Justícia i Pau – Xarxa Socio Caritativa Diòcesi Lleida\nLa Comissió Diocesana de JiP Lleida està integrada a la “Comisión General de Justícia y Paz España” constituïda el 1968 per la “Conferencia Episcopal Española” i que, a la vegada, està integrada en l’organització catòlica internacional Justícia y Paz fundada per Pau VI en 1967 com a fruit del Concili Vaticà II.\nPer tant som una entitat de l’Església Catòlica sense fins lucratius i de caràcter social.\nTenim com a finalitat la difusió de la Doctrina Social de la Església, la defensa i promoció dels Drets Humans i els Drets dels Pobles, la Justícia Social, la solidaritat i la cura del Medi Ambient, per aconseguir la pau, des de els postulats cristians de respecte a la dignitat, llibertat i igualtat dels homes amb preferència en els més pobres.\nLa Comissió Diocesana de Lleida es constituir l’any 2002 en el marc de la Trobada Estatal de JiP que es va realitzar els dies 8,9 i 10 de març a la nostra ciutat on es tractar el tema “Conflictes, violència i esperança”.\nLa Comissió Diocesana de Lleida forma part de la Coordinadora d’ONG`s i altres moviments solidaris de Lleida, de la Plataforma Lleida Social, de la Xarxa d’Entitats Cristianes de Lleida, de CODIAR (comissió diocesana d’acolliment als refugiats), donant suport i participant en els actes i les activitats que organitzen aquestes entitats i qualsevol altra que dintre dels paràmetres de buscar justícia, pau i solidaritat, ens demanin col·laboració.\nJiP Lleida te com objectiu tasques sensibilitzadores i de denúncia vers les qüestions relacionades amb la violació dels drets humans, la justícia i la pau, al mon i al nostre entorn més proper.\nTan mateix, com a Comissió Diocesana, té la tasca de fer de pont entre l’Església i la societat, identificant els problemes de convivència més importants i transmetent el missatge cristià d’esperança i alliberament.\nLa seu social està ubicada a carrer Acadèmia, 17 (casa de l’Església)\nResponsable: Josep Mª Rovira\nTelèfon mòbil: 669172402\nCorreu electrònic: jiplleida@justiciaipau.org i rovira.jmr@hotmail.es\nAnteriorPrevious project:Llar Mare EsperançaSegüentNext project:Fundació Jericó


CCOO Defensa un Sistema Únic de Salut - CCOO Hospital Municipal Badalona\nCCOO Defensa un Sistema Únic de Salut\n14 de gen. 2014, 8:15 publicada per Secció Sindical CCOO-HMB [ actualitzat el 14 de gen. 2014, 8:19 ]\nL'assitència sanitària s'ha de mantenir a les persones que han esgotat prestacions o subsidis d'atur que estan fora d'Espanya\nEl secretari Confederal de Protecció Social i Polítiques Públiques de CCOO, Carlos Bravo, reitera la necessitat de reprendre el camí cap a la universalitat del dret a la protecció a la salut i l'assistència sanitària i revisar la norma que des de desembre de 2013 deixa a les persones desocupades que han esgotat prestacions o subsidis per desocupació, i hagin superat 90 dies d'estada a l'estranger al llarg d'un any natural, sense cobertura sanitària mentre estiguin fora d'Espanya.\nConsidera, així mateix, que caldria revertir la decisió d'excloure a 873.000 immigrants sense permís de residència, que veuen ara limitat el seu dret a l'assistència sanitària a les situacions d'urgència, atenció a les dones embarassades i menors de 18 anys. Segons CCOO, no es pot parlar d'un veritable sistema universal d'atenció sanitària mentre es vinculi el dret amb la condició d'assegurat o beneficiari, limitat per tant a la condició de persona inclosa en l'àmbit de l'acció protectora de la Seguretat Social. Això s'hauria d'haver resolt ja definint amb claredat un SNS universal al qual accedeixen tots els espanyols, els estrangers empadronats, els nacionals dels estats membres de la UE, i els nacionals d'altres estats amb drets reconeguts per lleis, tractats i convenis subscrits, tal com es va fer fa ja més de deu anys. El model d'assegurament enfront del sistema universal comporta requisits i tràmits que compliquen l'aplicació efectiva del dret a la protecció a la salut i l'assistència sanitària. Permet exclusions que no s'haurien de donar i sorgeixen problemes per falta d'informació o per mancances d'automatització de processos i de coordinació entre administracions. ara, segons l'INSS, les persones que es trobin fora d'Espanya, en un país de l'Espai Econòmic Europeu, una vegada esgotat el període de validesa del certificat provisional substitutori d'acord amb la Directiva 2004/38 del Parlament Europeu, es troben enquadrats en l'article 7 de la Directiva, per la qual cosa han de tenir una assegurança de malaltia que cobreixi tots els riscos en l'Estat membre d'acollida. La cobertura de Targeta Sanitària Europea no cobreix tots els riscos. El CPS no es renova en aquests casos perquè el fet causant de l'assegurament a Espanya - la residència - ha decaigut. Tanmateix, quan tornin a Espanya mantindran el dret a assistència sanitària amb càrrec a Espanya, si continuen complint els requisits exigits per la legislació interna espanyola. La reforma que va permetre que les persones que hagin esgotat prestacions o subsidis per desocupació puguin accedir a l'assistència sanitària pública a partir de gener de 2012, va ser ampliada amb la reforma d'abril d'aquest mateix any, en incorporar el dret sense límit de dates i sense l'exigència de residència a Espanya. Això ha donat lloc al fet que des d'abril de 2012 pugui haver persones residint fora d'Espanya per períodes prolongats sense que la seva condició d'assegurat i el seu corresponent cobertura sanitària es veiés alterada, el que estava ocasionant importants càrregues al Sistema Nacional de Salut i provocant serioses crítiques , segons l'INSS. L'última reforma del Govern, de desembre de 2013, incloent per a aquest col · lectiu el requisit de residència a Espanya-definint com a tal el no superar els 90 dies fora d'Espanya al llarg d'un any natural-deixa de nou sense dret a aquestes persones quan no compleixin aquesta condició de residència. No obstant això, és contradictori que el titular d'un dret ho perdeu l'haver transcorregut 90 dies fora d'Espanya i no se li renovi el Certificat Provisional Substitutori, i no obstant això aquesta renovació sí sigui possible en el cas dels beneficiaris d'un titular resident a Espanya, encara que s'hagi superat el termini dels 90 dies. Per a CCOO el dret a la cobertura de l'assistència sanitària fora d'Espanya per a aquelles persones desocupades que han esgotat prestació o subsidi, hauria de tenir un període de cobertura que permetés superar els 90 dies , en termes similars a altres col · lectius que poden obtenir la Targeta Sanitària Europea o que poden renovar sense dificultat el Certificat Provisional Substitutori.


La campanya de Sitges Next convida tothom a ser protagonistes de la innovació - Sitges NEXT\nHome / Sin categoría @ca / La campanya de Sitges Next convida tothom a ser protagonistes de la innovació\n&Rosàs firma la campanya, en col·laboració amb Norte Estudio, The Production Club i Trafalgar 13, entre d’altres professionals\nWe are all explorers of the future. Amb aquesta declaració de principis, el festival d’innovació en comunicació Sitges Next llança la campanya per a la seva tercera edició, que se celebrarà el 5 i 6 de maig. L’agència &Rosàs és l’autora de la campanya, que ha comptat amb la participació d’altres professionals i que posa l’accent en un acostament de la innovació a tothom. Segons Isahac Oliver i Nacho Ginestra, d’&Rosàs, “tots tenim la possibilitat de viure el minut següent, i per tant, d´influir en el futur. La innovació no és només per uns quants, és un camí que obrim entre tots”.\nLa idea visual de la campanya sorgeix d’una antiga tècnica utilitzada en fotografia i cinema anomenada slit scan, que aconsegueix mostrar en un mateix frame un lapse de temps creant un efecte gairebé psicodèlic. I no és cap casualitat que sigui així. Stanley Kubrick va ser el primer en utilitzar aquesta tècnica en el cinema modern; va ser a l’escena de la porta estel·lar de 2001, odissea a l’espai i va constituir una significativa innovació en el seu moment. “Aquesta ha estat la part més complicada de la producció i creació de la campanya”, afegeixen els especialistes en postproducció de Norte Estudio.\nLa peça audiovisual de la campanya relata un dia en la vida d’una persona qualsevol, des que es lleva fins que va a dormir. Es tracta d’un dia intranscendent i alhora decisiu on cada decisió que pren, cada pas que fa, per quotidià o anecdòtic que sembli, és un pas valent cap al futur incert, cap a la innovació. És un descobriment que ha de fer sentir orgullós a tothom.\nLa música –a càrrec de Trafalgar 13– és una versió de Les variacions Goldberg, de Bach, passada pel so d’una caixa de música antiga que ajuda a crear un fals ambient de calma, que alhora inquieta a l’espectador.\nLa nova comunicació del Sitges Next 2017 també compta amb uns sorprenents visuals fotografiats per Biel Capllonch, col·laborador des de fa molts anys de les campanyes del Festival de Cinema de Sitges i del Sònar. Les imatges mostren homes i dones suspesos a l’aire, caient a no se sap on. En elles també s’ha seguit amb la mateixa idea conceptual de jugar amb al temps per explicar en forma de metàfora aquest salt al buit que comporta innovar des de qualsevol àmbit.\nLa campanya digital es mourà principalment per xarxes socials, a través dels canals propis del festival i en diferents mitjans del sector. I les peces gràfiques es podran veure a premsa i senyalètica.\nDirector Creatiu Executiu: Isahac Oliver\nRealitzador: Nacho Ginestra & Norte Estudio\nProducció: Patricia García, Cristina Arisó\nPostproducció: Norte Estudio\nDirector de fotografia: José Luís Pulido\nDirector d’art: Pau Estella\nEdició: Octavio Roes\nLocució: Sergi Zamora i Danny The Lip\nCàmeres: Service Vision\nLocalitzacions: ESMUC, Norte Estudio, Ginestras’s House


Divendres i Dilluns :: JOU-ESPORT\nInici > Divendres i Dilluns\nEl divendres vam practicar la tècnica de bot amb les grans. Més enllà del canvi de mà per davant hi han moltes variants, per radera l'esquena, per sota les cames, creuant el peu contrari per deixar enrere el defensor, etc. També cal destacar el revers un recurs molt útil.\nEns vam dedicar a profunditzar el canvi de ma creuant el peu contrari i el revers, al inici ha costat una mica d'entendre, sobretot el moviment de peus. Seguir practicant i al final sortirà!\nEls petits van adaptar el seu entreno, intercalant circuits de conducció i tir a cistella. Els hi vam ensenyar les tècniques abans esmentades i el hi vam donar via lliure, mitjançant els circuits, per a que ho provessin.\nEl tir a cistella s'ha de practicar diàriament amb els petits. És la base del bàsquet i costa molt aprendre la tècnica de tir en aquestes edats. El mateix passa amb les entrades a cistella, s'ha de coordinar els peus d'entrada i el tir a cistella i els pobres és fan uns embolics importants!\nDesprés d'un cap de setmana intens organitzant el torneig 48h de la Torre de Claramunt, reenganxem el campus de bàsquet amb la tercera setmana!\nEl grup a reduït la seva plantilla però la bona noticia és que el grup dels petits ha quedat quasi intacte, això ens ajuda ha poder progressar més ràpidament.\nEls grans hem dedicat l'estona d'abans d'anar a la piscina per fer exercicis de tir, un llampec, trenes amb variants de 1x2 i 2x1 al tornar, situació de 1x1 i 2x2 amb bloc directe i continuació ràpida.\nEls petits és pot dir que avui hem aprés a fer els passos d'entrada correctament, i aparti d'aquest moment hem obert un nou capítol. Ara ja podem començar a practicar sense problemes exercicis de parar i tirar a un i dos temps.\nHem esmorzat tranquil·lament, recuperant les energies, per tot seguit poder començar a fer una mica de 5x5 abans d'anar a la piscina i tancar el dia ben fresquets i relaxats!


El president de Govern i líder del PSOE, Pedro Sánchez, actuarà amb "generositat i responsabilitat" en el seu intent de formar un Executiu "progressista" i "estable", dues condicions que ha reclamat també de la resta de partits polítics, als quals ha emplaçat a desbloquejar el país.\nAixí s'ha pronunciat a l'exterior de la seu del PSOE a Ferraz, on ha sortit a celebrar la victòria del seu partit a les generals d'aquest diumenge davant centenars de militants i simpatitzants que corejaven: "Hem guanyat, deixeu-nos governar".\nSánchez ha parlat minuts abans de la mitjanit des d'una plataforma aixecada sobre una de les voreres del carrer, acompanyat de la seva dona, Begoña Gómez; la vicepresidenta de Govern central, Carmen Calvo; el ministre de Foment i el secretari d'Organització de PSOE, José Luis Ábalos; la número dos de el partit, Adriana Lastra; la presidenta de l'PSOE, Cristina Narbona, i el secretari de Coordinació Territorial, Sants Cerdán.\nDesprés de recordar que la d'avui és la tercera victòria del PSOE en unes eleccions aquest any, ha assenyalat que el seu pla no és seguir guanyant comicis, sinó formar, aquest cop sí, un "Govern estable" que faci "política en benefici" dels ciutadans.\nEn la seva crida als partits, Sánchez només ha exclòs a Vox, als quals no ha esmentat pel seu nom, sinó com "aquells que sembren el discurs de l'odi i l'antidemocràcia".\nEl líder del PSOE s'ha vist obligat a interrompre en diverses ocasions el seu discurs per les consignes que cantava el públic que l'escoltava. "Amb Iglesias, sí", ha estat una d'elles, encara que va trobar menys ressò que altres missatges.


Síndrome postvacacional: 5 aliments per superar-la - Diari de Girona\nDescobreix què has d'incloure a la teva dieta per recuperar l'alegria davant la tornada a la rutina\nl.t. 09.09.2017 | 07:13\nProdueixen serotonina, l´antidepressiu natural del cos. Getty Images\nSetembre ja és aquí i per a molts aquest mes significa el retorn a la feina i a la rutina després de les vacances d'estiu. Si creus estar patint la temuda síndrome 'postvacacional' o et veus desmotivat davant la nova temporada, una alimentació adequada pot fer molt perquè recuperis el teu ànim. Anota quins són els aliments que no han de faltar en el teu menú setmanal!:\nÉs la fruita més recomanada per refer-se de qualsevol esforç físic. Si et notes desganat i cansat no ho dubtis, introdueix el plàtan a la teva dieta perquè a més conté nutrients que ajuden l'absorció de triptòfan, una substància que aixeca l'ànim.\nLa parella la deixa i ella plora desconsolada davant d'una terrina de gelat de xocolata. Aquesta mítica escena del cinema té la seva raó de ser. La xocolata estimula la producció d'endorfines, les hormones de la felicitat i actua com a antidepressiu, ja que augmenta els nivells de serotonina en el cervell.\nRics en minerals i triptòfan ajuden a la regulació dels nivells d'energia del nostre cos. També tenen els mateixos beneficis les nous, ametlles, els anacards, les castanyes i les pipes.\nEl peix blau és ric en triptòfan i àcids grassos omega 3, que ajuden a augmenten la nostre autoestima. Inclou en el teu menú setmanal salmó, verat, tonyina o sardines.\nAquesta llegum produeix serotonina, l'antidepressiu natural del cos i també té l'aminoàcid triptòfan que estimula les hormones del plaer.\nAquestes són les novetats de la piràmide nutricional\nEl Gran Recapte a Girona necessita 1.000 voluntaris més en dos dies


Notus :: Applied Social Research – 11 de març – Conferència TARGET-GEECCO Implementació dels Plans d’Igualtat de Gènere a institucions d’investigació Col·labora, co-crea, co-produeix!\n22 febrer, 2021 gestornotusNoticies\nEns complau anunciar que ja està oberta la inscripció per a la Conferència TARGET-GEECCO. La conferència online dels projectes d’investigació i acció de TARGET i GEECCO serà el proper 11 de març. Aquesta trobada virtual està pensada per compartir la contribució dels dos projectes finançats sota el marc Horizon2020 (2017-2021) i que tenen com a objectiu avançar cap a la igualtat de gènere en institucions de recerca i innovació a Europa i fora d’ella. Volem eliminar les barreres en la igualtat de gènere a partir de la implementació de Plans d’Igualtat de Gènere que siguin sostenibles en el temps mitjançant processos iteratius i reflexius, l’establiment de Comunitats de Pràctica i l’ús d’eines adequades.\nLa conferència acull les pròpies experiències d’implementació dels Plans d’Igualtat de Gènere d’institucions que realitzen i financen la recerca. Les taules rodones recullen les contribucions d’una gran varietat de responsables polítics, expertes en gènere, i investigadores de diferents contextos i països. Per això, és una oportunitat única per aprendre sobre històries d’èxit i el seu context i discutir temes actuals en igualtat de gènere. Mentre que el primer panell tracta temes al voltant dels factors contextuals que faciliten la creació d’institucions més igualitàries en termes de gènere, el segon panell es centra en la qüestió de gènere en l’ensenyament, currículum i educació, així com en l’assetjament sexual. En el següent enllaç podeu trobar el programa detallat de la conferència, així com altra informació rellevant.\nNOTUS, en col·laboració amb la resta d’institucions sòcies de GEECCO i TARGET, convida a responsables polítics, líders en el món de la ciència i innovació, investigadores i professionals preparades per col·laborar, co-crear i co-produir la igualtat de gènere en la investigació i la innovació.\nCol·labora, co-crea, co-produeix!\nEsperem que pugueu unir-vos en el que segur serà un debat interessant!


Ràdio Sarrià 87.6 F.M.: Segona setmana del rodatge de “Joc de trons” a Girona\nSegona setmana del rodatge de “Joc de trons” a Girona\nAquest matí ha tingut lloc una nova reunió entre l’Ajuntament de Girona i representants de veïns i comerciants del Barri Vell. El tinent d’alcalde, regidor de Serveis Socials, Habitatge i Cooperació i regidor del Barri Vell, Eduard Berloso, i el tinent d’alcalde i regidor de Seguretat, Mobilitat i Via Pública de l’Ajuntament de Girona, Joan Alcalà, s’han reunit aquest matí amb representants dels veïns i comerciants del Barri Vell a la Sala de Junta de Govern Local. L’objectiu de la reunió era informar-los de les afectacions que el rodatge de la sèrie “Joc de trons” tindria a la ciutat la setmana vinent, tal com es va comprometre l’Ajuntament de Girona. Les afectacions per a vianants de la setmana vinent, del 7 al 13 de setembre, pel que fa a les accions de preparació i rodatge a la ciutat, són les següents:\nCarrer de l’Escola Pia\nEls accessos seran hàbils per els veïns i treballadors de la zona afectada mitjançant l’acreditació.\nDel 7 a l’11 de setembre, el pas de vianants i vehicles pel carrer de Sant Daniel, el carrer de Santa Llúcia i el carrer del Riu Galligants estarà afectat per talls breus intermitents amb motiu del rodatge a la zona de Sant Pere de Galligants. El portal de Sobreportes i la pujada del Rei Martí (núm. 2 i 4) també es tallaran de manera intermitent per motius de rodatge del 7 a l’11. A causa del rodatge, la setmana vinent estarà tancat a la plaça dels Jurats, a la placeta de Maria Laffitte, als Jardins de la Francesa i al passeig de la Reina Joana. Durant la setmana vinent tampoc es podrà accedir a la plaça dels Jurats i a Sant Pere de Galligants des de la plaça de Narcís Figueras. També estarà restringit l’accés al camí del marge esquerre del riu Galligants. L’accés al Jardí dels Maristes estarà restringit només el dilluns 7 de setembre.\nPlaça Sant Pere: Del 30 d'agost al 16 de setembre, aprofitant el rodatge de la sèrie, es portarà a terme una prova pilot per establir un sol sentit de circulació al carrer -del carrer de la Barca cap al carrer de Pedret-. Es reservaran per a la productora una part dels aparcaments ubicats a la part dreta del carrer. Afectacions a les zones d'aparcament: del 24 d'agost al 16 de setembre, l'aparcament de la plataforma del riu Galligants, al carrer del Bellaire, estarà reservat per a la productora. Del 30 d'agost al 8 de setembre i de l'11 al 16 també tindran reservat l'aparcament de la plaça dels Apòstols i de la plaça dels Lledoners. De l'1 al 15 de setembre també quedarà afectat l'espai de la plaça de Sant Domènec. Afectacions a la recollida de residus: el 12 de setembre es canviarà l’horari de la recollida de residus a la zona de la Catedral (de 22 a 24 h). També es traslladaran els contenidors de la zona de la capella de Sant Nicolau a la zona d’estacionament que hi ha a l’entrada de la plaça de Narcís Figueras del 6 al 16 de setembre. Trobareu tota la informació actualitzada al web municipal www.girona.cat/jocdetrons i a les xarxes socials municipals. Es farà arribar la informació de tots els talls de circulació de vehicles i de persones als veïns afectats a través d’una bustiada informativa.\nEtiquetes: Ajuntament de Girona


Rattima Apartment Phuket Tailàndia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\n82/18 M.2 Cherngtalay, Thalang, Phuket, Surin, Phuket, Tailàndia, 83110 - Veure al mapa\nTé alguna pregunta per a Rattima Apartment?\nBarri Surin Surin Kamala Surin Patong Chalong\nMés informació sobre Rattima Apartment\nIdeal tant per a la diversió com per al relax, Rattima Apartment es troba a la zona de Surin de la ciutat de Phuket. A només 22 km, aquest hotel de 1.5-estrelles és fàcilment accessible des de l'aeroport. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nEl Rattima Apartment, s'esforça al màxim per tal que els seus hostes es tribin còmodes. Per tal d'assolir això, l'hotel compta amb els millors serveis i instal.lacions. L'hotel ofereix Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, Zones públiques amb Wi-Fi, aparcament de cotxes, transport hotel/aeroport, lloguer de cotxes per garantir el més gran comfort possible als seus clients.\nL'hotel compta amb 20 precioses habitacions, i totes inclouen televisió de pantalla plana, accés a internet (sense fils), connexió sense fils a internet (cortesia), habitacions per a no fumadors, aire condicionat. Durant el dia podeu gaudir de l'atmòsfera relaxant de centre esportiu, sauna, camp de golf (a 3 km), buceig, pesca. Rattima Apartment és una elecció inteligents per a viatgers a Phuket, i ofereix una estada relaxant i sense molèsties.


El president de la Generalitat diu en una entrevista a TV3 que "ningú no s'inquieti, a Barcelona es podrà votar", i que preservaran "les institucions i els funcionaris"\nJosep Bassas | dimecres, 13 de setembre del 2017, a les 23.32\nDavant la incertesa sobre els locals on es podrà votar a Barcelona l’1 d’octubre, el president de la Generalitat ha ofert una entrevista a TV3 en què ha demanat “que ningú no s’inquieti, que l’1 d’octubre es podrà votar a Barcelona”. Puigdemont ha fet referències directes a l’alcaldessa de Barcelona, Ada Colau, amb qui ha dit que “estem en contacte”. També ha confirmat que està preparant la resposta a les peticions que Colau va fer-li abans de posicionar-se a favor del referèndum i que li explicarà que “es preservaran les institucions i els funcionaris”. El cap de l’executiu català també agraït que Colau hagi donat suport per Twitter als alcaldes: “Que l’alcaldessa de la capital del país s’hagi posat al costat dels alcaldes, és un gest molt simbòlic”, ha dit.\nEl president de la Generalitat ha lamentat l’actuació de fiscalia amb els ajuntaments, que ha qualificat de “causa major” contra els alcaldes que volen deixar votar els seus veïns. També ha assegurat que si l’Estat té previst inhabilitar-lo, “no ho tindrà fàcil”, perquè l’ordenament jurídic només preveu fer-ho en casos de mort, incapacitat o renúncia. El mateix dia que la fiscalia ha citat a declarar més de 700 alcaldes, Puigdemont ha garantit que “per descomptat” els catalans podran votar l’1 d’octubre i que “tot estarà llest” per al referèndum.\nEl president català ha dit amb un somriure que “no diré on són les urnes ni les paperetes” i ha utilitzat una frase feta espanyola per qualificar els intents de l’Estat de tancar el web del referèndum. “No es poden posar portes al camp”, ha dit, i s’ha ventat d’haver reobert el web de manera automàtica perquè, assegura, estava tot previst i preparat. Carles Puigdemont ha volgut donar un missatge de calma als catalans i ha assimilat el procés que es viu a Catalunya amb altres processos d’independència i ha sentenciat que “estem fent allò que altres països han fet en el passat i que ara són estats”.\n— 1 octubre — Carles Puigdemont — Generalitat de Catalunya — referèndum


Holiday home Alvhaga Vildmark Fegen VI Fegen Suècia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Fer un comentari al lloc web\nHoliday home Alvhaga Vildmark Fegen VI-, Fegen, Fegen, Suècia, 310 62 - Veure al mapaHoliday home Alvhaga Vildmark Fegen VIVeure més fotosVeure més fotosVeure totes les 28 fotosVeure al mapaParticularitats que li encantaranaparcament de cotxes\nSobre l'allotjamentDescripcióPer als viatgers què vulguin captar les imatges i els sons de Fegen, Holiday home Alvhaga Vildmark Fegen VI és l'el·lecció perfecta. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. Amb una oferta de serveis hotelers superior i ampla gama d'entreteniment, Holiday home Alvhaga Vildmark Fegen VI és compromet a que la seva estada sigui el més còmoda possible. Aquest hotel ofereix nombroses instal.lacions en el lloc per satisfer el més exigent dels clients. A més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara calefacció, balcó/terrassa, nevera, plat de dutxa, rentadora per satisfer els clients més exigents. L'hotel ofereix meravelloses instal.lacions d'oci com pesca que faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Sigui quina sigui la seva raó per visitar Fegen, el Holiday home Alvhaga Vildmark Fegen VI és el lloc perfecte per una estimulant i emocionant escapada.Mostrar mésCaracterístiquesAccés a InternetWi-Fi gratuït en totes les habitacions Desplaçamentaparcament de cotxes Serveis i comoditatszona de fumadors Accéss'admeten animals de companyia Disponible a totes les habitacionsempolles d'aigua de cortesia Mostra MenysPolítiquesEls llits supletoris depenen de l'habitació escollida. Consulti la capacitat de l'habitació individual per obtenir-ne més informació.Al reservar més de 5 habitacions, poden aplicar-se diferents condicions i suplements addicionals.Mostrar mésAvís importantCal abonar l’import total de la reserva abans de l’arribada. NOVASOL t'enviarà una confirmació amb tota la informació del pagament. Un cop hagin rebut el pagament, t'enviaran un e-mail amb les dades de l’establiment, com ara l’adreça i el lloc on has de recollir les claus.


Tanquem la paradeta: 2006\nEncara que pugui semblar contradictori el títol del blog, amb aquest post començo de nou. El blog en sí és el punt i final d'un altre anterior, segurament el més especial que mai escriure. A "Entre les ones" vaig explicar com vaig viure el procés d'arribar a ser pare. Ara amb "Tanquem la paradeta" tanco un xiringo per començar-ne un de nou, molt més obert al món i a l'actualitat que tan sobint ens fa dir "Jo, tio, tamco la paradeta!".\nPotser hauré d'obrir d'altres blogs per altres estats d'ànim, però en aquest no em demaneu que sigui honest, sincer ni bona persona. De fet mai sabreu si estic siguent ni honest ni sincer, qui ho és avui dia? Només cal obrir els diaris, mirar el televisor o escoltar la ràdio per adonar-se del pa que si dona.\nAixí doncs, senyores i senyors, treballadors i treballadores, especuladors i especuladores, els gats i les gates, els porros i les porres, vagin passant que tanquem la paradeta.


Assemblea 2017 d’Europa Medica a Rotterdam - Mutual Mèdica\nAssemblea 2017 d’Europa Medica a Rotterdam\nEuropa Medica presenta la seva gestió en l´Assemblea anual 2017 sota la presidència del Dr. Nolasc Acarín.\nEl Sr. Herman Falste, secretari general d'Europa Medica, juntament amb el Dr. Nolasc Acarín, president de l'agrupació europea.El passat divendres, 24 de març, va tenir lloc a Rotterdam l’Assemblea anual d’Europa Medica, Agrupació Europea d’Interès Econòmic de la qual Mutual Mèdica és membre fundador i de la qual formen part mutualitats europees especialitzades en metges i col·lectius sanitaris de França, Regne Unit, Holanda, Bèlgica i Espanya.\nAquest any, sota la presidència del Dr. Nolasc Acarín, a la vegada president d’honor de Mutual Mèdica, l’Assemblea va tractar sobre temes de gestió de l’associació i es va analitzar l’estudi “Mutual Insurers in 2025; Downfall or Growth?” (“Mútues d’Assegurances al 2025; caiguda o creixement?)”, realitzat per l’associació holandesa de mútues i mutualitats, Nerderlandse Vereniging Van Artsen (VVAA).\nEn representació de Mutual Mèdica, van assistir a la cita el seu president, el Dr. Lluís A. Morales; la secretària del Consell d’Administració, la Dra. M. Asunción Torrents, i la responsable del departament jurídic, la Sra. Letícia Llobet, a més del Dr. Nolasc Acarín, que com ja hem comentat ocupa el lloc de president d'honor de la mutualitat.


UNA OPTATIVA QUE ET DEIXARÀ PLANTAT\nL’OPTATIVA QUE APOSTA PER RECICLAR I PER TREBALLAR DE MANERA LÚDICA\nAquest curs, l’escola ha ofert als alumnes de 2n d’ESO una matèria optativa totalment nova i original. L’assignatura té com a principal objectiu fabricar un hort al pati interior de l’escola on es plantaran cultius de temporada. Aquesta activitat es realitza en grups de dos o tres alumnes. Cada grup plantarà els cultius en caixes horts que ells mateixos han fabricat. Al mateix temps, faran un diari de camp on explicaran l’evolució dels cultius. De moment, han fet caixes plastificades en bosses de reciclatge i han de pensar què plantar-hi a dins.\nAquesta matèria optativa també té com a objectiu fer un projecte de reciclatge de paper i cartró, on participaran tots els alumnes i professors de l’escola, ja que fins ara aquesta era una iniciativa que encara no s’havia proposat a l’escola.\nLes opinions dels alumnes que van escollir aquesta optativa són força bones, i una de les propostes que tenen en ment i que els agradaria dur a terme al llarg del curs a aquest alumnes de la matèria d’horticultura és visitar altres horts urbans.\nEls alumnes de 4t d'ESO de l'escola van fer una sortida al Bosc Vertical, situada a Mataró, el passat dia 29 d'octubre.\nVan acompanyar-los la Marta Figueras i el Marc Serradó. Un cop allà, els esperaven uns monitors per explicar-los les normes per dur a terme les activitats físiques del Bosc Vertical (lligar arnesos, etc). Tots els alumnes i professors participants van gaudir molt de les tirolines i les diferents activitats que se'ls proposaven. Tot i així, el fred intens que feia aquell dia va fer que la sortida no acabés de ser del tot perfecta. A l'hora de dinar tothom va recuperar forces ben abrigat, desitjant pujar a l'autocar que els va tornar cap a Olesa.\n2n d’ESO visita Sant Benet\nEl dilluns 29 d’octubre els alumnes de 2n d’ESO van fer una visita al conjunt monumental Mon Sant Benet, situat a prop de Manresa. Els van acompanyar el Gonzalo, el Ramon i la Beth.\nHi van arribar ben puntuals per fer el taller que havien de fer, “Enllulla’t els dits”, per conèixer una mica la cuina a l’edat mitjana. Van preparar receptes amb productes típics d’aquella època: d’una banda, plats dels estaments benestants i, de l’altra, plats de la gent més humil. Concretament, van cuinar l’anomenat menjar blanc, cigrons tendres i flaó.\nDurant la sortida, també van fer un joc d’investigació ambientat a l’edat mitjana, que consistia a descobrir unes pistes amagades pel monestir i que els alumnes havien de trobar per esbrinar qui era l’assassí de Sant Benet.\nLa sortida va servir per ampliar una mica els coneixements sobre com es vivia a l’edat mitjana, d’una forma lúdica i amena.\nEl passat dilluns 1 d’octubre va venir a l’escola la infermera del CAP Pilar Rubio. Ens va informar que a partir de la propera setmana comencen les consultes a l’escola de tots els alumnes de secundària que vulguin tenir amb ella alguna xerrada sobre temes relacionats amb la salut.\nLa Pilar vindrà cada dilluns d’onze a dotze del matí. En aquest horari tots els alumnes de 1r a 4t que ho vulguin podran demanar-li informació i xerrar amb ella sobre temes que els preocupin relacionats amb la salut (alimentació, addiccions, sexualitat, salut mental i emocional...). Ens va explicar que es tracta de xerrades confidencials, excepte en els casos en què ella detecti que l’alumne té un problema greu. En aquest cas, com que els alumnes som menors d’edat, informarà els professors o la família.\nAquest projecte, que ja fa anys que a l’escola el portem a terme, l’organitzen el Departament de Salut Pública i Consum, el CAP d’Olesa, i hi col·labora el Departament d’Ensenyament.\nBENVINGUDA AL CURS 2018-2019\nDesprés de gairebé un mes de classes, publiquem la nostra primera notícia al bloc de secundària de l’escola. I ho fem explicant-vos que aquest any serem els alumnes de la matèria optativa de periodisme els que ens encarregarem de mantenir-vos informats de totes les activitats interessants que anirem realitzant al llarg del curs (sortides, xerrades, viatges, projectes...).\nDe moment, tot just hem començat a aprendre l’ofici de periodista, però esperem que al llarg del curs n’aprenguem molt, i que us puguem explicar un munt de coses interessants que vagin passant als cursos de secundària de la nostra escola.\nUs deixem algunes fotografies perquè veieu que ens hem posat a treballar de valent!


The AI Rush by Jean-Baptiste Dumont 61818 views\n1. ARRIBADA A GIRONA Després del viatge amb autobús vam arribar a Girona. Primer vam esmorzar i vam tenir temps de jugar en una plaça petita. Ens vam dirigir cap el Museu del Cinema a peu, tot xino-xano pels carrers de la ciutat, en fila de dos.\n2. ARRIBADA A GIRONA\n3. VISITA AL MUSEU Aquestes fotos són del museu de Girona. Ens van ensenyar una pel·lícula que es deia El Nen. També ens van ensenyar les ombres xineses, càmeres fosques i altres elements relacionats amb el món del cinema.\n4. VISITA AL MUSEU L’activitat al Museu del cinema de Girona consistia en la visita al Museu. Aquesta imatge de la lluna és una foto de la pel·lícula EL NEN de Charles Chaplin. I aquesta camèra és una curiositat, és molt antiga i vella, cal esperar unes 8 o 10 hores quiet per poder fer la foto.\n5. TALLER DE CINEMA Quan vam arribar a l´aula on havíem de fer el Taller de Cinema, primer vam mirar uns curtsmetratges i ens van explicar com es feien alguns trucs.Després vam fer dos grups: a un grup li va tocar fer la capsa que girava sola, una mena de trucatge que semblava màgic.\n6. TALLER DE CINEMA L’altre grup va fer un espectacle de màgia, que consistia a fer desaparèixer persones, aplicant una tècnica cinematogràfica molt curiosa. Va ser molt divertit. Després d’acabar el curtmetratge ens el vam mirar i fèiem molta gràcia!\n7. DINAR I FOTOS DE GRUP Després d’haver fet la visita al taller de cinema vam anar a dinar. N’hi havia que portaven “xuxes”, plàtans o entrepans de tonyina...; després vam jugar a fer curses . Al cap d’una estona ens van tirar unes quantes fotos de grup. Ho vam passar molt bé, va ser divertit!\n8. VISITA A GIRONA I TORNADA Primer vam sortir del museu i vam anar a dinar a un parc. Quan vam acabar de dinar vam pujar moltes escales, les de la Catedral, vam arribar i vam tirar alguna foto, era molt bonica . Després vam anar a veure una escultura, es tractava d’una lleona penjada d’un fanal, diu la tradició que li havies de fer un petó el cul per tornar a Girona. Havent acabat vam veure un tren que portava cotxes i ens vam dirigir cap a l'autobús...\n9. LA TORNADA ...Quan vam pujar a l'autobús, ens van posar una pel·lícula que es titulava “ ESPANTA TAURONS”, era bastant divertida, però qui no volia mirar-la escoltava música, jugava a les consoles, xerrava i reia..., LA QÜESTIÓ ERA PASSAR-HO MOLT BÉ!!!\n10. FOTO DE GRUP Els que vam anar a la sortida:Sara ,Arnau A,Zaka,Bubu,Dani,Helena,Arnau C,Judit,Macarena, Carles,Desi,Fouad,Kevin,Yusef,Ivet,Sheila,Abel,Arnau R,Anna,Pol,Laia i Núria.


Antoni Negre, el vers lliure de la societat civil catalana\nNegre, el vers lliure de la societat civil catalana\nL'expresident de la Cambra va influir en el destí de la Fira, amenaçada per IFEMA i les lluites internes entre Generalitat i Ajuntament\nper Toni Rodríguez President d'InterMèdia Barcelona. 11 d’octubre de 2019 05:30\nAntoni Negre i Villavecchia, president de la Cambra de Comerç, Indústria i Navegació de Barcelona entre 1991 i 2002\nBarcelona i Catalunya són empreses col·lectives en les que tothom hi posa el que bonament pot. Però és ben cert que hi ha persones que, ja sigui perquè ho han volgut o perquè s'hi han trobat, deixen una petjada més o menys positiva en allò que fan. Una petjada, que mirarem de descriure en aquesta secció, que no és ben bé d'homenatge, però tampoc d'estripar-ho tot. Al capdavall, tothom fa el que pot, i el que fa tot el que pot no està obligat a més.\nAntoni Negre i Villavecchia, president de la Cambra de Comerç, Indústria i Navegació de Barcelona entre 1991 i 2002, sempre ha estat un vers lliure a la societat civil catalana. Retirat de la vida activa a causa d’un malaurat accident domèstic que el va tenir en estat de coma induït durant més de tres mesos, va influir decisivament en el destí de la Cambra, de qui malfiaven les patronals, i en el de la Fira, amenaçada per IFEMA i per les lluites internes entre dues institucions que volien dominar-la: la Generalitat de Catalunya de Jordi Pujol, i l’Ajuntament de Barcelona de Pasqual Maragall.\n"Interessos generals no vol dir "patronals", subratllava Negre. I "públic" no vol dir polític"\nLa Cambra, deia Negre, és una institució privada de dret públic que té l’obligació legal de vetllar pels interessos generals de l’economia i l’obligació moral de fer-ho des de la més absoluta independència. “Generals” no vol dir “patronals”, subratllava. I “públic” no vol dir polític.”\nUn mal dia, Negre va ensopegar mentre baixava l’escala amb un gerro valuós a les mans. Estaven de mudança. La dona l’hi havia demanat i ell n’havia acceptat la responsabilitat. I quan el president n’acceptava una, ho feia fins a les darreres conseqüències. Una missió, un cop iniciada, no s’abandona. Per tant, el gerro no es va trencar.\nNegre és advocat, economista i fill d’una antiga nissaga d’agents de Canvi i Borsa de molta anomenada a la Barcelona dels anys cinquanta i seixanta. El seu germà Pau, deu anys més gran que l’Antoni, va ser un dels principals impulsors de l’hoquei herba a Catalunya. Mort prematurament, l’estadi de Montjuïc du el seu nom, en homenatge permanent al seu llegat. I Pau va ser el model a seguir.\nArribat als seixanta anys, i tenint ja bastant complets els seus objectius com a president de la química Abelló Linde, Negre va considerar la possibilitat d'assolir alguna responsabilitat pública. No volia dedicar-se a la política, havia desestimat presentar-se a eleccions a la presidència del Barça i tampoc volia quedar-se a casa escoltant la seva magnífica col·lecció de música mozartiana. Va consultar el seu amic Pere Duran Farell, va consultar la família, va consultar probablement el seu director espiritual i finalment va decidir presentar-se a les eleccions a la presidència de la Cambra de Barcelona, en un primer intent que va resultar fallit.\nEl motiu va ser dramàtic. A la seva filla Myriam, la dolça Myriam, se li havia declarat una leucèmia. I els Negre es van posar en marxa. Avui dia Myriam es una magnífica professional de la fotografia artística; Cristina, l’altra filla, gestiona el patrimoni familiar; Totó Masià (tieta d’en Ramon Masià) cuida del marit i de tothom, i el món disposa d’una magnífica fundació, l’Enriqueta Vilavecchia, que proporciona allotjament i caliu a Barcelona a les famílies de nens i nenes amb càncer. Enriqueta Villavechia és el nom de la mare d’Antoni Negre, morta de càncer als quaranta anys, quan l’Antonio encara era un nen petit i desconsolat.\nLa segona, un cop la Myriam va estar totalment recuperada, va ser la bona. Negre contra el món. A començaments dels anys noranta, el món barceloní estava dominat per quatre o cinc personalitats públiques, que fins i tot mantenien un cert torcebraç amb el poder polític, llavors representat per dos gegants de la història política recent del país: Pujol i Maragall. Eren finals de l’any 1990. Josep Maria Figueras havia presidit la Cambra des de 1979; Josep Lluis Núñez presidia el Barça des de l’any 1978; i Enric Reina havia presidit la Fira des de 1978, per delegació del president de la Cambra. Tots tres eren empresaris d’èxit del totpoderós sector de la construcció. Tots tres, eren amics molt propers d’Enrique Lacalle i Joan Gaspart, l’empresari hoteler que s’enfrontava a Negre en aquelles eleccions a la Cambra d’abril de 1991. Alguns, parlaven de lobby.\n"A començaments dels 90, el món barceloní estava dominat per quatre o cinc personalitats públiques, que fins i tot mantenien un cert torcebraç amb el poder polític, llavors representat per Pujol i Maragall"\nAl joc de les apostes, Antoni Negre i Villavecchia tenia doncs més lletres al cognom que no pas possibilitats reals d’accedir al càrrec. No representava els interessos de les patronals; no era un home del Cercle d’Economia; no militava ni a Convergència, ni a Unió Democràtica, ni enlloc; no era constructor; tampoc era de l’Opus malgrat que algú ho feia córrer; Pujol se’l mirava més aviat amb desconfiança (Negre havia estat president de Banca Catalana, un cop intervinguda); Maragall només compartia amb ell certa ciutadania sarrianenca...\nAquell home, malgrat els dubtes que despertava en el periodisme més militant (dividit, com tot el país, entre pujolistes i maragallistes), era inclassificable. De fet, qui li donava suport? Al seu equip, com a candidats a vicepresidents, Enric Crous i Joan Rosell, un exdirector de Fira de Barcelona de perfil democratacristià, i un futur president de Foment i de la CEOE, podien donar tal vegada algunes pistes. Però Rosell va acabar renunciant a la candidatura com a vicepresident i conformant-se amb una vocalia i Negre era amic de tothom però no es casava amb ningú. I com deia el malaguanyat Carles Güell de Sentmenat, quan en Negre es proposa una cosa, val més pregar perquè se’n surti quan més aviat millor.\nVa organitzar un equip potent de campanya, va professionalitzar el repte, i així va ser, contra tot pronòstic i contra el grup d’empresaris més poderós de tota la història recent de Barcelona, com aquell exalumne súper guardonat dels Jesuïtes de Sarrià, aquell melòman que a les sis del matí ja estava llevat i en marxa, molt abans que amics i enemics s’haguessin llevat la son de les orelles, va guanyar unes eleccions que havien de canviar radicalment el panorama cameral. Per un sol vot de diferència, és cert, però les va guanyar. I les va tornar a guanyar, aquest cop amb folgades majories, l’any 1994 i l’any 1998. A la darrera, el seu oponent, l’industrial Josep Maria Pujol (Ficosa), públicament vinculat a l’Opus Dei, només va aconseguir 8 escons d’un total de 60. Quedava clar que Negre no era de l’Opus.\nMés info: Joan Hortalà: "La borsa es mou molt per sentiments"\nSota el seu primer mandat, i amb l’ajut inestimable d’un director general excomunista que va acabar sent gendre d’en Pere Duran Farell i director del Fòrum de les Cultures, Negre va aconseguir consolidar la Cambra com a actor rellevant del món econòmic català.\nUna de les seves principals victòries des del punt de vista patrimonial va ser obtenir el reconeixement de la propietat d'una de les principals joies del gòtic civil català, la Casa Llotja de Mar, fins llavors legalment considerada res nullius, seu oficial de la Cambra de Comerç, Indústria i Navegació de Barcelona i utilitzada parcialment per l’Acadèmia de Belles Arts Sant Jordi, on havia estudiat Picasso, que encara hi és, i la Borsa de Barcelona, que llavors presidia en Joan Hortalà, que se’n va acabar anant al Passeig de Gràcia. Per aconseguir-ho, Negre i Jordi Oliveras se’n van fer càrrec durant dos anys de les despeses del palauet, davant la inacció complaguda dels dirigents de la Borsa, que es devien pensar que hi havia algú que badava.\nMés difícil va ser aconseguir que les picabaralles entre Generalitat i Ajuntament de Barcelona no acabessin perjudicant seriosament el futur de Fira de Barcelona. El recinte de Montjuïc havia quedat antic i petit. Les Institucions madrilenyes, totes sota comandament del Partit Popular, remaven sense repòs a favor del creixement d’IFEMA. I mentrestant, a Barcelona, la Generalitat lluitava per ampliar la Fira en terrenys del Mas Blau, prop de l’aeroport de Barcelona, i l’Ajuntament a favor del Polígon Pedrosa, en terrenys de l’Hospitalet de Llobregat.\n"Més difícil va ser aconseguir que les picabaralles entre Generalitat i Ajuntament de Barcelona no acabessin perjudicant seriosament el futur de Fira de Barcelona"\nLa batalla va durar anys i panys, fins que el ple de la Cambra va decidir invertir a l’Hospitalet, i la Generalitat no es va incorporar als òrgans de govern de Fira fins setembre de 2000, quan gràcies a un pacte històric entre Pujol i l’alcalde Joan Clos, la institució es va professionalitzar, la Cambra va renunciar al poder que hi tenia, i l’empresari Jaume Tomàs, consensuat per per tothom, va passar a presidir el nou consell d’administració que substituïa l’antic Comitè Executiu.\nJuntament amb Jaume Tomàs, gent de pes com José Manuel Lara, Jordi Clos, Josep Blanchart, Salvador Gabarró, Miquel Valls o Pere Vicens (Vives), van contribuir a la refundació i, de fet, a la salvació d’una Fira en hores baixes, que avui dia és un dels principals motors econòmics de Barcelona i el magnífic marc on celebrem, per exemple, el Mobile World Congress. Una renúncia d’en Negre i la institució que presidia, que va resultar providencial.\nAbans d’això, Negre i Gaspart, els dos grans rivals de les eleccions del 91, havien trobat la manera de fer les paus, tot creant una plataforma de promoció econòmica prou rellevant, Turisme de Barcelona, dependent en un 45% de la Cambra, un altre 45% de l’Ajuntament i un 10% de la Fundació Barcelona Promoció, que al seu torn estava controlada en un 100% per la Cambra de Comerç de Barcelona. President, un Joan Gaspart que encara no havia tastat el gust agredolç de la presidència del Barça, on havia de substituir breument al seu amic Josep Lluís Núñez. Com a resultat, la institució, comandada per en Raimon Martínez Fraile i en Pere Duran Vall-Llosera, va atraure un important volum de negoci turístic vacacional i de negocis a la ciutat.\nNegre, que també va ser president del Consell de Cambres de Catalunya i president d’Eurochambres, la plataforma que aplega unes 1.200 cambres europees de Comerç va aconseguir mantenir durant els seus tres mandats la quota cameral obligatòria, que permetia finançar sense dependències una important tasca de suport a tot el teixit empresarial, i sobretot a les empreses més vulnerables. “La principal funció de la Cambra és la de redistribuir els recursos generats entre tots”, solia repetir-me.\nPerò en aquest món tot s’acaba, i el llarg període de 12 anys de mandat d’en Negre es va veure substitut per un altre llarg període de 17 anys del seu molt respectable successor Miquel Valls.\n"Però quedi clar que a en Negre, quan li confiaven un gerro valuós, mai no el deixava caure"\nAltres temps, altres reptes i altres problemes.\nPerò quedi clar que a en Negre, quan li confiaven un gerro valuós, mai no el deixava caure.


Laudato sí: cultura de la vida, (in)cultura de la mort – Pelle Maha\nby Joan Gimenoon 02/06/2022 02/06/2022\nὅτι χρόνος οὐκέτι ἔσται \nJa no hi haurà més temps\nGünlük işlerdenmiş gibi ölüm\nCom si la mort fos un afer quotidià\nAcaben de complir-se els vint anys de la celebració de Fòrum Social Mundial de Porto Alegre. Aquest aniversari ha passat pràcticament desapercebut tant a les xarxes socials com als mitjans de comunicació tradicionals, en un món, el d’avui en dia, monopolitzat pel salvi’s-qui-pugui de la pandèmia. D’aquella trobada organitzada per anticapitalistes i altermundistes va sorgir el conegut lema un altre món és possible. Amb aquest mantra, el pensament ben intencionat d’esquerres propugnava que no només era desitjable sinó també possible una altra forma de globalització, una societat més justa en un marc econòmic postcapitalista i amb un desenvolupament sostenible. Vint anys després, els colapsòlegs – amb l’escola no acadèmica de colapsologia francesa al capdavant (Pablo Servigne, Raphaël Stevens i altres) – estan mostrant que l’optimisme d’aquells que pensaven que es podria canviar el món anant cap a un desenvolupament verd i més igualitari, però sense plantejar-se el fons de la noció de desenvolupament, ja no és una opció. Així, el lema que va sortir de Porto Alegre i que ha estat bandera de tants i tants grups en els últims anys ha hagut de ser actualitzat per la tossuda realitat dels temps actuals: una altra fi del món  és possible. Ara mateix, doncs, el debat seriós ja no es troba en si anar cap el desenvolupament sostenible, l’economia verda (l’anomenat Green New Deal) o no fer-ho i seguir com ara, sinó en si podrem col·lapsar bé o només ens quedarà col·lapsar de la pitjor manera. En tot cas, la certesa de tot plegat és que el col·lapse és inevitable.\nNo hi haurà més temps\nL’encíclica Laudato si del Papa Francesc va ser presentada l’any 2015. De llavors ençà ha estat un text de referència per a moltes persones, cristianes o no, que han trobat en ella una bona anàlisi de les causes de la crisi social i ambiental del món, algun concepte oportú com el de ecologia integral o rapidació, així com algunes perspectives d’actuació, la principal de les quals és la que te a veure amb el canvi o transformació interior de cadascú de nosaltres com a pas previ ineludible per a fer possible qualsevol altra transformació externa (LS,217 i ss.). Al número 1 de la revista Pelle Maha (La fi d’un cicle) ja vam dedicar un text a aquesta encíclica, així que pel que fa al gruix de les seves interpretacions generals i de la seva importància en aquests moments de crisi planetària aguda, remeto al lector a aquell article. En aquest text, en canvi, intentarem veure quins són els topalls o els límits d’aquesta encíclica, precisament per poder anar més enllà, això sí, partint del camí que ella mateixa marca.\nVista des de la perspectiva de la col·lapsologia, la Laudato si deixa entreveure alguns límits, doncs peca, per dir-ho així, d’una mica massa d’optimisme humanista d’arrel cristiana. Potser és precisament aquest el seu punt feble. Sempre és bo tenir esperança en moltes coses, però en aquest cas l’esperança no és cap opció si es refereix a la millora – no diguem ja a la reversió – de la situació ecològica de la Terra, de la nostra Casa comuna com li agrada dir al Papa Francesc. L’esperança tampoc ens sembla l’horitzó, com a mínim des d’un punt de vista global, en tant que humanitat, per tot allò que te a veure amb la millora de les relacions de l’ésser humà amb ell mateix, amb els altres, amb el món (Cosmos) i amb Déu. En aquest sentit, precisament la noció clau d’ecologia integral (capítol 4 de l’encíclica) és a dir, el fet que tot estigui relacionat i que les dimensions ecològiques i socials estiguin íntimament relacionades, fa encara més palesa la impossibilitat actual d’un canvi global d’aquestes interrelacions. Ras i curt: no només fem tard en tot, sinó que a més no fem res. La nostra mirada – ho reconeixem – és la de la desesperança humanista. Gràficament, podríem posar un exemple: La humanitat actual és com un tren que circula a gran velocitat, dirigint-se ràpidament cap a un penya-segat que forma el congost d’un riu. El pont ja no hi és o, ves a saber, si ha existit mai. Coneixedors de la situació que s’aproxima, el que fan els maquinistes és accelerar més i més, convençuts que el tren podrà saltar per sobre del buit que se’ls obre al davant. Molts passatgers, la majoria, mentrestant, fan festa, mengen i veuen, indiferents a la realitat i a la gravetat de la situació. Aprofiten el moment. D’altres, no poden gaudir de la festa (potser voldrien, però no poden), són els condemnats de la terra, els petits de les Escriptures i de Jesús als Evangelis. Només alguns viatgers intueixen la veritable gravetat de la situació. Tres o quatre resen donant gràcies a Déu pel viatge que els ha permès arribar fins allà. En tot cas, tots es troben al mateix tren, que segueix avançant cada cop a més velocitat. El final de la història és una obvietat. Els trens no salten i, per tant, aquest tren caurà sense remei daltabaix de l’espadat. I després? Això no se sap.\nLes causes del col·lapse global són complicades i s’exposen en altres articles d’aquest monogràfic. L’encíclica Laudato si les descriu molt bé, especialment al capítol 3 «L’arrel humana de la crisi ecològica», on s’esmenten com a principals arrels de la crisi ecològica i humana el complex tecnocientífic aliat del poder, un antropocentrisme mal entès, el relativisme moral o un pensament ecològic ben intencionat però fragmentat, que no te en compte la dimensió humana ni espiritual de la situació. Tot plegat, en definitiva, fa que ens trobem davant d’un panorama on s’escauen més que mai aquelles paraules de l’Apocalipsi de sant Joan: ja no hi haurà més temps. No n’hi ha i no hi haurà més temps per reaccionar i canviar el curs de les coses, ni per la Terra ni per a la humanitat. Els mecanismes del col·lapse global ja s’han desfermat i els diferents sistemes (clima, energia, pèrdua de diversitat biològica i cultural, demografia, política, etc.) aniran col·lapsant més d’hora o més tard.\nAquesta falla multisistèmica és, molt resumida, la tesi dels col·lapsòlegs a la qual jo m’adhereixo cada dia més. Però, justament aquí és on encara podem trobar una manera cristiana d’abordar l’irremeiable, l’esperança transformadora per a un temps sense optimisme. Efectivament, no hi ha més temps (cronos), però tenim per davant de nosaltres tota l’eternitat. El temps cronològic de reacció se’ns acaba però, precisament per això, se’ns obre ara més que mai el temps kairològic. Aquest és un camí transitable sense haver de caure en anacrònics survivalismes ni en superbs posthumanismes. L’opció cristiana radical és la d’abraçar el temps kairós, aquest temps dens, que transforma la vida i converteix l’esdevenir en un aprofundir. El temps kairós és aquell que no va cap endavant sinó cap en dins, cap a les profunditats. I aquest és, al meu parer, el doble sentit del verset de l’Apocalipsi citat suara. El mirar cap endavant – el progrés – ja no és una alternativa, perquè l’únic camí transitable que ens queda és el d’enfonsar-nos en el misteri de la tempiternitat, la forma d’un ésser que ja està fet, però que hem d’acabar de fer: perfeccionar allò que ja és perfecte, aquest és el sentit de les nostres vides. Escrivia Raimon Pakikkar que «la tempiternitat és la temporicitat d’un ésser que ja ha arribat a ser, que «és» en la plenitud del seu sentit, que ha omplert, per dir-ho d’alguna manera, tots els forats (potencials) del seu ésser i que ha vessat tots els desigs (esperances) d’arribar a ser. El seu ésser és total, com-plet, ab-solut, ha arribat al terme, a l’Ésser, i el seu ser és Déu».\nDes d’aquesta perspectiva, l’actitud dels col·lapsòlegs i l’esperança de l’escatologia cristiana es complementen perfectament. La salvació del col·lapse no ha de consistir en l’angoixa per la pervivència física, ni de l’individu, ni de la cultura, ni tant sols de l’espècie, sinó el desig de viure més profundament i anar cap a la realització plena de l’ésser. No feia falta el col·lapse multisistèmic de la Terra per besllumar el camí de la plenitud de l’ésser – i històricament han estat moltes persones les que l’han transitat – però amb el col·lapse, aquesta via esdevé una mena d’última ratio del sentit de la vida.\nPersones, grups i comunitats hem d’apostar-ho tot a que el el Regne de Déu és dins nostre, parafrasejant el títol que posà Tolstoi al llibre on culminava la seva reflexió sobre el cristianisme. Recordem que tant Jesús com la primera comunitat de cristians estaven convençuts que la seva seria l’última generació. Entesa així la salvació que pregona l’Església no ha de ser l’esbiaixada universalitat de la cristiandat (massa semblant a la globalització uniformitzadora) sinó més aviat la certesa expressada a Mateu 18,20 que «on n’hi ha dos o tres de reunits en el meu nom, jo sóc allí enmig d’ells». I és potser en aquest sentit que, l’encíclica del Papa Francesc, en molts aspectes radical, es veu limitada justament per la seva falta final de radicalitat.\nEl que tímidament apunta cap el final, la crítica al creixement sostenible (Laudato si,194), el menys es més (LS,222) o la sobrietat (LS,223) són plantejaments pensats per al temps cronològic i per això ja són, hores d’ara, insuficients i caducs. Només apuntant cap la tempiternitat és possible l’esperança per a l’ésser humà i de retruc, per a tota la Creació. I recordem, ni que sigui de passada, que la funció del cristià a la terra no consisteix tant a salvar-se a sí mateix com a col·laborar amb Crist en la redempció de tot l’Univers (Pau, 1Corintis 3,9).\nL’horitzó final que representa la mort ens horroritza. No es tracta de por a morir sinó de l’angoixa que tot s’acabi i que després no hi hagi res més en absolut. El punt i final. Per això, el fet indefugible que representa la mort es troba en la base de la religió, la filosofia i la ciència. Totes les cultures de la Terra s’han posicionat i han intentat donar resposta a tot allò que implica la mort. Davant l’evidència que amb la mort el cos material s’extingeix, les diferents tradicions han elaborat creences diverses per explicar la pervivència d’algun tipus de existència espiritual, ja sigui en forma de consciència o d’ànima. A Occident, tota la maquinària tecnocràtica que ha anat construint, des de fa segles, és un immens monument a exorcitzar la por de la mort i aconseguir la immortalitat en aquest món. Aquesta carrera enfollida de l’Occident llençant ciència i tècnica darrere la victòria sobre la mort del cos material, ja sigui en forma de transvasament de la consciència individual o col·lectiva a un software, mitjançant l’allargament de la durada dels telòmers cel·lulars o d’altres maneres, ha tingut com a conseqüència l’anorreament de la dimensió espiritual de l’ésser humà, descartant així, la ruta cap a la plenitud de l’Ésser. De retruc, hem posat i disposat tota la vida de la resta de la Terra al servei d’aquest projecte d’essència fàustica. Que no ens estranyi, ara, que Mefistòfil vingui a reclamar el que li pertoca. Tot plegat, es tracta, sens dubte, de la manifestació més plena del pecat original (Gènesi 3,4-5) i d’aquell moment en que la serp va replicar a Eva: «No, no morireu pas! Déu sap que, si un dia en mengeu, se us obriran els ulls i sereu com déus: coneixereu el bé i el mal».\nEl no morir o, com a mínim, l’allargarment de la vida, ha estat, com hem vist, una de les dèries de la humanitat occidental. Els avenços en la tècnica i en la ciència han tingut dues aplicacions fonamentals i totes dues posades al servei del progrés: matar més (progrés militar) i viure més (progrés mèdic). La innegable millora en les condicions de vida material ha tingut com a conseqüència l’augment vertiginós de la població mundial durant els últims cent cinquanta anys. Així, dels dos mil milions de persones de les primeres dècades del segle xx hem passat als set-mil vuit-cents milions d’inicis del segle xxi. I precisament aquest fet, el creixement demogràfic, és un problema que queda sense abordar a la Laudato Sí, que fa allò de com si de no anomenar-ho, no existís. I sóc conscient que amb aquesta qüestió m’estic ficant en un camp de mines…\nVeiam. Molts estem ben d’acord amb el Papa Francesc quan reclama justícia entre el desenvolupament dels diferents països i afirma que «sabem que és insostenible el comportament d’aquells qui consumeixen i destrueixen més i més, mentre que d’altres encara no poden viure d’acord amb la seva dignitat humana. Per això ha arribat l’hora d’acceptar cert decreixement en algunes parts del món aportant recursos perquè es pugui créixer sanament en altres parts» (LS,193) Però això es fa impossible de portar a terme en un món amb uns recursos limitats i amb una població en creixement exponencial. L’encíclica carrega contra aquells que proposen una reducció de la natalitat en els països pobres condicionant ajuts econòmics a certes polítiques de «salut reproductiva», i fa bé en fer-ho, perquè és quelcom immoral a totes llums, però quan diu que el creixement demogràfic és plenament compatible amb un desenvolupament integral i solidari (LS,50), no s’està sent conscient dels límits que ens imposa la Terra. Podem anar per la via de la justícia social i de l’equitat i pregonar el desenvolupament de les societats que no en han gaudit o podem acceptar que no és possible el creixement enlloc ni en cap àmbit (ni econòmic, ni d’explotació de recursos materials, ni de població). Totes dues opcions són dolentes des de la perspectiva de la vida humana material i segurament ambdues ens condueixen, de nou, al col·lapse.\nNo es tracta de cap manera de polítiques de salut reproductiva, sinó que es tracta de ser conscients que la població actual del planeta determina, i molt, el col·lapse que fa temps que ha començat (al text del Josep Mª Mallarach, dins aquest mateix volum, es veu cóm el col·lapse no és només cosa d’avui). En aquest sentit, cal recordar que el creixement vertiginós de la població ha estat conseqüència última dels avenços que s’han fet obsessivament per allargar la vida i per evitar o endarrerir la mort. Per tant, no ha estat un creixement natural sinó la conseqüència d’una manera de veure l’existència i el món pròpia d’Occident, en bona part, determinada per l’humanisme cristià, en tant que fonament filosòfic del mite del progrés i del materialisme. L’alternativa no és planificar la vida, sinó aprendre a conviure amb la mort. Als nostres dies, encara perviuen pobles indígenes, poc o gens ni mica contactats, a la frontera amazònica (Perú, Bolívia i Brasil). Aquests grups humans mantenen una relació d’harmonia amb la natura perquè mantenen un saludable equilibri poblacional. I això es deu, en gran mesura, a que mantenen amb la mort una relació de naturalitat, quasi d’amistat, una actitud que ens podria recordar la relació de sant Francesc d’Assís amb tota la creació i amb la mort com una part d’aquesta creació divina: «Lloat sigueu (Laudato si´), Senyor meu, / per la nostra germana la mort corporal, / de qui cap home vivent no pot escapar». Així doncs, no es tracta només de tenir una altra relació amb la vida, sinó també de teixir un altre tipus de relació, molt més fraternal, amb la mort. No és qüestió només de viure bé, de viure millor, sinó de aprendre a morir bé, d’abraçar el final com si la mort fos un assumpte quotidià, com va escriure el poeta turc Ilhan Berk.\nQui vulgui salvar la seva vida, la perdrà\n«Què en treu l’home de guanyar tot el món si perd la vida?» (Marc 8,36) Aquesta hauria de ser una de les preguntes decisives a fer-nos en aquests moments en tant que éssers individuals i també com a humanitat. Podem entendre millor aquestes paraules de l’Evangeli de Marc, i els seus paral·lels a Mateu i Lluc, si les situem en una incomprensió bastant generalitzada. Només començar, la incomprensió concreta que van tenir Pere i altres deixebles respecte de la bona notícia que proposava Jesús (Marc 8,31-35) i durant dos mil anys de cristianisme, la que en general hem tingut els cristians al voltant de l’essència i la plenitud de la naturalesa de la vida. Com intuïa Jesús, el veritable camí de la Vida passa ineludiblement per la mort. I només morint al que som ara, com a persones o com humanitat, podrem confiar que el col·lapse que vindrà portarà un home nou que visqui una vida nova tal i com recomanà sant Pau als efesis: «renuncieu al vostre comportament passat i despulleu-vos de l’home vell que es va destruint rere els desigs seductors; renoveu espiritualment el vostre interior i revestiu-vos de l’home nou, creat a imatge de Déu en la justícia i la santedat que neixen de la veritat» (Efesis 4,22-24). Per tant, Lloat siguis (Laudato si´), Senyor, per la vida donada que culmina i es transforma en una mort fecunda.\nPapa Francesc,Lloat Sigueu. Laudato si´, Carta encíclica, Barcelona, Claret, 2015.\nRiechmann, Jorge, Otro fin del mundo es posible, decían los compañeros, Barcelona Ediciones MRA, 2019.\nServigne, Pablo & Stevens, Raphaël, Colapsología, Barcelona, Arpa Editores, 2020.


Silver One Apartments Gdańsk Polònia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nJelitkowska 17, Jelitkowo, Gdańsk, Polònia, 80-342 - Veure al mapa\n"I'm a business man & director in a company who doesn't mind..."\nApartament 2 Habitacions (Apartment A3)\nApartament 2 Habitacions (Apartment A4)\nDissenyat tant per oci com per negoci, Silver One Apartments està situat idealment a Jelitkowo; una de les localitzacions més populars de la ciutat. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nA Silver One Apartments, l'excelent servei i instal.lacions superiors faran de la vostra estada una experiència inoblidable. A l'hotel s'hi pot gaudir d'unes comoditats de primera classe com habitació familiar.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Silver One Apartments és la vostra destinació si buscau allotjament de qualitat a Gdańsk.\nTots els tipus de viatgers (135) Parelles (45) Viatgers en solitari (10) Famílies amb infants petits (47) Famílies amb infants grans (17) Grups (16)


3 característiques invisibles de la lectura - Pescaparaules\nLa lectura entra en joc en cadascú de nosaltres cada vegada que traslladem l’atenció al món visual de les paraules i escoltem com sonen les lletres, una darrere de l’altra.\nImaginar que sentim els nostres pensaments és fàcil d’entendre; ho fem quan volem resoldre una qüestió i sempre que ens endinsem dins la lectura d’un text que ens agrada llegir.\nEscoltar les lletres és una de les característiques invisibles que hi ha darrere de la lectura, però n’hi ha més, i avui te’n porto algunes que també se’ns passen per alt sempre que pensem en llegir.\nTotes les característiques que veuràs a continuació son condició perquè la lectura pugui existir.\n1ra característica invisible: la lectura es pot agafar amb les mans\nPensem en la lectura com una immersió en el món de les idees.\nAquesta immersió consisteix en percebre com a idees pròpies (pensament propi) allò que expliquen les lletres.\nAixí que les lletres fan una doble funció davant la lectura: son el fil conductor del missatge i després formen part del missatge.\nÉs a dir, que igual com passa amb l’aigua de la pluja que forma part del riu o del mar en funció del lloc del recorregut on es trobi, les lletres seran grafies o lectura en funció del punt de transformació so-grafia del que parlem.\nPensem doncs, per aquesta primera característica, en que és condició necessària poder agafar el missatge escrit amb les mans.\nQuè passa amb els missatges que hi ha penjats al sostre o a llocs on no hi podem accedir?\nAquesta condició també és vàlida si podem imaginar que la lectura l’agafem.\nAra bé, com més proximitat física hi hagi entre el suport on s’hi representin les lletres i les mans del lector més fàcil serà imaginar.\nAixí que si penses en inici de la lectura pots plantejar el format de mida gegant, però tingues present que serà més enriquidor l’aprenentatge si l’alumne pot tocar, agafar i manipular amb facilitat el missatge que té entre les mans.\n2na característica invisible: la lectura és moviment constant\nParlem de lectura quan entrem al món imaginari que sorgeix de la fusió entre les lletres i el propi pensament.\nLlegir és un exercici intel·lectual tant pel lector novell com pel veterà i de fet, el cansament que un lector presenta davant d’una lectura més llarga de l’habitual és totalment normal.\nDavant la lectura posem en marxa l’activació d’un circuit neuronal concret, i és allà on esdevé la fusió entre lletres i pensament propi. Aquí hi hauria el que podríem anomenar “realitat lectora”.\nTot i que podem llegir durant uns quants minuts o algunes hores, l’estada dins d’aquesta “realitat lectora” es manté tan sols durant alguns segons, que serà més o menys llarga depenent de la capacitat de retenció memorística de cadascú.\nÉs a dir, que som capaços de mantenir l’atenció davant d’un text durant molt més que alguns segons perquè els inputs neuronals surten de la realitat lectora i tornen a entrar ràpidament, carregats de noves lletres transformades en so i preparades per a ser fusionades amb els propis pensaments.\nMetafòricament parlant, podríem entendre la lectura com una cursa circular d’entrada i sortida a les realitats per les que passem amb la imaginació. La “realitat lectora” formaria part del pensament propi i la “realitat del text” formaria part del pensament de l’escriptor/a.\n3ra característica invisible: la lectura és una via d’autoconeixement\nAquesta és potser la característica invisible més coneguda i fàcil d’entendre, tot i que igualment interessant tenir en compte a l’hora de pensar en activitats i millores a fer de cara a la lectura.\nEl diàleg que s’estableix amb un mateix davant la lectura està més modulat pel lector que no pas per l’autor de l’obra.\nI és que la càrrega emocional la posa el propi lector, que és qui decideix -normalment inconscientment- on posar més atenció i quan retenir més informació.\nD’aquí és d’on venen les múltiples interpretacions que fem amb la lectura d’un llibre, que poden ser molt diferents segons quin sigui l’estat emocional amb el que ens trobem mentre llegim.\nAquesta font d’autoconeixement és molt més acusada quan la lectura es fa individualment, amb plena llibertat de decisió (què llegeixo, quan llegeixo i fins a on llegeixo) i lliure de condicionants externs, com ara interrupcions externes que treguin al lector de la seva “realitat lectora” o haver de justificar la lectura (com passa si demanem als alumnes que en facin un resum, a mode de prova de comprensió lectora).\nAquesta tercera característica està bé recordar-la sobretot quan algú ens diu que li ha agradat molt un llibre i no acabeu de saber el per què.\nSovint passa que l’impacte en la pròpia percepció d’un mateix és inconscient i per tant és difícil repetir l’experiència lectora. En el fons el que es busca repetir és una experiència emocional que no va lligada al text, sinó a la fusió del propi pensament que esdevé dins d’aquesta “realitat lectora”.\nDe fet hi ha moltes propostes d’autoconeixement i creixement personal que aprofiten aquesta característica de la lectura per jugar amb l’inconscient i trobar resposta a bloquejos emocionals.\nEl paper del silenci\nHavies pensat mai en alguna d’aquestes característiques?\nEl silenci hi té molt a veure en tot això!\nAquest proper dissabte dia 18 de setembre, a les 9.30h, en parlarem al taller sobre Tècniques per augmentar el silenci i l’escolta a l’aula.\nVine i comencem juntes el primer dissabte del curs!


Per què el meu iPhone no diu cap targeta SIM? Aquí teniu la veritable solució! - Iphone\ncom fer que el vostre número de telèfon sigui privat a l'iPhone\nper què el meu rellotge Apple no es connecta?\nés probable que es faci una trucada telefònica per part d’una estafa\nPer què el meu iPhone no diu cap targeta SIM? Aquí teniu la veritable solució.\nEl sol brilla, els ocells piulen i tot va bé amb el món, fins que no ho observeu 'Sense SIM' ha substituït el nom del vostre operador de telefonia mòbil a l'extrem superior esquerre de la pantalla de l'iPhone. No heu tret la targeta SIM de l'iPhone i ara ja no pot fer trucades telefòniques, enviar ni rebre missatges de text ni utilitzar dades mòbils.\nSi us pregunteu: 'Per què el meu iPhone no diu cap targeta SIM?' O si no teniu ni idea de què és una targeta SIM, heu arribat al lloc correcte. Aquest problema generalment és bastant fàcil de diagnosticar i Us guiaré pas a pas pel procés perquè pugueu solucionar definitivament l’error 'Sense SIM'.\nQuè és i què fa una targeta SIM?\nSi mai no heu sentit a parlar d’una targeta SIM, no esteu sols: l’ideal seria que no us hagueu de preocupar mai. Quan tingueu problemes amb la targeta SIM, tenir un petit coneixement sobre el que fa la targeta SIM de l’iPhone us ajudarà a entendre el procés de diagnòstic i correcció de l’error 'Sense SIM'.\nSi alguna vegada voleu confondre els vostres amics de la tecnologia amb curiositats de telefonia mòbil, SIM significa 'Mòdul d'identitat de subscriptor'. La targeta SIM de l'iPhone emmagatzema els petits fragments de dades que us distingeixen de la resta d'usuaris d'iPhone a la xarxa cel·lular i conté les claus d'autorització que permeten que el vostre iPhone accedeixi als serveis de veu, text i dades que pagueu al mòbil factura de telèfon. La targeta SIM és la part del vostre iPhone que emmagatzema el vostre número de telèfon i us permet accedir a la xarxa cel·lular.\nÉs important tenir en compte que el paper de les targetes SIM ha canviat al llarg dels anys i que molts telèfons antics solien utilitzar les targetes SIM per emmagatzemar la llista de contactes. L'iPhone és diferent perquè emmagatzema els vostres contactes a iCloud, al servidor de correu electrònic o a la memòria interna de l'iPhone, però mai a la targeta SIM.\nL’altra evolució notable de les targetes SIM es va produir amb la introducció del 4G LTE. Abans de l’iPhone 5, operadors com Verizon i Sprint que utilitzen la tecnologia CDMA utilitzaven el propi iPhone per enllaçar el número de telèfon d’una persona a la xarxa de dades mòbils, no una targeta SIM independent que es col·locaria a l’interior. Actualment, totes les xarxes utilitzen targetes SIM per emmagatzemar els números de telèfon dels seus subscriptors.\nPer què necessitem targetes SIM de totes maneres? Quin és l'avantatge?\nLes targetes SIM faciliten la transferència del número de telèfon d’un telèfon a un altre i solen ser molt resistents. He retirat les targetes SIM de molts iPhones fregats per danys causats per l’aigua, he posat la targeta SIM a l’iPhone de reemplaçament i he activat el nou iPhone sense cap problema.\nLes targetes SIM també us faciliten el canvi de proveïdor quan viatgeu, sempre que el vostre iPhone estigui 'desbloquejat'. Si viatgeu a Europa, per exemple, podeu evitar despeses de roaming internacional desorbitades inscrivint-vos breument a un operador local (habitual a Europa) i posant la targeta SIM al vostre iPhone. Torneu a posar la targeta SIM original a l'iPhone quan torneu als estats i ja podeu començar.\nOn és la targeta SIM al meu iPhone i com puc eliminar-la?\nTots els iPhones utilitzen una safata petita anomenada safata SIM per mantenir la targeta SIM ben fixada al seu lloc. Per accedir a la targeta SIM, el primer pas és expulsar la safata SIM inserint un clip al petit forat de la safata SIM que hi ha a l’exterior de l’iPhone. Apple té una gran pàgina que mostra el ubicació exacta de la safata SIM a cada model d'iPhone , i us serà més fàcil fer una ullada ràpida al seu lloc web per trobar-ne la ubicació i tornar aquí. Estem a punt de diagnosticar i solucionar definitivament l’error 'Sense SIM'.\nSi no voleu utilitzar un clip de paper ...\nSi no us sentiu còmode ficar un clip a l’interior de l’iPhone, podeu agafar un útil adaptador de targeta SIM d’Amazon.com que inclou una eina expulsora de targetes sim professionals i un adaptador que us permet utilitzar la targeta nano SIM des d’un iPhone 5 o 6 en iPhones de models anteriors o altres telèfons mòbils. Si el vostre iPhone està danyat, podeu fer servir aquest kit per treure la targeta SIM i enganxar-la al vostre iPhone antic (o un altre telèfon mòbil que tingui una targeta SIM) i fer trucades amb el vostre número de telèfon immediatament.\nCom puc solucionar l'error 'Sense SIM' de l'iPhone?\nApple ha creat un fitxer pàgina de suport que tracta aquest problema, però no necessàriament estic d'acord amb l'ordre dels passos de resolució de problemes i no hi ha cap explicació de la justificació darrere dels seus suggeriments. Si ja heu llegit el seu article o altres articles i encara teniu problemes amb el 'Sense SIM' amb l'iPhone, espero que aquest article us proporcioni una explicació sòlida del problema i els coneixements que necessiteu per solucionar-lo.\nPot semblar obvi, però és útil afirmar el problema aquí: El vostre iPhone diu 'Sense SIM' perquè ja no detecta la targeta SIM inserida a la safata de la SIM, tot i que realment hi és.\nCom molts problemes de l'iPhone, l'error 'Sense SIM' pot ser un problema de maquinari o de programari. A la pàgina següent , començarem per abordar els possibles problemes de maquinari, ja que solen ser fàcils de veure amb una inspecció visual. Si això no ho soluciona, us guiaré pels passos de resolució de problemes de programari que us ajudaran diagnosticar i resoldre el seu problema .


Vorera (Madrid, 1956), fotografia que s’ha fet famosa també perquè va ser portada del 'best-seller' 'La sombra del viento' de Carlos Ruiz-Zafón. Francesc Català-Roca\nBarcelona i Catalunya viuen un moment d’eclosió de la fotografia, de la imatge. Foto Colectania, al passeig Picasso, amb una important col·lecció i una activitat expositiva de qualitat, dirigida per Pepe Font de Mora, ha celebrat els vint anys d’existència, i La Virreina, amb la direcció audaç i valenta de Valentín Roma, que ha posicionat el Centre de la Imatge, a la Rambla, com un dels espais més creatius i de referència internacional, marcaven darrerament el ritme de la programació fotogràfica de la ciutat. L’obertura el 2020 a Barcelona per la Fundació Mapfre del nou centre KBr, dedicat a la fotografia, on ara es poden visitar dues esplèndides exposicions dedicades a Lee Friedlander i a Adolf Mas, ha afegit rigor i dimensió internacional a la situació de la fotografia a la ciutat. Si hi afegim les activitats de l’Arxiu Fotogràfic de Barcelona; l’aparició del nou centre FotoNostrum, al carrer Diputació; la programació habitual de molts museus i galeries on s’acostuma a exposar fotografia, i la consolidació al territori de festivals com Panorama, Revela’t o la Biennal Xavier Miserachs, podem confirmar que des del sector privat i des de l’espai públic hi ha un nou interès i una aposta per la fotografia i la imatge contemporània.\njoves passejant a Madrid (1953) © Fons Fotogràfic F. Català-Roca - Arxiu Històric del Col·legi d’Arquitectes de Catalunya\nAra bé, què podem dir des del punt de vista del patrimoni fotogràfic i de la presència de la fotografia catalana en els museus públics? Han passat més de 180 anys des que es va fer la primera fotografia a Catalunya i a Espanya. Va ser un daguerreotip fet a Barcelona per Ramon Alabern i Moles, una vista de la Llotja i la Casa Xifré des de l’actual Pla de Palau. Des d’aleshores, la fotografia ha viscut a Catalunya un desenvolupament extraordinari que ha tingut moments de gran efervescència: als anys vint i trenta del segle XX, amb referents de modernitat i avantguarda; als anys cinquanta i seixanta, amb una nova generació, més realista i alhora deutora de la modernitat, que dona pas a l’eclosió als anys setanta d’una nova generació, més crítica a la fi del franquisme i propera al periodisme, i encara la d’un grup extens de fotògrafs que revisen la tradició de la modernitat des d’un llenguatge propi més singular. Posteriorment, a la fi del segle XX i a principis del segle XXI, amb la revolució digital, tot un conjunt de noms conformen un panorama ric i divers en la fotografia catalana contemporània.\nL’any 2000, el MNAC va presentar l’exposició Introducció a la història de la fotografia a Catalunya, que es va acompanyar amb un catàleg de més de tres-centes pàgines amb textos d’especialistes com Juan Naranjo, Joan Fontcuberta, Pere Formiguera, Laura Terré Alonso i David Balsells. La mostra, a cura de David Balsells, ha estat l’esforç més important i ambiciós fins ara de presentar un recorregut per la fotografia a Catalunya, des dels seus inicis, l’any 1839, fins a l’any 2000. El fet és que si alguna persona vol conèixer la història de la fotografia a Catalunya fins als nostres dies o la creació fotogràfica contemporània catalana, l’únic lloc on trobarà un nombre important d’obres i d’autors de referència és al Museu Palau Solterra, a Torroella de Montgrí, on s’exposa regularment una selecció del fons fotogràfic de la Fundació Vila Casas, i on hi ha una programació regular d’exposicions d’autors rellevants com la que encara es pot veure de Jean Marie del Moral.\n“Quan fem una fotografia tenim tantes possibilitats, punts de vista, situacions, que el simple fet de triar ja és una creació”\nEl Pla Nacional de Fotografia\nEl 30 de desembre del 2014 el govern de Catalunya va aprovar el Pla Nacional de Fotografia. El pla tenia els objectius principals següents. a) La protecció i descripció del patrimoni fotogràfic, amb el registre d’arxius fotogràfics, el cens d’arxius i l’inventari de fons i col·leccions. b) Ampliar la Col·lecció Nacional de Fotografia Històrica i Contemporània. c) Crear un portal digital de fotografia per divulgar i difondre el patrimoni fotogràfic històric i contemporani de Catalunya. d) Crear el Fons Nacional de Fotografia. e) Identificar els centres de restauració i preservació, i alhora crear programes de formació de tècnics i professionals en la preservació i gestió del patrimoni fotogràfic. f) Desplegar polítiques de gestió de fons, mitjançant l’establiment de criteris de promoció de dipòsits, donacions i adquisicions. g) Impulsar la incorporació de la fotografia als programes universitaris i de professionals especialitzats. h) Incorporar la fotografia al relat del Museu Nacional d’Art de Catalunya. i) Impulsar la creació del Centre Nacional de Fotografia.\nPublicitat (Barcelona, 1954). © Fons Fotogràfic F. Català-Roca - Arxiu Històric del Col·legi d’Arquitectes de Catalunya\nS’ha avançat en molts camps, l’Arxiu Nacional de Catalunya compta amb importants arxius i llegats fotogràfics, el MNAC ha incorporat la fotografia al seu discurs, la política pública d’adquisicions de fotografia ha tingut un pressupost de més d’un milió d’euros des del 2017. Ara bé, manca una política pública ambiciosa en el camp de la fotografia, un espai de referència on es pugui mostrar i estudiar aquest ric i extens patrimoni i on es puguin coordinar totes les iniciatives públiques de suport a la fotografia i la imatge. Recordo que davant el silenci administratiu de les institucions del Principat, Toni Catany va decidir portar el seu magnífic arxiu fotogràfic a Mallorca, on ben aviat s’obrirà a Llucmajor el Centre Internacional de Fotografia Toni Catany. L’any passat, tot visitant la seva gran exposició a Vic, Manel Esclusa em confessava que no sabia on cedir el seu arxiu personal. Certament, la creació del Centre Nacional de Fotografia hauria de ser un dels projectes culturals prioritaris del govern Aragonès i de la consellera Garriga, per tal de “cobrir un buit en el sistema museístic català i donar resposta a una llarguíssima demanda tant del sector com del públic” i “posar en relleu una de les nostres grans tradicions culturals”, tal com afirma el Pla Nacional de Fotografia. Si l’Any Francesc Català-Roca serveix per donar a conèixer i estudiar la seva obra, garantir la permanència de l’Arxiu Francesc Català-Roca -ara cedit temporalment a l’Arxiu Històric del Col·legi d’Arquitectes de Catalunya- i avançar en la creació del Centre Nacional de Fotografia, certament haurà valgut molt la pena. Sens dubte, l’Arxiu Francesc Català-Roca hauria d’esdevenir pedra angular del nou Centre Nacional de la Fotografia i de la Imatge.


la llarga guerra contra mr. finalment el chow acabaria | africà ser llevant\nUna amarga batalla legal de sis anys entre els menjadors xinesos de luxe, el senyor Chow de Michael Chow i el nou rival Philippe Chow, ha acabat finalment (el més recent) final.\nEn un cas encarregat que ha estat sovint tan desconcertant com qualsevol galeta de fortuna, un tribunal federal d’apel·lació va dictaminar que el Sr. Chow ha de pagar més d’1,1 milions de dòlars en taxes i despeses legals per a Philippe Chow, que havia demandat el Sr. Chow.\nVincent Ancona, advocat de Philippe Chow i el seu fundador Stratis Morfogen, van reclamar la victòria: 'És només menjar xinès'! I, 'Michael Chow va gastar milions per intentar aquest cas, i ara també ha de pagar 1,1 milions de dòlars en taxes legals. El seu objectiu era apagar Philippe Chow. No va passar. Al final, no va aconseguir el que volia. Philippe segueix en negoci, que serveix menjar xinès ”.\nEl brouhaha derivava d’un vestit del 2009 en què el Sr. Chow va afirmar que Morfogen va atreure el seu veterà Chak Yam Chau de 27 anys de personal, va robar el menú de Michael Chow i Chau va canviar el seu nom per 'Philippe Chow Chau' per enganyar els clients pensant que era. Chow.\nLes reclamacions incloïen la infracció de marques comercials, la publicitat falsa i la competència deslleial. Philippe Chow va contrarestar 25,2 milions de dòlars per difamació i altres reclamacions rebutjades.\nAncona va dir que Chau va començar com a rentaplats i que finalment va demanar una peça al senyor Chow. 'Volia un tret al somni americà. El senyor Chow va dir que no, de manera que va prendre el seu propi tret. És una història fantàstica.\nUna font propera a Morfogen va dir: 'Aquesta decisió va arribar en el moment just', ja que Morfogen llança aquest mes un nou restaurant xinès, Jue Lan Club, a l'antic espai de Limelight amb Robert Collins i Vikram Chatwal.\nEl 2012, Page Six va informar que un tribunal de Miami va concedir al senyor Chow una sentència d'1 milió de dòlars contra Philippe. Es va suposar que es va revertir aquesta decisió, es va reintegrar després. Els advocats del senyor Chow, inclosos Bert Fields (els clients de la qual inclouen Tom Cruise, Warren Beatty i John Travolta) i Curtis Miner, no van tornar les nostres sol·licituds de comentari.\nLiza Minnelli venent tranquil·lament els quadres d’Andy Warhol\nHilary Duff i Matthew Koma estan casats\nCedric l’animador gairebé va fer un holograma de Bernie Mac\nSarah Michelle Gellar finalment tria el veritable amor de Buffy\nCom Khloé es va assabentar de Tristan fent trampes amb Jordyn


Coworking Rural Salines Bassegoda – Comunitat de Treball col·laboratiu a l'Empordà rural, interior i de muntanya\n30 Octubre, 2020 Deixa un comentari\nTrobada de la Comunitat Coworking Rural de SB!\n11 febrer, 2016 11 febrer, 2016 Deixa un comentari\nEl proper dilluns dia 15, de 16h. a 18h. farem una nova trobada de la Comunitat Coworking Rural de Salines Bassegoda (que ja toca…)!\nDarrerament hi ha hagut noves incorporacions, us animem a venir i així ens coneixerem tots. També us volem comentar algunes novetats relacionades amb el moviment Coworking Rural, farem un petit treball col·laboratiu i també volem descobrir l’espai d’Avinyonet de Puigventós, que ja està en ple funcionament!\nEns trobarem a les 16h. a l’edifici de la Biblioteca d’Avinyonet de Puigventós, on hi ha el nou espai coworking. A l’acabar farem un petit berenar, si us va bé podeu portar alguna cosa per compartir!\nSupervisió Laboral: 12 de febrer\n8 febrer, 2016 11 febrer, 2016 Deixa un comentari\nDivendres 12 de febrer a 16:30h. nova oportunitat per gaudir de les Supervisions Laborals de la Pilar Gràcia! A l’Espai Coworking de Navata.\nAny nou, coworkers nous!\nComença un nou any i a la comunitat de Coworking Rural hi tenim noves incorporacions: emprenedors en temàtica de serveis turístics especialitzats en running i bicicleta tot terreny, emprenedores en temes de formació per a oposicions i una emprenedora en venta online de material d’infermeria…\nEls nostres propòsits per aquest nou any que comença: fer créixer la comunitat, ampliar els seveis, crear noves sinèrgies i projectes per tothom!!\nUs desitgem un pròsper i feliç 2016 a tots i totes les persones emprenedores!!\nEl talleret ofereix un nou servei\nA partir d’ara podeu portar (amb cita prèvia) els vostres electrodomèstics i aparells domèstics que necessitin reparació a l’espai coworking, que el Talleret, us els repararà!


Equilibre, realisme i ambició. El Full 321 – Andreu Francisco\nPublicat el Desembre 7, 2015 Desembre 7, 2015 per andreufrancisco\nL’1 de desembre hem aprovat inicialment el pressupost municipal per a 2016. Uns comptes que donen continuïtat a la feina duta a terme per aquest Ajuntament els darrers anys. Un pressupost que enguany arriba als 13,3 milions d’euros, un 12,60% més que l’any 2015. Hi ha dos aspectes que marquen la línia estratègica del nou pressupost.\nEl primer és la incorporació de més recursos humans en posicions claus per tal d’aconseguir una major eficiència en el funcionament de l’organització amb l’objectiu de poder oferir un millor servei a la ciutadania. Després de molts anys de contenció i ajustos en l’estructura de la plantilla, el 2016 dotem l’Ajuntament d’una millor estructura per afrontar els nous reptes tan polítics com els imposats per la nova legislació.\nEl segon és la dotació d’1,7 milions d’euros per a la construcció del nou Espai Cultural i la instal·lació de grades retràctils i elements tècnics de la seva sala polivalent. Al ple, vam aprovar també l’adjudicació d’aquestes obres amb una baixa del 35% sobre el preu de sortida que significa un estalvi de prop d’un milió d’euros sobre el cost inicialment previst. En l’àmbit de la inversió cal destacar que es destinarà mig milió d’euros més en la millora de la via pública i de diferents equipaments municipals com són el pavelló, l’escola Fabra, Can Magarola o el Mercat.\nPel que fa als ingressos, aquests venen definits pel manteniment de la fiscalitat després de tres anys consecutius de descensos, per un increment en la previsió de majors ingressos provinents dels impostos vinculats a la transmissió d’immobles i la construcció, i pel possible nou endeutament que aniria destinat a finançar el nou Espai Cultural.\nUn pressupost equilibrat, realista i a l’hora ambiciós per continuar millorant el nostre poble.


El repunt dels ERO d'extinció a Catalunya colpeja l'automoció - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nEl repunt dels ERO d'extinció a Catalunya colpeja l'automoció\nMés de 6.000 treballadors catalans van perdre la feina en acomiadaments col·lectius el 2019\nefe 27.01.2020 | 00:07\nTreballadors de la planta de l'empresa automobilística Seat a Martorell agencies\nTreballadors de la planta de l'empresa automobilística Seat a Martorell\nEl sector de l'automoció és un dels més perjudicats pel repunt dels Expedients de Regulació d'Ocupació (ERO) a Catalunya, on un total de 6.179 treballadors van perdre la feina en acomiadaments col·lectius el 2019, xifra que gairebé multiplica per tres els afectats l'any anterior. ET Connectivity, Prysmian i Calsonic Kansei són algunes de les empreses del motor que han presentat expedients que han contribuït a elevar aquesta xifra d'acomiadaments, mentre que el 2020 ja ha començat amb l'amenaça d'un nou ERO per a 760 treballadors de la planta de Continental Automotive a Rubí.\nSi s'acaba materialitzant, l'expedient, que l'empresa va anunciar dimecres passat i va decidir paralitzar l'endemà, serà el més nociu dels últims temps, per sobre del que va afectar l'any passat Nissan (600, encara que la majoria eren prejubilacions) i el de Prysmian (487).\nSegons les dades del departament de Treball de la Generalitat, el 2019 es va tancar amb un total de 6.179 treballadors afectats per 182 ERO d'extinció, xifra que suposa el 161,93% més d'empleats afectats i el 76,70% més d'expedients que el 2018. Catalunya no registrava un nombre d'acomiadaments tan elevats en procediments col·lectius des del 2013, quan la crisi va provocar que al voltant de 8.000 persones es quedessin sense feina.\nA més dels ERO d'extinció, el 2019 es van registrar 182 procediments de suspensió de contracte, que van afectar 3.490 persones, el 14,95% més; i 39 de reducció de jornada, que van implicar 390 treballadors, el 65,25% més. En total, el nombre de treballadors afectats per algun expedient (extinció, suspensió o reducció de jornada) es va elevar fins als 10.059, gairebé el doble que el 2018 (5.631).\nEn l'àmbit de l'automoció, amb un pes important a la indústria catalana, els experts apunten que molts d'aquests ERO s'expliquen per la incertesa sobre l'evolució del mercat de vehicles de combustió i els reptes que suposa l'aposta per la digitalització i el cotxe elèctric.\nUn exemple és el de l'empresa Continental Automotive, que ha justificat la seva decisió de vendre la planta de Rubí en la seva nova aposta per la mobilitat elèctrica, que li reclama «ajustos» en producció en diverses plantes distribuïdes per tot el món. La multinacional alema-nya ha calculat que aquesta estratègia la portarà a acomiadar una mica més de 5.000 treballadors.\nDe fet, el CIAC, el clúster de la indústria de l'automoció de Catalunya, va estimar fa uns quants mesos que el 75% de les empreses del sector automobilístic català podrien desaparèixer el 2030 si la indústria no es reinventava.\nAquells que estan en una situació més incerta són els fabricants de components, sobretot els que tenen menys grandària. Les claus per poder competir en el futur passen, segons el seu parer, per adaptar-se als models empresarials, buscar socis, transformar els processos industrials a la indústria 4.0, fomentar el talent i impulsar les capacitats tecnològiques basades en un ecosistema elèctric, connectat, compartit i autònom.\nUna escola del 1900.\nLa fira estrenarà un audiovisual sobre el cicle del trumfo a través de testimonis.


El Museu del Joguet de Catalunya de Figueres aposta per potenciar la seva singularitat :: Tramuntana TV\nHOME > El Museu del Joguet de Catalunya de Figueres aposta per potenciar la seva singularitat\nUn informe realitzat per un grup de treball format per experts en gestió pública, museografia, educació i comunicació per adaptar el Museu del Joguet de Catalunya de Figueres als efectes de la pandèmia i les noves circumstàncies socials proposa potenciar la seva singularitat en el panorama museogràfic nacional i internacional.\nÉs un museu de la història i la cultura del joguet, únic a Catalunya i a Espanya, per l’abast de la seva col·lecció i instal·lacions, i té pocs equivalents en altres països. També es proposa personalitzar el centre en la figura del seu fundador, com a Museu del Joguet de Catalunya – Col·lecció Josep Maria Joan Rosa, i intensificar-ne la dimensió digital i l’actualització de la col·lecció.\nL’informe del Grup de Treball, encarregat el 19 de setembre passat pel Patronat de la Fundació del Museu del Joguet de Catalunya, ha estat lliurat als seus membres i serà presentat en una pròxima reunió d’aquest òrgan de govern. Hi ha fet aportacions un total de 44 persones expertes en els àmbits de la gestió pública, la museografia, l’educació i la comunicació. El Grup de Treball està format per Jaume Guillamet Lloveras, com a coordinador, Pep Canaleta Heras, Agnès Figueres Ferrer, Maria Eugènia Sala Gómez i Joan Manuel Soldevilla Albertí.\nEntre les conclusions de les 106 propostes que figuren en l’informe, destaquen les següents: reforçar el funcionament de la Fundació per a l’impuls de nous projectes i activitats; assegurar la seva sostenibilitat econòmica, amb l’impuls de noves formes de patrocini, mecenatge i col·laboració amb altres museus i centre culturals, empreses i universitats; actualitzar la col·lecció amb jocs i joguets dels darrers vint anys; intensificar la dimensió digital del museu; obrir espais de joc al propi museu i les xarxes socials; accentuar la dimensió social i educativa; la creació d’una comunitat i associació d’amics del museu; i donar la màxima prioritat a la ciutat de Figueres i la comarca de l’Alt Empordà en els projectes i activitats.\nEl Museu del Joguet, fundat el 1982 i renovat el 1997, és el resultat d‘una donació a la ciutat de Figueres de la col·lecció de Josep Maria Joan Rosa, que consta de més de 20.000 peces, així com de 12.000 documents reunits en el Centre de Documentació i Recerca del Joc i del Joguet. Josep Maria Joan Rosa, que va complir 80 anys el proppassat 29 de novembre, continua al front de la Fundació com a president i director del museu.\nEl Patronat de la Fundació del Museu del Joguet de Catalunya, constituït l’any 1997, està format per vint-i-cinc patrons, cinc dels quals són vitalicis nomenats pels fundadors Josep Maria Joan Rosa i la seva esposa Pilar Casademont Sadurní. Hi ha cinc patrons institucionals que representen l’Ajuntament de Figueres -l’alcaldessa i el regidor de Cultura-, la Generalitat de Catalunya, la Diputació de Girona i el Consell Comarcal de l’Alt Empordà, i els vocals restants del Patronat són nomenats per períodes de quatre anys entre experts museogràfics i culturals.


Novament la solidaritat ha vengut a Pollença. Novament, any rere any, el convent estava ple, tot i el temps, per commemorar el dia mundial de l’ALZEHIMER, organitzat per AFAMA. Un dinar bo, -arròs brut, meló, ensaïmada i cafè-, per una bona causa....\nAra que el PSOE sembla canviar el seu discurs damunt de la immigració aquest acudit del Roto (avui al diari el País) resumeix el tema. Els alemanys varen dir que Espanya no s’enfonsaria per 25.000 africans, la que si s’ha enfonsat pel capitalisme...\nNostre homenatge a totes les víctimes. Poema dedicat a Salvador Allende, Mario Benedetti: Para matar al hombre de la paz para golpear su frente limpia de pesadillas tuvieron que convertirse en pesadilla, para vencer al hombre de la paz tuvieron que...\nCom ja sol ser habitual quan arriba el mes de setembre, a Ciutat unes persones s’ajunten per tal de fer d’aquest més que un dia de despedida. Fan de l’adéu -o del fins l’any que ve- una festa, i amés fan que se’ls senti la veu. Un crit de llibertat. Una festa reivindicativa recorr els...