LlegeixB@rcelona » Qui som?\nLa Biblioteca Guinardó-Mercè Rodoreda de Biblioteques de Barcelona, és la biblioteca de districte d’Horta-Guinardó i està especialitzada en poesia des de l’any 2001. La biblioteca es proposa obrir una finestra al món poètic, a través d’un fons especialitzat, un cicle estable d’activitats al voltant de la poesia i la difusió de l’obra de poetes de casa nostra i d’arreu del món. A més, impulsa cicles com el de Pensament, paraula o obra i, des de 2014, Entre versos. Compta amb un important Club de Poesia i espais per relacionar la seva especialització amb altres manifestacions artístiques.\nLa Biblioteca El Carmel- Juan Marsé de Biblioteques de Barcelona, està especialitzada en Novel·la barcelonina contemporània des que es va inagurar, l’any 2003. Compta amb una àmplia col·lecció de documents, de tots els àmbits, sobre la ciutat de Barcelona. A més, impulsa el Cicle Narra el Dors del Carmel, que convida cada mes un autor o autora contemporani, del qual s’ha llegit prèviament la seva obra en el club de lectura, especialitzat en novel·la barcelonina.\nLa Biblioteca Montbau-Albert Pérez Baró de Biblioteques de Barcelona, districte d’Horta-Guinardó, està especialitzada en gènere negre. L’equipament, fruit del moviment veïnal, es va integrar en la xarxa pública de biblioteques l’any 2001. Disposa d’un fons especial de gènere negre i policíac que abasta narrativa, cinema, còmic, assajos i revistes especialitzades i difon els recursos, els autors, les novetats bibliogràfiques i els esdeveniments culturals més importants relacionats amb aquest àmbit. A més, impulsa cicles, xerrades, presentacions d’autors, participa dins la trobada anual de BCNegra i compta amb un Club de Lectura de Novel•la Negra.\nLa Biblioteca Horta-Can Mariner va obrir les seves portes l’any 2008 i des de llavors està especialitzada en teatre atesa la presència històrica al barri d’Horta d’entitats emblemàtiques dins l’escena catalana. La biblioteca ofereix activitats al voltant del món del teatre, la més estable d’elles és el Club de lectura de teatre, però també s’organitzen xerrades d’especialistes, trobades amb actors i actrius, autors i autores, exposicions i col·laboracions amb les entitats del barri vinculades al teatre.\nLa Biblioteca de l’Ateneu Barcelonès té la missió de conservar, gestionar i difondre els seu fons modern i patrimonial. És un centre d’informació i de servei orientat al públic investigador en general, i particularment als socis i a l’alumnat de l’Escola d’Escriptura de l’Ateneu. En aquest sentit, L’Ateneu Barcelonès, després de 150 anys d’història, continua la seva tasca cultural, celebrant a diari nombroses activitats relacionades amb les arts, la filosofia, la història i, sobretot, la literatura.


Apartment Natalija.2 Ugljan Croàcia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\n-, Donje Selo, Ugljan, Croàcia, 23275 - Veure al mapa\nMés informació sobre Apartment Natalija.2\nDissenyat tant per oci com per negoci, Apartment Ugljan 2 està situat idealment a Ugljan; una de les localitzacions més populars de la ciutat. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nApartment Ugljan 2 ofereix un servei impecable i compleix amb totes les exigències dels més experimentats viatgers. Els clients de l'hotel poden gaudir de habitació familiar, instal.lacions de barbacoa.\nA més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara aire condicionat, balcó/terrassa, aparell de televisió, TV satèl•lit/cable, nevera per satisfer els clients més exigents. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Amb una localització ideal i amb comoditats imbatibles, Apartment Ugljan 2 no troba competidors en cap categoria.\nCal que informeu el Apartment Natalija.2 de la vostra hora d’arribada amb antelació. Podeu fer servir l'apartat de Peticions especials en fer la reserva o posar-vos en contacte amb l'allotjament directament mitjançant les dades de contacte que apareixen a la confirmació. Cal abonar l’import total de la reserva abans de l’arribada. Interhome t'enviarà una confirmació amb tota la informació del pagament. Un cop hagin rebut el pagament, t'enviaran un e-mail amb les dades de l’establiment, com ara l’adreça i el lloc on has de recollir les claus. En arribar, cal abonar un dipòsit de 150 EUR per si hi ha desperfectes. Aquest dipòsit es reemborsarà el dia de sortida en funció de l'estat de l'allotjament.


Edición del miércoles, 12 octubre 2011, página 14 - Hemeroteca - Lavanguardia.es\nEdición del miércoles, 12 octubre 2011, página 14\n14 Cultura|s La Vanguardia Dimecres, 12 octubre 2011 ESCRIPTURES Marcel Proust Alarecerca del temps perdut. Pel cantó de Swann Hi havia una vegada una estudiant barcelonina de lletres que llegia Genios de Harold Bloom, ienvista dels elogis que hi aconse- guia Proust,s’emporta la Recherche durant unes va- cances aLondres, iqueda totalment abduïda per la seva prosa. De tornada a casa, es proposa traduir el magne cicle, iaconsegueix que l’editor Jordi Cornu- della apadrini la idea. Sis anys després, Valèria Gai- llard ha pogut publicar a LaButxaca Pel cantó de Swann,elseu treball sobre el primer tom d’A la recerca del temps perdut,amb la qual cosa el lector català disposa ara de quatre versi- ons del Swann:lapionera de Jaume Bofill iFerro, del 1931; la de Jaume Vidal i Alcover, del 1986, ilamés recent de Josep Maria Pinto. Valèria Gaillard,de37 anys, és periodista del Punt- Avui,illicenciada en Teoria Literària. Proust (per dir-ho amb un títol d’Alain de Bot- ton)lihacanviat la vida. N’ha llegit les biografies i cartes, ha peregrinat aIlli- ers iCabourg,havist totes les versions al cinema, ha visitat l’arxiu d’estudis proustians al costat de Chi- cago, iestà embrancada en una tesi doctoral sobre el seu corpus. Alaversió que li ha subvencionat l’Institu- ció de les Lletres Catalanes, li han estat de gran ajuda per agafar el to de la no- vel·la, dues produccions paral·leles: escoltar l’enregis- trament de l’audiollibre, i gaudir del còmic deambien- tals. Stéphane Heuet,que visualitza detalls. C.B. TRAD.VALÈRIA GAILLARD LABUTXACA 528 PÀG. 14,96 E AltreslecturesAntologiaElscontesdeLydiaDavisespresentencomunagranincògnitainclassificable,cosaquepermetallectoraventurar-seenunaexperièncianova, mésquenopasenunasimplelectura.Usconvidemaemprendre-la ElsbombonsdeLydia ANTONIO LOZANO El propòsit d’aquesta ressenya és empenye-us allegir Lydia Davis. La pega és que trobar els argu- ments de venda implica un repte, perquè els seus relats són immu- nesalesclassificacions(primercli- xédels queels lloen). Gairebé atot arreu trobareu la referència al fet que va ser la primera dona de Paul Auster (reiteradadesviació cap a la crònicarosa davant la dificultat d’abordarl’anàlisi literària). Una manerasuperficiald’obrir unapri- mera escletxa en una obra esmu- nyedissa podria sortir d’emparen- tar-laamblamésedulcoradaicèle- bre de les sentències existencialis- tes: aquella de què es servia For- rest Gump per establir un paral·le- lisme entre la vida iuna capsa de bombons. Ja que és evident que Davis aprecia el joc ilaironia, no ésdesassenyatinferirqueencaixa- ria amb esportivitat aquest apunt quehorroritzariaelspuristes:lase- va antologia de relats es pot recór- rerobrint-laal’atzaramblagaran- tia que cada peça sorprendrà amb un “gust” diferent.Entre les po- quescerteses,amésdelasostenibi- litat de la sorpresa, hi ha el fet que l’exercici mai no indigestarà, mal- grat la invitacióacontinuar fur- gant bulímicament al cofredels seus tresors. Amb 197 contes reu- nits –per anomenar-los d’alguna forma, perquè hi ha des de micro- relats fins atemptatives sui gène- ris de poemes, aforismes, jocs con- ceptualsoembarbussaments–éslí- cit que penseu que diu molt de les mancances del crític no aconse- guir definir l’autora amb claredat (disposa de 197 angles d’entrada!). Però potser sereu més benèvols si us dic que una de les seves creaci- ons plantejaria metaliteràriament aquest conflicte através d’una co- sa semblant aaixò (i vagin per en- davant les meves disculpes per un atreviment tan gran): El problema del crític… …ésque hauria de saber que el lli- brequellegeixnopotpensar-loso- bre el paper, igual que l’escriptor que el va pensar sobre el paper no hauriade saberelquepensa elque el llegeix. Simplifiquem, si podem. Dins de l’heterogeneïtat de la seva pro- postaliterària,LydiaDavistéunra- dar molt sensible per captar els camps de forces iels corrents ab- surds que travessen les relacions personals. Això li permet interro- gar-se pel subtext iel(sense)sentit dels rols familiars, sentimentals i socials. La capacitat que té d’il·lu- minar la paradoxa que s’amaga re- re el vel consensuat de la normali- tat sembla inesgotable. El descon- certqueprovocarecórrerunasitu- acióquotidianasotalasevamirada indagadora,lúcidaiestranyadadó- napasaunafascinacióambunres- sò que no s’apaga amb el trànsit d’un relatcap aunaltre. L’autora es mostra sempre atenta ales con- tradiccions iles limitacions que ens configuren, iespot decantar per plasmar-les amb un balboteig infantil oamb un retrat meticulós d’una figura històrica. Avegades, l’exerciciesdevémés mentalque nopas emocional,iad- quireixlatexturad’unabromama- liciosa, d’altres és mésemocional que mental iens serveix una refle- xió dolorosa amb gràcia exquisida. També hi ha fogonades freqüents d’enginyeminentmentformalitri- omfs sonats al’hora de col·locar el mésinsignificant sota l’encanteri d’unaatenció inèdita. La condició de traductora de Davis (Flaubert i Proust,entre d’altres) és al nucli de la sevapoètica intransferible. La necessitat d’aproparles parau- lesalienessensepoderevitartrans- formar-les sembla un correlat de la missió que es proposen moltes delesseveshistòries:mirarambal- tres ulls el que ha la convenció ha fixat,ferunsaltperceptiu.Aquests relats no deixen de ser interro- gantsque llança als mecanismes de l’escriptura mateix. Doncsbé, els bombons de Lidia Davis són tot això imolt més (per exemple, unamanera d’ungir els objectesielsanimals ambolis des- coneguts, ounmètode de ca- talogar patologies per perdre’ls la por). Onosón res de tot això, isí totes les altres coses que se us acudeixin. Potser n’hi haurà més d’un que pensarà que ha quedat al tinter es- catirenquèdiantreconsisteixlali- teratura d’aquesta membre de l’American Academy of Arts and Sciences,peròpotserésenaquesta qualitat inaprehensible que s’ocul- ta el passadís secret. L’únic que és mitjanament indiscutible és que aventurar-se pels seus contes pro- veeix abans d’una experiència que d’una simple lectura, igual com passa amb els d’altres compatrio- tescom Amy Hempel, A.M. Ho- mesoDeborahEisenberg.Obriula capsaper on vulgueu, comenceu pelprimerque treguielcapiespe- reu l’esclat de l’inesperat. | Lydia Davis Cuentos completos de Lydia Davis Traducció de Justo Navarro SEIX BARRAL 738 PÀGINES 28 EUROS Lydia Davis vagarejant per Barcelona el 2004 JOSE MARIA ALGUERSUARI Aquesta antologia es pot obrir al’atzar amb la garantia que cada peça sorprendrà amb un “gust” diferent Marcel Proust GETTY IMAGES


Al final, l'entrevista a capgros.com surt prou bé, avui, dia de Ple i de terratrèmol, en Quico ha estat molt agut i crec que ha tret l'essencial de la conversa de dimarts passat:\n'A més de governar, volem transformar la societat'\nEntrevista amb Ramon Bassas, nou primer secretari del PSC de Mataró\nAmb només 36 anys acabats de fer és un dels regidors més veterans de l’Ajuntament de Mataró. Va entrar a l’equip de govern de Manuel Mas el 1991 i des d’aleshores s’ha fet càrrec de diverses carteres (Joventut, adscrit a l’Alcaldia, Serveis Centrals, Hisenda i actualment Via Pública), tot i que, com ell mateix reconeix, ha preferit mantenir-se sempre en un discret segon pla. També en el PSC, on fins ara ocupava la secretaria d’organització local i és conseller nacional, ha seguit l’estratègia «d’endreçar i ordenar» sense sortir a les fotos. El passat dissabte dia 27, durant el segon Congrés del partit a Mataró, Ramon Bassas va decidir sortir de l’ombra per assumir la primera secretaria del PSC, càrrec que va obtenir amb un acaparador 90% dels vots. El nou líder del partit majoritari substitueix a l’actual alcalde, Joan Antoni Baron, que s’havia compromès a desvincular la seva tasca al govern de les seves responsabilitats dins el partit. En una llarga conversa amb capgros.com Bassas confessa la seva debilitat per Baron, la seva dèria per la política i la seva vocació de comunicador, que exerceix a diari des del seu weblog.\n- Vostè ja és el màxim responsable del primer partit de Mataró.\n- M’ho havien demanat molts companys i la veritat és que m’ho he pensat força temps.\n- El teníem emmarcat en un paper diferent, més a l’ombra.\n- Explico que sembla com si hagués sortit de l’armari, perquè estava molt a les bambalines, on m’hi sento molt a gust. Sempre m’he dedicat més en tasques d’endreçar i d’organitzar que d’aparèixer en públic.\n- I què la motivat a fer el pas?\n- El compromís amb en Joan Antoni. Hem fet un procés que ha culminat amb el canvi a l’alcaldia. Podria dir que tenim la feina feta, però em sembla que ens queda un pas important que és guanyar les eleccions del 2007. També per compromís amb el partit, he fet moltes coses i molt diverses i fer de primer secretari és un pas més. I finalment, el compromís de fer possible que més gent s’uneixi a assumir responsabilitats. Fins ara era secretari d’organització, tenia el partit al cap i podia haver continuat. Però això també hauria mermat la possibilitat que altres persones poguessin assumir noves responsabilitats.\n- Vostè és d’aquells polítics que han fet una opció professional per la política. Assumir la primera secretaria és apostar definitivament per la via política?\n- No m’ho he plantejat mai des d’aquesta perspectiva i tampoc ara. Les responsabilitats en política sempre s’han d’assumir pensant exclusivament en aquestes responsabilitats concretes. Mirar més enllà ara mateix és absurd. Ara tinc un compromís electoral fins el 2007 i un compromís amb el partit fins el 2008. Quan arribi l’hora deixaré passar a un altre.\n- Un dels propòsits que s’ha fixat per aquesta nova etapa és ampliar les bases. Però hi ha poca gent que acabi apostant per la política, oi?\n- La tasca dels partits polítics és la d’intentar agrupar i organitzar el conjunt de persones que creuen amb unes determinades idees. I aquí intervenen factors emocionals, ideològics i també d’eficàcia. Hem de procurar que la capacitat d’organització sigui molt diversa.\n- Jordi Pujol escrivia que els polítics viuen en un clima de confrontació permanent. Quin tarannà vol donar vostè al PSC?\n- Entenem que la confrontació és contingent, però no volem instal·lar-nos-hi. El nostre estil ha de ser el de parlar clar i millor, és a dir, situar en l’agenda política els temes que interessen a la gent. A vegades la finezza política fa que no tractis segons quins temes perquè no siguis tractat de barroer. I en canvi la gent ens ha fet adonar que alguns temes s’han de posar sobre la taula. Un altre gran tema és pencar i pensar; els partits serveixen per treballar, però també per crear espais per avançar-nos als problemes i intentar discernir què està pensant més enllà del que és explícit.\n- Una mena de think tank local?\n- No voldríem ser tant pretensiosos, però si potenciar el debat i l’anàlisi del que ens està pensant per donar millors respostes.\n- I la política de mà estesa?\n- Efectivament, la tercera aposta és la de la proximitat. Hem d’olorar els problemes. Perquè a més som polítics locals i aquest valor és principal.\n- Què hi té a l’agenda política subratllat amb groc?\n- El futur de les persones i de la ciutat. Això que a través de l’Ajuntament estem intentant impulsar amb el pacte econòmic i social, amb la nova estratègia urbana... aquests instruments que han de donar unes pautes en un futur que es percep incert. És evident que quan tanca una empresa tèxtil crea una angoixa. I això ho hem de saber resituar amb opcions estratègiques, amb responsabilitats de l’administració i també de la societat. Una altre dels aspectes prioritaris és el de les noves i velles desigualtats i que es situen en tres àmbits: els joves i la seva capacitat d’emancipació; el tema de la dona, també molt important, perquè existeix una indiscriminació que hem d’abordar. I el tercer, el tema de la gent gran. També hem de tractar la immigració en tant que forma part d’una angoixa col·lectiva.\n- Com valora la feina del seu anteccessor, Joan Antoni Baron?\n- Positivament. Teníem com a gran objectiu ampliar la capacitat del partit per arribar a més gent. Un altre objectiu era que el cicle electoral es guanyés exitosament. No ha estat així en la mesura que haguéssim desitjat. Malgrat tot, ha acabat bé. Per primera vegada els socialistes tenim una capacitat de govern enorme. La gent et pot veure com el partit del govern i en canvi som un partit que a part de governar vol transformar la societat. I enmig de tot hi ha hagut un procés de relleu complicat. Era fàcil que acabés com el rosari de l’aurora. El partit no ha quedat amb cicatrius.\n- No hi ha contestació interna. Això no és un dèficit?\n- No hi ha una alternativa. Però sí que hi ha crítica interna. I el nostre partit és enormement autocrític. Però hem estat capaços d’establir durant molt de temps un comú denominador molt fort i molt potent. I això és un valor també.\n- No hi ha una corrent pilarista, encapçalada per Pilar González, la candidata que va disputar a Joan Antoni Baron l’alcaldia?\n- No veig que hi hagi cap corrent.\n- El partit decideix el candidat a l’alcaldia...\n- Si en una votació t’escull el 90% dels assistents, vol dir que representes una enorme majoria i per tant qualsevol decisió ha de tenir en compte la diversitat. No ens han donat un xec en blanc.\n- A la primera llista post Mas és de preveure que hi hagi novetats...\n- Falten tres anys i fins mig any abans no ho plantejarem.\n- Vostè prové de cercles catòlics. La corrent cristiana del PSC ha anat assumint càrrecs de responsabilitat. És casualitat?\n- M’havia imaginat que aquesta és una de les crítiques que se’ns podia fer. Per fer l’executiva jo no he preguntat a ningú què creu. I no m’importa gens. El que sí que considero és que durant molt de temps l’Església de formació de persones que després han tingut responsabilitats on sigui.\n- Vostè és una apassionat del món de la comunicació, fins i tot té un weblog molt visitat. Quina posició pren el PSC davant el Pla de Comunicació que ha presentat el regidor de presidència?\n- Hem demanat a l’Ajuntament que el Pla s’expliqui millor. Bona part dels problemes amb els quals ens trobem sorgeixen per un tema de comunicació. L’últim cas ha estat el dels nínxols. [Al Ple] hi va haver un acte d’enorme confrontació que en realitat no tenia res a veure amb els nínxols, perquè els afectats venien amb una mentalitat i una altra gent venien amb la intenció de crispar l’acte. Es demostra perquè dies després quan es van convocar una reunió per informar la gent, els assistents van sortir relativament satisfets de les explicacions. Amb això vull dir que a vegades expliquem malament les coses. Expliquem als mitjans de comunicació el resultat del producte abans d’explicar per a què serveix.\n- El Pla parla d’una ràdio, d’un butlletí, d’una empresa pública de comunicació. Què en pensa?\n- El partit no s’hi posarà en això. Ens sembla que el Pla de Comunicació apunta aquestes qüestions però s’han de concretar. Algunes segurament ni es faran. Nosaltres plantegem com a possibilitat una ràdio per resoldre aquest problema comunicatiu, per tenir un referent radiofònic que no hi és i perquè ens sembla que hi ha un altre element que és el de la identitat, que vol dir apostar per qüestions concretes que creen marc de ciutat i que fomenten la cohesió social. Per això també podria servir la ràdio.\n- Això no és el que pensava el PSC un any enrere...\n- Hi ha hagut un canvi en la línia política habitual del partit en aquest sentit. El canvi de postura del PSC és perquè entenem que hi ha elements que el mercat no resoldrà perquè no són competitius. La televisió i la ràdio són productes deficitaris. I per tant si es vol un mapa de mitjans correcte alguna intervenció hi ha d’haver. Però l’aposta també és de racionalitat de totes les accions que fa actualment l’Ajuntament en matèria de comunicació.\n- Algú pot pensar que la voluntat és la de controlar el missatge...\n- Es tracta de que no sigui així. El que cal és que s’expliqui millor, no que es controli, al contrari.\n- Capgros.com preguntava en una enquesta recent si el canvi a l’alcaldia s’ha notat a millor respecte l’època de Manuel Mas...\n- S’ha notat a millor, sense desmerèixer en absolut la tasca de Manuel Mas. Per qüestions anímiques, perquè quan un comença sempre té moltes ganes i això es nota. I s’ha notat amb Joan Antoni com a alcalde i amb Manuel Mas que té un paper important des de la perspectiva de diputat. El canvi d’alcaldia també és una excusa per reactivar moltes coses. Per imprimir més ritme a algunes actuacions. Per posar dates als projectes, que en això va consistir bàsicament el discurs d’investidura. Però Manuel Mas va presentar un programa programàtic que s’està complint i que és el mateix. Això no ha canviat.\n- I la relació amb els socis de govern, ha canviat?\n- Com a partits tenim la mateixa que teníem. I a nivell de govern hem reforçat els òrgans de coordinació. Però des del PSC ja hem dit que volem valorar l’acord. En el sentit de què hem fet.\n- Valorar l’acord? Altra vegada?\n- Sí, perquè estem a finals d’any i volem fer anàlisi. I perquè estem acostant-nos a l’ecuador del mandat. I cal començar l’etapa de recollir els fruits i de començar a enllestir les coses. A tancar les carpetes.\n- Dóna la sensació que en aquest govern tripartit cadascú fa la guerra pel seu compte.\n- Si dóna aquesta impressió vol dir que s’ha de millorar. Perquè el govern és corresponsable. Una de les coses que s’han reforçat en aquest mandat són els mecanismes de coordinació, precisament perquè no passés això. Ara es fa quotidianament.\n- I l’oposició com la veu? Sembla que el govern té més contestació fora del Ple que no pas a dins\n- Tenim una oposició passiva. Existeix però no treballa massa. No sempre ha estat així. Ara qui els hi fa la feina bruta són grups extraparlamentaris, que en alguns casos arriben a prendre actituds violentes. Amb males maneres i sense capacitat política treuen temes i els col·loquen a l’agenda política. I els altres intenten treure'n rèdits electorals, sense cap mena d’escrúpul. Les preguntes de la CUP actualment les fa CiU. Confien amb el desgast, però davant aquest govern fan falta propostes més originals.\n- L’Alternativa Vecinal es va quedar a pocs vots d’entrar a l’Ajuntament.\n- De moment se situen fora de l’arc municipal, però sovint també se situen fora de les normes de joc normals. No es pot anar a rebentar un Ple, això està penat per la llei. I membres de Maulets han estat acusats d’agressió i condemnats a la presó. Amb això no es pot jugar. Que la CUP i Alternativa Vecinal facin el que vulguin, però els polítics democràtics no poden fer veure que no els segueixen el joc i després donar-los veu.\nFrancesc Castanyer (fotos: Sergio Ruiz)\nPublicat per Ramon Bassas a 12/03/2004 01:02:00 a. m.\n03 de desembre, 2004 11:02\nMoltes gràcies. Necessitaré el teu suport i, com sempre, la teva crítica constructiva.\n04 de desembre, 2004 11:21\nquan la política es podreix als despatxos, cal treure-la al carrer\n29 d’agost, 2005 19:51\nHi estic força d'acord, fins i tot quan no es podreix, també.\n29 d’agost, 2005 22:08


Great Indian Patriots | Lluitadors per la llibertat de l'Índia - Altres\nPrincipal Altres Grans patriotes indis\nLa llibertat no va arribar fàcil a l’Índia. Es va necessitar l'enorme coratge, perseverança i resistència d'algunes grans personalitats de l'Índia que van néixer per ser autèntics patriotes. Llegiu sobre aquests grans patriotes indis que van lluitar incansablement per la independència de la seva nació i poc es van preocupar per les seves pròpies vides i comoditats per assolir el seu objectiu. Si us agrada llegir sobre els grans patriotes indis, feu clic aquí i reenvieu aquest article a tots els vostres amics i éssers estimats. Feu una celebració del 15 d’agost.\nPatriots indis famosos\nLlegiu els breus relats sobre la vida d'alguns dels més grans patriotes indis. Tenim previst afegir les biografies de més d’aquestes personalitats especials aviat. Segueix llegint!\nMohandas Karamchand Gandhi va néixer el 2 d'octubre de 1869 en el si d'una família de comerciants de classe mitjana (Bania / Vaishya) a Porbandar a Kathiawar, Gujarat. El seu pare era Karamchand Gandhi, un Dewan o primer ministre de Porbandar. La seva mare, Putlibai, era una dona de molt pietat. Va ser la seva mare, la peronalitat i la vida de la qual van influir en Gandhiji. Va ensenyar a Gandhiji a dir la veritat en totes les esferes de la vida.\nDesprés d'acabar l'escola secundària, Gandhiji es va unir al col·legi Samaldas de Bhavnagar. Quan el seu pare va morir el 1885, només tenia 18 anys. Va ser llavors quan algú li va aconsellar a Ganhiji que anés a Anglaterra i que tornés amb una llicenciatura en dret si volia millorar les seves possibilitats d'obtenir la posició del seu pare al servei estatal de Porbandar. . El 1891, va tornar a l’Índia armat amb el grau que es proposava assolir a Anglaterra. Després d'un intent sense èxit per establir la seva pròpia pràctica jurídica, Gandhiji va rebre una oferta de Dada Abdulla & Co. i va marxar cap a Sud-àfrica en nom de l'empresa per un assumpte legal. Va ser al sud d'Àfrica que Gandhiji es va convertir en el que estava destinat a ser. Profundament pertorbat pel terrible tractament que els britànics van donar als indis, Gandhiji va decidir combatre la discriminació contra els indis. Va començar a practicar els ideals d'Ahimsa (no-violència), Brahmacharya (continència) i Satyagraha (dejuni per una causa veritable). El 1914, la seva lluita va ser recompensada quan el govern sud-africà va pactar amb ell i es van concedir les principals demandes dels indis. Aquest èxit va inspirar Gandhiji a fer alguna cosa per la seva pròpia nació. Va tornar a l'Índia i va fundar un lloc de retir religiosa anomenat Satyagraha Ashram a Ahmedabad. El seu primer moviment a l'Índia va ser a Champaran, Bihar, on va expressar les queixes dels molts camperols pobres explotats d'aquesta zona. Això va obligar el govern britànic a l'Índia a iniciar una investigació per mesurar l'estat dels agricultors i treballar per millorar-los. L'èxit d'aquesta campanya va augmentar considerablement l'estatura de Gandhiji als ulls de milions d'explotats. indis descuidats i empobrits. aviat Gandhiji va començar a ser conegut com el 'Mahatma' pels seus grans ideals i la seva adhesió a ells, així com per la seva incansable campanya contra els britànics. El 1921, Gandhji va cridar els seus compatriotes perquè participessin en el seu famós moviment de no cooperació contra els britànics. El moviment va rebre un massiu suport de la població índia, però una violència de la màfia durant aquesta campanya a Chauri Chaura va sorprendre Gandhiji en la mesura que la va cancel·lar. El 1930 va organitzar la famosa 'Marxa Dandi' per oposar-se a la llei britànica que privava els indis de fer la seva pròpia sal. Va conduir a l'històric 'Moviment de Desobediència Civil' que va veure a milers d'indis i dones desafiant el govern britànic i empresonant-los a la presó. El 1942, Gandhiji va fer una crida a l'històric 'Moviment Quit India' per indicar que el moment dels britànics havia acabat i que havien d'abandonar definitivament l'Índia i els indis. El gran líder va ser empresonat reiteradament a la presó per les seves protestes, però no va poder trencar la seva voluntat. També va treballar incansablement per unir hindús i musulmans, abolir diverses supersticions i millorar la higiene de les persones pobres de diferents regions del país.\nEls recursos esgotats dels britànics després de la Segona Guerra Mundial i el creixent descontentament dels indis van provocar que el Govern Britisg retornés l'Índia als seus propis fills. El 15 d'agost de 1947, l'Índia va ser declarada una nació independent, però no abans que es dividís en dues nacions, l'Índia i el Pakistan. Alguns fonamentalistes hindús van considerar que el Mahatma va defugir de la seva responsabilitat en aturar aquesta divisió. Un d’ells, Nathuram Godse, el va matar a trets quan Gandhiji anava a pregar al vespre. Les últimes paraules als llavis eren 'Hey Ram'.\nSubhas Chandra Bose va néixer en una família benestant bengalí de Cuttack, Orissa, el 23 de gener de 1897. Era el novè fill del seu pare defensor Janakinath Bose i de la mare Prabhavati Devi. El caràcter vertical dels seus pares va tenir un profund impacte en la composició mental de Bose. Un estudiant brillant, Bose va completar els seus estudis inicials a una escola missionera anglesa de Cuttack i després a la Ravenshaw Collegiate School. Va ser el seu estret contacte amb el director d’aquesta institució el que li va omplir la idea d’una Índia lliure. El 1911 va encapçalar l'examen de matriculació de la província de Calcuta i el 1918 va aprovar el títol de B.A. Llicenciat en filosofia per l'Escocès Church College de la Universitat de Calcuta.\nSegons la persuasió del seu pare, Bose va anar a Anglaterra per presentar-se als exàmens del Servei Civil de l'Índia (ICS). Tot i que va aprovar els exàmens molt bé i se li va oferir un paper de SCI, va renunciar-hi i va tornar a Calcuta per establir el Col·legi Nacional del qual es va convertir en el director.\nPerò el revolucionari de Bose sempre va voler expressar-se i va ser la seva trobada amb el gran líder bengalí C.R. Das el que el va inspirar a lluitar per la llibertat del país. El famós moviment khadi de Mahatma Gandhi el va interessar molt i va començar a vendre 'khadi' (tela de cotó fet a casa) als carrers de Calcuta, una acció que es va considerar antigovernamental i el va fer desembarcar a la presó. Va continuar treballant amb el Congrés juntament amb el Mahatma, però els ideals d’aquest últim el van desil·lusionar lentament i l’actitud condescendent dels britànics envers els congressistes el va frustrar i el va fer adonar-se que només una lluita armada organitzada podia derrocar el govern britànic. Va ingressar al Cos Nacional de Voluntaris i més tard va ser nomenat Comandant en Cap.\nTambé va llançar el seu propi partit, All All Forward Bloc.\nQuan va esclatar la Segona Guerra Mundial, Netaji (com els seus compatriotes van començar a anomenar Subhas Bose) va emprendre un perillós viatge en submarí i va aterrar a Alemanya on es va reunir amb Hitler i altres líders italians i japonesos per buscar la seva ajuda lluitar per la llibertat de l'Índia. Va ser hàbilment recolzat. El gran líder va fer una guerra contra el govern britànic a l'Índia. El seu propi vestit, l'exèrcit nacional indi (INA), va lluitar valent contra les forces aliades a Birmània i al front oriental de l'Índia. L'exèrcit de Netaji va capturar diversos llocs clau i hauria fet incursions cap a l'Índia, però el monsó va aixafar els seus plans. La manca d’entrenament, la incapacitat per fer front a la pluja als turons, el subministrament inadequat de racions per part de les forces japoneses i molts altres factors van obligar l’INA a retirar-se.\nOficialment, Bose va morir en un accident d'avió sobre Taiwan, mentre volava a Tòquio el 18 d'agost de 1945. Però les restes del seu cos no es van recuperar mai, cosa que va motivar el govern britànic a crear una comissió per investigar la seva mort. La Comissió d’Investigació del jutge Mukherjee va obtenir informació clara del govern taiwanès que no es va reportar cap accident aeri en aquesta data i també va deixar clar que les cendres reportades de Netaji al temple Renkoji no són seves. La seva misteriosa desaparició s’afegeix a l’enigma que va tenir Netaji durant la seva vida i la recerca del gran patriota continua.


És llicenciat en Enginyeria Industrial i ha treballat d'assessor laboral. Es fa conèixer sota el pseudònim de Professor Martell i Escarpra. És col·laborador habitual en mitjans de comunicació i en revistes científiques i culturals com: Todos a una, Cina i Cerdanyola Ràdio. Ha publicat els llibres de poemes Immòbil moviment (Barcelona, 1995), Un poble mut (Cerdanyola del Vallès, 2005). Pel que fa a narrativa, ha publicat Els germans Pinçons (Barcelona, 1987), Geometria d’un conte (Barcelona, 1993). D’altra banda, Condal va ser un dels integrants de Ramat de Pedres, una associació de Cerdanyola amb ganes de potenciar la poesia amb la finalitat de crear més lectors i escriptors.\nTambé ha format part del grup cultural Perifèrics amb el qual ha publicat dos llibres de relats breus. El darrer s’anomena E·Pitafi i consta de 7 relats breus que parlen de la mort. Hi ha col·laborat juntament amb els autors Ramon Camprubí, Marutxi Beaumont, Montserrat Costas, Isidre Grau, Josep Maria Riera i Miquel Sánchez.\nGeometria d’un conte, Barcanova, (Barcelona, 1993), ISBN 978-84-7533-960-3 (Juvenil)\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Jordi_Condal_i_Casas&oldid=24094206»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 14 jul 2020 a les 19:06.


El maresme tanca juliol amb unes dades d'ocupació turísica de gairebé el 91,5%\nL’ocupació hotelera del mes de juny i juliol ha estat alta i ha complert les perspectives del Gremi d’Hostaleria del Maresme, ens ho explica Jordi Noguera president del Gremi.\nEn termes generals el mes de juliol aproximadament estaríem rondant casi bé una mitja del 91,5% a tot l’Alt Maresme. Aproximadament ens situaríem entre el 86% i 93%.\nL’alt nivell d’ocupació d’aquest mes d’agost arriba al voltant del 90%. Comparat amb l’any passat hi ha períodes que es nota un major creixement però en línies generals continua una tendència similar l’any 2018. En aquestes xifres el mercat rus ha tornat a agafar embranzida, diu Noguera.\nAquest any veiem un fort creixement del mercat rus i de països de l’àrea de l’est. Pensem que en detriment d’altres mercats en els quals ha baixat una mica, com són els centre europeus: Alemanys, holandes, belga i fins i tot nòrdics i francesos. Penso que el creixement que estem tenint amb el mercat rus és força important.\nL’estada general d’aquest mercat acostuma a ser de 7-10 dies, a causa de la distància que separa els dos països. Durant l’estança hotelera la despesa mitjana que es realitza en el sector de restauració dels hotels no és molt alt, exposa Noguera.\nPerquè és una tipologia de clientela que acostuma a voltar bastant i té un enfocament de cara les compres i per tant estan molt de temps fora dels nostres establiments. Això no vol dir que els consums no hi siguin, però a nivell referencial de despesa ens afecta a la baixa el fet que no estiguin molt de temps durant el dia en els establiments fent despesa.\nLa temporada turística segueix la seva evolució. Enguany el temps l’acompanya amb temperatures altes i aquesta és una de les raons per les quals es preveu un setembre d’ocupació alta al Maresme.\nRàdio Calella, 07.08.2019


Amb el solstici d’estiu arriben les Festes del Foc de la Val d’Aran | Conselh Generau d’Aran\nAmb el solstici d’estiu arriben les Festes del Foc de la Val d’Aran\nJuny 20, 2019 Nuria Sanjuan Govern\nVielha, 20 de juny de 2019.- La Nit de Sant Joan, nit de les festes del foc de la Val d’Aran, és molt especial per als aranesos.\nEls Haros de la Val d’Aran marquen l’inici de l’estiu. L’any 2015 el comitè intergovernamental de la Unesco va declarar les Falles del Pirineu a Catalunya, Haro o Taro a la Val d’Aran i Brandons a França, com a Patrimoni Immaterial de la Humanitat. Aquesta catalogació contempla les 63 festes del foc que se celebren durant el solstici d’estiu als Pirineus, entre les quals la Crèma deth Haro de Les i la Crèma deth Taro d’Arties.\nLa celebració té un origen ancestral, íntimament lligat als cicles agraris i solars. El ritus del foc, que té els seus inicis en la cerimònia pagana que es feia en honor al déu Sol, que a la Val d’Aran i a Comminges es denominava Abelio, amb el temps es va incorporar a la tradició cristiana i en algunes localitats s’ha mantingut fins als nostres dies. Consisteix en la crema dels haros durant la nit més curta de l’any i s’escenifica amb el foc el canvi de cicle en l’any solar en que comença el declivi del dia.\nL’escenari, és la Plaça deth Haro, on cap a les 10 de la nit arriba la processó al ritme de les danses tradicionals d’Es Corbilhuèrs de Les. Després de la benedicció i encesa del Haro se li cala foc i es procedeix a la crema de les halhes, una mena de torxes fabricades amb escorça de cirerer que es fan girar descrivint cercles i simulant la lluita per purificar i cremar els mals esperits. La cerimònia finalitza amb un ball al voltant del Haro encès, mentre a la plaça se serveix el “vin caud”, vi calent amb sucre, rom i fruita, que es pren al costat de la tradicional coca de Sant Joan.\nA Arties es celebra l’arribada del solstici d’estiu amb la crema d’un tronc d’avet, coincidint amb l’inici de les festes majors de la localitat. Aquesta celebració marcava també el moment en què els ramaders començaven a pujar als animals a les pastures més altes de les muntanyes.\nUn mes abans de la festa, els homes del poble surten a buscar el Taro, el carreguen i transporten cap al poble i el preparen per a la seva crema. Arribat el dia, se li cala foc i s’arrossega per carrers i places d’Arties, acompanyat de música i dels crits dels assistents, en un recorregut que s’allarga fins a altes hores de la matinada i que acaba davant de la casa de l’alcalde, on es deixa totalment carbonitzat. Segons la tradició, les cendres del Taro protegeixen, purifiquen i fertilitzen, pel que al escampar-les per tot el poble allunyen els mals esperits.\nLes i Arties han programat tot un seguit d’actes per a la celebració de les Festes del Foc 2019.


Roger Roca, i la jove triatleta de 16 anys Carla Bertos, s’imposen en la 34a Cursa de la Mercè | Atletisme Català\nInici General Roger Roca, i la jove triatleta de 16 anys Carla Bertos,...\nRoger Roca, i la jove triatleta de 16 anys Carla Bertos, s’imposen en la 34a Cursa de la Mercè\nEl corredor d’Igualada Roger Roca, en categoria masculina, i la jove triatleta de 16 anys Carla Bertos, en la femenina, s’han imposat en la 34a Cursa de la Mercè. Una gran marea negra i vermella amb el lema ‘Sempre Olímpics’ a les samarretes, commemorant el vintè aniversari dels Jocs de Barcelona, ha envaït els carrers de Barcelona amb la participació rècord de 15.700 corredors. Carla Bertos, amb només 16 anys, s’ha convertit en la guanyadora més jove de la història de la cursa barcelonina. La inscripció a última hora dels maratonians olímpics a Londres 2012, Carles Castillejo, guanyador l’any passat, i Nacho Cáceres, ha donat un altíssim nivell a la carrera masculina. En canvi, la prova femenina ha tingut l’absència de la marroquina Hasna Bahom, vencedora en tres edicions.| Sobre un recorregut urbà de deu quilòmetres molt pla, Roger Roca dominava ja a meitat de carrera amb un registre de 15.09, seguit a 15 segons per un grup de tres corredors, format per Driss Lakhouaja, Jose Luis Blanco i el badaloní Pol Guillén. En categoria femenina, la veterana Carme Auñón i la jove Carla Bertos corrien juntes, seguides a dos segons per Elena Hidalgo; el trio havia trencat totalment la carrera en la seva categoria. Roger Roca, actual campió del món de duatló, ha acabat repetint el triomf del 2004 després de manar de principi a final (amb un temps de 30.41) i ha acabat superant amb 17 segons el lloretenc José Luis Blanco i en 20 al marroquí Driss Lakhouaja. La jove Carla Bertos, una promesa del triatló, debutant, ha sigut la sorpresa en dones. En l’últim quilòmetre ha deixat enrere totes les seves rivals i s’ha imposat amb un crono de 38.32, amb tretze segons d’avantatge sobre la ripollesa Elena Hidalgo i 1.03 sobre la marroquína Ouafaa Hamani.


Cerca totes les ofertes d'hotels a Chatenay Entrada:\nChambres d'hôtes Jolivet...Habitacions per nit per només76 EUR Més zones a Chatenay (Burgundy)\nChatenay és una de les destinacions més visitades de Chatenay (Burgundy). Amb un gran nombre d'atraccions per descobrir, aquesta desitjable part de la ciutat no deixarà de meravellar-vos. Chatenay té molt a oferir: llocs famosos, bons restaurants i una gama d'entreteniment emocionant. Gaudeixi de les millors ofertes d'Agoda.com quan decideixi estar a Chatenay (Burgundy). Explori un llistat complet d'allotjaments i trobi el lloc perfecte per a vostè. Simplement entri les seves dates d'estada a la nostra pestanya de recerca per a trobar les millors ofertes d'hotels a Chatenay.\nHotels destacats a Chatenay, Chatenay (Burgundy)\nAl visitar Chatenay (Burgundy), vosté es sentirà com a casa a Chambres d'Hotes Jolivet Bed and...\nTots els hotels de Chatenay (Burgundy)\nHotels a Chatenay: Chambres d'Hotes Jolivet Bed and Breakfast


🚨 Nivell de risc 4 en l'ocupació de llits hospitalaris i d'UCI\nL'ocupació de llits hospitalaris i d'UCI arriba al nivell de risc 4 en el territori valencià\nS'han sobrepassat els llindars fixats pel Ministeri de Sanitat\ndilluns, 9 de novembre 2020 - 21:55h\nLa incidència acumulada en els últims 14 dies és de 248,07 casos per cada 100.000 habitants | Europa Press\nEste dilluns, l'ocupació de llits i de crítics ha arribat al nivell 4 de risc en el territori valencià, és a dir, s'ha superat ja el llindar del 15% de pacients ingressats per coronavirus i del 25% dels llits d'UCI.\nSegons informa 'Levante-EMV', concretament els percentatges arriben a un 15,07% en llits hospitalaris (1.727 pacients hospitalitzats en total) i al 25,50% en els llits de persones en estat crític (268 malalts).\nL'informe 'Actuacions de resposta coordinada per al control de la transmissió de COVID-19' del Ministeri de Sanitat considera un risc molt alt a partir del 15% d'ocupació de llits hospitalaris i superior al 25% d'UCI.\nPer altra banda, la incidència acumulada en els últims 14 dies és de 248,07 casos per cada 100.000 habitants, el que ubica al territori valencià molt prop del nivell 4, fixat a partir de 250 casos.\n"La nova estafa que suplanta la identitat de Correus" "El pla de resposta immediata de Sanitat davant l'augment de casos"


Redacció Catalunyapress | diumenge, 23 de abril de 2017\nL'agenda política protagonitzarà enguany la Diada de Sant Jordi amb la caça de signatures per part de diferents sectors. Així, mentre els sobiranistes tractaran d'aconseguir el màxim suport ciutadà a favor de la celebració del referèndum, els socialistes exhibiran els seus candidats per a les primàries per tal d'arreplegar avals.\nPer part dels sobiranistes, el Pacte Nacional pel Referèndum desplegarà 5.000 voluntaris distribuïts per la geografia catalana que buscaran signatures de suport al referèndum en més de 1.000 punts de recollida.\nLa plataforma va ser fundada pel president de la Generalitat, Carles Puigdemont, al desembre de 2016 per defensar que és legalment possible un referèndum a Catalunya i compta amb el suport de partits independentistes com el PDeCAT, ERC i la CUP, però també de la nova formació, els Comuns, liderada per Ada Colau.\nLa recollida de signatures va començar mesos enrere i ara a Sant Jordi es vol tornar a impulsar per demostrar que la celebració del referèndum és una petició àmpliament compartida per la societat catalana, tant pels partidaris de la independència com els que no ho són.\nEl president de la Generalitat, Carles Puigdemont, i la presidenta del Parlament, Carme Forcadell, tenen previst visitar un dels punts de recollida de signatures a la Rambla de Catalunya de Barcelona per mostrar el seu suport al projecte.\nPEDRO SÁNCHEZ I PATXI LÓPEZ COINCIDEIXEN A BARCELONA\nCatalunya també serà escenari de la batalla per les primàries al PSOE entre els seus principals candidats: Susana Díaz, Pedro Sánchez i Patxi López. Aquests últims coincideixen a Barcelona el diumenge, on el PSC ha programat diferents actes en què cada un d'ells es reivindicarà com a millor defensor de la rosa que simbolitza el PSOE.\nEls socialistes de Catalunya no amaguen la seva preferència per Pedro Sánchez, a qui el PSC va ser fidel fins que va dimitir per no estar d'acord amb facilitar la investidura de Mariano Rajoy: el partit ha reiterat que serà neutral en el procés de primàries però bona part de les bases i quadres estan fent campanya per ell.\nTant Pedro Sánchez com a Patxi López desembarcaran a Catalunya avui, dissabte, on realitzaran els seus primers actes amb militants, i diumenge estaran al centre de Barcelona, on es concentra major multitud de persones per gaudir d'aquesta Diada de roses i llibres.\nSánchez té previst visitar la parada del PSC a la Rambla de Barcelona, mentre que Patxi López commemorarà la Diada signant exemplars del seu llibre 'L'esquerra necessària' (Catarata).\nPer la seva banda, Susana Díaz diu que viurà "emocionalment" aquesta jornada ja que ha delegat la seva agenda catalana a l'expresident del Govern José Luis Rodríguez Zapatero i el diputat Eduardo Madina, que dilluns protagonitzaran un acte a les 19 hores a la seu del PSC.\nTots els líders polítics catalans té previst passejar per la Rambla i acudir a les parades dels seus respectius partits, com Miquel Iceta (PSC), Xavier Domènench (Comuns), Inés Arrimadas(C 's), Xavier García Albiol (PP) i Marta Rovira ( ERC), entre d'altres.\nPuigdemont donarà el tret de sortida als actes institucionals de Sant Jordi a les 9 hores amb una declaració institucional des Generalitat, en la capella es farà a les 9.30 la tradicional missa oficiada per l'arquebisbe de Barcelona, Joan Josep Omella.\nEl president assistirà després a la benedicció de les parades de roses que diverses entitats socials s'instal·laran al Pati de Carruatges de la seu del Govern català, amb l'objectiu de recaptar fons per finançar les seves activitats solidàries.\nA les 11 hores oferirà una roda de premsa reservada exclusivament a periodistes internacionals i, aproximadament una hora després, rebrà la Pubilla i l'Hereu de Catalunya 2016, així com a les Dames i Fadrins de les diferents demarcacions catalanes.\nA més, la Generalitat celebrarà el seu tradicional jornada de portes obertes a la ciutadania entre les 11.30 hores i les 19; l'Ajuntament de Barcelona farà el mateix de 10 a 20 hores i el Palau de Capitania de l'Exèrcit de les 10 a les 14 hores, i de les 16 a les 20.


Montcada i Reixac: de novembre 2020\nL'aparició de l'enfermetat infecciosa de la COVID19, provocada pel coronavirus SARS-CoV-2, ens ha fet canviar alguns ritmes que tots portàvem amb més o menys regularitat.\nEl Blog de Montcada i Reixac també ha patit els efectes del canvi d'hàbits provocats pel confinament i tots els canvis socials esdevinguts aquests darrers mesos. Això ha implicat canvis a tots els nivells, tant laborals, culturals, escolars, d'aficions o inclús sortir al carrer per a fer fotos.\nLa darrera postal de Punts de Vista va ser la de Maig de 2020 doncs teníem un parell de programades pel mes d'Abril i Maig des de feia uns mesos.\nEl confinament va ser molt més dur. Les restriccions que ens han acompanyat i que encara perduren van truncar el projecte de Punts de Vista, però, com era d'esperar, el riu torna poc a poc a recrear el ritme del passat mes de Març i tenim una petita sorpresa per tots vosaltres.\nHem engegat la maquinària per a fnalitzar les postals que falten per publicar aquest any de cara al mes de desembre d'enguany, amb l'ajuda d'alguns amics que ens segueixen.\nRecuperem doncs el ritme amb la postal de Juny de 2020 amb una imatge de Can Moia realitzada per l'amiga Elisa Riera Capdevila.\nCan Moia és un dels masos més antics de Montcada i Reixac. Ja es troba documentat des de l'any 1322.\nL’any 1386 va ser comprada per Simó de Fontanet, també propietari de Can Fontanet (Masia Reixac avui dia).\nCan Moia va ser conegut originalment com Mas Soler i posteriorment Mas Corbera. Va ser adquirida pels marquesos de Moià l'any 1715, després de la Guerra de Successió, i el seu nom es conserva des de llavors.\nEtiquetes: Can Moia, Punts de Vista, Segle XXI (Anys 20)\nLa següent imatge ens recorda el carrer de l'estació amb un final de la linia TM (Tetuán-Montcada) davant el cine vell i la parada de taxis.\nEl TM va deixar enrera aquesta darrera parada el 1978, quan es va perllongar fins les últimes cases de Mas Rampinyo, al davant dels edificis de la Rasa\nFons: Fons Matllo\nEnviat per: XC el 08:26 | 0 comentaris\nEtiquetes: Autobusos, Cinemes, Estació de França, Segle XX (Anys 60)\nEns plau comunicar que gràcies a la col·laboració de l'amic Toni Amores hem pogut finalitzar la col·lecció de Postals de J.B. Turull.\nDes de feia uns anys que mancava identificar l'exemplar número 6 de la sèrie de Turull. Una postal que no sabíem si era de Montcada o bé de Mollet, Sant Fost o Martorelles.\nFinalment en Toni ens ha donat la resposta. Es tracta d'una postal de l'esglésis de Mollet del Vallès, no obstant i malgrat no ser de Montcada, sí que considerem que finalitzar la col·lecció d'un editor de postals és motiu de celebració i també d'ajuda per a altres persones que volen trobar una relació de les imatges que es van imprimir fa unes quantes dècades.\nPodeu veure tota la col·lecció de postals de J.B. Turull clicant aquí\nEtiquetes: Postals J. B. Turull, Segle XX (Anys 00)


S'espera un increment del 5% en facturació per aquest Sant Jordi 2017 - SIESTV\n23 abr. 2017 S'espera un increment del 5% en facturació per aquest Sant Jordi 2017\nNoves facilitats de compra digital de llibres a les llibreries amb la plataforma Libelista\nPosted at 00:01h in Cultura, Lletres by siestv\nRedacció.- Com cada any, els llibreters es preparen per batre rècords de vendes en una jornada també assenyalada en el calendari com el Dia del Llibre. “En línies generals, preveiem que serà una jornada semblant a l’any passat, que va ser en dissabte i, tot i així, va tenir uns registres molt bons de públic i a nivell comercial”, va afirmar el president del Gremi de Llibreters, Antoni Daura, el passat 7 d’abril en una roda de premsa. Ell mateix va presentar iniciatives lligades a la internacionalització de la jornada i a incentivar la participació ciutadana. Per la seva banda, el president de la Cambra del Llibre de Catalunya, Patrici Tixis, ha apuntat, “el descompte de Sant Jordi, que enguany cau en diumenge, també es podrà fer el dissabte”.\nEl Gremi de llibreters es prepara per un Dia del Llibre amb molta participació i vendes. El president del Gremi valora “el fet que enguany la jornada sigui en diumenge com una oportunitat perquè la gent pugui aprofitar que disposa de temps per viure amb més intensitat la diada, participar en actes i visitar més llibreries, tot gaudint de l’ambient mentre passeja i compra llibres”. “Les persones que es desplacin descobriran les llibreries agremiades que hi ha arreu del territori i que fan de la nostra xarxa una de les més denses d’Europa”. Respecte la coincidència de data amb el partit Madrid-Barça, el Gremi està convençut que no distorsionarà el resultat de la jornada, ja que “el caràcter festiu permetrà fer totes les compres abans del partit”.\nQuant a les vendes, el Gremi de Llibreters manifesta que no es marca cap objectiu econòmic i que valorarà aquest aspecte quan les llibreries hagin fet el tancament de caixa (l’any passat es va tancar la diada amb una facturació de 20,96 ME). L’entitat es mostra relativament optimista davant la informació oferta per LibriData, que comptabilitza les dades d’uns 170 punts de venda a Catalunya, i que posa de manifest que el primer trimestre de l’any s’han venut un 4,11% més d’exemplars que el mateix període de l’any passat. Segons LibriData, al Sant Jordi de 2016 es van vendre més de 45.000 títols; del total d’exemplars, el 53,34% van ser en català, el 45,56% en castellà i l’1,10% en altres idiomes. Pel que fa als 10 títols més venuts, no van arribar ni al 5% del global (4,33%).\nAquest Sant Jordi a Barcelona hi haurà unes 400 parades de llibres, mentre que a la resta de Catalunya se n’esperen unes 600, segons el Gremi de Llibreters. Així mateix, la Cambra del Llibre ha assenyalat que enguany s’han solucionat els problemes d’ús de l’espai que es van generar l’any passat a Barcelona per qüestions de seguretat i mobilitat. Tixis assegura que enguany han aconseguit a través de la “bona interlocució” amb l’Ajuntament que gairebé cap llibreria s’hagi hagut de desplaçar “gaire o fins i tot gens” i que totes podran tenir la seva ocupació de metres “tradicional”.\nPer no oblidar les tradicions, el dia previ a Sant Jordi, el Mobile World Centre acollirà l’acte organitzat per la revista Librújula, que, després d’una introducció poètica de Carlos Zanón, reunirà Sara Mesa i Max Bàssora, dues veus emergents de les lletres castellana i catalana. Tot haurà començat dijous amb el tradicional pregó al Saló de Cent del Consistori: avançat l’horari per allò de la conciliació (18 hores), l’escriptora i dramaturga francesa Reza xerrarà amb el director del Teatre Nacional de Catalunya, Xavier Albertí.\n“Teníem la sensació que hi havia cert buit de programació cultural al voltant de la diada de Sant Jordi”, resumeix Collboni, que l’Ajuntament ha volgut pal·liar amb aquesta programació, per a la qual ha destinat 119.400 euros. La declaració de dia laborable per al comerç de la ciutat (la jornada cau aquest any en diumenge) també ajudarà. L’entusiasme popular, com en cada edició, farà la resta.\nEl Gremi de Llibreters ha presentat una app gratuïta que permetrà a tothom que se la descarregui conèixer la totalitat de les llibreries agremiades i, en el cas de Barcelona, també l’establiment. El Gremi buscarà la complicitat del públic en l’èxit d’aquesta festa proposant als lectors que es facin una selfie amb el llibre comprat en una de les llibreries de l’app per participar en un concurs. “Volem acostar la lectura a la tecnologia i el goig de llegir a les ganes de compartir-ho amb el màxim de gent”, explica Daura. A més, l’acció també es farà el mateix dia de Sant Jordi a la ciutat de Palerm, que ha demanat al Gremi un agermanament amb motiu del Dia del Llibre.\nAquest any, Barcelona ha volgut fer coincidir la diada de Sant Jordi amb una trobada de Ciutats de la Literatura, que està dins de la Xarxa de Ciutats Creatives UNESCO de la qual forma part des de 2015. Així, una vintena de representants d’urbs com Iowa City (Estats Units), Dunedin (Nova Zelanda), Bagdag (Irak), Montevideo (Uruguai) i Edimburg (Escòcia) passaran uns dies a Barcelona durant els quals podran viure el Dia del Llibre i tota la festa i fenomen social que s’origina al seu voltant. El Gremi de Llibreters, juntament amb l’Institut de Cultura de Barcelona, s’encarregarà de mostrar-los la realitat llibretera de Catalunya i l’organització del Dia del Llibre. D’altra banda, el Gremi rebrà una delegació de la Xina, interessada en conèixer la Festa del Llibre i la Rosa i els detalls organitzatius de cara a estendre la nostra festa en el seu país.\nA l’acte també s’ha presentat el nou portal de Libelista, la plataforma de venda en línia hereva de Liberdrac que ja permet la compra de llibres en format paper a part dels digitals, amb opcions com l’enviament a domicili i la recollida a compta i la participació d’una xarxa de llibreries de proximitat arreu de Catalunya. Libelista, impulsat pel Gremi de Llibreters, Núvol, Nube digital, Espurna, Bassa i Transloan, es troba en plena expansió per l’Estat.


Dijous gras - Escola Ramón y Cajal Barcelona\nEl mes de febrer els nostres fills i filles van sortir a fer la rua de l’escola pels carrers del barri disfressats d’animals en perill d’extinció. És una bona manera de gaudir d’un carnaval amb contingut i de pensar-hi en el planeta col·lectivament. Estaven tots súper guapus!! I van desfilar tots els koales, els elefants, els jaguars, els tucans, etc etc per tot el barri, omplint-lo de color i alegria. Va ser una festassa compartida amb les altres escoles.\nTot s’ha de dir, que tota l’escola va fer un passeig pel barri amb moltíssima energia, i és que dijous es van atipar de truita! És tradició celebrar dijous gras, i com sempre agraïm al Forn de la Trinitat el pa i les truites. I donem les gràcies també a les mares que van ajudar a organitzar-ho perquè sense elles no hagués estat possible! Visca el carnestoltes!


ATENCIÓ: Jaume Doménech podria ser baixa per al diumenge | Blanquinegres.com\nJaume Doménech podria ser baixa per al diumenge\nEl pròxim diumenge el València s’enfrontarà a l’Atlètic Balears en els octaus de la Copa del Rei. L’equip de la Capital del Túria no vol confiar-se davant un equip que ja ha eliminat a dos clubs de primera divisió en les eliminatòries anteriors. El partit es disputarà a les 12 i el València haurà de viatjar a les illes per a disputar este complicat partit.\nNo obstant això, José Bordalás podria tindre un contratemps important. Segons ha informat Salva Gomis en el programa Tribuna Deportiva, Jaume Doménech té unes molèsties musculars i és dubte per al partit del diumenge. El porter d’Almenara ha sigut l’escollit per Bordalás en les tres rondes anteriors.\nPodria arribar l’oportunitat per a Mamardashvili\nPer esta raó, podria ser una baixa sensible per als plans de l’entrenador alacantí. En cas que Jaume no poguera disputar el partit del diumenge, podria arribar l’oportunitat per a Giorgi Mamardashvili. El jove porter georgià va començar la temporada com a titular, però a causa d’unes males actuacions va acabar en la banqueta sent substituït per Jasper Cillessen. No obstant això, en el València confien molt en el potencial de Mamardashvili. Per esta raó, el club de la Capital del Túria va fer efectiva l’opció de compra i ja té al jove porter en propietat.\nCillessen podria descansar\nBordalás donarà descans a Jasper Cillessen. El porter holandés acaba de superar la Covid-19 i està treballant amb els seus companys. Però Cillessen no és el porter de la Copa del Rei, ja que no ha disputat cap partit d’esta competició en esta temporada.\nPer este motiu, si Jaume és baixa per al diumenge, tot fa indicar que el porter titular serà Giorgi Mamardashvili. Estarem pendents a l’evolució de Jaume Doménech en el dia de demà i si finalment pot jugar esta emocionant eliminatòria davant l’Atlètic Balears.


“EL DISCRETO ENCANTO DE LA BURGUESÃA” – Grup Aribau\n“EL DISCRETO ENCANTO DE LA BURGUESÃA”\nPosted on:\t 7 October 2016\t Last updated on:\t 7 October 2016\t Comments:\t0\tCategorized in:\tÃŠtica, Catalunya, Cultura, Economia, Esglesia, Espanya, Europa Written by:\tjaume\n1. Lâ€™aragonÃ¨s de Calanda Luis BuÃ±uel PortolÃ©s, 10 anys mÃ©s vell que el meu pare, comunista convenÃ§ut i censurat pel franquisme, va estrenar lâ€™any 1972, 7 anys desprÃ©s de la clausura del Concili VaticÃ II, Le charme discret de la bourgeoisie (El discreto encanto de la burguesÃa).\nDesprÃ©s dels 20 primers minuts del film, el Bisbe diocesÃ Mons. Dufour, dâ€™origen burgÃ©s, sâ€™ofereix a uns petits burgesos com a jardiner. Diu que lâ€™EsglÃ©sia ha canviat molt i que, en aquell moment, aixÃ com hi havien hagut capellans-obrers, ara tambÃ© hi hauran bisbes-obrers. Acabava de vendre el seu cotxe per donar el producte als pobres. Com a salari demanava Ãºnicament ho estipulat en els acords sindicals.\n2. 44 anys desprÃ©s, aquella ironia mordaÃ§ del director nascut a la provÃncia de Terol, apareix com la freda i sorprenent realitat de lâ€™EsglÃ©sia i de la societat actuals.\nEl Papa va en cotxe utilitari, Ã©s amic dels pobres i dels immigrats, vol una EsglÃ©sia pobre i serventa. Tenim a Barcelona un arquebisbe, nascut a 67,7 kilÃ²metres de Calanda, a Cretas, i que va pel mateix camÃ del Papa Francesc.\n3. Europa, els governs, LlatinoamÃ¨rica, la diplomÃ cia, lâ€™exercit, la burgesia, els empresaris, els partits polÃtics, lâ€™economia, les finances, les inversions dels poderosos, els sindicats, lâ€™EsglÃ©sia i… les classes treballadores, van rebre, fa 44 anys i profÃ¨ticament, lâ€™exposiciÃ³, anticipada, irÃ²nica i crÃtica, del desgavell actual en el film esmentat.\nBuÃ±uel era el profeta i nosaltres i el nostre entorn som, ara, el resultat, fracassat i ridÃcul, en un mÃ³n que estÃ entrant en una nova Ã¨poca de la humanitat, perÃ² que encara en les seves institucions i en les seves ideologies, estÃ aferrat allÃ² que els llibres dâ€™histÃ²ria anomenaven lâ€™ â€œÃˆpoca ContemporÃ niaâ€ i que els nous professionals de la histÃ²ria comenÃ§aran a anomenar lâ€™ â€œÃˆpoca Post-RevolucionÃ riaâ€. Ã‰s a dir lâ€™ â€œÃˆpoca A-filosÃ²fica de les Grans Mandinguesâ€.\n4. Lâ€™encant, charme, de la burgesia apareix, ara i avui, com la Fira de Bellcaire. Es a dir com â€œEls Encants Vellsâ€ dâ€™una burgesia que tinguÃ© la seva epifania a la meitat del segle XIX i que, en lâ€™era de la mundialitzaciÃ³, apareix com quelcom estÃºpid i avorrit dâ€™una societat que ja no sap cap a on va, di dâ€™on ve, ni a on Ã©s.\n5. Lâ€™any 2016, la venda publicitÃ ria de certes actituds, en persones i institucions, que des del Manifest del Partit Comunista de 1848 a lâ€™economia potent, exclusiva i dominadora dâ€™avui, ens sedueixen, ens encanten, ens fan creure, ens fan esperar i ens estimulen. Ens desencanten, perÃ², els candidats a la presidÃ¨ncia dels USA en sÃ³n un lamentable exemple, quan percebem que mantes vegades sÃ³n, nomÃ©s, la venda dâ€™uns productes falÂ·laÃ§os i erronis perquÃ¨, desprÃ©s de potenciar els subjectes venuts, sÃ³n pura publicitat dâ€™un mÃ³n sense deriva que ni te utopia, ni proposa cap mite, ni sap a on va.\nPrevious Post PUIGDEMONT: “FIDES SINE OPERIBUS MORTUA EST”\nNext Post JUAN LUIS CEBRIÃN PASA AVUI PER “Ã‰VOLE VS.”


Preinscripció a l’Escola Bressol Municipal de Celrà per al curs 2019-2020 – Celrà.cat\ncelrà.cat » General » Preinscripció a l’Escola Bressol Municipal de Celrà per al curs 2019-2020\nUs informem sobre el període de preinscripció a l’Escola Bressol Municipal de Celrà per al curs 2019-2020, en què s’admetran infants nascuts durant els anys 2017, 2018 i 2019. Aquests últims es podran matricular a mesura que compleixin 6 mesos.\nEl calendari del procés de preinscripció, admissió i matriculació a l’Escola Bressol Municipal és el següent:\n• Període de presentació de sol·licituds de preinscripció: del 7 al 10 de maig de 2019 en el següent horari:\n◦ El dimarts 7 de maig, de 16 a 18 h, a l’EB Trapelles\n◦ El dimecres 8 de maig, de 9 a 11 h, a l’EB Gínjols\n◦ El dijous 9 de maig, de 16 a 18 h, a l’EB Gínjols\n◦ El divendres 10 de maig, de 9 a 11 h, a l’EB Trapelles\nPodeu entregar la sol·licitud en un centre o l’altre, independentment del que escolliu en primera opció.\n• Publicació de llistes baremades de sol·licituds: 21 de maig de 2019\n• Termini per presentar reclamacions: 22, 23, 24 de maig de 2019\n• Publicació de les llistes definitives d’infants admesos: 3 de juny de 2019\n• Període de formalització de matrícula: del 4 al 7 de juny de 2019\nEl sorteig per determinar l’ordre de les sol·licituds presentades en cas d’empat, es realitzarà, si s’escau, el dia 28 de maig de 2018 a les 9.30 h del matí.\nUs informem també que, tant a Gínjols com a Trapelles, s’ofereix una jornada de portes obertes el dissabte dia 27 d’abril. A les 10.30 hores farem una presentació del projecte d’escola, que serà la mateixa als dos centres, i després podreu visitar les dues instal·lacions fins a les 13 h.\nAprofitem per comunicar-vos que a l’Escola Bressol de Celrà, el curs escolar 2019-2020 s’iniciarà el dilluns 9 de setembre de 2019.\nTotes les llistes, tant les provisionals com les definitives, seran publicades a l’e-Tauler i al tauler d’anuncis de la Corporació, a la web de l’Ajuntament i a les cartelleres municipals de Trapelles i Gínjols.\nSi durant el període de matrícula, aquesta no es formalitza, es dona per entès que la família renuncia a la plaça adjudicada. Tot i això, agrairem que comuniqueu la renúncia, si és el cas. L’import de la matrícula, de 96 euros, no es retornarà en cap cas, encara que sigui per renúncia a la plaça adjudicada.\nPodeu descarregar el formulari de sol·licitud de preinscripció per si considereu oportú presentar-la.\nPer qualsevol comentari o aclariment al respecte, podeu posar-vos en contacte amb la tècnica de l’Àrea d’Educació al telèfon de les oficines de l’Ajuntament de Celrà: 972 49 20 01.


Passa'm la Recepta: FLAM DE CALÇOTS\nPublicat per Encarna Garcia a 18:19 dimecres, 6 de març de 2013\nPer començar, courem els calçots al microones, seguint les indicacions del vostre microones (amb el meu he trigat uns 5 minuts aproximadament).\nUn cop cuits els tallarem a trossos petits i els posarem en un bol. Hi posarem els ous, la nata líquida, la sal, el pebre i la nou moscada. Ho batrem bé, jo he fet servir la batedora normal.\nUn cop obtinguem com una mena de puré, el posarem a les flameres que prèviament haurem pinzellat amb mantega fosa. Courem els flams al bany maria, al forn, durant uns 35-40 minuts a 180º, o fins que al punxar-los surti sec.\nQuan siguin cuits els deixarem refredar una mica i desmotllarem. Els servirem encara calents acompanyats per salsa de calçots.\nPresentada per Montse Torrents


“El dret a decidir és una manera totalment nova de plantejar les coses, un canvi de paradigma” | FINESTRA D'OPORTUNITAT\nHome Pensament “El dret a decidir és una manera totalment nova de plantejar les...\nby Miquel Gil - maig 29, 2014\nEntrevista a Jaume López, politòleg i teòric del dret a decidir\nper Miquel Gil (@miquelgilcat), Carles Ferrés (@cferres)\ni Víctor Solé (@sule25)\nJaume López és possiblement un dels politòlegs més destacats del panorama català actual. Doctor en Ciència Política per la Universitat Pompeu Fabra i màster en diversos camps de les ciències socials, des de filosofia de la ciència per la prestigiosa London School of Economics fins la realització de documentals per l’Escola de Cinematografia i Audiovisuals de Catalunya, la seva recerca abasta àmbits tan diversos com l’acció col·lectiva, la relació entre la política i els mitjans, la participació electoral, la teoria política i l’estudi dels nacionalismes. Ens rep al seu despatx del Campus de la Ciutadella de la UPF per discutir el concepte estrella dels últims anys a Catalunya: el dret a decidir. Jaume López n’és un dels principals teòrics.\nProfessor, durant els últims anys el discurs polític ha popularitzat el concepte de “dret a decidir”, potser paral·lelament a l’abandó del de “dret d’autodeterminació”. Per què? Són sinònims?\nEn l’origen es van plantejar com a sinònims i moltes vegades s’ha vist el dret a decidir com una nova manera d’anomenar l’autodeterminació. Per molta gent encara avui són maneres de dir el mateix. Jo precisament el que he defensat és que no són sinònims i que són justament les seves diferències que expliquen l’èxit del procés català, tot i que molta gent no en sigui conscient dels detalls, que formen part de la teoria política. La distinció fonamental que subratllo és que el dret d’autodeterminació és un dret reconegut, positivat, que no planteja dubtes sobre com interpretar-lo, si bé sí que en planteja la seva aplicació al cas català, mentre que la definició del dret a decidir és encara motiu de debat, ja que no està positivat (no hi ha cap document al dret internacional que en faci una referència explícita), però per altra banda el cas de Catalunya en compleix tots els requisits: si en algun moment aquest dret fos reconegut, el cas més genuí, el més evident, seria Catalunya, on més s’ha reivindicat i per diverses raons. Així, el dret d’autodeterminació no planteja dubtes quant a la seva definició però sí que en planteja la seva aplicació al cas català, mentre que el dret a decidir encara no està totalment definit però si és alguna cosa, el cas català probablement n’és un exemple perfecte.\nEl dret d’autodeterminació figura com a element explícit a la legislació internacional des de la seva inclusió a la Carta fundacional de les Nacions Unides, al seu article 1.2. En aquesta primera plasmació jurídica encara no hi ha una concreció d’aquest dret, hem d’esperar uns anys per a què diversos tractats i pactes el dotin de contingut positiu. Cal recordar que el dret d’autodeterminació existia com a principi polític ja abans de 1945, havent estat enunciat pel president americà Woodrow Wilson, però com que encara no era un dret positiu i explícit podia discutir-se en quins casos era d’aplicació. La interpretació que se li ha donat després de 1945, però, no planteja dubtes: s’ha entès com el principi que regeix els processos de descolonització. Així, es va crear un Comitè de Descolonització de Nacions Unides, que determina quines colònies encara estan en procés de descolonització. Actualment en té llistades 17, entre elles el Sàhara i Gibraltar, que es veu fàcilment que són casos diferents de Catalunya. Allò que vincula el principi enunciat per Wilson, que el va pensar després de la Primera Guerra Mundial com un mecanisme de resolució de conflictes, amb el dret positiu plasmat a la Carta, són dos elements: l’existència d’un conflicte internacional (que els altres països considerin que una determinada situació no és un conflicte domèstic) i la visualització a nivell internacional d’un poble, d’una nació, susceptible d’exercir aquest dret. En el cas de les nacions sense estat inserides en democràcies occidentals aquests dos elements no hi són i, per tant, el dret d’autodeterminació serà de difícil aplicació per resoldre’n possibles problemes d’encaix. No és estrany, doncs, que diplomàtics de països tercers, com Hillary Clinton fa un temps, acostumin a definir aquests casos com afers interns de l’estat en qüestió i evitin immiscir-s’hi.\nDes del punt de vista acadèmic hi poden haver múltiples interpretacions, peròdes d’una perspectiva jurídica l’intent d’aplicar aquest dret al cas català o d’altres de similars només té dues vies possibles. La primera és ampliar el concepte de colònia: entendre que parts de determinats estats occidentals són, de fet, colònies. Això ho han fet els defensors del concepte de colònia interna, que se centren a destacar tractaments econòmics i redistributius injustos, que recorden la relació colònia-metròpoli. Alguns partits i moviments independentistes de nacions sense estat han adoptat aquesta visió; el PSAN els anys 70 reivindicava que Catalunya rebia un tractament colonial. L’altra via és fer menys restrictiu el concepte d’autodeterminació i entendre que, pel principi democràtic, sempre que existeixin pobles concrets,fins i tot si no hi ha un conflicte internacional, aquests es podran autodeterminar. Aquesta segona via comporta una batalla important: la defensa de l’existència de certs pobles amb tota una sèrie d’elements objectivables per la teoria però que no són reconeguts internacionalment.\nAixí doncs, des del paradigma del dret a l’autodeterminació només hi ha dos possibles recorreguts. No dic que no es puguin explorar, són vies obertes, són com reformar la casa. El dret a decidir, però, és una manera totalment nova de plantejar les coses, un canvi de paradigma, és com canviar de casa. El dret a decidir es fonamenta en la democràcia i planteja que al segle XXI qualsevol decisió ha de poder formar part de l’agenda democràtica, justament per evitar que els problemes es resolguin per la via del conflicte per impossibilitat de fer-ho d’una altra manera. Des d’aquest punt de vista, la definició de les fronteres i el canvi de les institucions també hauria de poder formar part de l’agenda democràtica dels ciutadans. Des del meu punt de vista, es tracta d’una visió molt cosmopolita, però que s’allunya d’aquelles visions que només tenen en compte els ciutadans i no els col·lectius. El dret a decidir suposa que tot és flexible i que els ciutadans poden decidir fins les últimes conseqüències qualsevol assumpte que els afecti.\nHa esmentat el president Wilson. En un pla estrictament teòric, els defensors del dret d’autodeterminació originari, per delimitar-ne els subjectes, es basaven en teories nacionalistes, relacionades amb la llengua, la cultura, la voluntat, la geografia, etc . En el cas del dret a decidir, qui té dret de votar?\nAquí, per ser honest, hauré de personalitzar la resposta. Així com el dret a decidir és una idea que té molt de suport, aquest aspecte concret és encara controvertit. Jo opino que els subjectes d’aquest dret són els demoi ja constituïts. El demos és una expressió politològica que es refereix a un col·lectiu sobre el qual es pot aplicar la norma de la majoria. Què vol dir això? Vol dir que un municipi o una comunitat autònoma són un demos; que els Països Catalans no ho són, perquè mai no s’ha aplicat una regla de la majoria sobre el conjunt dels ciutadans que en formen part; que la Unió Europea és un demos però la comunitat internacional no. En fi: un demos és un col·lectiu ja constituït sobre el qual s’aplica la regla de la majoria. Aquesta visió té la virtut de defugir qüestions sobre si hom és una nació o no: des del moment que existeix un Parlament de Catalunya, Catalunya és un demos. Dit això, jo defenso que qualsevol demos és un subjecte legítim per reivindicar el dret a decidir.\nSembla clar que aquest plantejament defineix molt eficaçment el tipus de subjecte i el principi usat, la democràcia, que ningú no discuteix. Ara bé, també presenta un problema que cal superar: quin és el demos rellevant per cada decisió. Aquesta qüestió és enormement complexa i donar-li una resposta sistemàtica és un dels grans reptes que té avui la teoria política. Per respondre provisionalment aquesta pregunta cal sortir de l’anàlisi estricta del dret a decidir, de la mateixa manera que per definir les nacions subjectes del dret d’autodeterminació cal recórrer a altres teories. La meva opinió, i sense pretendre ser sistemàtic, és que per definir el demos rellevant cal prendre en consideració dos principis. El primer principi és que la decisió ha de ser en mans d’aquell que vol trencar l’status quo, d’aquell que vol modificar la situació present, i no pas d’aquells que volen mantenir-la. Aquest principi és de sentit comú, intuïtiu: si jo vull marxar de casa ho decideixo jo i no els meus pares, però si em volen expulsar ho decideixen ells i només ells. Si el Regne Unit vol sortir de la Unió Europea a ningú se li acudirà mai demanar un referèndum a tota la Unió, però en canvi, si els altres estats-membre tinguessin la voluntat d’expulsar el Regne Unit, serien tots els europeus qui decidirien. El segon principi que cal observar és que el demos que reclama el dret a decidir ha de tenir la capacitat material d’implementar les seves possibles decisions. En el cas que ens ocupa, si hom vol ser un estat, cal que tingui les condicions per ser viable. Si jo vull marxar de casa, he de tenir recursos per mantenir-me. Així, una comarca o una ciutat difícilment podran convertir-se en un estat, però dos municipis sí que poden prendre la decisió d’ajuntar-se si la població resultant és viable.\nAquesta formulació del dret a decidir sembla donar molt de poder als estats. Imaginem que les institucions espanyoles suspenen l’autonomia de Catalunya. La desaparició dels òrgans representatius catalans significarien la desaparició del demos i del dret a decidir catalans?\nJo entenc que no, ja que en aquest cas el que desapareixeria seria una institució, el Parlament, però el demos ja seria una realitat. El col·lectiu que hauria exercit el dret a decidir continuaria existint, tot i que la seva organització política hagués estat capada. Si jo m’he tret el carnet de conduir, que em treguin el cotxe no em fa ser menys conductor. Això és diferent del cas d’Euskal Herria o dels Països Catalans, que no han estat mai un demos. Si un col·lectiu constituït en demos, de manera constant, no esporàdica, ha mostrat una determinada voluntat per regla de la majoria, la decisió ja és allà, no es pot esborrar.\nVostè planteja que la repressió a posteriori per part dels estats no pot anul·lar el dret a decidir. Els estats poden, però, fer manipulació preventiva: poden promoure moviments de població o d’assimilació de les minories territorials abans que aquestes tinguin òrgans de representació. També poden fer gerrymandering. En aquests casos, com es concreta el dret a decidir?\nTant la dissolució de minories com el gerrymandering són problemes previs al dret a decidir. L’oposició a pràctiques com aquestes s’ha de fer amb arguments aliens a aquest dret, que vagin més enllà. El dret a decidir s’aplica als ciutadans d’un demos, vinguin d’on vinguin. No és l’eina adequada per respondre als moviments fàctics d’un Estat que busca desarticular minories. Entre les virtuts d’aquest dret hi ha el fet que situa tots els ciutadans al mateix nivell i no distingeix entre electors un cop el demos està constituït. No hi ha catalans que parlen català i per tant són més de nació catalana que d’altres, per exemple. Les tradicionals apel·lacions nacionalistes, que fàcilment poden caure en un cert etnicisme, queden superades per aquest principi. Un cop els ciutadans han estat definits, un cop formen part del demos, amb les normes que es vulguin, estan igualment intitulats per exercir el dret a decidir. Alguns això ho veuen com un defecte, jo ho veig com una gran virtut, especialment en el cas d’una societat tan diversa com la catalana. I crec que és una virtut tant internament com externa: internament perquè crec que la barreja és una riquesa, i externa perquè emmarca el procés català en termes de ciutadania inclusiva, de transversalitat i de democràcia, principis que han de regir qualsevol procés del segle XXI.\nAgafem per exemple el cas actual de Crimea. En aquella península fa relativament poc en termes històrics hi havia una població tàrtara. Stalin hi va promoure una substitució ètnica. Sembla que el dret a decidir doni poder als estat per delimitar quines són les unitats que poden decidir…\nNo, això no és així, els estats no són l’únic element que defineix els demoi. Per altra banda, l’Estat espanyol no deixa decidir a Catalunya…\nPerò els estats delimiten les seves unitats territorials a través de majories estatals, que són les que distribueixen els poders. Si a més, aquests estats anteriorment han promogut substitucions nacionals, el dret a decidir no els dóna molt de poder?\nNo, perquè aquest és un problema previ. Crec que són criticables tant el gerrymandering com la migració forçosa, però per raons que van més enllà del dret a decidir.Per raons de governança democràtica la delimitació dels demoi s’ha de fer sense trampes, de manera que els col·lectius territorialitzats puguin tenir veu. La crítica que s’ha fet al gerrymandering des que apareix aquest concepte als Estats Units al segle XIX, és que hi ha una manipulació de les institucions democràtiques per a definir prèviament quin ha de ser el resultat d’una votació, ja sigui per fer guanyar un candidat o una idea. Això és criticable en si mateix, amb independència del dret a decidir. De la mateixa manera, les expulsions de ciutadans del seu territori natal han estat criticades des de molt abans que es parlés d’aquest dret.\nPel que fa a Crimea, he escrit en un parell d’articles que no es tracta d’un cas de dret a decidir. Si bé, com he dit abans, la legislació internacional no en parla explícitament, convé dir que sí que dóna pistes sobre com aquest principi es podria materialitzar en dret positiu. Aquestes pistes, que per cert són de gran utilitat pel procés català, les podem trobar al dictamen del Tribunal Internacional de Justícia de l’Haia sobre la independència de Kosovo, que marca tres condicions fonamentals que no legalitzen però sí legitimen un procés d’independència: que sigui democràtic, que no sigui violent i que sigui posterior a haver intentat repetidament i infructuosa una negociació amb l’estat del qual el territori en qüestió s’escindeix. Jo opino que aquests requisits són perfectament assumibles per concretar legalment el dret a decidir. Crimea, que alguns han comparat interessadament amb Catalunya, no reuneix cap d’aquests tres requisits: no hi va haver ni una negociació prèvia amb Ucraïna ni una campanya transparent i democràtica i a més, per bé que no hi va haver morts, hi va haver violència.\nEl dret a decidir supleix les teories nacionalistes amb demoi corresponents a divisions polítiques existents. Alguns partits espanyolistes han amenaçat que promouran la partició de Catalunya si el país s’independitza. Tenen dret a decidir la província de Tarragona o el Baix Llobregat si volen votar sobre situacions en què poden ser viables, com formar part d’Espanya?\nAquesta mena d’arguments són tramposos. Pel principi democràtic, no és acceptable renunciar a formar part d’un demos quan una decisió que pren no t’agrada. Seria com dir: “jo voto amb tu però si no guanyo me’n vaig”. El demos és previ al resultat previsible d’aquesta decisió. Cap ciutat, comarca o província de Catalunya ha renunciat mai a votar el Parlament de Catalunya, mai no s’ha autoexclós com a demos català. Autoexcloure’s només per una decisió és fer trampa democràtica. El principi democràtic suposa que les majories i les minories poden ser canviants però que el demos ja està definit.\nAquest mateix argument no el pot fer servir el govern espanyol per dir que Catalunya mai no s’ha autoexclòs de la democràcia espanyola?\nEfectivament, de fet ara per ara els catalans també formem part del demos espanyol. Cal tenir en compte, però, que és Catalunya que vol canviar l’status quo. Com a demos espanyol hem de participar de les negociacions que impliquin aquest dret a decidir, de les que tractin de com marxem, però la voluntat de canvi no està en el conjunt espanyol sinó en el català. La clau és quin és el demos rellevant. Convé recordar que de fet no existeix un demos de la província de Tarragona. La decisió del demos català, format per tots els ciutadans de Catalunya, sobre el canvi d’status quo que s’ha plantejat ha de ser d’aplicació a tot el seu territori. Hi ha moltes maneres tramposes de tergiversar el dret a decidir, però es poden veure fàcilment amb una mica de lògica.\nDescendim al nivell pragmàtic. La defensa del dret a decidir vol superar el debat sobre qui és nació i qui no. Vostè ha plantejat que en el dret d’autodeterminació originari calia que internacionalment es reconegués un conflicte entre dues nacions. Per què és més senzill el reconeixement del dret a decidir dels ciutadans de la divisió política d’un estat que el reconeixement d’una nació en conflicte amb una altra?\nEl fet que uns ciutadans vagin a votar a unes eleccions queda recollit a les hemeroteques, l’ús de demoi ja constituïts és un element objectivador, incontestable. En canvi, quan parlem de nacions que no tenen un estat darrere, hi ha un element de subjectivitat. Aquest element complica la definició objectiva dels límits del que conforma una nació, especialment quan hi ha nacions que no corresponen a un estat. Tant és així que a nivell internacional i especialment al món anglosaxó, “nació” i “estat” s’utilitzen sovint indistintament; el paradigma d’això és que no tenim una Organització d’Estats al món sinó una Organització de Nacions Unides. Jo entenc, i és un repte assumit, que la ciència i la teoria polítiques intentin objectivar aquests elements subjectius i que per tant hi hagi arguments i elements per definir des de la ciència quines comunitats són nacions i quines no ho són. Però aquesta definició, que des del punt de vista científic té molt d’interès, no té validesa política: els sentiments dels ciutadans són els que són i qualsevol ciutadà té dret de considerar-se nacional d’on vulgui amb independència d’allò que digui la ciència política. Si a Múrcia hi ha ciutadans que es consideren de la nació murciana, des d’un punt de vista polític no hi ha raons ni instruments per negar-los que se sentin així, encara que la ciència política pugui dir que el seu sentiment fa referència a una comunitat d’una índole diferent de la d’altres. Des del punt de vista polític, doncs, el demos té l’avantatge que és una delimitació factual, mentre que la nació o bé és definida jurídicament o bé estem parlant de sentiments de caràcter subjectiu.\nPerò si ens posem en la ment dels estats, no seria més fàcil per ells reconèixer el dret d’una nació a independitzar-se, perquè trastoca menys esquemes, que no pas que qualsevol unitat territorial es pugui separar?\nAixò és veritat, i per això crec que el dret a decidir és molt més radical que l’autodeterminació, és molt més del segle XXI. Insisteixo, el dret a decidir neix d’una concepció cosmopolita, transgressora, molt vinculada a la modernitat; és una concepció fluïda, que preveu que les coses canviïn. Això pot fer que el dret a decidir sigui més difícil d’aplicar, però com a pensador, com a acadèmic, aposto per la visió, potser utòpica, que les fronteres han de poder canviar cada X anys si és necessari. Jo entenc que tots som ciutadans del cosmos que vivim en llocs diferents i que les fronteres estan al servei de la gent. Des del punt de vista polític una concepció d’aquesta mena és de més difícil aplicació que una de més restringida. El problema, per altra banda, de la concepció restringida, la que es basa només en les nacions, és que fins que no hi hagi un reconeixement plurinacional dels estats en qüestió no hi haurà res a fer. A priori l’autodeterminació podria semblar més senzilla perquè hi ha menys unitats que poden decidir separar-se, però si tenim en compte que hi ha estats com l’espanyol, que té com a dogma que només hi ha una nació i que no es pot aplicar el dret d’autodeterminació, al final les conseqüències són les mateixes, que no hi ha canvi.\nDes del punt de vista de la vinculació entre empíria i teoria cal remarcar que la teoria del dret a decidir planteja la fluïdesa de les fronteres però que el seu exercici pràctic és molt més restrictiu. És veritat que hi ha contagis entre territoris des del punt de vista del nacionalisme i del regionalisme, però això és molt diferent del fet que hi hagi contagis independentistes, que unes independències en generin unes altres. El que sabem fins ara (i en aquest sentit recomano el llibre Secessionism de Jason Sorens, una anàlisi aplicada) és que quan un estat es descentralitza hi ha incentius perquè cadascuna de les noves unitats territorials vulgui més poder, i aquesta voluntat genera discursos regionalistes i nacionalistes. Sorens diu que això és contagiós, perquè depèn del sistema institucional. Tanmateix, del que no tenim cap constatació empírica és que aquests discursos es puguin convertir fàcilment en discursos independentistes que es contagiïn. La independència és un salt que implica uns grans costos i una transició. Molts dels polítics que per contagi han desenvolupat discursos regionalistes poden no tenir cap credibilitat si inicien discursos independentistes. Si demà a la Regió de Múrcia els partits que fan discursos regionalistes decidissin fer un pas més i declarar-se independentistes els seus votants els deixarien de votar, perquè no podrien assumir els costos de tot ordre d’una eventual independència. Aquí apareix la connexió entre empíria i teoria normativa: els demoi més disposats a assumir els costos que suposa construir un nou estat seran aquells que la ciència política probablement anomena “nacions”, perquè les nacions tenen una trajectòria, una societat civil, una transversalitat, una riquesa de projecció de futur gràcies al passat, que els permeten assumir els costos i les incerteses de prendre una decisió d’aquestes característiques, cosa que no passa a d’altres demoi.\nCanviem de registre. Durant els últims 2 anys hi ha hagut un debat molt encès dins del sobiranisme sobre el tractament de les minories, sobretot pel que fa al règim lingüístic. Els defensors de l’oficialitat única del català han apel·lat a la protecció del català i a la no divisió de la població en grups ètnics mentre que els cooficialistes han defensat un estat tolerant i respectuós amb totes les identitats. Tots dos bàndols han reivindicat nocions com la igualtat, la inclusió i la cohesió social, si bé en termes contraposats. Com es posiciona vostè en aquest debat?\nEn el cas de Catalunya tant el català com el castellà haurien de ser oficials. Tanmateix, l’oficialitat és senzillament un reconeixement, el tractament de les llengües no hauria de ser simètric. És un fet que el català és la llengua pròpia de Catalunya, no la de la Xina o la d’Itàlia, i que és la que ens constitueix com a comunitat diferent de les altres. Alhora, la llengua pròpia dels ciutadans concrets de Catalunya és la que ells decideixin que sigui. Així, també és un fet que la llengua pròpia de la meitat dels ciutadans de Catalunya és el castellà. És necessari que d’alguna manera aquesta realitat sigui reconeguda oficialment, ja que les lleis, si volen ser funcionals i vàlides, han de reconèixer els fets. Com a mínim, doncs, el nivell d’ús que avui fem a l’escena pública del castellà hauria de quedar protegit. Per exemple, els servidors públics haurien de tenir l’obligació d’entendre el castellà i no pas el francès i els diputats haurien de tenir la llibertat de parlar-lo des de la tribuna del Parlament. La diferència respecte la situació present és que el català no tindria les dificultats que té ara, ja que saber la llengua no només seria un dret sinó una obligació de tots els ciutadans i de tots els servidors públics: un jutge, per exemple, no podria exigir l’ús del castellà. Les administracions haurien de comunicar-se en català als ciutadans, perquè tots ells tindrien l’obligació d’entendre’l, però alhora qualsevol ciutadà podria adreçar-s’hi en castellà i ser entès i atès. Una República Catalana no hauria de perjudicar el 50% de ciutadans que té el castellà com a llengua pròpia ni fer que quedessin en pitjor condició.\nCarta Fundacional Nacions Unides\nTribunal Internacional Justícia


ENTREVISTA | 23/04/2021 Ruralcat\nElizabeth Ledesma i Mònica Pulido Amb una app que geolocalitzés els productors, posàvem en relleu la importància de donar suport al comerç local i conèixer l'origen del menjar\nL’aplicació Ecolocal Market, desenvolupada per Elizabeth Ledesma i Monica Pulido d’Ecolocal Market, ofereix una eina d’e-commerce on els productors agroecològics poden establir el preu, al temps que es facilita que el consumidor tingui accés a compra local. A més de donar visibilitat als productors agroecològics, l’app permet agrupar comandes, un fet que ajuda a arribar a comandes mínimes, millorant la logística i fent-la més justa i sostenible. Aquesta aplicació ha estat la guanyadora de la setena edició del Premis Ruralapps 2020, en la modalitat Ciutadania.\nElizabeth Ledesma, amb una experiència de més de 15 anys en el món d'internet i de màrqueting digital, ha dedicat l'última dècada a aplicar els seus coneixements a el servei de el sector humanitari per a la recaptació de fons per a Metges Sense Fronteres Espanya. Després de viure al Canadà, França i Bèlgica, finalment es va mudar a Espanya on idea, dissenya i lidera el projecte de Ecolocal Market el 2019, amb la cofundadora Mònica Pulido, una aplicació construïda i mantinguda per dones programadores que dóna suport l'agricultura sostenible i els productors locals. Aquest app neix de la voluntat de resoldre el problema de l’alt cot del transport i logística en el sector orgànic. Ella creu que la tecnologia ha de contribuir a un futur més saludable i sostenible. Mònica Pulido és Enginyera en Aliments de la UAM (Ciutat de Mèxic, 1998), amb Màster en Agricultura Ecològica. Té un diploma en Control de Qualitat i va treballar al departament de control de qualitat i després de dos anys d'experiència (1998-2000) es va anar al Japó i hi va viure durant set anys. Després es va traslladar a Espanya (2007) i va posar en marxa una empresa comercial familiar que en l'actualitat encara exporta a països asiàtics. Durant aquest treball es va adonar de la importància de brindar-li a el client aliments d'alta qualitat. La seva preocupació pel canvi climàtic, i la convicció que cal actuar ja per lluitar contra ell, la va inspirar a crear Ecolocal Market. I, simultàniament, va començar a cursar un Màster en Agricultura Ecològica a la Universitat de Barcelona perquè vol formar part de la comunitat que treballa de manera proactiva per ajudar al nostre planeta. Actualment està treballant també en el tema de regeneració de sòls en l'agricultura.\nEl nostre principal objectiu és la promoció del productor agroecològic i apropar la població a aliments de qualitat que contribueixin a millorar el medi ambient. Amb Ruralapps tenim l'oportunitat de donar a conèixer la nostra app i oferir un altre canal de venda a productors, així com obtenir més visibilitat. És una manera de contribuir a la millora de el sector agroalimentari.\nDesprés de crear la primera associació de consum ecològic, la idea sorgeix quan l’Elizabeth, presidenta de la cooperativa, s’adona que al poble on vivim ningú coneixia el productor, que es localitzava a només 10 minuts, i va veure la necessitat de treure de l'anonimat als responsables que encara puguem tenir menjar ecològic a les nostres taules. Creiem necessari conèixer els productors del nostre menjar. Amb una app que geolocalitzés els productors, posàvem en relleu la importància de donar suport al comerç local i conèixer l'origen del menjar.\n“Creiem necessari conèixer els productors del nostre menjar”\n-Com funciona Ecolocal Market i quins avantatges suposa?\nAl descarregar-te l’app, es podrà veure en un mapa on estan els productors que s'han donat d'alta en la mateixa, i el consumidor pot comprar-los-hi directament. D’aquesta manera contribuïm, amb l’acte quotidià de comprar, a millorar el nostre entorn, i a pagar un preu just pels aliments promovent l'economia social. A més, a l'agrupar les compres conjuntes de diferents productors que arriben a un mateix Ecolocal, disminuïm les emissions de carboni.\nEls avantatges que suposa són que, a més de conèixer qui és el productor del teu menjar, pots comprar a el preu establert pel mateix productor, per la qual cosa se li paga un preu just.\n“Els avantatges que suposa són que, a més de conèixer qui és el productor del teu menjar, pots comprar a el preu establert pel mateix productor, per la qual cosa se li paga un preu just”\n-Quins productes hi teniu actualment?\nActualment tenim productes com cistelles de fruita i verdura, làctics, pa, carnis, oli d'oliva, productes elaborats, productes de neteja, entre d'altres; tots ells de productors amb certificat CCPAE i de productors locals.\n-Quants usuaris teniu registrats?\nA dia d'avui tenim 650 usuaris registrats.\n-Heu notat un increment del seu ús durant la pandèmia?\nSí que vam tenir un increment d'ús durant la pandèmia. En el context de COVID-19, sense recursos i sota una pressió extrema, els petits agricultors es van veure obligats a tancar mercats a l'aire lliure i van haver de canviar a la venda per internet i buscar col·laboració. Durant la declaració de l'estat d'alarma, Ecolocal Market va continuar l'activitat ajudant els productors que normalment venien els seus productes a escoles, restaurants, etc. Vam poder proporcionar un nou canal de vendes als productors i un espai on els consumidors poguessin adquirir els seus productes directament del camp a casa.\n“(durant la pandèmia) vam poder proporcionar un nou canal de vendes als productors i un espai on els consumidors poguessin adquirir els seus productes directament del camp a casa”\nVídeo Ecolocal Market Ruralapps 2020\nUna aplicació d’e-commerce per a productors ecològics i una app que gestiona la informació del món agrari, guanyadores dels Premis Ruralapps\nUn total de 168 empreses han optat als premis Ruralapps al llarg de les seves set edicions


L'ONG Barcelona Acció Solidària continuarà les caravanes solidàries però evitarà Mauritània\nL'ONG Barcelona Acció Solidària, amb la qual col·laboraven Albert Vilalta i Roque Pascual, ha celebrat la notícia de l'alliberament dels seus companys i ha anunciat que continuarà impulsant les caravanes solidàries per l'Àfrica, però evitaran passar per Mauritània, on van ser segrestats Vilalta Pascual i Alicia Gàmez. Els responsables de l'ONG han explicat també que aquest dimecres, com fins ara, hi haurà concentració, però en aquest cas per celebrar l'alliberament dels seus companys i agrair el suport ciutadà rebut durant els nou mesos que Vilalta i Pascual han estat segrestats.\n23/08/2010 - 08.19 Actualitzat 26/08/2010 - 08.15\nUn cop acabat el segrest dels cooperants catalans, Barcelona Acció Solidària, l'ONG amb la qual col·laboraven, es replanteja les caravanes solidàries en què al novembre passat van ser segrestats Albert Vilalta, Roque Pascual i Alicia Gámez.\nEls responsables de l'ONG asseguren que les caravanes continuaran per l'Àfrica per ajudar la gent a la zona del Sahel, però s'evitarà passar per Mauritània, el país on es va produir el segrest. El director de l'ONG, Francesc Osan, confirmava aquest dimarts a "El matí de Catalunya Ràdio" que la caravana es farà en dues etapes, per terra i mar. El viatge en vaixell podria arribar fins a Dakar per repartir l'ajuda humanitària al Senegal i a Gàmbia, mentre que al Marroc s'hi arribaria per carretera.\nCelebració per l'alliberament\nEls responsables de l'ONG van poder abraçar els seus companys unes hores després d'anunciar-se'n l'alliberament. Cap a les dues del migdia d'aquest dilluns, el president de Barcelona Acció Solidària, Francesc Osan, compareixia davant una multitud de periodistes per mostrar la seva satisfacció pel final feliç del segrest. Eren les 14.03 hores quan Osan ha explicat que per fi havia rebut, via telefònica, la confirmació de la vicepresidenta del govern, María Teresa Fernández de la Vega, que els seus companys ja eren en una zona segura i que se n'esperava l'arribada a Barcelona a la mitjanit.\nLa confirmació arribava després de dies d'expectació a la seu de l'ONG, que esperava la confirmació oficial del govern espanyol per pronunciar-se.\nDesenes de voluntaris de Barcelona Acció Solidària van anar a l'aeroport del Prat en caravana per rebre els cooperants. "Estem molt contents. Després de nou mesos tenim una gran felicitat. Ho esperàvem des de feia molt de temps", ha dit Osan.\nConcentració d'alegria i agraïment\nPer aquest dimecres, Barcelona Acció Solidària ha anunciat que manté la concentració que cada setmana fan a la plaça del Rei per demanar l'alliberament dels ostatges, encara que en aquesta ocasió servirà per celebrar-ne el retorn a Catalunya i per agrair el suport ciutadà durant aquests mesos de segrest.\nLa resposta de Barcelona Acció Solidària\nPrudència a la seu d'Acció Solidària