzava amb l’opció de pujar al podi. Va ser la cursa més èpica de Marquès a Glasgow.\nEn la prova dels 400 metres lliures Marquès va acabar en segona posició amb un temps de 4:49.47. La cursa va ser apassionant però la jove de Castellví de Rosanes va saber esmunyir-se dels seus rivals directes. La tercera medalla de bronze va ser per en la prova dels 100 m papallona amb un temps d’1:10,01, rebaixant gairebé dos segons la marca de la sèrie preliminar que li ha valgut ser la primera i classificar-se per la final.\nEn les úniques tres proves que va quedar fora del podi han estat en els 50 m lliures (sisena), 4×100 lliures amb el combinat espanyol (cinquenes) i 4×100 estils (sisenes).\nMarquès aterrarà demà al vespre a l’aeroport del Prat. Aquest dimecres la jove de Castellví de Rosanes iniciarà el Campionat de Catalunya d’estiu.


Què és la Xarxa Natura 2000? - SUBMON\nMalgrat la importància que té la Xarxa Natura 2000 per a la conservació de la biodiversitat a nivell europeu, són molt poques les persones que la coneixen i entenen la seva rellevància.\nLa Xarxa Natura 2000 és una xarxa europea d’espais naturals que té com a objectiu fer compatible la protecció de les espècies i hàbitats naturals i seminaturals amb l’activitat humana que es desenvolupi, promovent el bon estat de conservació dels hàbitats i espècies d’interès comunitari. És, a més, la xarxa d’espais protegits més extensa del món.\nFonaments de la Xarxa Natura 2000\nLa Xarxa Natura 2000 va ser creada en 1992, amb l’aprovació de la Directiva 92/43/CEE sobre la conservació dels hàbitats naturals de fauna i flora silvestres, més coneguda com a Directiva Hàbitats.\nLa Xarxa està formada per dos tipus de figures de protecció:\nLlocs d’Interès Comunitari (LIC) / Zones d’Especial Conservació (ZEC): Els LIC són zones que presenten hàbitats o espècies contemplats en l’Annex I i II de la Directiva Hàbitats, respectivament. Una vegada presentat i aprovat un LIC per la Comissió Europea, és necessari la creació d’un pla de conservació per a ser constituït com ZEC.\nZones d’Especial Protecció per als Ocells (ZEPA): Les ZEPA són zones que alberguen espècies d’ocells silvestres contemplats dins de la Directiva Ocells.\nSituació actual de la Xarxa Natura 2000 a nivell estatal\nActualment, la Xarxa Natura 2000 a Espanya compta amb 1468 LIC i 658 ZEPA, sumant una superfície total de 222.000 Km². D’aquesta extensió total, més de 138.000 km² corresponen a superfície terrestre i uns 84.300 km², a superfície marina. És a dir, únicament el 38% de la superfície total de la Xarxa Natura 2000 espanyola és marina.\nDes de SUBMON, contribuïm a millorar el coneixement sobre la Xarxa Natura 2000 a través de projectes com EDUCAMARES, que té com a objectiu donar a conèixer i posar en valor la importància dels espais Natura 2000 marins com a eina per a conservar la biodiversitat marina als centres educatius del litoral espanyol.\nEnllaç per a veure els espais natura 2000 a Espanya: https://www.miteco.gob.es/es/biodiversidad/temas/espacios-protegidos/red-natura-2000/rn_espana.aspx


Lideratge maternal | Pilar Muntan\nDiumenge va ser el Dia de la Mare. Estava escrivint una reflexió per compartir aquesta setmana, quan de cop i volta el meu fill va venir a casa a portar-me un ram de flors per felicitar-me i em va dedicar unes paraules amoroses d’agraïment que em van sacsejar: “gràcies per ser la meva mare, ser el teu fill és un regal.” I, després de vessar unes quantes llagrimetes d’alegria, em vaig quedar barrinant -al fil del meu darrer post- de com d’adjudicat resulta el lideratge maternal en la vida d’una dona! I em vaig decidir a escriure’n!\nSigui com sigui, l’aparició del primer fill en la vida canvia sobtadament la teva existència, la teva identitat com a dona. Sense aprenentatge ni entrenament previ, has de fer front a la responsabilitat més important de la teva vida. En les teves mans tens el repte d’acompanyar una persona en el recorregut del seu creixement, fins que sigui “gran” en tots els sentits. Et converteixes adjudicadament en la seva líder i sense excuses has d’assumir aquest rol. Meravellós lideratge que, en la meva opinió, et proporciona el més gran aprenentatge i desenvolupament personal, fent-te créixer alhora que creix ell.\nI arriba un dia que, de sobte, constates que has aconseguit el teu objectiu, que el teu fill ja és “gran” i aquest dia comprens que has de deixar el teu rol, assumeixes que ha arribat el moment. De la mateixa manera que se’t va adjudicar, el lideratge s’esvaeix. I aquest dia és emocionalment únic. Com en una cursa de relleus, passes el testimoni del lideratge a ell, al fill que ha crescut i que ja disposa de bona part de les eines necessàries per liderar la seva pròpia vida. I quan observes des d’aquesta nova posició el resultat obtingut de la teva dedicació, del lideratge maternal, vius una de les satisfaccions més gran que pots tenir com a dona, bona feina!\nGràcies fill meu per ser font de la meva inspiració i la meva gran motivació a la vida!


la pedra i el marge / LPM: de febrer 2011\nFeliç derrota de la matèria\nAntoni Defez, La fam del guepard. XV Premi de poesia Les Talúries, 2005. Biblioteca de La Suda. Pagès editors, Lleida 2005.\nTercer llibre d’Antoni Defez (València, 1958), després de Pas insomne (Brosquil, València 2003) i Els haikús de Ciutat Vella (Bromera, Alzira 2005), premiats amb el Manuel Rodríguez Martínez d’Alcoi i el Ciutat de València respectivament. Després d’aparèixer a primeries dels vuitantes en les antologies Brossa Nova i L’espai del vers jove, aquest professor de filosofia, profund coneixedor de l’obra de Wittgenstein, ha entrat amb força i bon peu poètic en l’estrany tercer mil·lenni per a satisfacció del lector. I ho ha fet en ple exercici de la seua maduresa vital i creativa. Si en el primer llibre, que homenatjava explícitament Joan Vinyoli, el poeta ens portava de la mà pels camins de les seues meditacions, sense estridències, descrivint amb precisió cada detall del recorregut, i en el segon se submergia en la ingravidesa del haikú per guiar-nos a través d’una València que era alhora l’espai de la memòria i el de la devastació, el tercer treball, que enllaça formalment amb Pas insomne i manté el to reflexiu i el relleu autobiogràfic, se centra en l’experiència amatòria, en l’erotisme com a “feliç derrota de la matèria”, o del cos alliberat de les restriccions que imposa la ment.\nLa fam del guepard assumeix i reivindica la part animal de l’home, les seues passions, l’instint, l’impuls arrauxat que ens sumeix en l’altre, conscient que “sempre és aquesta matèria obscura / la que decideix”. Amb una alegria quasi sempre irònica, distanciada i profundament vitalista, Defez reconeix els límits i l’absurd dels mots front a la potència obscura i inequívoca de la carn. El poema esdevé així transsumpte d’una plenitud, memòria activada de l’èctasi (en la doble accepció complementària de dilatació de la llum i de la cavitat d’un òrgan), dicció dels fets que les paraules inevitablement engrandeixen perquè versen sobre allò que al capdavall és “indefinit i imprecís, incert”. Entre la voluntat de dir amb què s’obri el poemari i la impossibilitat de definir (wittgensteiniana? Poètica, a fi de comptes) amb què es tanca, transcorre aquest magnífic treball d’Antoni Defez, integrat per 34 poemes que s’organitzen en 7 seccions amb epicentre en la quarta, la més extensa, i que tracen en l’eix cronològic passat-present el periple d’un amor.\nEn La fam del guepard retrobem alguns dels temes predilectes d’Antoni Defez, com ara la vinculació de l’home amb la natura i els llocs oferts a la meditació i l’esplai dels sentits. També el paisatge caòtic de la ciutat, enmig del qual es produeix l’encontre lluminós dels amants a manera de feliç (i excepcional) contrapunt. Els referents musicals i pictòrics hi són ben suggestius, en especial l’homenatge que el poeta ret a la dona en el poema “Les dones de Degas”. En els dos poemes dedicats al mite de Dànae, un d’ells a través d’una pintura de Rembrandt, l’autor ens parla de l’estranyament que suposa la unió amorosa. Lliurats a la pulsió eròtica els amants es desconeixen, i és aquest desconeixement renovat en cada acte el que procura el miracle i miratge de l’amor. En fi, aquest llibre ens confirma una veu poderosa, un autor a tenir molt en compte.\nPublicat a Saó núm. 304, març de 2006.\nAntoni Defez a la desapareguda llibreria La Lluna, d'Alcoi, el dia de la presentació del seu llibre Pas insomne, el divendres 12 de març de 2004.\nPublicat per Manel Rodríguez-Castelló a 17:25 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Antoni Defez 2006\nGràcies als Oscar de Hollywood i altres rèpliques menors com els Goya espanyols les nominacions sempre ens arriben amb un hal·lo de fragància cinematogràfica, flaixos, glamour, catifes roges i alta costura. Oblidem que de nominacions, n'hi ha de molts tipus, i és en vespres de campanya electoral que caiem en el compte que també se'n diu així de la selecció de candidats a president, alcalde o el que siga. Heus ací, doncs, que el PP ja ha nominat el seu candidat suprem al País Valencià després d'haver estat esfullant la margarida del sí i el no des que el fang pudent del Gürtel va embrutar tots els vestits de Milano i de Forever Young que s'acumulen en els armaris d'un partit podrit. A diferència, però, de l'univers estel·lar del cine, no consta que Camps haja estat nominat per cap de les qualitats exigibles als somnis de cel·luloide, a saber, bona dicció, fotogènia, potència expressiva, versemblança en la interpretació del paper i tot això. Ni que crítics entesos en l'art de la política hi hagen expressat el seu verdicte, ni que s'haja demostrat que la pel·lícula protagonitzada pel President siga la més taquillera (excepte potser per a uns quants aduladors i amiguets de l'ànima). Així, el Molt Honorable està a punt de batre un nou rècord (senyal que les coses sempre poden empitjorar una mica més, tranquils), el de ser l'únic candidat processat de totes les Espanyes, mèrit que haurem d'afegir als seus grans èxits en dilapidació de diners públics, xifres d'atur, fracàs escolar, destrosses urbanístiques, censures televisives, persecució del valencià i inanició democràtica, entre altres subtileses. Més enllà dels càlculs electoralistes, o de la teoria del mal menor, propis dels professionals d'agafar pel mànec la paella del poder, la fulla rajoyana del sí palesa una absoluta manca d'ètica i d'higiene democràtica en l'ideari o el que siga del seu partit. Al capdavall tot podria ser més senzill que no ens pensem i el gallec vacil·lant ha pegat la cabotada només per no haver de sentir més un ploramiques que s'ha passat els últims anys suplicant la seua nominació per obtenir a les urnes una absolució que potser no li donaran els tribunals i que en cap cas no li atorgarà la història. Temps i paciència, que això va per a llarg.\nPublicat a Levante-EMV, dissabte 26 de febrer de 2011.\nPublicat per Manel Rodríguez-Castelló a 21:08 2 comentaris:\nEtiquetes de comentaris: El nominat\nQue vinga la llum!\nEls valencians acabem de patir l'apagada democràtica més greu de la història recent, la fi de les emissions de TV3. La llibertat d'expressió és part essencial dels Drets Humans i de tota constitució democràtica. En aplicar l'assetjament legal i econòmic contra ACPV, propietària dels repetidors sufragats per milers de ciutadans des de fa molts anys, el govern de Francisco Camps, amb la connivència d'un PSOE més atent als formulismes legals que als drets democràtics, se situa fora de la línia que separa llibertat de dictadura. De res no han servit les 650.000 signatures presentades al Congrés espanyol per posar fi a una situació a totes llums injusta. El rampell autoritari del PP no és nou, cert. Sempre ha fet mans i mànegues per ofegar qualsevol oposició al seu virregnat, fins i tot la tan modesta de rebre informació i entreteniment en la pròpia llengua. Però l'apagada de TV3 pren ara unes dimensions novedoses que val la pena d'escatir. Per començar hi ha l'explotació de la catalanofòbia que tants rèdits ha donat a Camps i companyia (dime con quién te andas y te diré quién eres). Condemnar els valencians a un infantilisme crònic on només hi haja mitjans de propaganda al servei del poder i tapar qualsevol badall per on puga filtrar-se una versió de la realitat no controlada per ell és una obsessió malaltissa d'uns bufons de la democràcia molt àgils a l'hora de penjar-se medalles i eixamplar la butxaca on acumulen el botí. Que l'apagada de TV3 s'haja produït a pocs mesos de les eleccions, que Gürtel siga estrella rutilant de l'univers mediàtic i que Camps es trobe a un pas o dos de seure a la banqueta dels acusats, no hi són detalls menors. Però si tan segurs estan que golejaran en les eleccions i que la tintoreria de les urnes els deixarà els vestits corruptes nets com una patena, per què s'emmmerden en tan estúpida i fosca aventura? Els deliris de Camps, que es proclama el dirigent més important que han donat les democràcies occidentals, el fan creure'ns morts perquè ens veu apagats. Però només és qüestió d'encendre moltes espelmes i recuperar el foc primordial de la democràcia amb la defensa radical del dret d'expressió avui conculcat. Que vinga, que vinga, que vinga la llum i que al poc honorable…!\nPublicat a Levante-EMV, dissabte 19 de febrer de 2011.\nPublicat per Manel Rodríguez-Castelló a 21:31 3 comentaris:\nEtiquetes de comentaris: Que vinga la llum\nA l'altra banda de les muralles\nMiquel Martínez, Ravals de l’alegria. XLIII Premi de Poesia Ausiàs March. Edicions 62 · Empúries. Poesia, 103. Barcelona, 2005.\nTercer poemari de l’autor de la Vila Joiosa (1959), després de Claus de retorn (Institut Juan Gil-Albert, Alacant 1987) i Llibre de família (Tres i Quatre, València 1997). La incursió per aquests territoris extramurs de Miquel Martínez ens brinda la possibilitat de descobrir una veu poètica poderosa que coneixíem molt parcialment gràcies a les seues col·laboracions en obres col·lectives com Homenatge als trobadors (1989), Corona poètica valenciana a Jacint Verdaguer (2003), Jocs florals a Cavanilles (2005) i, sobretot, pels quinze poemes, la majoria del segon llibre, aplegats en l’edició Divendres de poesia 2004 que l’Ajuntament de Sagunt va publicar l’any passat. Els fruits literaris del nostre autor es completen amb una narració per a infants i tres novel·les.\nEns trobem, doncs, davant una obra poètica que avança molt a poc a poc, sedimentada en llargs parèntesis (deu i vuit anys) de silenci editorial, aliena a les presses de tants llibres prematurs i prescindibles com adornen el paisatge poètic valencià. No ens ha de sorprendre, doncs, trobar en Ravals de l’alegria un llibre plenament madur, contorbador, autèntic, d’una alta exigència ètica i formal. A contracorrent d’algunes de les línies que han presidit la poesia valenciana de les darreres dècades, en la de Miquel Martínez no hi ha concessions a preciosismes balders o jocs més o menys gratuïts de llenguatge. La seua és una poesia d’una gran tensió emocional, que s’acara a les preguntes fonamentals que tot poeta honest ha de formular-se, i per això defuig deliberadament l’alegria fàcil, l’estupidesa dels camins rectes. L’home-poeta és conscient que per posar el dit a les nafres de la vida ha d’allunyar-se de la ciutat-amada, ha d’habitar l’espai marginal de la pròpia llibertat, els seus ravals, i fer-se “vulnerable en el port dels homes lliures”. En la soledat brolla el diàleg que són els poemes, amb el pare mort, amb els paisatges de la infància (magníficament evocats en poemes com el 16 i el 17), amb els tresors dels records i les pèrdues irremeiables.\nLa de Miquel Martínez és una poesia discursiva, elegíaca, profunda, un riu que s’alimenta de les fonts de la quotidianitat, que reivindica la veritat i renega dels miratges consoladors i que deu molt a la poesia d’arrel anglosaxona, a través sobretot dels ecos de Gabriel Ferrater: “Que m’estimes, no depén de mi. / Per estimar-te, ja no et necessite” (29). Una poesia que indaga, pregunta i mostra tanta ferida en carn viva no podia conformar-se amb els guanys dubtosos de les veritats a mitges o les mitges mentides. Per això el seu terreny predilecte és el de la paradoxa, el dels matisos de la llum, amb versos que atenyen sovint la contundència de l’aforisme (“Heu vist els inferns de la terra promesa?”. “Si enyores els aplaudiments, et creixeran ales d’arena”. “Qui invoque la Història, rebrà l’oblit”, 32). La felicitat és una forma d’amnèsia, i el dolor, identitat irrenunciable de l’home. Ravals de l’alegria s’ha d’assaborir a pleret, amb un llapis a la mà per subratllar cada esclat. Aquests barris s’han de recórrer en silenci i en totes les direccions possibles: tants són els sentits que el solquen i a què l’experta mà del poeta empeny.\nPublicat a Saó núm. 303, febrer de 2006\nPublicat per Manel Rodríguez-Castelló a 21:59 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Miquel Martínez 2006\nJoan Navarro, Magrana. Col·lecció Poesia núm. 34, Brosquil Edicions, València 2004.\nHi ha un mestratge en poesia que s’exerceix fora dels llibres, o a més a més dels llibres, en la tertúlia, en l’intercanvi de lectures i nords per al viatge, en l’amistat i la dissidència. A primeries dels setantes alguns poetes joves tenien tanta pressa per assentar el cul en la història que van matar els pocs pares que tenien a mà. El problema fou amb què substituir-los, dissimular-ho amb barbes postisses i bàculs falsos, i acabar pagant tanta orfenesa. Cada cert temps, el mateix trist panorama. Mireu alguns dels denominats imparables, obrint-se pas a colzades per a la pole-position de premis, càrrecs, encàrrecs i pessics pressupostaris. Aquells setantins, en canvi, s’havien de conformar amb la incerta glòria del moment i confiar (i així va ser en algun cas) que el futur pintaria colors més amables. Joan Navarro –amb Salvador Jàfer i Gaspar Jaén–, per qualitat i experiència, sí hauria pogut encapçalar un mestratge complementari, però la timidesa, l’honestedat o la falta de fe (déu li ho perdone o li ho regracie) van impedir-ho i durant massa temps en l’estany poètic valencià només es va sentir un raucar monòton. Aigua passada.\nQuan Magrana va eixir a la llum a finals de 2004 feia dotze anys que l’autor no publicava un àlbum en solitari, aquella Tria personal. 1973-1988 d’Edicions de la Guerra. Durant aquest temps, i amb comptagotes, contribucions en aquest o aquell volum col·lectiu, algun poema en alguna revista, textos per acompanyar exposicions, traduccions diverses, la revista cibernètica sèrieAlfa i una xarxa de complicitats i d’intercanvis amb poetes i artistes d’arreu. El mestratge de Joan Navarro, doncs, no s’exercia només des del silenci o el pòsit d’uns inicis fulgurants, sinó des del treball discret, pacient, que esclataria, amb la tardor, en la meravella geomètrica de la magrana. Diguem-ho ja: aquest poemari és una de les obres capitals de la poesia catalana dels darrers anys. I ho és per una senzilla i complicadíssima raó, perquè ha trobat la forma (la Forma!, s’exclamaria el mestre Gombrowicz) precisa de transmetre l’emoció, el coneixement poètic. Ben cert que ell ja havia practicat amb profusió el poema en prosa (com el seu bessó Jàfer, i no ho diem per dir-ho), però quan parlem de forma no reduïm el terme al sentit de carcassa estructural. La Magrana és plena de robins perfectes, sucosos versos sintagmàtics, el·líptics, plens de ritme, d’accions sense verbs ni temps, juxtaposicions d’imatges trepidants, invisibles a l’ull fred de la càmera, on la pell del lector s’eriça en el viatge del pol·len de les flors a l’esclat mut d’una galàxia perduda. Poesia fenomenològica, consciència de la immensitat del cosmos, poesia ecològica, que supera les adherències cartilaginoses del jo (elevant-lo a la llum solar i dissolent-l’hi), tast dels misteris que ens obri la ciència i que només la bona poesia ens acosta. Magrana és un fruit madur que resistirà bé els embats del temps. L’espera no ha estat baldera. El lector té ací un llibre de capçalera que el pot acompanyar en molts viatges.\nPublicat a Saó núm. 302, gener de 2006.\nPublicat per Manel Rodríguez-Castelló a 19:54 2 comentaris:\nEtiquetes de comentaris: Joan Navarro 3 2006\nHi ha vegades en què una petita espurna és capaç d'encendre un foc colossal, però per a això cal que es donen una sèrie de circumstàncies que poden semblar a simple vista irrellevants, com ara l'aspecte de la llenya. Poc devia sospitar Mohamed Bouazizi, el jove tunisià que es va immolar el 17 de desembre en un rapell desesperat de resistència contra l'abús de poder (parella de mots massa sovint convertits en sinistra redundància), que el seu salt mortal encendria la revolta que va prendre a Tunísia i ja s'estén per bona part del món àrab des de l'epicentre de la plaça cairota de Tahrir. Si hagués pogut preveure que la llenya era prou seca, s'hauria estimat més continuar viu ajudant a prosperar la flama i alçant les llambordes de les places sota les quals joves i no tan joves del Magrib busquen la senzilla i difícil platja de la dignitat. Quants mohameds han cremat debades i resten oblidats en els fossars de la història? Què se'n deu haver fet, d'aquell estudiant que es va posar davant el carro de combat en la cèlebre foto de la revolta ofegada de Tiananmen? Les revolucions democràtiques (una altra parella de redundància no tan reconeguda) sucumbeixen o s'inventen en les places, espais on conflueixen els camins de la història perquè s'escampen les paraules que reclamen llibertat o deixen cicatrius sobre l'asfalt els paquiderms armats amb què el poder sol guanyar totes les batalles. De Tiananmen a Tahrir, de la memòria de la derrota a l'esperança que encara està alimentant-se en cada crit, i la casual ironia dels noms, Porta de la Pau Celestial, on van a raure els assassinats impunes, L'Alliberament, on els egipcis estan escrivint present i futur sobre papirs tan antics com el desig d'una vida digna. De la Plaça de les Tres Cultures de Tlatelolco a la de la Bastilla, del Zócalo zapatista a Djemà-el-Fna, on les multituds es concentren i dispersen i tramen els grans relats, àgora i fòrum, llocs tan oberts que escapen al control de ràdars, satèl·lits, detectors de metalls, centrals d'espionatge, despatxos blindats, estadístiques i previsions meteorològiques sobre l'estat anímic dels pobles. Alleuja pensar que el demà és sempre una pàgina en blanc esperant ser escrita.\nPublicat a Levante-EMV, dissabte 12 de febrer de 2011.\nPublicat per Manel Rodríguez-Castelló a 9:56 1 comentari:\nEtiquetes de comentaris: La plaça\nIntensitat de la veritat\nJoan Margarit, No era lluny ni difícil. Edicions Proa, Els Llibres de l'Óssa Menor núm. 315, Barcelona, octubre de 2010.\nAfirma Joan Margarit, en l'epíleg d'aquest llibre, que “la poesia té la intensitat de la veritat”. La vinculació entre veritat i poesia, expressada amb una infinitat de matisos, ha estat esgrimida a bastament al llarg de la història per autors de molt diversa procedència i qualitat. Siga el que siga la veritat des d'un punt de vista filosòfic, però, la que exigim a la poesia (aquella que li és consubstancial diríem) sembla que té més a veure amb l'expressió que no pas amb cap realitat més o menys objectiva o verificable. El problema, doncs, no és que la poesia siga vertadera sinó que ho ha de semblar, fins i tot amb l'ajuda del fingiment (Pessoa dixit), ja que seguint María Zambrano “el poeta, frente al ser, trata de fijar únicamente las apariencias”. És doncs només a través de l'exactitud, l'harmonia i la intensitat de l'expressió que l'artista (i donem per bona aquella definició minimalista que considera la poesia la veritat de l'art) pot transmetre la veritat, raó per la qual en poesia, ni probablement en res, no hi ha autenticitat sense l'encaix de la forma. La cautela amb què un poeta de l'experiència i la qualitat de Joan Margarit ho expressa defuig deliberadament qualsevol esllavissada pels terrenys de la lògica, la ciència o la filosofia posant l'accent en la força que la poesia és capaç de transmetre. La intensitat de la veritat poètica configura en la lectura la imatge de l'home autèntic, honest, sincer i digne que batega al fons de tots els versos i que fa compartible i universal l'experiència humana que s'hi expressa i converteix la hipotètica correspondència amb l'original (amb l'autor real, dit amb un terme molt estimat per certa crítica) en una qüestió merament extrapoètica. Tanmateix la intenció del magnífic epíleg no és assajar d'explicar en prosa allò que ja diuen els poemes (la qual cosa ens situaria en el terreny de la maniobra estèril o la simple redundància), sinó d'explicitar l'íntima connexió entre l'home que viu i el que escriu, de presentar-nos la coherència del poeta, les cares indestriables de la seua moneda poeticovital. Aquesta és doncs la veritat de la poesia de Margarit: la intensitat amb què s'acara al propi destí, revisita el passat i reflexiona sobre el sentit de les experiències de cada dia.\nVist amb la perspectiva del temps de qui s'ha compromès amb la veritat de la poesia, no era lluny la vellesa ni difícil l'assumpció de valors, que la joventut defuig, com la soledat i la tristesa. Contra la desesperació o la fugida endavant que la proximitat de la mort pot provocar, el poeta compta amb la lucidesa i la dignitat (entesa en primer lloc com el respecte per un mateix) de no espantar-se davant el propi destí, de combatre la por que és l'absència d'amor. L'exercici de la poesia és, per a Joan Margarit, la millor manera d'estimar els altres, i l'amor, una recepta que conté a parts iguals intel·ligència, sentiment i sensualitat.\nEls 47 poemes que integren el darrer llibre publicat del mestre de Sanaüja són una lliçó impagable de poesia de “quan l'amor / coincideix a la fi amb la intel·ligència” dictada per un poeta que se serveix dels records per explicar-se “que és en l'amor on m'he deixat la vida”. Situat en aquell tram del túnel on s'albira “la boca de claror a la qual m'acosto”, No era lluny ni difícil insisteix en alguns dels motius característics de la poesia de l'autor (els records de postguerra, Raquel, la germana, Joana, la filla morta, les brases perdurables d'un vell malentès) amb la intensitat de qui viu compromès amb la lucidesa i, reconeixent que les aus de rapinya que dominaren durant el franquisme han envellit com ell, els diu: “Que la vostra mirada / ja no és ni severa, ni ferotge. Ni rapinyaire. / Però encara se sent aquella olor / de corral. De gallinassa. / Aquell himne. La Història d'Espanya”. Després de Càlcul d'estructures (2005), Casa de Misericòrdia (2007) i Misteriosament feliç (2009) Joan Margarit, el poeta català viu probablement més llegit, continua creixent, fidel a la seua veu, en profunditat i altura.\nPublicat a la revista Saó núm. 356, gener 2011.\nPublicat per Manel Rodríguez-Castelló a 20:22 3 comentaris:\nEtiquetes de comentaris: Joan Margarit 2011\nEn l'ambient sufocant de misses, pecats, penitències i hermanos ensotanats de les darreries del franquisme, l'arribada d'aquell professor d'història a l'escola, ja convertida en colegio d'accentuada palatal com a dubtós signe de modernitat, fou una glopada d'aire fresc, el regal amb què la providència demostrava no ser tan gasiva com pensàvem. L'àngel roig que acabava d'aterrar a la classe de quart duia barba de progre i fumava més que alenava. Era un espectacle fascinant veure'l xamar del ducados amb passió tan poc edificant, adoptar damunt la cadira posicions que el convertien en perpetu candidat a la caiguda i rebolicar-se la negra cabellera com si només així pogués extraure la matèria grisa necessària per transformar la Guerra d'Espanya en un relat comprensible sense bons ni dolents. Llavors no sospitàvem que aquella loquacitat, aquells fums i aquell histrionisme eren una tàctica perfecta per entretenir la parròquia mentre s'està retirant la bena de desmemòria que el franquisme havia posat en les consciències. En un parell de classes Josep Albert Mestre va desmuntar les lleis del silenci més zelosament ordit, entre dues xamades eternes i uns quants equilibris sobre la cadira. Anys després, ja convertit en amic el mestre, l'histrió es va despullar en cordialitat, compromís i exemple. Punt de referència il·lustre de l'esquerra alcoiana des dels anys de la predemocràcia fins ahir mateix, des de la clandestinitat comunista a tots els intents frustrats de renovació de l'esclerosi ortodoxa que el feren recalar en un raconet pragmàtic del PSPV, la lliçó que Mestre deixa al final és la de la bonhomia, la del vitalisme desinhibit que tant espanta els beats d'esquerres com els de dretes, la versatilitat de qui, savi en l'essencial, es mou amb la mateixa agilitat entre les diverses classes i travessa amb èxit qualsevol edat. Només consola pensar que l'amic ha mort al peu del canó, dedicant els darrers esforços a les investigacions i les classes d'art. En temps de mediocritats polítiques i servilismes rampants, la seua memòria se'ns revela ja imprescindible. La plaça del poble on es guanya la democràcia ha amanegut avui buida i en silenci.\nPublicat a Levante-EMV, dissabte 5 de febrer de 2011.\nPublicat per Manel Rodríguez-Castelló a 22:51 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Amic Mestre


L'Ajuntament de Castelló reparteix 12.000 mascaretes entre associacions i entitats socials | Castelló Extra\nL'Ajuntament de Castelló reparteix 12.000 mascaretes entre associacions i entitats socials\nL’Ajuntament de Castelló ha iniciat aquesta setmana un repartiment de mascaretes entre les associacions i entitats socials de Castelló que treballen amb persones en situació de vulnerabilitat social, dependència i persones amb discapacitat. Per a això, l’Ajuntament es va posar en contacte amb les associacions, col·lectius i entitats que integren el Consell municipal de Benestar Social de la ciutat i que treballen amb col·lectius en risc i associacions de dependència i discapacitat per a conéixer les necessitats. La distribució de les màscares adquirides per l’Ajuntament es produeix una vegada contactats els col·lectius i analitzades les peticions.\nEl regidor de Benestar Social, Dependència i Infància, José Luis López, ha explicat que s’han posat en contacte amb 30 associacions que els han fet arribar un primer llistat de petició de màscares. “Arran d’aquestes consultes, l’Ajuntament de Castelló repartirà més de 12.000 unitats entre una trentena d’associacions i entitats de la ciutat”, ha indicat.\nLópez ha explicat que s’ha seguit aquest sistema perquè siga a través de les entitats que treballen amb aquests col·lectius com es realitze la distribució i repartiment de les màscares a les persones amb més necessitats o en situació de vulnerabilitat social. D’aquesta manera, també s’evita una aglomeració en les dependències que emmagatzemen el material sanitari.


Castelldefels subvenciona a les empreses locals afectades pel drecret d'estat d'alarma | Reempresa\nActualitat › Especial Coronavirus › Especial Coronavirus › Castelldefels subvenciona a les empreses locals afectades pel drecret d'estat d'alarma\nData d'inici: 29-04-2020\nData final: 29-04-2020\nActivitats comercials que s’hagin vist en l’obligació de suspendre les seves activitats, a causa de la declaració d’alarma establerta al Real Decret 463/2020, de 14 de març.\nQue hagin facturat menys d’1 milió d’Euros en l’exercici 2019.\nAmb un màxim de 10 empleats en còmput total.\nQuina és la quantia de la subvenció\n500 € per sol·licitud.\nDesenvolupar l’activitat en un local comercial.\nDisposar de llicència d’obertura d’activitats vigent.\nCal fer-ho de forma telemàtica mitjançant el tràmit corresponent (www.castelldefels.org/instancia) de la web de l’Ajuntament de Castelldefels. (utilitzeu, preferiblement, els exploradors Internet Explorer o Google Chrome).\nFins el 30 de setembre de 2020 o fins l’exhauriment del pressupost.\nDocuments i permisos:\nMitjançant el tràmit telemàtic, caldrà adjuntar la següent documentació: - Sol·licitud subvenció 2020-Covid19, que haurà de ser signada electrònicament i després adjuntar-ho al tràmit telemàtic.\nDeclaració Censal d’alta de l’activitat (Model 037 o 036 d’Hisenda).\nLlicència municipal d’obertura.\nDocuments (factures i acreditació del pagament) que acreditin la despesa efectuada objecte de subvenció (veure article 15 de les bases). Per acreditar els 500 € de despesa, es computaran les bases imposables de les factures amb data a partir de l’1 de març de 2020.\nSi te treballadors: Relació nominal de treballadors del mes de gener o febrer (model TC2 de la Seguretat Social).\nOficina Virtual d’Atenció a Comerços, Autònoms, Pimes i Empreses de serveis de Castelldefels. laguaita.org/estemambvosaltres\nTelèfon: 93 511 30 66 (de 9h a 14h).\nL’Ajuntament de Barcelona impulsa el Programa... Préstecs de l’ICF per facilitar la liquiditat... Ajuts Covid-19 al teixit empresarial de la ci... L'Ajuntament de Manlleu posa en marxa un pla ... Subvenció per a micro i petites empreses del ...


ALP2500: 29/08/10 - 05/09/10\nJosep Escobairo Forcada (III) preguntes i respostes amb un veí del Poble\nAvui amb el Senyor Pepet hem parlat de tot, em parlat d'en Pere Pagès Gasch, militant dels Esquerdats que va ésser alcalde en temps de la guerra per aquella època, gracies a un fitxer que m'ha trobat l'Isidre Ribera tinc molta informació de els canvis de govern d'aquella època i que els alcaldes canviaven com alguns polítics canvien de camisa avui en dia.\nD'En Pere Pagès Gasch m'ha comentat que recorda que era de can Tit, que va ésser un dels alcaldes que va tenir el municipi d'Alp, m'ha parlat de que el van afusellar a Lleida el 30/04/40.\nTambé m'ha comentat que la Torre de Riu va ésser el sanatori i el hospital de els ferits de la guerra.\nM'ha parlat del Cojo de Malaga i que aquest el volia matar perquè transportava material però que per sort seva el van matar a Bellver en el pont del riu Segre. i així va salvar la vida.\nTambé m'ha parlat de el Capellà de Ribes afusellat al municipi d'Alp i que encara queden restes de els dispars a les portes de l'esglèsia. la veritat que la guerra treu el més dolent de cada persona.\nEn Pepet ha treballat de moltes coses, sobre tot relacionades amb la maquinària m'ha explicat que feia de enterra morts i que va enterrar al capellà afusellat.També hem parlat de les Mines de Carbó les quals tenien 60 metres de fons i que ell va treballar-hi carregant carbó, m'ha parlat també de les mines de sanavastre, jo neòfit en la situació li he demanat si eren les descobertes i m'ha comentat que aquestes son molt mes noves, les altres estaven tocant el poble. d'aquestes mines de Sanavastre i les d'Alp no en queda cap mena de rastre.\nM'ha parlat del POUM (partit obrer unificat marxista) i dels seus integrants, gent que un cop acabat la guerra va ésser castigada per pertanya a un partit comunista. La veritat es que aquella època va ésser molt dura i millor que no es repetís mai.\nAvui amb el Pepet i la Montserrat hem parlat de moltes coses de la vida i de com s'ha portat amb ells, i la veritat es que no estat justa amb ells, a vegades les persones no han repòs a les seves expectatives i que això els hi ha marcat el futur. Però que gràcies a la família tot ha tornat a la normalitat. Tenen molt clar que la família es de les poques coses que no pots triar, ells estan encantats amb la seva.Bé la setmana propera continuarem. Avui he après quatre coses mes del municipi, un poble que si no fos per la gent seria perfecte.\nPublicat per ALP2500 a 14:32 2 comentaris:\nLa veritat que no n'aprendrem mai, en la meva nació sempre passa el mateix, a l'hora d'anar tots a una i lluitar per la llibertat de la nostra nació, dons no toca anar cadascú a la seva. Com sempre primer va lo personal i desprès la nació.\nBé volen anar per separat ells mateixos, el que la veritat trobo un atemptat a la intel·ligència del poble català que surti el Senyor Lopez Tena i asseguri que la seva formació assolirà un millor resultat electoral si es presenten per separat que no pas junts.\nFins ara el senyor López Tena em feia el pes però desprès d'aquestes declaracions tot s'ha de mirar amb pinces, perquè la veritat aquella màxima que diu divideix i guanyaràs va perfecte aquí i molt mes amb la llei d'ohms i la seva discriminació dels partits minoritaris.[noticia]\nMireu jo fins ara tenia molt clar el meu vot era per el senyor Enric Canela i el seu partit Suma Independència. però des de que s'ha ajuntant amb el Carretero-boys jo segur que no els votaré pas, em nego a canviar uns espardenyes velles per uns esclops foradats, i clar si el futur de la meva nació ha d'estar dirigit per dictadors com el metge millor quedar-nos com estem.[noticia]\nPublicat per ALP2500 a 14:20 2 comentaris:\nObrint Caps, un rap dedicat als Pperos, Ciutadans i Sociates.\nAquest rap va dedicada tota aquesta panda de neofeixistes que volen imposar la llengua del imperi a la nostra nació, ara que el neo-franquisme esta de moda i desprès de la presa de pèl per part del Tribunal Anticostitucional, ara que han sortit a la plaça de braus, els Rivera i els seus quatre amiguets, en busca del vot perdut, ara que toca aquesta musiqueta no hi ha com dir prou a tanta tonteries i els hi deixo aquest rap dedicat a ells .\nDins La Carretera que uneix Ripoll amb Berga hi ha el poble de les Llosses,a l'entrada del terme municipal hi ha un escrit que diu que les Llosses és com els seus habitants volen que sigui. I clar aquesta dita filosòfica m'ha fet pensar. si això es així ara entenc perquè en el meu poble tenim el que tenim i perquè en la nostra nació ens passa el que ens passa.\nVivim en una nació on tot es mou per enveges i per aparentar, tenim la cultura de la submissió ens agrada que ens maltractin, per així poder plorar desprès i amb quatre amoïnes ja ens tenen pagats.\nSom com aquelles senyores maltractades que encara estimen al mal-tractador, així som nosaltres envers el regne dels hereus de Felip V , i ells ho saben per això cada cop ens maltracten mes i pitjor, perquè coneixen la nostre feblesa.\nEn quan a nivell municipal ara entenc perquè el meu poble es un guirigall, si aquest es com son els seus habitants anem arreglats. La gent de la comarca fa servir aquella dita que diu que ésser d'Alp ni trip ni trap, i si us soc sincers esta molt be encertada.\nI jo em demano tant a nivell municipal com a nivell Nacional fins quan, algun dia tindrem un defensor del nostre poble una persona que no posi els seus interessos particulars als nacionals, una persona que digui les coses per el seu nom i no faci servir eufemismes per emmascarar les veritats, mentre esperem aquest defensor nostres anirem matant mosques, la llastima es que les matem a canonades.\nLa veritat que desprès de l'etapa Laportista on el Català era la llengua de tots, on tots els productes tenien que anar etiquetats amb la nostra llengua, on tot era normal i la nostra llengua també, ara bé el canvi,el primer pas que van fer el senyor Rosell i companyia va ésser anar allí a estremadura a demanar perdó. Perdó per ésser catalans\nL'aberració ha arribat per el Gamper quan hi ha hagut junta General de Socis i el president d'aquest club s'ha adreçat a la gent amb la llengua d'en Sirvent, segons ell perquè hi ha gent de fora de Catalunya.\nLa veritat es que jo entenia que el Barça era un club Català i que la llengua oficial era la nostra la Catalana. però clar com sempre som botiflers i ens encanta baixar-nos els pantalons a la primera de canvi. i així ho ha fet el Rosell, Una cosa es arreglar el conflictes i el altre es anar amb els pantalons fins el tornell tota la vida.\nQuan ens venen allò que el Barça es molt mes que un club tenen tota la raó, ara porta cami de ésser una filial de la capital de Regne. potser el seguent pas seria treure's la senyera de la samarreta i amb l'excusa de la crisi poden posar dos franges vermelles i una groga envers de les quatre vermelles i així faran contents a la gent de la Capital del Regne dels Hereus de Felip V.


L’Ajuntament treballa perquè Lleida sigui un referent en polítiques en favor de les persones grans\nEtiquetes: lleida politiques persones grans gent\nLa Paeria treballa perquè Lleida sigui una ciutat amiga de la Gent Gran i perquè la ciutadania pugui gaudir-la i aportant-hi el seu aprenentatge i experiència. El paer en cap, Fèlix Larrosa, ha avançat que es presentarà un projecte reforçant aquest concepte amb l’objectiu que Lleida referent arreu sobre polítiques actives en favor d’aquest col·lectiu. El document inclou mesures vinculades a diferents àrees, com el comerç, la salut, la mobilitat, l’oci, etc. Segons ha dit Larrosa, hi ha actuacions que estan a l’abast i que milloren l’activitat diària de les persones. Per això, s’han de valorar les necessitats i les propostes d’aquest col·lectiu per treballar-les en el projecte global de ciutat.\nL’alcalde ha remarcat que s’ha d’incidir en el civisme i en l’educació i que les persones grans tenen un paper important a l’hora de compartir experiències i la seva expertesa, ja sigui amb xerrades a les escoles, als centres cívics, etc., per construir una ciutat que tots hem de viure i gaudir.\nEn aquest sentit, el tinent d’alcalde i regidor de Polítiques per als Drets de les Persones, Xavier Rodamilans, ha convidat la gent gran aprofitar aquesta fase de la vida per participar activament en accions culturals, socials, d’aprenentatge, etc. També ha apuntat que s’ha d’estar alerta amb un dels aspectes que més preocupa en aquest col·lectiu, com és la soledat, i que s’han de detectar les mancances i les necessitats per atendre-les i prestar el millor servei. Rodamilans ha insistit en tot allò que les persones grans poden aportar a la ciutat i ha manifestat comptar amb ells per fer “una ciutat vàlida per a tothom”.\nLa Coordinadora de Jubilats, Dolors Arderiu, ha agraït l’atenció municipal i l’esforç que es fa vers aquest segment de població i ha demanat seguir en aquesta direcció.\nL’Ajuntament de Lleida ha organitzat al Saló de Sessions la tradicional recepció als representants de les Llars Municipals de Jubilats, en el marc del Dia Internacional de la Gent Gran -1 d’octubre-. Lleida compta amb 17 llars de jubilats, de les quals 14 són municipals, amb més de 9.000 socis i sòcies. Aquest trimestre ja han començat les inscripcions per a la vintena de tallers que s’hi fan, de prevenció i salut, d’activitat física, de formació, d’oci, etc.\nLa Paeria dedica el mes d’octubre a la Gent Gran i programa un seguit de propostes. Destaca la representació teatral “+Love” sobre l’afectivitat i la sexualitat en les persones grans, realitzada a partir de les aportacions de les pròpies persones grans que han participat en els grups de discussió que s’ha dut a terme sobre aquest tema. L’obra es fa al Teatre Municipal de l’Escorxador, amb entrada gratuïta (cal recollir invitació a l’Àrea de les Persones Gran). Ho organitza l’Ajuntament de Lleida amb la Fundació La Caixa, la Universitat de Lleida i l’Aula Municipal de Teatre.\nAltres activitats programes durant el mes són:\n-Aquesta tarda es fa a els 19 h el concert commemoratiu a l’Auditori Municipal Enric Granados. (entrada gratuïta amb invitació que cal recollir a l’Àrea de la Gent Gran).\n-Demà, 3 octubre, a les 17 h, hi ha la xerrada informativa “Què entenem quan parlem d’envelliment actiu?”, a la sala Jaume Magre. Entrada lliure i gratuïta. En col·laboració amb la Fundació Agrupació.\n-El dia 9 d’octubre, a les 17.30 h, Xerrada informativa “Els anticoagulants”, a la sala Jaume Magre. Entrada lliure i gratuïta. Organitza: Associació Coordinadora de Gent Gran i Voluntariat Sènior.\n-El dia 24 d’octubre, a les 17 h, xerrada “Final de vida, drets reconeguts”. Sala Jaume Magre. Entrada lliure i gratuïta. En col·laboració amb l’associació Dret a morir dignament.\n-El diia 4 octubre, a les 17 h, s’inaugurà l’activitat “Tardes de ball”, que es farà a La Llotja. Entrada lliure i gratuïta. Hi haurà sessions de ball els dies dies 11, 19 i 26 d’octubre a les 17.30 h.\nguardia urbana lleida agents 2019 Educació escoles bressol ajuntament de Lleida ebm Secà castanyes panellets la castanyera El Turó Seu Vella acull celebració del Dia d’Europa a , paeria Ajuntament,Paeria,Lleida,Canal Paeria,premsa,prensa,notícies,Festa Major Lleida,Sant Anastasi,Batalla Flors,Marraco,Gegants,Capgrossos,grups i entitats locals,Rambla Ferran,confeti,seguici,Grup Sardanista Montserrat,cultura popular Equipament alternatiu l’antic Mercat Santa Teresa com centre dia per persones sense llar AGRIMAX INDULLEIDA S.A. Àngel Ros pont Prat Riba Príncep Viana passeig estació plaça Ricard Viñes museus llei vegueries Maricel Benabarre parc científic tecnològic agroalimentari parque científico tecnológico agroalimentario Lérida empresas empreses profesionales professionals investigadors investigadores Àgora postcovid coronavirus covid-19 congrés Roda premsa sobre l’actualització dels Pressupostos l’Ajuntament Paeria,premsa,prensa,notícies,Mariola 20.000,Grup Mariola,habitatge digne Mariola,regeneració barri Mariola,enquesta Mariola,Veïns Mariola,Cardenal Cisneros Telecentres carnestoltes carnaval digital 2011 Paeria,premsa,prensa,notícies,Empresa Solidària,Dia Mundial Justícia Social,Caser Residencial Lleida,Associació Aspid,Mariola,aliança empresa socials,Lleida les persones,qualitat vida Gent Gran,Pia Almoina,Montse Pubill Albarés contes experimentem projecte anglès La Crida Alcalde Larrosa POUM redueix els delictes un 1,3 cent ple ordinari, lleida, entrevista Garlic Lollipops Directe\nLa Llotja obre les portes...\nLes excursions a l’escola...\nVídeo “Els 4 gats”...\nLleida primera població...\nCurs de Bar-cafeteria per a...\nConcert de clàssics i...\nCàpsula 4 Club Llunàtic...\nVESPER ON - StarlightDream


Bloc de notes de Josep Romeu: dijous, 31 / de març / 2011\nEstalvi segur: Suprimir el Departament d’Ensenyament\nCosta de creure que en uns moments com els que vivim a algú se li acudeixi obrir un debat sobre si cal reintroduir els uniformes a les escoles. Les escoles públiques ja van començar a patir retallades en la darrera etapa del Govern tripartit, a part de les retallades de sous que van patir els ensenyants, a base de reducció de plantilles o de la supressió de programes d’innovació pedagògica. I el nou Govern de CiU sembla disposat a continuar pel mateix camí, només que incrementant-ne la intensitat.\nA CiU li importa un rave el compliment del seu propi programa electoral, en què deia que l’ensenyament seria una de les seves prioritats; de moment ha prioritzat l’ensenyament a l’hora de reduir-ne la despesa, lògicament, en detriment de la qualitat. Només d’una manera cínica, grollera i poca-solta, des de CiU fan bandera del compliment del programa electoral quan es tracta de beneficiar els qui tenen més recursos. Podríem dir que els diners que s’estalviaran en l’ensenyament, a base de no cobrir les baixes, de reduir-ne el pressupost de manteniment o d’incrementar les ratios per alumne, serviran per a cobrir el dèficit que generarà el no cobrament de l’impost de successions que es perdonarà als més adinerats, que porten els seus nens a les escoles privades d’elit. Aquest és el camí absolutament oposat al que havien anunciat d’afavorir la qualitat de l’ensenyament i reduir el fracàs escolar. Però resta encara l’amenaça d’eliminar la sisena hora lectiva. I no pas perquè la consellera, ni cap consell assessor, ni cap expert hagi arribat a cap conclusió de tipus pedagògic, sinó simplement perquè des del Departament de Finances han vist que seria una fórmula ràpida i de fàcil aplicació per estalviar-se un grapat de milions.\nEl tema de la qualitat de l’ensenyament no els interessa ni poc ni molt. Per això, perquè hi ha una amenaça certa sobre el conjunt de l’ensenyament a Catalunya, sembla una broma de mal gust plantejar, ara, si les escoles maltractades pel Govern de la Generalitat han de recuperar la vella tradició dels uniformes escolars. Probablement, la millor mesura d’estalvi que podria prendre el Govern de la Generalitat, sense que afecti la qualitat de l’ensenyament que continuaria depenent de la pròpia comunitat educativa, seria l’eliminació d’aquest Departament d’Ensenyament; traspassant, això sí, les nòmines al Departament d’Economia per tal que els mestres continuessin cobrant el seu sou retallat.


Us presentem una casa situada en una parcel·la amb molta pendent, un inconvenient i una avantatge alhora. Això ens ha permès jugar amb el terreny pot projectar un habitatge que s'adapta a les necessitats dels propietaris seguint les directrius inicials del projecte. Hem aconseguit la sensació d'una casa penjant amb una piscina penjant. Des de qualsevol punt de la casa es pot gaudir de les privilegiades vistes de les que gaudeix, tant a l'interior, a sobre i fins a sota de la casa.\nL'habitatge consta de dos volums escalonats generant terrasses cap al sud i a les magnífiques vistes on també s'incorpora la piscina. A la planta baixa trobem un espai totalment obert, des del qual ja tenim la mirada orientada cap al paisatge exterior i la piscina. És aquí on tenim la sala d'estar, el menjador i la cuina en un únic espai diàfan i a doble alçada. A la planta superior tenim fins a quatre habitacions, que se situen en els extrems per deixar un distribuïdor que és alhora un estudi amb vistes al saló.\nLa coberta de l'habitatge és transitable, d'aquesta manera s'aprofita tot l'espai que la construcció de la mateixa casa genera.\n5 mesos i mig


Jaume Rodri. «Jesús busca a Jesús». | blog de Montserrat Ponsa\nJaume Rodri. «Jesús busca a Jesús».\nJaume Rodri em va demanar que presentés el seu llibre Jesús busca a Jesús. Va ser ahir dijous, a la Gralla de Granollers. És un compendi d’inquietuds, de vivències, d’estranys esdeveniments a l’entorn d’aquest mite-realitat per a molts. La meva visió del llibre, que recomano, és per a comentar- i discutir amb els que l’hagin llegit.\nQui és Jaume Rodri?\nEsquemàticament: Filosofia i lletres, magisteri, dibuix, escultor, cinema, gravat, escriptor, Seminari de Vic, capellà. Inquietuds al redós de l’art, de la religió, de la convivència, de l’amistat, de l’amor, de les relacions humanes, de la mort. Defensor dels Drets d’homes i pobles, i, de manera especial, gairebé malaltissa, de la seva amant, Catalunya, que vol lliure, rica i plena.\nTot comença a Paris l’octubre de 1963, a l’enterrament d’ Édith Piaf. Arribat a aquella capital el mateix dia de la seva mort, va decidir personar-se al cementiri Père -Lachaise.\nEs troba a primera fila, al costat del jove vidu Théo Sarapo. Diu que va ser la visió de tantes creus, que el va empènyer a la seva aventura. Qui era aquell jove jueu penjat a totes les creus del món?\nSi llegiu el llibre descobrireu on el porta la seva tossuderia respecte Jesús.\nAlguns, ens volen fer creure una realitat que a Rodri no convenç i, intenta descobrir la verídica. La seva qüestió és sempre la mateixa, qui era el Jesús històric. Va existir? Va néixer a Betlem en un corral?\nLa seva tesi és que Jesús era un guerriller armat, en lluita contra els romans per alliberar la seva terra ocupada. Disposava d’un escamot ben preparat. Era l’hereu, legítim representant de la casa de David, és a dir, autoritat civil i política alhora. Una de les companyes, l’Àngela, va dir haver llegit que, el codi romà vigent a la Palestina de l’any 0, només es portava a la crucifixió a aquells enemics atrapats amb les armes als dits.\nUs emplaço doncs a llegir el llibre i trobar-nos desprès amb l’autor.\nThis entry was posted on viernes, 27 de febrero de 2015 at 9:03 am and is filed under Sin categoría.\tYou can follow any responses to this entry through the RSS 2.0 feed. You can leave a response, or trackback from your own site.


Per què té èxit la franquícia? - Sant Cugat Informa!\nInici » Seccions » Articles i estudis » Per què té èxit la franquícia?\n13 Novembre 2015 a 14:00\nPer què té èxit la franquícia? // Imatge franquícies.cat\nLa franquícia és un sistema d’associació comercial que té molt d’èxit al nostre país i, de fet, a tot el món.\nL’èxit de la franquícia rau en els grans avantatges que obtenen franquiciat i franquiciador treballant units sota el mateix sistema de treball i marca ja que, amb la unió, es comparteix el risc empresarial.\nA més, també es fomenta l’expansió de negocis i marques, es genera valor i augmenta l’efectivitat alhora de satisfer la clientela; que percep a ambdós com una única unitat.\nPer aquests grans avantatges la franquícia s’usa en l’expansió de negocis i és una font important de notorietat de marca.\nÉs difícil, però, determinar quines franquícies són les que tenen més èxit; en el sentit de classificar aquelles que tenen una millor xifra de negocis, marge comercial o rendibilitat.\nTanmateix, si que sabem les que tenen una millor acceptació per part dels emprenedors. És a dir, coneixem aquelles que són més buscades quan es fa prospecció per escollir una franquícia. En aquest sentit, els sectors més demandats són els següents: moda, alimentació i restauració.\nEn propers articles veurem que, de fet, existeixen nombrosos sectors que opten per la franquícia com un bon sistema d’expansió. Curiosament, però, els sectors més demandats són els que acabo d’esmentar.\nDe fet, tampoc és tant estrany. Quan els emprenedors cerquen una franquícia, normalment, prefereixen aquells sectors que tinguin el mínim d’aspectes tècnics associats a l’activitat, que els coneixement siguin fàcils d’assolir i que tinguin una bona acceptació per part de la demanda. La moda, l’alimentació i la restauració són sectors que compleixen aquests tres requisits.\n#associació #Avantatges #emprenedors #franquícia #Franquiciador #Franquiciat #Jordi Bacaria #moda


El dineral que han guanyat Fani i Christofer des que van estar a 'La isla'\nLa parella ha tingut un bon any en l'àmbit econòmic\nper Sara Puértolas 04/01/2021 16:02h\nEl dineral que han guanyat Fani i Christofer des que van estar a 'La isla' | GTRES\nChristofer i Fani Carbajo s'han donat una altra oportunitat. La parella, que ha tingut un 2020 bastant bo en el que es refereix a l'àmbit econòmic, aposta de nou pel seu amor. I és que la seva participació en la primera edició de 'La isla de las tentaciones' els hi ha vingut molt bé. La parella va veure disparada la seva fama, tot i que el seu pas pel programa no va ser precisament idíl·lic.\nFani Carbajo li va ser infidel a la seva parella amb Rubén mentre estaven a la República Dominicana. Però, un cop fora del programa, Fani i Christofer van decidir donar-li una nova oportunitat al seu amor, que gairebé va acabar en casament el passat mes d'agost. L'enllaç va haver-se de cancel·lar per culpa de la crisi sanitària, i poc temps després la parella decidia agafar camins separats.\nUna publicación compartida por ΣƧƬΣFΛПIΛ💖 (@fanicarbaj)\nSerà la definitiva?\nAra, tot apunta que els exconcursants de la primera edició del 'reality' han tornat a donar-se una altra oportunitat, qui sap si aquesta serà per fi la definitiva. El que està clar és que aquestes anades i vingudes els han anat molt bé econòmicament a tots dos i així ho han explicat al seu canal de 'Mtmad'.\nFani i Christofer s'han embutxacat una important quantitat de diners amb totes les seves aparicions televisives com el seu pas primer per 'La isla de las tentaciones', sumat a l'aventura individual de Fani a 'Supervivientes 2020' i la participació de la parella a 'La Casa Fuerte' han fet pujar bastant el seu nivell econòmic en els últims mesos.\n«Guanyo el doble que guanyava abans. En els meus somnis em podria imaginar els diners que estic guanyant ara. No diré els diners que tinc al banc, però és bastant», començava dient Fani Carbajo sense voler mullar-se molt en el seu canal de 'Mtmad'. «No em puc queixar, sempre cal ser humil i sempre estaré agraïda a la meva productora, perquè si no fos per ells...», continuava agraint la confiança que han dipositat en ella.\nMalgrat tots els diners que s'ha embutxacat amb les seves aparicions televisives, Fani Carbajo té clar que seguirà sent la mateixa de sempre. «El que no faré és comprar-me una bossa de 2.000 euros de 'Louis Vuitton', això no va amb mi. No perdré la meva essència per molt que em diguin que se m'ha pujat la fama al cap», sentenciava.\nEs deuen als seus fans\nEl tema econòmic no és l'únic que abordava la parella al seu canal. Els seus seguidors els hi preguntaven sobre les seves intimitats, cosa a la qual la parella també donava resposta. «Cap dels dos hem tingut sexe amb altres persones quan hem trencat, però entre nosaltres sí. He tornat amb ell perquè el trobava moltíssim a faltar, tenia la necessitat de saber d'ell i em tornava boja i molt gelosa en pensar que estava amb una altra. Em cuida, m'abraça, és bon pare, és fidel», confessava Fani Carbajo davant el somriure de Christofer.\nPel que fa a l'embaràs que tantes ganes tenia la parella mentre va estar participant a 'La Casa Fuerte', Fani Carbajo assegurava que no estava descartat, però que no havia arribat encara. «Durant el 2020 hem intentat per tots els mitjans quedar-nos embarassats. La ginecòloga ens va dir que estàvem perfectes així que si no em quedo embarassada per alguna cosa serà. Pot ser per la situació d'estrès. Amb paciència i amb calma», aclaria.\nUna altra de les qüestions plantejades pels seguidors de la parella al canal de 'Mtmad' tenia a veure amb el seu pas per 'La isla de las tentaciones'. Els fans de Fani Carbajo i Christofer volien saber si la deslleialtat de la concursant a la seva parella amb Rubén havia valgut la pena. «M'ha valgut la pena sí i no. 50 per cent i 50 per cent. Li he fet molt de mal a Christofer i ell no s'ho mereixia. Em vaig portar molt malament amb ell davant de tot Espanya, però gràcies a això vaig adonar-me que volia estar amb ell realment, i del que l'estimava».\n«Cal reconèixer que gràcies a això ens hem beneficiat econòmicament, tot s'ha de dir. Ximple no soc. Ja sé que soc aquí per posar-li les banyes al meu xicot, no cal que la gent m'ho digui», concloïa. El que està clar és que Fani Carbajo i Christofer no es retiraran del món públic que tants diners els ha donat i faran que parlar també en aquest 2021 acabat d'estrenar.\nLa ficada de pota de Kiko Rivera, Omar Montes i Fani Carbajo que portarà molta cua\nRocío Osorno pren una decisió inesperada pocs mesos després de ser mare\nEconomia Mediaset Parella


taulell, tauler o tauló?\nCal no confondre els mots taulell, tauler i tauló, ja que tenen significats diferents.\nUn taulell és un tipus de taula estreta que hi ha als comerços per mostrar el gènere als compradors, als bars per servir-hi les begudes o a altres tipus d'establiments on s'intercanvien el gènere i els diners entre comprador i venedor, com ara en una taquilla d'un cinema, una administració de loteria, etc. Per exemple: El dependent em va fer anar a l'altre taulell per ensenyar-me més roba.\nUn tauler és una peça de fusta plana, llisa i de poc gruix. Fem servir aquesta paraula per referir-nos al tauler d'escacs o al tauler de dames. També la utilitzem quan fem referència al tauler d'anuncis (o tauler d'avisos), d'una institució o empresa, que es posa en un lloc ben visible a fi de fer públiques les informacions que convingui. Per exemple: Han penjat les notes al tauler d'anuncis que hi ha a l'entrada.\nUn tauló és una peça de fusta llarga, estreta i plana de secció rectangular. Per exemple: Han posat uns taulons perquè la gent no trepitgi la zona sense pavimentar, Hi ha hagut un ferit després que caigués un tauló en un edifici en construcció.