La Universitat Jaume I celebra la Setmana de la Salut amb activitats i tallers per a millorar l'estil de vida\nUJI Notícies La Universitat Jaume I celebra la Setmana de la Salut amb activitats i tallers per a millorar l'estil de vida\n02/04/2019 | SCP\nLa Universitat Jaume I, a través del programa UJI Hàbitat Saludable, celebra fins al 5 d’abril la Setmana de la Salut per tal de conscienciar la comunitat universitària sobre la importància de millorar els estils de vida.\nConcretament, s’han col·locat taules informatives en tots els centres de la Universitat en les quals es realitzaran, al llarg de la setmana, dinàmiques i jocs per a difondre pautes senzilles per a millorar els estils de vida. Així mateix, es realitzarà una jornada participativa dirigida a prevenir el consum de substàncies.\nA més, s’ofereix un taller d'higiene postural, «Cuida la teua esquena en el treball», en el qual es reflexionarà sobre la importància de la correcció de les postures laborals, així com la importància d'adaptar els exercicis segons la nostra constitució i activitats físiques i posturals diàries.\nD’altra banda, tant les instal·lacions esportives com algunes activitats dirigides que coordina el Servei d’Esports obriran les seues portes a la comunitat universitària el divendres 5 d’abril.\nA més, amb la col·laboració de Vox UJI Ràdio, diversos programes tractaran diferents aspectes sobre la cura de la salut i els estils de vida, per tal de donar suport a la difusió de continguts saludables que ajuden a millorar els estils de vida.\nFinalment, com a part de la Xarxa Sanitària Solidària de Castelló de la qual l'UJI forma part, es participarà en la Fira de la Salut de Castelló que es durà a terme a la plaça de l’Hort dels Corders el dia 6 d’abril.\nAmb aquestes accions, l'UJI continua sumant esforços per a potenciar la universitat com un entorn promotor de salut en pro del benestar de la comunitat universitària i de la societat en el seu conjunt.


Famílies posades a prova. Una psicoterapeuta i una investigadora en psicologia de la Universitat de Girona exposen els reptes del confinament i com superar-los.\nPer Sara Malo, «redefinir la convivència és clau» i defensa que en aquest procés «hi haurien d'intervenir tots els membres de la família pactant horaris mínims per a fer activitats, però també per a descansar». La psicòloga indica que la «sobreocupació de l'espai» domèstic, on el ritme de vida normal fa que s'hi coincideixi poc, «a vegades pot crear una sensació de manca d'espai personal» i generar tensions. Per evitar-ho, remet als experts en psicologia ambiental que aconsellen distingir llocs per a cada tasca –estudiar, treballar, menjar...– i buscar espais propis o moments de silenci.\nUna altra qüestió a tenir en compte és que les plataformes digitals formen part de la rutina de confinament, tant dels pares com dels fills. La investigadora de la UdG –experta en noves tecnologies i relacions intergeneracionals i adolescents– recorda que l'ús de la xarxa s'ha disparat pel teletreball, però també per un alumnat sense classe que navega per matar el temps lliure i per fer activitats acadèmiques. Per aquest motiu, Malo aconsella a les famílies que renegociïn les condicions d'ús habituals per tal d'adaptar-se a la situació actual; alhora que considera imprescindible continuar supervisant els menors, així com establir un horari, «fer dieta mediàtica», compartir moments d'ús entre pares i fills i combinar-los amb estones de lleure sense xarxes.\nPer la seva banda, Cornellà és partidària de flexibilitzar les normes pel que fa a les noves tecnologies «mentre duri aquesta situació», tot valorant per a què s'utilitza. «És a dir –aclareix–, que és important afavorir la comunicació amb els amics, però al mateix temps cal evitar un gran increment de consum de vídeos, sèries o determinades xarxes socials».\nDavant les possibles conseqüències del confinament a les llars, l'especialista en el vincle afectiu afirma que «posarà a prova totes les relacions familiars», començant per «la salut de la parella» –quan és el cas–, ja que «una cosa és veure'ns el vespre perquè passem tot el dia treballant o fent activitats, i l'altra passar junts tot el dia, compartint manies, necessitats personals, espais...».\nUna corda que també es tensa a nivell intergeneracional, àmbit en el qual Cornellà recomana als adults que facin l'exercici de posar-se a la pell dels infants. I alerta que, encara que sembli una paradoxa, «un dels perills» d'aquesta situació «és que els membres de les famílies s'acabin sentint sols, vivint amb altres, però no acompanyats en les seves angoixes». Perquè això no passi –diu–, «és important parlar, però encara més, escoltar».


L'univers d'impactant bellesa primitiva de Ramon Godes - Noticias QUADERNS - El Periódico Mediterráneo\nL'univers d'impactant bellesa primitiva de Ramon Godes\nEl guitarrista i compositor actuarà dins del cicle 'Territori CS' que promou l'IVC a l'Auditori de Castelló el dia 23 de gener\nRamon Godes és un dels músics i compositors castellonencs amb més personalitat de l’escena dels últims trenta anys. - PACO MARTÍ\nSer independent, una ànima lliure, no és fàcil en un món que ha premiat gairebé sempre la subordinació. Seguir les modes, anar a favor del corrent ha estat, i és, el més fàcil. Cadascun està en el seu dret de voler o no acatar les regles que ens han imposat. Tot és igualment lícit. No obstant això, quan algú, o diversos algú, es desmarca del que s’estableix poden ocórrer coses o situacions fascinants. De la mateixa manera, quan algú, o diversos algú, s’atreveix a experimentar, la màgia i la fantasia sempre seran presents per a oferir-nos noves vies que mai vam creure poder explorar, fusions que mai vam saber que podien existir.\nDe Ramon Godes es podrien dir moltes coses. La seua llarga trajectòria, repleta de projectes heterogenis, parla per sí sola. Potser l’haver nascut en el si d’una família de melòmans li procurava un ambient del qual era impossible desentendre’s, un món d’infinites possibilitats generat a partir del llenguatge musical. Només així podríem explicar aquestes inquietuds que durant tota la seua vida ha intentat satisfer conformant, així, un dels projectes més personals de l’escena musical castellonenca i valenciana.\nDe la música acústica al folk en la seua etapa adolescent, passant per la seua època amb Los Coyotes o gravant amb Alaska y Dinarama, fundant un grup com Malevaje on fusionava el tango amb la música d’arrels espanyoles, fins a exercir labors de producció durant diversos anys i decidir, finalment, emprendre el seu viatge en solitari —encara que sempre col·laborant amb altres figures inquietes com la seua—, a poc a poc Ramon Godes ha anat llaurant-se el seu propi camí, escrutant llocs indòmits de l’univers sonor.\nFigura fonamental de la nostra història musical recent, per a molts continua sent un total desconegut. Encara sort que creiem en allò de la justícia poètica i sabem que Godes ocuparà —en realitat, ja ocupa— un lloc privilegiat en la nostra memòria. No obstant això, mai està de més submergir-se novament en la seua música, en el seu concepte de la música. D’aquí ve que el seu concert a la sala simfònica de l’Auditori i Palau de Congressos de Castelló del pròxim 23 de gener sigui una oportunitat d’or per a això.\nGràcies al cicle «Territori CS» impulsat per l’Institut Valencià de Cultura (IVC), Godes oferirà algunes de les seues perles musicals a través de la seua inseparable guitarra. Qui sap si interpretarà algunes de les peces que ara està gravant en un nou àlbum titulat El escondite del espíritu amb producció de Xavi Muñoz, o si ens delectarà amb el treball en el qual també està immers sobre les cançons del seu besoncle José Godes Roig (1900-1971), amb lletres del poeta castellonenc Bernat Artola. Recordem que la primera part d’aquest projecte, A l’ombra del campanar, ja va ser presentada en directe pel mateix Ramon acompanyat d’un dels seus més inestimables col·laboradors, com és el percussionista i contrabaixista Alejandro Royo, i amb la col·laboració de la cantant Sara Ledesma. Sigui com sigui, segur que el públic gaudirà d’un intèrpret i compositor «la càrrega poètica del qual i el seu sentit de l’aventura, transporta la música de la seua terra mediterrània a un nou i màgic univers d’impactant bellesa primitiva».


. Vídeo – Portafoli Judit Aranda Moreno\nEls vídeos posen llum, veu, cara, cos i ànima als nostres projectes. Transporten al públic per la nostra realitat de la forma més vivencial possible tot i la distància. Tot el potencial del món audiovisual encara està per descobrir, però a l’actualitat se’ns ha fet accesible a totes les persones i el ventall d’oportunitats que ens ofereix sembla inesgotable.\nGravacions i emissions en directe. Ja sigui una formació, conferència o el que se t’ocorri, es pot emetre en directe i alta qualitat -amb una, dues o fins i tot tres càmeres i àudio professional- a través de YouTube i altres canals i xarxes socials.\nAnimacions de grafisme, imatge i il·lustració.\nDes d’integrar la teva marca en tots aquells materials que estàs compartint, dinamitzar gràfiques, números, dades -o qualsevol material que puguis semblar avorrit -fins a generar els recursos més creatius que et puguis imaginar, més enllà de les capacitats físiques.\nGuionatge, producció, enregistrament i postproducció de vídeos\nSensibilitzar, donar vida i repercutir més enllà de quatre parets. Les opcions són infinites per tancar-les en una única descripció. Només cal trobar les que més ens encaixen per cada moment.


El bisbe Toni entrega el seu pectoral als joves pelegrins per acompanyar-los en el camí cap a Loiola - Arquebisbat de Barcelona\nMons. Vadell presideix la missa d'enviament dels joves abans de sortir direcció País Basc, animant-los a buscar els signes de l'amor de Déu al llarg de el camí\n03 agost, 2021 -\nFotografies: Secretariat de Pastoral amb Joves\nEls joves de la diòcesi de Barcelona han iniciat el pelegrinatge cap a Loiola amb la missa d’enviament a la Catedral de Barcelona. El bisbe auxiliar de Barcelona, Mons. Antoni Vadell, que finalment no podrà unir-se a causa de la malaltia, els ha volgut acompanyar en aquest punt de sortida del camí presidint amb tot el seu afecte la celebració. A la missa hi havia també, concelebrant, el director del Secretariat de la Pastoral amb Joves, Mn. Carlos Bosch.\nAsseguts en els bancs, destacaven una cinquantena de nois i noies, ben preparats amb les motxilles, les esterilles enrotllades i roba còmode. Preparats per aquest camí cap al País Basc que després de la celebració emprenien. Tot l’equipatge indispensable i amb molta motivació per començar aquesta experiència que, tal com ha dit el bisbe, «convida a sortir de nosaltres mateixos», per viure, tot i la incertesa del que passarà la descoberta de Déu.\nDe la incertesa a la providència de Déu\nEn el moment de la homilia, el bisbe Toni va reflexionar sobre pelegrinatge com aquella «experiència nova» que mai sabem que ens depararà. Una situació que, tal com explicava el bisbe, es pot donar en circumstàncies que arriben i que no havíem programat i ens poden crear por o respecte. Així, fent un símil amb el poble de Israel, que es trobava enmig del desert, es va adreçar als pelegrins exposant com, «tot i la incertesa del que passarà en aquest camí, finalment trobes la providència de Déu».\n«És una experiència que ens toca aprendre a tots – continuava el bisbe-. Jo mateix, l’experiència que estic vivint i que m’impedeix venir amb vosaltres, em permet aprendre a viure des de la confiança. És l’única manera de descobrir motius reals i concrets per viure la vida apasionadament». «Vosaltres que aneu de peregrinatge, aspireu a viure amb plenitud que per això heu nascut!», els va exhortar el bisbe Toni.\nQuè busques? Què vols de mi?\nA part de tot l’equipatge, en aquest punt de partida, Vadell els va donar dues reflexions per endur-se també a la motxilla. Concretament els va plantejar dues preguntes: «què busques?» i «què vols de mi?». Els va recordar que «quan busquem les nostres necessitats més bàsiques anem a allò més essencial: l’afecte i l’estima de l’altre». Tal com ha dit «és la gran recerca que s’amaga en el cor de les persones» i un amor que ve de Déu. Així, va convidar a buscar aquest afecte en els altres i en aquells petits moments del pelegrinatge.\nEn segon lloc, preguntar-se què vols de mi? . «Una pregunta per atrevits! – ha dit el bisbe desafiant els nois i les noies amb complicitat-. El bisbe ha assegurat que «la mateixa voluntat del Senyor et farà entendre que el que vol és que l’estimem». En aquest sentit, ha animat els pelegrins a buscar els signes d’aquest amor. «Us parlarà a través dels companys, del joves, d’una dinàmica o d’un gest gratuit».\nSignes de l’amor de Déu\n«La vida és plena de signes de l’amor del Senyor. Lleveu-vos pel matí i demaneu-li un per veure’l», els va dir el bisbe. En aquest sentit els va dir que «caminen perquè busquem el Senyor», i els va advertir no conformar-se en amors momentanis, sinó en cercar el més gran, que dóna plenitud i sentit i passió a la vida».\nEl primer signe d’aquest afecte, el van tenir en aquesta mateixa missa d’enviament. Just abans de la benedicció final, el bisbe Toni, apropant-se als joves des del presbiteri va entregar el seu pectoral a Mn. Carlos Bosch. Va exposar la seva il·lusió perquè el pectoral, custodiat pels joves pelegrins, faci també el recorregut cap al País Basc amb ells. «És un gest perquè us acompanyi en la peregrinació i en els moments de pregària. Un signe que el bisbe està amb vosaltres i us porta en el seu cor», els va dir.


El secretari d’Infància, Adolescència i Joventut, Alexis Serra Rovira, i l’alcalde de Manresa, Marc Aloy Guàrdia, destaquen que la iniciativa vol potenciar el comerç de proximitat i l’ús diari del carnet.\nJoventut presenta el nou Carnet Jove de Manresa. Foto: AJM\nEl secretari d’Infància, Adolescència i Joventut, Alexis Serra Rovira, i l’alcalde de Manresa, Marc Aloy Guàrdia, han presentat en roda de premsa el projecte del nou Carnet Jove de Manresa, que es posarà en marxa a l’octubre. Ho han fet acompanyats de la regidora d’Infància, Joventut i Persones Grans, Rosa M. Ortega Juncosa, i de la regidora d’Indústria, Comer&cce dil; i Activitats, Núria Masgrau Fontanet. També hi han asisstit els representants de CaixaBank a Manresa Antoni Noguera, director de banca d'institucions, i Meritxell Grima, directora de banca de particulars.\nEl Carnet Jove ofereix a tot Catalunya prop de 8.000 avantatges en formació, cultura, salut o mobilitat internacional, dels quals se’n poden beneficiar uns 530.000 nois i noies d’entre 12 i 30 anys que tenen el carnet arreu del país. En l’àmbit local, hi ha 4.407 joves que són titulars del Carnet Jove a Manresa, on ara hi ha 100 avantatges.\nL’objectiu del Carnet Jove d’àmbit local és oferir una bona diversitat d’avantatges de qualitat i proximitat per al jovent de Manresa i potenciar-ne l’ús en el seu dia a dia. Sobretot, es pretén que els i les joves puguin utilitzar el carnet en comerços i establiments locals i, d’aquesta manera, estrènyer més el seu arrelament i identitat amb el municipi i reforçar el seu vincle amb el comerç de proximitat.\nLa presentació del nou Carnet Jove de Manresa d’aquest matí marca el punt de partida de la campanya per captar més comerços, entitats i institucions que ofereixin més i millors descomptes a la població. Es pretén que a l’octubre, quan es començarà a expedir el nou carnet local que inclourà el logotip de l'Ajuntament de Manresa, millori l’oferta actual d’avantatges fruit d’aquesta campanya de captació. Aquests nous avantatges s’afegiran a l’oferta actual del Carnet Jove a la ciutat, repartida entre els àmbits de salut (21%), formació (20%), tecnologia (13%), turisme i mobilitat (12%), esports (8%), cultura (2%) i altres (24%).\nD’aquesta oferta se'n poden beneficiar els 4.407 titulars (52% noies i 48% nois) que el Carnet Jove té avui a Manresa, i que es reparteixen en les següents franges d’edat: 12-13 anys (1,5%), 14-17 anys (11,7%), 18-21 (23,9%), 22-25 (28,1%), 26-30 (30,5%) i 31 anys (4,2%). Es tracta d’unes xifres que signifiquen una penetració mitjana del 35% del Carnet Jove entre el total de joves residents a Manresa.\nA més del jovent de Manresa, dels descomptes al comerç i serveis locals del Carnet Jove al municipi també se’n poden beneficiar el conjunt dels titulars del carnet a la comarca del Bages (10.405 joves), a la demarcació de Barcelona (346.413 joves), al conjunt de Catalunya (529.072 joves) i arreu d’Europa (més de 6 milions).\nL’objectiu, tal com ha explicat el secretari d’Infància, Adolescència i Joventut, Alexis Serra, és que el nou Carnet Jove de Manresa connecti el Carnet Jove —que ja és molt popular entre la joventut catalana— amb el món local i, especialment, amb el comerç i serveis de proximitat: “Amb aquesta aposta pels avantatges quotidians potenciem el comerç local de proximitat i fem del Carnet Jove una eina encara més útil pel dia a dia del jovent als seus municipis”. Així mateix, el secretari ha recordat que aquesta acció respon a la demanda de milers de joves durant l’acció participativa organitzada el 2017 coincidint amb el 30è aniversari del carnet.\nPer la seva banda, l’alcalde de Manresa, Marc Aloy, ha valorat molt positivament l’aposta perquè més comerços locals s’apuntin al Carnet Jove, “en una iniciativa que crea aliances i que permetrà que els establiments de Manresa es donin a conèixer més entre aquest col·lectiu”, que podrà obtenir descomptes d’entre el 5 i el 20%. Al seu torn, la regidora de Joventut, Rosa M. Ortega, ha subratllat l’aposta de l’Ajuntament i de la Generalitat per promoure polítiques “útils” per als joves, encarades també a incentivar la seva participació en els diferents àmbits municipals. Finalment, la regidora de Comerç, Núria Masgrau, ha indicat que l’Ajuntament engegarà ara la campanya de captació de comerços “amb l’objectiu que s’hi puguin sumar el màxim d&rsq uo;establiments”. També ha indicat que s’han obert dos canals per a donar informació detallada als comerços: el número de telèfon 620 850 435 i el correu electrònic carnetjove@ajmanresa.cat. Per a Masgrau, el propòsit final és que “el Carnet Jove formi part del dia a dia dels joves, i que el nostre comerç també”.\nCom em puc fer el Carnet Jove?\nEls joves de Manresa que a l’octubre decideixin fer-se nous titulars del Carnet Jove ho podran fer a través del web carnetjove.cat, a qualsevol de les oficines de CaixaBank o a Imagin, la plataforma de serveis digitals impulsada per CaixaBank. Com a novetat, el Carnet Jove de Manresa tindrà un format digital i es podrà fer servir directament des de l’APP mòbil del Carnet Jove. Per tal de disposar del carnet, els joves hauran d’acreditar que resideixen al municipi tot mostrant el seu DNI o bé el certificat d’empadronament. Per la seva banda, els joves que ja eren titulars i que, per tant, ja disposen del plàstic genèric del Carnet Jove, no caldrà que el renovin perquè ja disposaran automàticament de la versió digital del Carnet Jove de Manresa a l’APP del Carnet Jove. D’altra banda, els joves també tindran l’op ció de fer un ús financer del Carnet Jove a través d’Imagin. Joventut va iniciar en fase de prova pilot el Carnet Jove Local el 2018 en un total de set municipis catalans. L’èxit de la iniciativa fa que Joventut l’hagi continuat estenent a nous municipis i comarques, com és el cas de Manresa.\nLliurament de premis i estrena de l'exposició de relats i il·lustracions del concurs de Sant Jordi de Regió 7\nCampanya de sensibilització sobre el tabac dins la Setmana Sense Fum\nL'Espai Jove Joan Amades acull una exposició fotogràfica de Jordi Preñanosa Serra\nL'Oficina Jove del Bages organitza aquesta primavera xerrades i tallers gratuïts\nL'Espai Jove Joan Amades exposarà les obres de dues escultores manresanes\nL'Espai Jove Joan Amades acull una nova exposició


El petit piano - Auditori de Castellar del Vallès\nLes titelles embaixadores d'Enric Granados\nEl Centre de Titelles de Lleida va apropar la història del músic als més menuts\nDiumenge al migdia, el Centre de Titelles de Lleida va portar a l'escenari de l'Auditori Municipal Miquel Pont la seva proposta titulada El petit piano, un muntatge que compta amb dos titelles protagonistes, la Nona (neta) i el Nono (l'avi) i que fa un repàs a la vida i obra del pianista lleidetà Enric Granados, compositor conegut internacionalment.\nA l'espectacle hi van assistir 140 persones, entre infants i adults, que van poder gaudir d'una magistral interpretació en directe dels músics de la LleidArt Ensemble, en concret, d'una viola, una flauta travessera i un piano, sens dubte, amb protagonisme destacat. Els titelles cobren vida gràcies a dues fantàstiques titellaires, que amb la seva dolça veu expliquen la història de Granados a l'audiència.\nLa història d' El petit piano es va trenant entre peça i peça que sona d'Enric Granados, curosament arranjada perquè sigui amena al públic infantil, a partir de 3 anys. Tot flueix, a poc a poc i sense estridències. I la qualitat instrumental del trio és indiscutible.\nL'escenografia, expressament creada pel Centre de Titelles de Lleida per a l'encàrrec fet per l'Ajuntament de Lleida i la Comissió Granados en motiu de la celebració de l'any del músic, desprèn en aquest muntatge molta calidesa i versatilitat, i crea diferents espais imaginaris que facilten la comprensió argumental de l'espectacle. A més, hi ha recolzament digital a través d'una pantalla que projecta en imatges diversos episodis de la vida del músic, són il·lustracions que ajuden a la comprensió de la història i que interactuen amb els personatges (músics, titelles i titellaires) que es mouen a l'escenari.\nSense adonar-nos-en, hem arribat al final d'El petit piano i el públic aplaudeix, content, i sortim a fora i ens adonem que ara sabem més coses d'Enric Granados, a més que fou un gran pianista i compositor. Sabem que la seva vida va ser feliç, que va tenir senzill, que morí d'una manera tràgica, i sí, el Centre de Titelles ens ha explicat una història real, més enllà d'haver-nos fet viatjar també a un món de fantasia.\nHi ha pianos que amaguen històries meravelloses. Això és el que descobreix la Nona quan sent el seu avi tocar l’antic piano de casa seva. Segons l’avi, aquest va ser el primer piano d’un infant que era trapella i juganer, com qualsevol altre, però, alhora, apassionat del tot per la música: qui un dia fou l’Enric Granados. A través de la seva música, recreada en viu per tres concertistes i de les mans d’una actriu i un actor, tots dos titellaires, el públic poc endinsar-se en el joc escènic d’uns titelles i d’uns dibuixos animats que evoquen i descriuen, d’una manera amena i divertida, el perfil artístic i humà d’aquest músic.\n*5 € ompra anticipada a través www.auditoricastellar.cat.\n4 € famílies nombroses o monoparentals amb acreditació per compra a taquilla o anticipada al SAC\n2018-04-08 12:00 2018-04-08 13:00 Europe/Andorra El petit piano Hi ha pianos que amaguen històries meravelloses. Això és el que descobreix la Nona quan sent el seu avi tocar l’antic piano de casa seva. Sala principal Auditori de Castellar del Vallès\nPromoció web, 5€\nFamilies nombroses o monoparentals, 4€\nAutor, director, disseny de titelles i escenografia: Joan-Andreu Vallvé\nArranjaments musicals: Jordi Cornudella\nActors-titellaires: Aitana Giralt / Clara Olmo, Àngel Pérez\nMúsics: Neus Puig, Marta Castelló, Núria Garcia


Sr. Obama, vostè m'ha decebut | Emporion\nOpiniónúm. 83 -novembre- 2013Política\nper Josep Fuster\t el nov. 26, 2013\nDesprés de l’atac amb armes químiques contra la població de Síria, comès pel bàndol pro governamental, fet d’una indiscutible gravetat, el president dels Estats Units, Barack Obama, va mostrar al món la seva cara més bel·licista.\nImpulsivament i quasi de manera instantània, volia donar una resposta al règim de Bashar al-Assad, executant una operació militar de càstig, sense ni tan sols comptar amb el seu tradicional aliat britànic, l’ONU, o el suport popular.\nDesprés, tots sabem com van evolucionar els esdeveniments fins avui. Al crit de guerra d’Obama, no va passar gaire temps perquè s’hi volgués afegir el primer ministre britànic i els altres aliats de sempre. Per sort, tant el poble nord-americà com el britànic, cansats de tanta guerra inútil, de sofriment estèril i de tants sacrificis econòmics, no van donar suport a les iniciatives bèl·liques dels seus líders, que després de molts dubtes i canvis de posicionaments, van cedir bona part del protagonisme al president rus Vladímir Putin, al mateix Al-Assad, que n’ha sortit reforçat, i com a últim recurs també a l’ONU, fent el paper de comparsa, com ja ens té acostumats.\nDes que el món és món, de guerres n’hi ha hagut sempre. Se n’han fetes en nom de tots els déus, de reis, de causes, de raons i d’homes de diferents races i condició. Cap d’elles justa, perquè no hi ha guerra justa, ni causa que la pugui justificar. Totes estan infectades pels virus de la condició humana, com poder ser: la cobdícia, l’afany de poder, imposar ideologies, el racisme o els fanatismes religiosos. Quan actuen, les conseqüències que tots ells generen van regides pels mateixos comuns denominadors: sofriment, destrucció, maldat, mort i vessament de sang.\nAl meu entendre, tota guerra comença amb una derrota per a cadascuna de les parts bel·ligerants, que al mateix temps es podria fer extensiva a tota la humanitat. La derrota del raciocini, de la intel·ligència, de l’ètica, del sentiments i dels valors morals, que per naturalesa tots ells haurien de formar part innata de la raça humana, però que malauradament no sempre és així. Emprendre una acció de guerra, malgrat que es pugui creure o pensar que la causa bé s’ho val, que es té la raó, o que és una causa justa, ha de ser l’últim dels recursos. Qui ho fa, no hauria d’oblidar mai que la major part dels efectes directes i col·laterals els pagaran els mateixos de sempre: persones innocents, que ni l’han buscat, ni res tenen a veure amb el conflicte.\nVoler emprendre accions militars d’aquesta índole, ho puc arribar a entendre ─mai acceptar─ que ho facin alguns dels tirans, dictadors o dèspotes que encara queden al món, segurament això deu formar part de la seva idiosincràsia. El que no puc entendre és que ho vulgui fer qui hauria de ser un paladí de la pau. Em refereixo a vostè, Sr. Obama, el president de la nació més poderosa de món i premi Nobel de la Pau. Sí, de la PAU.\nCrec que, si hi ha voluntat per buscar-la, sempre existeix i es pot trobar una escletxa o una via, per més petita o amagada que sigui, que ens portarà al camí de l’enteniment; però, malauradament, moltes vegades preval més el mesquí interès econòmic que la vida i el sofriment de les persones. També, moltes vegades, es dóna la paradoxa i la hipocresia de voler pacificar grups o països que per la porta del darrere se’ls està venent armament.\nEntre altres, una bona iniciativa per part seva hauria estat, Sr. Obama, tallar de soca-rel la venda de material militar i munició a les parts bel·ligerants a Síria i instar els altres països a seguir el seu exemple. Aquesta ─sóc conscient que la tasca és difícil i compromesa─ hauria estat una actitud molt més noble, digna, coherent i pròpia d’un premi Nobel de la Pau.\nSr. Obama, vostè m’ha decebut, no és això el que jo esperava de vostè, i crec que qui li va concedir el Nobel de la Pau, o es va precipitar, o anava equivocat, o vostè ens portava a tots molt enganyats.\nSalvador Espriu – teatre


Vinaròs es suma al turisme de “gamificació” i de realitat virtual en formar part de l’ app Amazing City\nAquesta aplicació per a dispositius mòbils permet descobrir el municipi d’una forma divertida, a través de diverses proves i personatges. Per donar-la a conèixer es realitzaran diferents jornades i tallers informatius.\nEl regidor de Turisme, Domènec Fontanet, ha anunciat aquest divendres la incorporació de Vinaròs al projecte Amazing City, una aplicació mòbil que permetrà descobrir la ciutat a través del joc i la realitat virtual.\n"Hem volgut apostar per aquesta forma de turisme interactiu, ja que creiem que hem d'aprofitar els avantatges que ofereixen les noves tecnologies per potenciar el coneixement de la nostra localitat i dels recursos que aquesta ofereix al visitant", ha agregat.\nJuanjo Ortiz, representant de Inoiberica, l'empresa desenvolupadora d'aquesta aplicació, ha comentat que aquesta es podrà descarregar gratuïtament per a Android i iOS i que estan a punt de llançar-se la versió 2.0 en castellà i anglès. La proposta es basa en una sèrie d'aventures que permeten anar descobrint el territori des de casa i en ruta.\nA través d'aquest sistema es poden anar acumulant punts, que després es podran canviar per alguns premis en establiments físics. Aquesta divertida aposta es complementa amb l'opció d'utilitzar l'aplicació amb ulleres de realitat virtual, ja que s'han incorporat impactant imatges en 360º de Vinaròs i altres localitats de la província de Castelló.\nPer donar a conèixer l'aplicació, Fontanet ha explicat que es realitzaran a la localitat diverses jornades informatives que inclouran una visita guiada per poder jugar tots junts. Aquestes seran el 16 i 17 de juliol i el 5 i el 19 d'agost.\nA més, els dies 6 i 27 de juliol, així com el 10 i el 26 d'agost, tots els interessats a conèixer Amazing City podran també provar les ulleres de realitat virtual al passeig marítim, al costat de la Tourist Info.\nAquesta aplicació és la primera amb aquest concepte desenvolupada a Espanya i està creada íntegrament amb tecnologia nacional. El seu objectiu és que els usuaris descobreixin els municipis superant una sèrie de proves, interactuant amb els edificis i amb una sèrie de personatges de ficció, com el mag Yunke, que els guiaran en aquesta experiència.\nVinaròs es promociona al mercat francès gràcies al conveni entre Tour&Kids i Locatour\nNou establiments de Vinaròs participen en la cinquena edició del Dia Mundial de la Tapa\nVinaròs donarà un nou impuls al turisme amb la realització d'un nou pla estratègic i de màrqueting\nL’oferta turística de Vinaròs es donarà a conèixer a la fira Aratur 2016 de Saragossa\nVinaròs renova un any més les dos banderes blaves per a les platges del Fortí i el Clot\nComencen a Vinaròs les IX Jornades de la Cuina de la Fideuada\nVinaròs celebra la continuïtat del conveni de col·laboració entre Saborea España i Turespaña\nVinaròs presenta la seua oferta turística a la fira B-Travel de Barcelona


Hotel balmes (calella), calella. Català.\nComfortable Hotel, amb una història de 50 anys però continuament renovat , i de sobrada experiència, disposa d’un gran jardí amb arbres mediterranis i amb columpis pels nens, piscina amb jaccuzzi, piscina per nens, gimnàsi, zona interior infantil amb taules i cadiretes, material de joc i un happy parc ; les habitacions disposen d’aire acondicionat, així com la resta de les instal.lacions de l’hotel, ademés de balcó, bany complert amb assecador de cabell, telèfon, tv satèlit, caixa forta, mini nevereta (prèvia petició) ; un indret ón disfrutar del temps lliure amb la seva parella, els seus fills, la seva familia o els seus amics, ubicat en la zona tranquila de Calella, a prop del centre comercial, de l’estació del tren de rodalies i de la gran platja,. Fàcil i còmode accés des de l’Autopista de la Costa. Tots els àpats són amb buffet lliure. Disposa de programa d’animació diurna y nocturna i miniclub infantil durant l’època estiuenca. Tracte agradable i familiar.\nLa seva situació geogràfica, dins la zona residencial de la ciutat de Calella, és molt adequada pels participants i acompanyants de la Triatló Half Challenge i Challenge Calella-Costa de Barcelona, que enguany es durant a terme els dies 16 de maig i 3 d’octubre respectivament doncs està a 400 metres de la zona de platja on hi ha la sortida de la prova de natació, dels boxes pels canvis i de l’espai habilitat per a les bicicletes. També molt a prop de la Fàbrica Llobet-Guri (lloc on es fan els lliuraments dels premis).\nNens de 0 a 12 anys gratis excepte del 16.07 al 19.08 que seran gratis només fins a 6 anys i de 7 a 12 el 50%; a partir de 13 anys, 20%.\n08370 Email de reserves\nPuntuació: 961,27 Email per a reserves d'empresa


eduquem caminant: de juliol 2014\nLLEGIR I ESCRIURE X VIURE\nUs presentem un vídeo de la Marta Luna, aquesta pedagoga ens fa una revisió sobre les competències comunicatives. Mireu-ho amb calma i, si us interessa, busqueu el temps perquè el vídeo dura gairebé una hora.\nPublicat per Joan Pifarré i Vidal a 17:21 0 comentaris\nUNA CLASSE DIFERENT\nFer una classe diferent de tan en tan no fa mal a ningú...tot al contrari és una motivació extra per alumnes i sobretot per nosaltres els educadors que sabem de la força de la sorpresa i de les propostes creatives.\nTenim moltes possibilitats, la que veureu al vídeo es ben senzilla convidar algú especial, a les escoles tenim molts contactes i sempre podem trobar algú que pot ajudar-nos a profunditzar en algun aprenentatge. Altres alternatives són sortir de l'escola i anar a buscar l'aprenetatge en un espai significatiu.\nUs mostrem una classe diferent que van fer la classe 6è A de l'escola Mare de Déu de Montserrat, cantant i ballant la cançó "Mai Podré Dir-te Adéu" de Cris Verneda en directe a l'aula de música, acompanyats de la guitarra del Cris. Segur que aquests alumnes no ho oblidaran mai.\nPublicat per Joan Pifarré i Vidal a 17:52 0 comentaris\nEtiquetes de comentaris: aprenentatge, música\nPresentem un parell de vídeos amb múltiples idees per reciclar de manera creativa, segur que trobeu idees per casa i també per l'escola. Sort!\nRECICLAR AMPOLLES DE PLÀSTIC\nPublicat per Joan Pifarré i Vidal a 18:02 0 comentaris\nEtiquetes de comentaris: artístic, creativitat\nEL GRAN MESTRE CONFUCI\nConfuci és el nom llatinitzat de la persona que es coneix a la Xina com Kong Zi o senyor Kong. El seu cognom és Kong i el seu nom personal, Qiu. Va néixer l'any 551 a.n.e. en el regne de Lu, a la part sud de l'actual província de Shangdon a l'est de la Xina. Els seus avantpassats havien estat membres de la casa ducal del regne de Song, emparentat amb la casa reial de Shang, la dinastia que va precedir la Zhou.\nAl llarg de la seva vida va ser conseller dels governants més poderosos de la Xina i va deixar-nos molts llegats de saviesa.\nUn d'aquests llegats va ser anomenat per algun dels confucians posteriors: "principi d'aplicació d'un quadrat de mesura". Això es refereix al fet que un es fa servir a si mateix com a patró per regular la seva conducta. Al Dóna Xue o Gran Estudi, que és un capítol del Li Ji (Llibre dels Ritus), un recull de tractats escrits pels confucians en els segles III i II aC, es diu:\n"No facis servir el que no t'agradi en els teus superiors en emprar als teus inferiors. No facis servir el que no t'agradi en les teves inferiors en servir als teus superiors. No facis servir el que no t'agradi en les persones que estan davant per precedir les que estan darrere. No facis servir el que no t'agradi en els que estan darrere per seguir els que estan davant. No facis servir el que no t'agradi a la dreta, per mostrar cap a l'esquerra. No facis servir el que no t'agradi a l'esquerra, per mostrar cap a la dreta. Això es diu principi d'aplicar un quadrat de mesura. "\nAl Zhong Yong o Doctrina del Just Mitjà, que és un altre capítol del Li Ji, atribuït a Zisi, nét de Confuci, s'assenyala:\nNo facis amb altres el que no vulguis per a tu mateix ... Serveix al teu pare en la mateixa mesura que exigeixis al teu fill ... Serveix al teu governant en la mateixa mesura que exigeixis al teu subordinat ... Serveix al teu germà gran en la mateixa mesura que exigeixis al teu germà petit ... Dóna l'exemple procedint amb els teus amics en la mateixa mesura en què els exigeixis ... "\nUs deixem un recull dels seus pensaments en forma de frases. Diu així:\nTria un treball que t'agradi i no hauràs de treballar ni un dia de la teva vida.\nExigeix-te molt a tu mateix i espera poc dels altres. Així t'estalviaràs disgustos.\nSi ja saps el que has de fer i no ho fas llavors estàs pitjor que abans.\nSaber que se sap el que se sap i que no se sap el que no se sap; heus aquí el veritable saber.\nEm preguntes per què compro arròs i flors? Compro arròs per viure i flors per tenir quelcom pel que viure.\nOn hi ha educació no hi ha distinció de classes.\nQui tornant a fer el camí vell aprèn el nou, pot considerar-se un mestre.\nEs pot treure a un general el seu exèrcit, però no a un home la seva voluntat.\nAprendre sense reflexionar és malgastar l'energia.\nSi no estem en pau amb nosaltres mateixos, no podem guiar altres en la recerca de la pau.\nFONTS: història de la filosofia i http://www.proverbia.net/\nPublicat per Joan Pifarré i Vidal a 18:39 0 comentaris\nEl nostre company Xavier ens convida a escoltar una interessant proposta radiofònica, es tracta del programa L'ofici d'educar conduit per l'Elisabet Pedrosa. El programa es farà els dissabtes a les 17h a Catalunya Ràdio. Podeu anar a l'enllaç:\nDiu el psicopedagog Claudio Naranjo: "Només canviarem el món des de l'educació". Podem canviar el món des de l'educació, i aquest és el punt de partida de "L'ofici d'educar".\nEs pot contribuir a canviar el món des de l'educació, per part de l'escola, però també per part dels pares i educadors; i de la societat en conjunt. Som davant d'un canvi de paradigma en la ciència i en general en la manera de comprendre el món i l'ésser humà, una visió més holística, que té en compte la totalitat de la persona: ment, emocions i esperit. L'ofici d'educar és un programa en la línia de L'ofici de viure, però centrat en l'educació.\nSón 14 monogràfics al voltant de la maternitat i la criança conscients; l'art de posar límits; ioga i meditació a les escoles; les pors i l'aprenentatge de la valentia; com ajudar els nens a través de la PNL; com explicar la mort als nens; la rivalitat entre germans; o com treballar els somnis amb nens. Parlarem amb convidats de l'àmbit de l'educació, experts de rigor, de l'àmbit universitari i de l'educació en general: psicòlegs, pedagogs, mestres, terapeutes, educadors.\nCada programa s'inicia amb una reflexió de Rafael Bisquerra, catedràtic d'Orientació Psicopedagògica a la Universitat de Barcelona (UB) i director de màsters i postgraus en aquesta universitat (Postgrau en Educació Emocional i Benestar, i el Postgrau en Intel·ligència Emocional a les Organitzacions).\nA la part final del programa fem l'espai 'Escola d'emocions', amb la pediatra Gemma Baulies i la psicòloga Pilar Arlándiz, coautores del llibre L'aventura de relacionar-se, que en cada programa ens expliquen com gestionar una emoció, des de la perspectiva dels nens, i també dels adults, amb el benentès que l'educació dura tota la vida.\nI acabem cada programa amb la secció 'Educar per la felicitat' amb Daniel Gabarró, psicopedagog, amb 24 anys d'experiència com a mestre d'escola, director de Boira Editorial i Boira Formació, formador de formadors i autor, entre altres, del llibre La solució inesperada del fracàs escolar.\nEls temes que tractarem són:\nPer canviar el món canviem l'educació\nMaternitat i criança conscients\nLa relació entre pares i fills\nCaín i Abel. La rivalitat entre germans\nL'art de posar límits\nCom ajudar els nens a través de la PNL\nIoga i meditació a l'escola\nLes pors i l'aprenentatge de la valentia\nMai és tard per tenir una infància feliç\nEl joc com a aprenentatge\nCom explicar la mort als nens\nCom interpretar els somnis amb els nens\nEducar en la sorpresa\nPublicat per Joan Pifarré i Vidal a 17:00 0 comentaris\nESCOLES AL NÚVOL\nEl nostre company Jordi ens proposa aquest vídeo on es desenvolupa un interressant debat sobre l'escola del futur. A l'inici del vídeo el professor Jordi Adell fa una proposta on parla d'una forta aposta per la metodologia i per la tecnologia.\nFa una analogia interessant dient:\n"La metodologia són els cavalls i la tecnologia el carro"\nPublicat per Joan Pifarré i Vidal a 17:18 0 comentaris\nEINA ÚTIL I FÀCIL PER FER MAPES MENTALS\nUs presentem una eina útili i fàcil per fer mapes mentals en poc temps, es tracta de TEXT 2 MIND MAP . Deixem una il·lustració i us animem a provar-la.\nPublicat per Joan Pifarré i Vidal a 19:31 0 comentaris\nDIR... GRÀCIES!... ALS TEUS ALUMNES\nDes del blog Justifica tu respuesta ens proposen un article sobre l'agraïment, és molt interessant i diu així:\nLa paraula gràcies prové del vocable llatí gratia el significat original significa honra o lloança que es dóna a una altra persona per reconèixer-li un favor o acció. La paraula gratia té una arrel indoeuropea * gwere i que té per significat lloar en veu alta. Em va agradar molt conèixer el significat indoeuropeu perquè crec que incideix en alguna cosa tremendament important pel que fa a donar les gràcies es refereix i és la importància de la paraula, el dirigir la veu cap a una altra persona pel motiu que sigui.\n3 Maneres de donar les gràcies als teus alumnes.\n1. Gràcies. Gràcies. Donar les gràcies a seques és una forma vàlida d'agrair alguna cosa a algú i, per descomptat, molt utilitzada. No dic que no sigui una forma vàlida com a forma de donar les gràcies als teus alumnes, però crec que es tracta d'un agraïment fred, distant i impersonal. Personalment crec que és una forma d'agrair massa neutra i que connecta poc o gens amb la part emocional de l'alumne.\n2. Gràcies + [Nom de l'alumne]. Gràcies Ana Aquesta és una altra forma perfectament vàlida de donar les gràcies a l'alumne. Si et fixes bé, hi ha una diferència significativa en aquesta forma de donar les gràcies i és que hi incorpores el nom de l'alumne, hi ha una major personalització i diferenciació. Es tracta d'una forma de donar les gràcies molt més humana i concreta i que l'alumne percebrà com a seva i reforçarà l'agraïment que hagis projectat.\n3. Gràcies + [nom de l'alumne] + per [motiu]. Gràcies Ana per portar-me la llista de faltes d'assistència. Aquesta és la tercera forma de donar les gràcies i la que em sembla que més hauria d'usar a l'aula. Crec que hi ha una diferència significativa entre aquest i el segon gràcies. I la diferència rau en l'explicació del motiu pel qual totes les gràcies. Dient el motiu de l'agraïment no fas més que verbalitzar de forma molt més afectiva i efectiva el missatge d'agraïment cap a la teva alumne. I, si et fixes bé, és una acció que tan sols et porta uns pocs segons més que la primera o la segona manera. En aquesta forma de donar les gràcies es potencia molt més l'empatia, reforces la gratitud i afianzas positivament l'acció que hagi dut a terme l'alumne. Donar les gràcies no només és una acte d'agraïment. Donar les gràcies implica una acció, implica una determinació, implica un acte de voluntat, implica una declaració oberta cap als teus alumnes. Per la seva banda, l'alumne rebrà molt més que gratitud de la teva part i l'ajudarà a reforçar el seu autoconcepte, perquè la seva recompensa és el teu agraïment dit en públic i aixecant la veu.\nEs pot donar les gràcies sense donar les gràcies?\nWilliam Arthur Ward deia que si se sent gratitud i no s'expressa, és com embolicar un regal i no donar-lo. A mi m'agrada molt aquesta cita perquè dóna fe d'una cosa que en moltes ocasions com docent no perceps. I és que de vegades només dones el teu agraïment a través del llenguatge no verbal, és a dir, mitjançant gestos com un lleu somriure, fent l'ull, etc. No dic que no sigui una forma inadequada de donar les gràcies, però crec que si pots acompanyar aquests gestos verbalitzant la paraula gràcies, dient el nom de l'alumne i deixant clar el motiu de l'agraïment, la connexió amb l'alumne, l'empatia amb ell serà sensiblement major.\nAvui acabaré aquest article amb un vídeo que he elaborat amb 12 frases per donar les gràcies.\nFONT: Justifica tu respuesta\nPublicat per Joan Pifarré i Vidal a 17:03 0 comentaris\nVALOREM L'ESFORÇ DELS ALTRES?\nPer la xarxa hem trobat una història on es reflexiona sobre el valor de l'esforç i del reconeixement als altres. Diu així:\nUn jove va anar a demanar un lloc de treball important en una gran empresa . Va passar l'entrevista inicial i anava a conèixer al director per a l'entrevista final. El director va veure el seu CV, era excel.lent. I li va preguntar:\n- Vas rebre alguna beca a l'escola? "El jove va respondre" no ".\n- "Va ser el teu pare qui va pagar els teus estudis?"\n- "Si."-Va respondre.\n- "On treballa el teu pare?"\n- "El meu pare fa treballs de ferrer."\nEl director va demanar al jove que li mostrés les seves mans.\nEl jove va mostrar un parell de mans suaus i perfectes.\n- "Alguna vegada has ajudat al teu pare a la feina?"\n- "Mai, els meus pares sempre van voler que estudiés i llegís més llibres.\nEl director va dir:\n- "Tinc una petició: quan vagis a casa avui, renta les mans del teu pare, i després vine a veure'm demà al matí."\nEl jove va sentir que la seva oportunitat d'aconseguir el treball era alta.\nQuan va tornar a casa va demanar al seu pare que li permetés rentar les mans.\nEl seu pare es va sentir estrany però feliç i va mostrar les seves mans al seu fill. El jove va rentar les mans a poc a poc. Era la primera vegada que s'adonava que les mans del seu pare estaven arrugades i tenien tantes cicatrius. Alguns hematomes eren tan dolorosos que la seva pell es va estremir quan ell la va tocar.\nAquesta va ser la primera vegada que el jove es va adonar del que significaven aquest parell de mans que treballaven tots els dies per poder pagar els seus estudis. Els blaus en les mans eren el preu que va haver de pagar per la seva educació, les seves activitats de l'escola i el seu futur.\nDesprés de netejar les mans del seu pare, el jove es va posar en silenci a ordenar i netejar el taller. Aquella nit, pare i fill van parlar durant molt de temps.\nAl matí següent, el jove va anar a l'oficina del director.\nEl director es va adonar de les llàgrimes als ulls del jove quan li va preguntar: - "Pots dir-me què vas fer i aprendre ahir a casa teva?"\nEl jove va respondre: - "vaig rentar les mans del meu pare i també vaig acabar d'endreçar i acomodar el seu taller"\n- "Ara sé el que és apreciar i reconèixer l'esforç dels altres. Sense els meus pares, jo no seria qui sóc avui. He arribat a apreciar la importància i el valor d'ajudar a la família."\nEl director va dir: "Això és el que jo busco en la meva gent. Vull contractar una persona que pugui apreciar l'ajuda dels altres, una persona que conegui els sofriments dels altres per fer les coses, i una persona que no posi el diners com el seu únic objectiu a la vida ". "Estàs contractat".\nUn nen que ha estat protegit i habitualment se li ha donat el que ell vol, desenvolupa una "mentalitat de tinc dret" i sempre es posa a si mateix en primer lloc. Ignoraria els esforços dels seus pares.\nSi som aquest tipus de pares protectors realment estem demostrant l'amor o estem destruint als nostres fills?\nPots donar al teu fill una casa gran, bon menjar i classes d'informàtica. Però quan estàs rentant el pis o pintant una paret, intenta que també ell ho experimenti. Després de dinar que renti els seus plats amb els seus germans i germanes, ensenyem la responsabilitat de petits. És important és que el teu fill aprengui a apreciar l'esforç i tingui l'experiència de la dificultat i aprengui l'habilitat de treballar amb els altres per fer les coses. "\nPublicat per Joan Pifarré i Vidal a 8:00 1 comentaris\nELS NENS HAN DE JUGAR LLIUREMENT!!!\nUs presentem un vídeo del qual se n'està fent molta difusió per les xarxes. El seu títol és revelador diu: "Els nens que juguen lliures tindran millor autoestima d'adults".\nPublicat per Joan Pifarré i Vidal a 16:28 0 comentaris\nCARTA D'ABRAHAM LINCOLN\nLa Txell, una mestra lleidatana, ha fet difusió d'una famosa carta que l'antic president dels Estats Units d'Amèrica, Abraham Lincoln, va escriure al mestre del seu fill. Des del bloc la compartim amb tots vosaltres, diu així:\nPublicat per Joan Pifarré i Vidal a 17:53 0 comentaris\nIDEES PER ESCRIURE\nDe sempre escriure ha estat una activitat ben complexa, en el seu ensenyament generalitzat s'han prioritzat aspectes d'estructura formal, gramàtica, ortografia i altres per sobre del contingut, funcionalitat o creativitat. Per això avui us proposem unes activitats per treballar l'aspecte més creatiu de l'escriptura.\nEscriure com m'agradaria que fos la casa dels meus somnis. Com seria per dins? Com estaria estructurada? I per fora? En quin espai estaria ubicada? A la muntanya? A la platja? En mig d'una gran ciutat? A la vora d'un riu? No hi ha límit de crèdit a l'ingeni.\nCrear un diàleg entre dos o tres elements materials. Per exemple ara que estem de Mundial al Brasil podríem crear un diàleg entre una pilota juganera, una porteria que està enfadada amb ella i un xiulet malcarat i dominant.\nFer la volta al món, a partir d'un planisferi marcar-se una ruta per fer la volta al món des de Catalunya amb un mínim de 10 parades que s'hauran de justificar per algun interès cultural, natural o lúdic, també s'haurà de triar els mitjans de transport escollits i les despeses generals. És un recurs que dóna per escriure una història llarga.\nTambé us proposem un enllaç amb altres idees: ESCRIPTURA CREATIVA\nPublicat per Joan Pifarré i Vidal a 17:47 0 comentaris\nEtiquetes de comentaris: creativitat, llenguatge


Cuinar sense gluten: Risotto d'albergínies, carbassó i bolets\n1 carbassó petit tallat a daus\n1 albergínia petita tallada a daus\n150 g de bolets de temporada o xampinyons nets i tallats\n300 ml de brou de pollastre o aigua\nPosem en una paella amb oli, l’all i la ceba. Quan estiguin transparents afegim els bolets i tot seguit l’albergínia i el carbassó. Quan estiguin cuits afegim l’arròs i el brou de pollastre bullint i deixem coure uns quinze minuts, remenant de tant en tant.\nAquesta recepta està inspirada en una de José Andrés que vaig veure al seu programa i que podeu trobar a http://www.joseandres.com/index2.php?seccion=recipes_details&codigo=102. Vaig substituir els macarrons per arròs perquè evidentment no té gluten.\nPosted by juliadmon at 11:36 AM\nLabels: albergínia, arròs, bolets, carbassó, risotto, xampinyons


Montse femcuinetes: SETMANA CONTRA EL MALBARATAMENT ALIMENTARI\nCaprabo se suma a la 1a setmana contra el malbaratament\nJunts alimentem solucions\nLa xef Ada Parellada, és una de las majors defensores de la cuina responsable i d’aprofitament alimentari i autora del llibre "La cuina sostenible" i ens explica a l'aula de Chef Caprabo, com Planificar pot reduir a la meitat el malbaratament alimentari a casa.\nL'Ada ha dit que: és important tenir un fons de nevera amb aliments cuinats, perquè d’aquesta manera en cinc minuts els plats estan llestos, ja que només hem de barrejar-los i servir”. A més, comenta, planificació fa que no llancem res.\nCaprabo és pioner en la lluita contra el malbaratament d’aliments, el seu director de marketing, Xavier Ramon, ha destacat com l'empresa compta amb un programa integral per a l’aprofitament dels aliments als seus supermercats. L’any 2010 va posar en marxa el seu Programa de Microdonacions amb els bancs d’aliments pel que dóna tots els productes que deixen de ser aptes per a la venta i són aptes pel consum. En petites quantitats i de manera diària, Caprabo dona a més de 250 entitats socials aquests productes no aptes per a la venta. Aquestes entitats, de la xarxa de bancs d’aliments, distribueixen els productes entre les persones necessitades. Caprabo va donar el 2017 l’equivalent a l’aliment necessari per 1.179 llars en un any.\nEl Programa de Microdonacions de Caprabo destaca per la seva metodologia pròpia, que aconsegueix l’aprofitament d’aliments amb un sistema d’entrega ràpid i garantit. Els aliments són recollits directament per entitats beneficiàries de Bancs d’Aliments al mateix supermercat, per tant, no és necessari enviar-los al magatzem central dels bancs. D’aquesta manera, es redueix el temps d’entrega i facilita el seu consum immediat. Aquesta línia de treball permet, a més d’aprofitar els aliments frescos per cobrir tots els nutrients necessaris, reduir residus, cosa que suposa una gestió més responsable dels aliments, aconseguint una economia circular.\nCaprabo és empresa col·laboradora amb la recollida anual d’aliments que organitzen els bancs d’aliments. A més, col·labora amb altres accions del Banc d’Aliments com les Grans Recollides d’Aliments als seus supermercats o a la Setmana Europea de la Prevenció de Residus, en la que al 2017 va ser premiada amb l’edició VIII del Premi Europeu de Prevenció de Residus en reconeixement al projecte “Jo em comprometo!” centrat en sensibilitzar als clients de Caprabo sobre el consum responsable.\nCaprabo forma part del comitè que lidera AECOC sobre “L’alimentació no malbarata”. En aquest sentit, ha participat en l’elaboració de guies com la de “pràctiques d’higiene per aprofitar amb seguretat els aliments als sectors de la restauració i el comerç minorista” de l’Agència de Salut Pública de Catalunya, o el projecte europeu Ecowaste4Food, entre d’altres.\nAl taller al qual hem assistit, organitzat per l'empresa de comunicació Arenalia, l'Ada ens ha donat uns quants consells pràctics contra el malbaratament:\nPlanificar: pensar què menjar en una setmana, penjar-ho en un lloc visible de la cuina i fer la llista de la compra en funció de la planificació.\nComprar: cenyir-nos a la llista de la compra que hem preparat i, si trobem alguna oferta interessant, substituir-la per algun aliment de la llista.\nCuinar: una vegada la compra està a casa és important preparar un fons de nevera adaptat a la planificació. Algunes idees: Escaldar verdures Fer un sofregit Bullir arròs Bullir patates Fer oli d’herbes Fer una salsa romesco\nAcoblar: a l’arribar a casa per la nit, o a l’hora de preparar un tupper pel treball, els plats es poden elaborar de manera ràpida, ja que els tenim avançats.


Calculadora per Bulgària Leva (BGN) Canvi de divises Tipus de canvi\nLev búlgar (BGN) Canvi de divises Calculadora de conversió\nIntrodueixi l'import que voleu convertir a la casella a l'esquerra de la moneda i premi el botó "Converteix". Per mostrar Bulgària Leva i només una moneda que no faci clic a qualsevol altra moneda.\nEl lev búlgar és la moneda en la Bulgària (BG, BGR). El lev búlgar també es coneix com Levs. El símbol per BGN pot ser escrit Lv. El lev búlgar es divideix en 100 stotinki. La taxa de canvi de El lev búlgar es va actualitzar per última vegada el 27 juliol 2021 de Yahoo Finance. La BGN factor de conversió té 5 dígits significatius.


Fundació Trobada: de maig 2016\nPersones que ajuden a ajudar (2)\nAjudar als altres és\najudar-se a si mateix\nQui ets? - Som en Jaume Matamalas Huertas, nascut i veí de Vilafranca, casat amb tres fills: dues nines i un nin. Informàtic amb grau superior i un parell d’anys de psicologia. Autònom i fundador de l'empresa Servei Tècnic Informàtic Xipfus.\nCom vares conèixer la Fundació Trobada? –Jo treballava durant anys per una empresa de Manacor d’informàtica. Aquesta empresa duia l’assistència dels sistemes informàtics de la Corredoria Gomila, i un bon dia en varen demanar que passes a revisar l’ordinador de la Fundació Trobada, d’aquesta manera vaig conèixer la Fundació. Quan vaig crear la meva empresa, el primer client que vaig voler fer de manera gratuïta va ser la Fundació Trobada.\nQuina necessitat tens de ser solidari? – La persona humana necessita donar ja quan neix, però ens omplim de “xuxes” tota la vida, hi ha una necessitat desmesurada de fruir, de satisfer els nostres sentits. Realment estem en aquest món per gaudir de tot (fills, cotxe, viatges, festes...), però hi ha coses importants que són vitals, i una d’aquestes coses que jo crec que són essencials és el ser generosos, la generositat. La riquesa que hi ha en el món s’ha de repartir, sobretot, amb els qui tens més a prop.\nQuin és el teu gest solidari amb la Fundació Trobada? – El que faig jo és encarregar-me dels sistemes informàtics de la Fundació: que estiguin operatius, revisar-los i arreglar-los. Aquesta és la meva aportació! Un petit gest que només m’ocupa una hora al mes del meu temps, i que pels professionals de la Fundació és una gran ajuda i tranquil·litat.\nQue diries a altres persones que podrien ser més solidàries? “Ajudar als altres és ajudar-se a si mateix”. Aquesta frase és una expressió amb molt més contingut del que posseeixen les lletres. A la meva feina procuro practicar una filosofia: escoltar a la gent, això em fa compartir els seus problemes, les seves preocupacions, les seves il·lusions...i de pas els arreglo l’ordinador. La vida és això. Tenir temps de poder compartir un cafè, parlar amb la gent, som humanitat perquè ens relacionem. No és vida el no tenir temps!\nJo pens que quan et compres un cotxe nou i gaudeixes d’ell et sents molt bé i és bo, però al cap de dos mesos et surt el forat. Un forat que totes les persones tenim dins la nostra essència d’humans i que sempre tenim ànsies d’omplir. I que només es pot omplir amb la relació gratuïta amb els altres. La nostra societat té un grapat de coses bones, molta tecnologia, informació a mans plenes, però les persones que hi ha al nostre costat necessiten que qualcú les escolti. I això també és ser solidari. Escoltar a la gent!\nPublicat per Fundació Trobada a 7:01 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Jaume Matamales, Xipfus. Persones que ajuden a ajudar\nMoviment Alberg de Manacor 2016 (4)\n616 és el total de pernoctes, sopars i berenars dels matins durant el mes d'abril passat a l'Alberg de Manacor\nUn total de 616 racions de sopars i berenars s'han lliurat a l'Alberg de Manacor durant el mes d'abril passat. Aquest també ha estat el total nombre de pernoctes.\nEn quant al moviment d'usuaris, han estat altes 8 persones, de les quals 5 (tres homes i dues dones) son noves, 4 espanyols i 1 estranger no comunitari, i la resta per reingrés.\nDurant el mateix mes 10 persones han estat baixes del Centre, que, com es sabut, pertany a la xarxa d'Inclusió Social del Consell de Mallorca.\nLa mitjana diària d'estades ha estat de 20,53 persones.\nCal senyalar que uns usuaris han ingressat derivats des dels Serveis Socials d'Alcudia i Cala Millor, mentre altres han rebut l'informació via internet o per referències dels mateixos usuaris.\nPublicat per Fundació Trobada a 11:19 1 comentari:\nEtiquetes de comentaris: Moviment usuaris abril 2016\nTeixit Social (4)\nNova entrega de Mantes Solidàries\nde "Teixit Social"\nEl passat divendres 29 d’abril es va dur a terme una nova entrega de mantes elaborades pel Teixit Social Manacor a la tenda Kuroneko. Varen ser 4 mantes precioses que duen una feinada de teixir!!!\nRecordem que enguany, aqueste projecte ha pensat al nostre alberg per a persones sense sostre de Manacor, del qual es titular l'Institut Mallorquí d'Afers Socials (IMAS), gestionat per la Fundació Trobada i que pertany a la xarxa d'Inserció Social del Consell de Mallorca.\nJa és la tercera entrega de mantes i encara falta molt per cosir!!\nPer això, qui vulguin col·laborar amb aquest projecte es pot posar en contacte amb Fundació Trobada al tel. 673 797 596 o acudir a la tenda Kuroneko al carrer Fleming num. 2 baixos de Manacor (tel. 871 859 346)\nCal recordar, que a la tenda de Teixit Social Manacor ensenyen gratuïtament a totes aquelles persones que vulguin fer aquest tipus de ganxo i els interessi col·laborar amb aquest projecte.\nPublicat per Fundació Trobada a 3:16 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Consell de Mallorca, Kuroneko, Mantes Solidàries, Teixit Social Manacor


Gran èxit de la Gala Operística a la fàbrica Llobet de Calella - MonComunicació Agencia\nGran èxit de la Gala Operística a la fàbrica Llobet de Calella\n“Òpera al Parc” va ser un espectacle impressionant de música, òpera i dansa.\nAquest esdeveniment va formar part de la Gala Operística de la 10a Temporada Lírica Ciutat de Calella, i va tenir lloc a la fàbrica Llobet, I malgrat que estava tot preparat perquè la gala fos al Parc Dalmau de Calella, el dissabte 31 de juliol es va preveure pluja i es va haver de traslladar l’esdeveniment a la sala d’actes de l’antiga fàbrica. I com aquest super-espectacle amb més de 160 músics, cantaires i ballarinss a l’escenari -era tan esperat- el local de la fàbrica es va omplir amb unes 750 persones.\nEls amants de la música i de l’òpera en particular, van poder gaudir d’un espectacle únic -dirigit per Albert Deprius– de gran qualitat artística i vocal. Les peces d’òperes famoses van ser interpretades per grans solistes de renom del món de la lírica com Beatrice Jiménez-Marconi (soprano), Laura Vila (Mezzosoprano) i en Toni Marsol com a baríton, que van estar acompanyats per més de 100 cantaires de les següents formacions corals: Coral Càrmina, Cor d’Homes d’Osona, Cor Tessàlia, i Cor Harmonia. L’Orquestra Simfònica Harmonia amb més de 55 músics, sota la batuta de l’Albert Deprius, ens va oferir un concert simfònic-coral dedicat al món de l’òpera amb fragments de La Traviata, Aida, Carmen i El Barber de Sevilla, amb peces del repertori operístic internacional de compositors com Verdi, Puccini, Mascagni, Bizet, Rossini, etc. Al final Albert Deprius, ens va obsequiar com a reconegut tenor que és, cantant el Brindis de La Traviata, que tothom va agrair entusiasmat aplaudint molta estona dempeus. (*)\nLa dansa també va tenir un paper especial en aquest macro-espectacle. Isa Moren, la prestigiosa directora de dansa, amb el Ballet Arrels, de Barcelona, ha posat en marxa coreografies adaptades a les obres musicals universals del repertori de la Gala.\nLa gala va ser presentada i amenitzada, de manera divertida -però molt informativa i amb molt de rigor- per l’actriu Lloll Bertran.\n(*) Albert Deprius, director d’orquestra i reconegut tenor i músic, nascut a Pineda de Mar, cada any organitza concerts lírics i sarsueles a la popular sala Mozart, i a l’estiu -a l’aire lliure-dins de la Temporada Lírica Ciutat de Calella i del Festival Nits d’estiu,- que amb el suport de l’Ajuntament de Calella- amb Harmonia, posen en escena espectacles, així com diversos concerts. [Podreu consultar +info sobre la seva activitat i la del Cor i Orquestra Harmonia que dirigeix al seu Facebook ].\nSi voleu +info sobre aquest concert, o sobre altres projectes, truqueu al 690.872.715. O escriure a corchc@hotmail.com\nCal tenir en compte que el dissabte 14 d’agost, Albert Deprius, juntament a l’Orquestra Harmonia, acompanyat del pianista Josep Buforn i de Laetitia Barbera a la mandolina ens oferiran el concert líric “La Bella Napoli”, al Far de Calella (del que ja les entrades estan ja exhaurides ) [+info , consultar Pdf de la programació:2021ANEC aCalella_programa].\nTambé destaquem, el dissabte 21 d’agost a les 22h, la Gala Tres Tenors al Parc Francesc Macià de Malgrat de Mar. Encara queden entrades!\nI us avancem que pel 26 de setembre tindrà lloc l’estrena de la sarsuela en versió concert de “Cançó d’amor i de guerra”, que Cor i l’Orquestra Simfònica Harmonia van preparar per a estrenar al 2019, i pel confinament no podrà ser fins ara. No us ho perdeu!.\nPodeu comprar les entrades a Entrapolis.\n(*) Foto de Lorenzo Fuentes,\nJulia Lopez Tremols2021-08-11T09:44:08+00:00agost 2, 2021|Actualitat, Cultura, Música|Comentaris tancats a Gran èxit de la Gala Operística a la fàbrica Llobet de Calella


Patricia de Haro, Saray González, Mariàngels López i Carla Sabater són ‘Les Cícliques’, una jove -i 100% femenina- companyia de teatre gestual lleidatana\nteatre companyia entrevista Les Cícliques\nCompanyia de teatre 'Les Cícliques'. Fotografia: Cristina Mongay.\nAmb el cos com a protagonista, la companyia ‘Les Cícliques’ investiga i crea a partir de la interpretació, la dansa, els titelles i l’objecte poètic. Actualment ja compta amb dues propostes escèniques, ‘OFEC’, el seu debut, un crit contra la violència envers les dones; i ‘Tàbula’, estrenada a la darrera edició de FiraTàrrega.\n'Les Cícliques' és teatre emès des de la perspectiva feminista, reivindicant la força del moviment, la sororitat entre les dones, l’autocura i la necessitat de més amor propi. Hi parlem!\nCompanyia de teatre 'Les Cícliques'. Fotografia: Cristina Mongay.\n- Com veu la llum ‘Les Cícliques’?\n- Patricia de Haro: Tot i que ja ens coneixíem de l’Aula de Teatre de Lleida, el projecte arrenca el 8 de març del 2019 davant de l’oferiment que ens van fer de desenvolupar una performance partint de l’expressió corporal, que és el llenguatge on ens sentim més còmodes. Quan vam veure que la rebuda pel públic va ser molt bona, vam decidir consolidar-nos com a companyia.\n- Mariàngels López: El 2019 ja érem molt amigues, però en l'àmbit artístic no havíem creat res juntes. I ens vam entendre molt ràpidament.\n- Saray González: El motiu d’arrencada del projecte va ser molt profund. De fet, la performance, d’uns 8 minuts, inicial es va transformar amb els mesos i es va convertir en el nostre primer espectacle. Amb ‘OFEC’ tractem temes molt durs, i ja gestant la seva idea vam connectar entre nosaltres d’una manera més ferma.\n- El vostre nom, de fet, ja és tota una reafirmació, i un orgull, de la natura femenina.\n- P. de H.: El nom va sorgir després de la performance, quan vam decidir convertir-nos en companyia de teatre. En aquell moment, ens agradaven diversos noms, però aquest va ser l’estrella.\n- M. L.: ‘Cícliques’ és una condició que ens uneix com a companyia, i que també ens connecta amb totes les dones del món. Les dones som cícliques, també ho és la lluna, i la natura.\n- S. G.: Amb el nom contribuïm a trencar el tabú envers la menstruació, la gran ‘innombrable’ de la nostra societat. Encara hi ha un secretisme molt gran al voltant de la regla. Recordo que a l’institut, fins i tot, quan la tenies, et passaves el tampó o la compresa d’amagat, com si fos quelcom prohibit. Cal deixar d’ocultar allò natural que, a més, està a un 21% d’IVA!\nCompanyia de teatre 'Les Cícliques', espectacle 'OFEC'.\nCal parlar de dones i violència envers elles més enllà del 8 de març i el 25 de novembre\n- Què us va inspirar per escriure la trama d’’OFEC’?\n- M. L.: Amb ‘OFEC’ hem volgut fer un crit per conscienciar a la nostra societat envers les violències que patim les dones, i per donar veu a les dones que no en tenen. Es tracta d’una peça que narra l’opressió que viu la dona dins del sistema patriarcal/capitalista, una opressió que es manifesta de moltes maneres diferents. Vam anar provant idees, però teníem clar que havia de ser una obra corporal.\n- S. G.: ‘OFEC’ parla d’experiències que nosaltres hem viscut en la nostra pell.\n- M. L.: Tenim molt afecte per ‘OFEC’, ja que el vam autodirigir i ha estat la llavor de la nostra companyia.\n- P. de H.: Ens vam decantar per l’expressió corporal perquè és més universal i, així, arribem a més públic. La paraula limita, el cos trenca amb aquesta barrera. Després d’actuar a la plaça Sant Joan de Lleida amb la performance, vam ampliar la peça pel MicroFest de Lleida i, finalment, vam tornar-la a ampliar per aconseguir el format actual, que es va estrenar el 10 de gener de 2020.\n- Poc després d’això, planteu la llavor de ‘Tàbula’, la vostra segona proposta escènica.\n- S. G.: Sí! Després d’’OFEC’, ens vam reunir i vam debatre sobre quins temes ens agradaria tractar en la segona proposta. Entre altres, vam posar sobre la taula l'ansietat, les pors, la identitat, etc., i vam començar a escriure molt. En aquell punt vam decidir incorporar una mirada externa en la direcció, i vam contactar amb l’actriu Julieta Gascón. És brutal! Ella va accedir a la nostra petició, el 8 de març del 2020 però, de sobte, va arribar la pandèmia. I tot es posa potes enlaire!\n- M. L.: Finalment, vam poder trobar-nos amb la Julieta al setembre del 2020. De fet, llavors ens va dir que estava embarassada (d’una nena) i que li feia moltíssima il·lusió participar en un projecte 100% de dones, ja que mai ho havia fet.\n- P. de H.: I al novembre vam començar els assajos per trobar el llenguatge comú amb ella.\n- I, per què ‘Tàbula’?\n- S. G.: ‘Tàbula’ del concepte filosòfic grec que significa ‘taula rasa’, ‘full en blanc’, on tot hi és possible. No volíem determinar tant les coses perquè, de fet, ja des de que naixem ens determinen: per ser nena, per viure en aquest entorn, per tenir x condició social, etc. És un espectacle de moviment que reivindica l’amor propi en clau de gènere.\n- P de H.: Així ens vam presentar a Suport a la Creació de FiraTàrrega, per aconseguir suport i finançament. De fet, en un moment concret de la creació del segon espectacle, la Julieta ens va proposar afegir un titella a l’obra i vam provar-ho. I ens va encantar! Va ser un pas valent que ens ha fet aprendre moltíssim.\n- M. L.: Enmig de tot això, vam rebre la confirmació de ser acceptades a FiraTàrrega, i vam sentir una revolució dins nostre! Vam fer una preestrena al Festival Llavors de Balaguer i una prèvia a Alpicat.\nCompanyia de teatre 'Les Cícliques', espectacle 'Tàbula'.\nEl teatre gestual no té una lectura correcta, totes són vàlides\n- Què significa per una companyia tan jove trepitjar l’escenari de FiraTàrrega?\n- M. L.: Va ser un subidón total. De fet, el públic de FiraTàrrega és molt i molt agraït. I ens interessa molt remoure’l i, que, en sortir, es facin preguntes i es qüestioni allò que havia donat per vàlid fins al moment.\n- S. G.: Amb ‘Tàbula’ hem volgut apostar per una creació totalment femenina a nivell de teatre, quelcom no és gens habitual al sector. Des de la productora musical a la tècnica de llums, la dissenyadora de llums, la directora, la creadora del titella, la creadora del vestuari, etc. Hem donat peu a moltes sinèrgies femenines. Per sort, també hem comptat amb el suport de les companyies teatrals lleidatanes, instal·lades al viver creatiu Marbi on assagem.\n- El teatre corporal permet extreure diverses conclusions d’una mateixa peça, però també necessita un públic més proactiu.\n- S. G.: Sí! Potser estem massa acostumats a que ens donin les coses massa mastegades, que ens diguin què és el que hem d’entendre, enlloc de treure les pròpies conclusions de la realitat.\n- M. L.: Hem trobat una línia creativa molt clara, que no només debat envers les dones a l’escena sinó que també reivindica el paper de la creadora teatral en tots els àmbits.\n- Com és el dia a dia d’una companyia teatral?\n- P. de H.: No és gens fàcil, sobretot fins que no et pots dedicar en exclusiva a ella, però la feina és molt gratificant. Som afortunades de fer i escenificar les obres on realment ens hi sentim identificades. De fet, quan sortim a l’escenari som una.\n- S. G.: És difícil treballar amb les amigues, perquè mai acabes de desconnectar del tot. Però, totes som molt reflexives i remem cap a la mateixa direcció. I això és una fortuna.\n- Porteu dos anys de trajectòria, com us veieu d’aquí dos més?\n- S. G.: Jo em visualitzo fent gira per tot el món amb ‘Tàbula’, i en el procés creatiu de la tercera peça.\n- M. L.: Doncs posem ja data d’estrena d’aquesta nova ‘criatura’: desembre de 2023?\n- P. de H.: Jo també veig gira aviat i, qui sap, potser tornar a l’escenari de FiraTàrrega, al setembre de 2024.


Amb els ulls de l'Àngel: d’agost 2019\nSentinella incansable. Poema\nDe veres, amor, et dic\nque beure't a clotades,\nsense presses, sense temps;\namb el silenci necessari\nper degustar el més preuat;\nem fa descobrir aquest sabor,\nblanc i dolç,\ncom de malvasia,\ni esmerila l'hoste, estrany i desconegut,\nque un dia vaig engolir\ni del que encara em queda solatge.\nque em destil·les\nquan el trontoll diabòlic de la vida,\nem deixa la pell xopa\ni els ulls eixuts del tot.\nI és llavors, a precari,\ndel meu patir,\napareixes del final del reducte\ni amb un sol bes\nde la tebior dels teus llavis,\nmolsuts de tant d'estimar,\nalces l'infranquejable assut\na la boca del meu ventre\ni em fas abeurar només de tu.\nque amb la cadència necessària,\ntornes a fer-me sentir aquell...\n"Si no fos per tu"\nque encara m'estira.\nPublicado por ambelsullsdelangel en 0:24 2 comentaris:\nEtiquetas: 2019, agost, amor, Àngel Martí, català, l'Ametlla de Mar, poesia, sentinella, versos\nVideo Resum Homenatge poètic a Josep Consarnau 10 08 2019\nPublicado por ambelsullsdelangel en 6:53 Cap comentari:\nAhir, 10 d'agost, va ser un altre dia d'aquells en què un entén que la poesia és quelcom més que escriure versos més o menys bonics. La poesia és: amistat, reconeixement, amor, emoció, llàgrimes, il·lusió, ganes, voler fer feliç, abraçades, un bes, una rialla... fins i tot gaudir dels amics paladejant una copa de vi amb el baferol del vent de mar acaronant-te el rostre.\nUna vuitantena de persones van acudir a la, preciosa i gairebé desconeguda, plaça de l'Amerat, de l'Ametlla de Mar, per rendir homenatge al calero Josep Consarnau, que als seus noranta anys, encara escriu poemes a la terra, i és membre del col·lectiu "Poemes al Vent". Un home de camp, que amb la seua senzillesa ha sabut guanyar-se el cor dels membres de l'associació i ahir, també de tots els assistents.\nQuan fa un mes aproximadament l'Associació "Poemes al Vent" ens va proposar, al recentment creat "Ateneu Calero de la SCER", preparar un homenatge al Sr. Consarnau, tot i que pràcticament encara érem un embrió, no vàrem dubtar ni un moment en acceptar el repte, el primer repte. Els vint-i-cinc integrants de l'Associació, capitanejats pel president Joan Borràs, immediatament es van arremangar per fer el que fos, per tirar endavant aquest reconeixement. Sempre en coordinació amb Rafel i Miquel de "Poemes al Vent", tot-hom es va posar a treballar per muntar un acte digne, i a més, mantenir-ho en absolut secret.\nLa primera decisió, arriscada, fer-ho a la plaça de l'Amerat, un racó especialment acollidor, on mai s'havia fet res. De fet la gent que va venir de fora ens van fer adonar que ni tan sols apareix al Google maps. Quan ho vàrem comunicar a l'Ajuntament, la Regidora de Cultura de seguit es va posar al nostre costat per impulsar l'acte amb tot el que ens fes falta. I així va ser, ens van portar les connexions necessàries, els equips de so que vàrem demanar, cadires, es van encarregar de repartir cartells pel poble, tot el que calia... Però mancava el més important, que la gent respongués.\nEncara recordo la primera reunió al CIP, quan vàrem demanar voluntaris per recitar. Tots es van espolsar la vergonya, i fins i tot aquells que mai havien recitat, la Gloria, Josep Lluís, Raul, David... van voler estar presents debutant en aquest acte tan entranyable. D'altres, com la Maria, l'Ester o la Roser, que es van posar a escriure quelcom especial per al dia en qüestió; o la Montse, l'Isa, l'Eva Mir o l'Adri que patien per si no podrien fer lluir prou els poemes del Josep. I els que es lamentaven per quedar-se fora per motius de feina, com l'Àngels, l'Abel, la Celine, Sergi o l'Anna; o per un desgraciat accident, com el Marc, que havia de ser una peça clau. Entretant, els magnífics guitarres Barto i l'Enric, anaven experimentant per acompanyar els versos de la millor manera possible, i el nostre dibuixant David, s'esforçava per extreure una caricatura perfecta, d'una foto, sense conèixer de res al protagonista, o Manel, que com sempre es posava a disposició per fer el que fos, encara que la seua feina, no es veiés. Per altra banda, els companys de "Poemes al Vent" assajant pel seu costat i intentant, via telèfon, lligar-ho tot. Des del primer moment s'ha respirat il·lusió, il·lusió i més il·lusió, i així, amb el petit, però necessari, gra de sorra de tots, les coses no poden sortir malament...\nAmb la preciosa cançó "El Meu País" en veu de l'Anna M. Vallvey i la guitarra de l'Enric Franch, amb un tast de "Somdinou", un magnífic vi de la cooperativa de Gandesa i amb alguna llàgrima de Josep Consarnau quan la regidora li lliurava un ram de flors, donàvem per acabat, amb satisfacció, aquest merescut homenatge a un home senzill i modest, com la terra.\nGràcies a Tots els que ho heu fet possible, que sou molts, i en especial: a l'Ajuntament de l'Ametlla de Mar; a Jordi l'electricista i Dani Boquera, que mai fallen; a Dani Rodriguez, per la difusió de l'acte; als veïns de la plaça de l'Amerat per l'acollida, i a tots els assistents, sense els quals res hagués estat el mateix.\nCabanes de pedra i fang,\nde mil set-cents vuitanta,\nd'aquestes ja no se'n fan,\ncontemplar-les avui, m'encanta...\nPublicado por ambelsullsdelangel en 5:00 3 comentaris:\nEtiquetas: 2019, 90 anys, agost, homenatge, Josep Consarnau, L' Ateneu Calero, l'Ametlla de Mar, Plaça de l'Amerat, poemes al vent\nVideo Resum Homenatge poètic a Josep Consarnau 10 ...


Activitats de formació dirigides 44 1,76 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11\nProva individual escrita (es farà un exàmen global de les dues assignatures al final de l'assignatura)\nLa prova teòrica serà sobre el Bloc 1 i Bloc 2 i comptarà un 60 % de la nota de l’assignatura (30% per cada bloc que s'ha d'aprovar amb un mínim de un 5 cadascun). La prova constarà de 60 preguntes de resposta múltiple, tant de caire teòric com pràctic. Cada pregunta tindrà un valor d’un punt i es restarà 0.25 per cada pregunta fallada o no contestada. Si no es supera cada part del bloc l'alumne anirá a recuperació del bloc suspès.\nAvaluació de treballs individuals (MOODLE)\nDurant el curs es proposaran una sèrie d’exercicis individuals a entregar i que puntuaran un 40 % a la nota final. Aquests exercicis seran plantejats durant les classes teòriques a l’aula i podran anar associats a diferents lectures programades\ni/o recerca d’informació.\nIMPORTANT: L’avaluació continuada només es tindrà en compte si s’han superat les proves teòric - pràctiques i si s’han realitzat el 80 % de les activitats proposades, a més de presentar i aprovar els treballs\nQui no aprovi alguna de les proves escrites dels dos Blocs o be no hagi fet el 80 % de les activitats proposades en l'avaluació continuada, tindrá d'anar a fer una prova de recuperació. Aquells alumnes que tinguin una puntuació inferior a 5 punts en algún dels dos blocs, tindran opció de presentar-se a l’examen final. La nota màxima d’aquest examen serà 5-Aprovat. L’alumnat que no superi l’avaluació continuada o que no es presenti a la mateixa s’haurà de presentar a la RECUPERACIÓ per tal de superar l’assignatura. La nota màxima d’aquest examen serà 5-Aprovat. Així doncs es considerarà un alumne com NO AVALUABLE i per tant caldrà que es presenti a la recuperació, qualsevol alumne que no hagi presentat la totalitat dels exercicis pràctics o bé no hagi realitzat qualsevol de les proves parcials programades al curs.\nEls alumnes repetidors realitzaran les mateixes tipologies de proves que la resta d’alumnes. Tant les teòric-pràctiques com el lliuramentd’exercicis. En cas de no superar l'assignatura d'acord amb els criteris abans esmentats (avaluació\ncontinuada), es podrà fer una prova de recuperació en la data programada a l'horari, i que versarà\nsobre la totalitat dels continguts del programa.\nPer participar a la recuperació l'alumnat ha d'haver estat prèviament avaluat en un conjunt d'activitats, el pes de les quals equivalgui a un mínim de dues terceres parts de la qualificació total de l'assignatura. No obstant això, la qualificació que constarà a l'expedient de l'alumne és d'un màxim de 5-Aprovat. L'alumnat que necessiti canviar una data d'avaluació han de presentar la petició emplenant el document que trobarà a l'espai moodle de Tutorització EPSI.\nPlagi o altres irregularitats detectades\nSense perjudici d'altres mesures disciplinàries que s'estimin oportunes, i d'acord amb la normativa acadèmica vigent, "en cas quel'estudiant realitzi qualsevol irregularitat que pugui conduir a una variació significativa de la qualificació d'un acte d'avaluació, es qualificarà amb un 0 aquest acte d'avaluació, amb independència del procés disciplinari que es pugui instruir. En cas que es produeixin diverses irregularitats en els actes d'avaluació d'una mateixa assignatura, la qualificació final d'aquesta assignatura serà 0". Els docents tenen al seu abast i utilitzen per l'avaluació de totes les proves el programa anti-plagi URKUND\nAvaluació dels temes treballats i presentats a l'aula i de les activitats programades a l'aula Moodle. 40% 0 0 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11\nErgonomía: Proves teòriques i pràctiques individuals 30% 0 0 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11\nPsicosociologia: Proves teòriques i pràctiques individuals 30% 0 0 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11


Cerca totes les ofertes d'hotels a Paredones Entrada:\nLa Casa del Loto...Habitacions per nit per només Casita Naranja...Habitacions per nit per només Més zones a Alora\nEssent una localització molt desitjada, Paredones és el lloc on anar quan es va a Alora. Amb un gran nombre d'atraccions per descobrir, aquesta desitjable part de la ciutat no deixarà de meravellar-vos. Amb calor i comfort, Paredones és un lloc per a vacances relaxades després d'una setmana de feina. Estalvii temps i diners fent la reserva amb Agoda.com, que us promet les millors opcions d'hotels a Paredones i molts més àrees a Alora. Explori un llistat complet d'allotjaments i trobi el lloc perfecte per a vostè. Digui'ns les seves dates de viatge ideals a Paredones i us direm els preus ideals disponibles.\nHotels destacats a Paredones, Alora\nLa Casa del Loto és una casa rural situada a Paredones, a 45 km de l'aeroport de Màlaga. Disposa...\nSi el que està buscant és per un hotel ben situat a Alora, no busqui més enllà de Casita Naranja....\nHotels a Paredones: Casita Naranja


Bloc de notes de Josep Romeu: dimecres, 2 / de març / 2011\nTanqueu les ambaixades, inútils!\nNo és pas la primera vegada, ni la segona, ni la tercera. Cada vegada que hi ha una situació de risc, ja sigui per causes naturals o per conflictes de qualsevol mena, els ciutadans espanyols que es troben en el país afectat veuen impotents com l’ambaixada que teòricament els hauria de protegir es desentén del seu problema. També a Líbia, en una situació d’extrema gravetat, els ciutadans han tornat a queixar-se de la inoperància de l’ambaixada espanyola. Ningú de l’ambaixada no s’ha interessat per ells ni ha fet cap gestió per garantir la seva seguretat.\nNo es tracta, doncs, d’un cas aïllat ni de la ineficàcia d’una ambaixada concreta, sinó una tònica general conscientment dictada des del Govern. Ho confirmava la Ministra espanyola d’Exteriors, Trinidad Jiménez, quan deia que tot s’havia fet d’acord amb el que estava previst; és a dir res, deixar a l’estacada els espanyols que es trobaven a Líbia. I no ens ha d’estranyar tampoc, perquè aquesta és la concepció que es té a Madrid del que ha de ser l’estructura d’un Estat: en cap no es tracta de l’aparell de què es dota un país per a defensar els interessos generals de la ciutadania, sinó una estructura per a defensar-se d’aquesta mateixa ciutadania al servei, això sí, d’unes empreses i d’uns interessos molt concrets i privats. De la mateixa manera que els cossos i forces de seguretat de l’Estat no hi són per a defensar els ciutadans sinó per a defensar l’Estat d’aquests mateixos ciutadans, tampoc les ambaixades espanyoles són concebudes com les delegacions de l’Estat per a defensar els ciutadans que puguin trobar-se o tenir interessos en aquell estat, sinó per a defensar els interessos de l’Estat i de determinades empreses, que sovint vénen a ser el mateix.\nA part que als catalans ens toca pagar el cost d’unes ambaixades que no representen ni els catalans ni un Estat propi, per als espanyols tampoc serveix de res mantenir tota una costosíssima estructura consular i diplomàtica si a l’hora de la veritat no poden refiar-se’n. I si el paper d’aquestes ambaixades és defensar els interessos de les grans empreses, que se’l paguin elles aquest servei. Si fos espanyol demanaria a crits que no malgastin els diners públics en mantenir unes ambaixades tan inútils; com a català, reclamo que el Govern creï la seva xarxa d’ambaixades catalanes, però perquè estiguin al servei dels ciutadans de Catalunya.\nPublicat per Josep Romeu a 01:52 Cap comentari:


delCamp.cat | Gassol (el poeta, no l'esportista)\nGassol (el poeta, no l'esportista)\nper Joan Magrané 23/01/2017\nQue la realitat no ens espatlli un bon títol. De Gassol a Gasol, del de lletres al del bàsquet (Pau o Marc, com més us plagui), hem perdut una essa. I què? És del primer, el poeta i polític, de qui us vull parlar. Bonaventura Gassol i Rovira, dit Ventura Gassol (que fa lliscar millor la llengua i amorosir més els llavis), vingué al món aquí mateix, a la Selva del Camp, l'any 1893. Tot i que es va fer gran, literalment i ideal, en ple noucentisme, sempre va sentir rere l'orella la música, pomposa i sentimental a l'ensems, de les últimes cuades, com fuets, d'aquell romanticisme ja crepuscular que l'havia vist néixer.\nSi bé més a petita escala i més rodanxó de cos, Ventura Gassol és un mite com l'avi Macià, aquest sempre esvelt com un militar britànic. El seu retorn a la Selva, de Gassol, va ser en cotxe descapotable i amb riuades (rierades, millor dit) de gent envoltant-lo i aclamant-lo. No sempre va tenir, al seu poble, aquesta bona consideració tardana. Ell, que va organitzar les escoles catalanes des de la Conselleria de Cultura, va escatimar sempre un nou edifici escolar per a la seva vila nadiua: «no fos cas! encara diran que m'ho faig per mi», potser pensava (tal com passa encara ara, d'altra banda). Però sembla ser que en el fons en Gassol era un bon home, o un home bonhomiós almenys, i així ho van comprendre finalment els seus convilatants (cal que visiteu, si passeu per la Selva, al cementiri del poble, la tomba del poeta, amb aquell baix relleu magnífic de l'escultor Jassans. Cada onze de setembre, al matí, s'hi fa un homenatge). Ell, en Gassol, només havia volgut conjurar la poesia i la política portant a ciutat els somnis idealitzats del camp. És això: voler casar el vell i atrotinat romanticisme, polsós, de la terra amb el pragmatisme burocràtic, lluent, de la política diària. No com Puig i Ferreter, l'altre romàntic selvatà, l'altre desubicat, molt més salvatge i passional, xàfec desfermat de follies i al·lucinacions.\nTornant al nostre protagonista. Mireu si n'era de romàntic, o així ho semblava, que un parent seu va explicar a la Montserrat Roig, de visita uns dies a la Selva, que d'ençà del seu retorn el poeta besava cada dia les fulles de les oliveres de davant el mas. Cal imaginar-se'l: tota la vida arrossegant aquella llarga cabellera lliure i anacrònica a parts iguals arengant a les masses al costat de Macià des del balcó del Palau de la Generalitat o a qualsevol plaça major de poble. Quin goig de veure'l i de sentir-lo! Vocació de cabdill, clarament. Quan fou engarjolat pels fets de Prats de Molló un diari de Madrid va publicar una foto seva en portada tot dient, més o menys: «ya le hemos cortado la coleta a Ventura Gassol». Era un mite vivent. I un símbol. Arrossegat pel seu idealisme fins hi tot va ser el creador d'una República d'Infants, a Vilamar, governada pels nens. Aquets votaven lliurement els seus representants, els professors, i La cançó dels mariners, un poema del mateix Gassol, n'era el seu himne: «Catalunya, pàtria nostra,/ vola com una nau,/ tens el cel que et fa de sostre/ massa ample per ser esclau», diu la tornada. Un mite, com us comentava.\nLa seva poesia també és com ell: idealitzada. I fa una gran ferum d'oratòria de predicador i d'abrandament popular (per no dir populista) que fa tombar d'esquena. Una poesia flamígera, deixem-ho així. Uns versos a la manera modernista, de galtes plenes, melena al vent i amb llacet catalanista. Unes rimes per a ser recitades en veu alta i per esclatar tots després en unànimes aplaudiments, no com les dels seus contemporanis, més closes, més íntimes, més hermètiques. «Més difícils», que dirien segons quins lectors de best-sellers i llibres d'autoajuda. «Fou una pàtria. Va morir tan bella,/ que mai ningú no la gosà enterrar:/ damunt de cada tomba un raig d'estrella/ sota de cada estrella un català. Tan a la vora del mar dormia/ aquella son tan dolça de la mort,/ que les sirenes dia i nit oïa/ com li anaven desvetllant el cor.// Un dia es féu una claror d'albada/ i del fons de la tomba més glaçada/ fremí una veu novella el cant dels cants:/ –Foc nou, baixa del cel i torna a prendre./ Ja ha sonat l'hora d'esventar la cendra,/ oh Pàtria de les tombes flamejants». No em digueu que no us heu aixecat de la cadira?\nÉs precisament això últim que us explicava el que irritava a gent com Josep Pla. En un dels seus Retrats de passaport hi deix anar unes perles com les següents: «tot i que manejà la ploma amb facilitat, la poesia de Gassol representa en el moviment literari una regressió considerable. És un foc d'encenalls i de trastos vells purament verbals», «una gran quantitat de primaris el consideraven un geni. No era més que un demagog de la primera volada». I segueix, tot comentant el seu pas per la política al costat de Macià i Companys: «considerà que el seu paper en la política era el de comparsa. I així, fent de senyor de companyia, arribà molt endavant. Fou una espècie de Rasputin progressista i avançat», «a pesar de la seva ignorància indescriptible, fabulosa, fou considerat, durant una etapa molt llarga, absolutament indispensable». I acaba ben amunt: «direm que Gassol no ha estat mai un poeta: ha estat un simple versificador, un retòric de seminari, un formulador de combinacions de paraules, darrera les quals no hi ha res», flist-flast. També Joan Fuster en tenia una opinió semblant, si bé més escèptica i elegant: «ell no és un homme de lettres a l'estil de Riba, d'Esclasants o de Manent. Ni tan sols ho fou a la manera més dispersa d'un Pla. Des de la seva joventut es lliurà a la política militant i, d'alguna manera, una part, potser la millor i més perdurable, de la seva poesia, no és més que un subproducte de la política».\nPerò també tenim per donar i per vendre d'altres opinions, del tot favorables, de gent no menys respectable. Diu Josep Carner, un pèl inflamat i fent esclatar tota la pirotècnia que en aquell moment tenia a mà: «aquests versos, doncs, són poesia i són història. Car de l'Atlàntida geològica i geogràfica hem passat a la presa en mans de la nostra responsabilitat política, i era escaient que Gassol reprengués les fortes imatges de les trasmudances naturals, com en una darrera estrebada, a la vetlla del final triomf del nostre Esperit». I Manent, fent bola: «Gassol és, com Sagarra, un poeta terral i sensual, sense els miraments madrigalescos dels noucentistes. Tots dos tenen el parentiu tel·lúric de l'agre de la terra i tots dos van pouar en el llegendari i en el cançoner populars».\nI ja que hem d'acabar bé, a mode de colofó, aquí us deixo les reflexions de la Montserrat Roig després d'aquella visita que li féu a la Selva quan els anys del poeta ja tocaven a retirada: «Volia veure el Gentil de 'El Pelegrí apassionat' d'en Puig i Ferreter, l'amic personal d'en Tarradellas, el poeta que cantà més la pàtria que l'amor, l'ombra poètica d'en Macià, l'orador de masses, l'home que salvà tanta gent als inicis de la guerra, el seminarista i el profeta... I no sé ben bé què vaig retrobar. Potser la vella fotografia de la meva infància, on veig el poeta franciscà de la xalina al costat d'en Macià. O potser un dels darrers supervivents del naufragi, l'home que ha pogut sobreviure dins del somni perquè no ha deixat mai de somiar».


Les campanyes integrades de màrqueting en la promoció del cinema\nCatégorie : Formació\nPublication : jeudi 26 septembre 2013 12:09\nEl dimecres 2 d'octubre a les 20h, el Museu del Cinema de Girona organitza una conferència sobre les campanyes de màrqueting en la promoció del cinema a càrrec de Núria Costa.\nLes nombroses pantalles que ens envolten i la nova cultura basada en la immediatesa i en les imatges en moviment comunicades de manera viral, han variat el paradigma de la promoció del cinema.\nEn aquesta conferència aprendrem com es planifica i com s'executen aquests tipus de campanyes a través de l'experiència de Núria Costa responsable de premsa de la prestigiosa agència Working at Weekend.\nNúria Costa és llicenciada en Periodisme per la UAB i té un Postgrau en Marketing i Comunicació Política pel ICPS/UAB. A Working at Weekend és la responsable de l'àrea de premsa i també la responsable del disseny i l'execució de les estratègies de comunicació per a rodatges i estrenes. Ha treballat en la promoció i comunicació de pel·lícules com Pa Negre, Lo imposible, EVA, Tadeo Jones o Tres dies amb la família entre moltes altres.


Aquest cap de setmana reobre l’espai de lleure de la muntanya de Sant Jaume | Vilafranca del Penedès\nInici / Notícies / Aquest cap de setmana reobre l’espai de lleure de la muntanya de Sant Jaume\nD’acord amb les noves mesures Covid-19 de distància i limitació de comensals, es reprèn el servei de bar i de lloguer de taules i barbacoes de la muntanya de Sant Jaume en horari de les 10 a les 17h.\nSituat a menys de dos quilòmetres de Vilafranca, l’espai de la muntanya de Sant Jaume està obert al públic tots els caps de setmana i festius, excepte els dies de pluja, el mes d'agost i l'època de Nadal. L’espai, doncs, també estarà obert el proper dimarts 12 d’octubre, festiu.\nGestionat per la cooperativa d’iniciativa social Nou Verd, que té l’objectiu de promoure i facilitar la inserció laboral de persones amb discapacitat, l’espai de la muntanya de Sant Jaume és un lloc d'oci i de lleure per a famílies i grups que vol fomentar l'equilibri amb l'entorn potenciant la biodiversitat agrícola i natural de la zona.\nPer fer ús d’aquest espai, cal fer la reserva prèvia a través de la Seu electrònica de l’Ajuntament o accedint al següent enllaç.


Emmanuel Carrère: «El reportatge periodístic és una escola per allunyar-se d'un mateix» - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nEmmanuel Carrère: «El reportatge periodístic és una escola per allunyar-se d'un mateix»\nL'escriptor francès presenta a Barcelona el recull d'articles «Conviene tener un sitio adonde ir»\nL´autor de «Conviene tener un sitio adonde ir», Emmanuel Carrère. ACN\n"El reportatge periodístic com m'agrada practicar-lo és una escola per allunyar-se d'un mateix". Així ho ha manifestat l'escriptor i periodista francès Emmanuel Carrère, autor d'obres tan celebrades i exitoses com 'El adversario', 'Una novela rusa' o 'Limónov'. Carrère presenta aquest dilluns a La Pedrera de Barcelona la seva nova obra 'Conviene tener un sitio adonde ir' (Anagrama), una antologia de cròniques, reportatges i assajos literaris de l'escriptor dels darrers 25 anys. Ha explicat que per a ell el periodisme és "un treball literari com un altra, un treball de no ficció i és com quan una altra persona escriure contes. Estic segur que el periodisme és una forma de literatura com poden ser la novel·la, el teatre, la poesia i els assajos". Preguntat sobre Catalunya, Càrrere creu que el "dret d'un poble a disposar d'ell mateix i la intangibilitat de les fronteres" són dues posicions bones, però admet que són "contradictòries".\nEl nou llibre 'Conviene tener un sitio adonde ir' inclou diferents propostes com per exemple una crònica de la fallida entrevista a l'actriu i cantant Catherine Deneuve; viatges a la Romania post-Ceaucescu en busca de les petjades de Dràcula, a Sri Lanka després d'un tsunami o una trobada amb el novel·lista novaiorquès Luke Rhinehart, així com textos sobre escriptors com Lovecraft, Philip K. Dick, Sébastien Japrisot o Leo Perutz.\nCarrère ha indicat que per tirar endavant 'Conviene tener un sitio adonde ir' va començar buscant articles que havia escrit per diaris des de fa uns 25 anys. Ha admès que no va posar-hi tots els textos, alguns els va deixar de banda perquè no els considerava prou bons o no s'integraven i va intentar composar un llibre amb diferents gèneres com reportatges i articles, i amb textos de llargades diferents amb articles més curts i altres més llargs. Carrère volia que "fos variat i que sobretot fos agradable a la lectura".\nHa explicat que per a ell el periodisme és "un treball literari com un altre. Estic segur que el periodisme és una forma de literatura com poden ser la novel·la, el teatre, la poesia i els assajos". Ha admès que ha estat un privilegi escriure textos relativament llargs que "és cada vegada més estrany en periodisme".\nL'escriptor ha apuntat que hi ha dues famílies de periodistes. Per una banda, els periodistes que estan a prop de l'editorial, de les tribunes i de l'anàlisi i, per altra, els que es troben a prop de la narració i dels reportatges. "No crec que hi hagi una família millor que l'altra, però jo formo part de la segona família".\nTambé ha fet referència al fet que escrigui en primer persona. "Aquesta qüestió de la primera persona es podia veure com narcisisme o egocentrisme, però també podria ser vist com un exercici d'humilitat perquè no vull anunciar la veritat, sinó parlar del que he vist i escoltat", ha apuntat.\nCarrère (París, 1957) ha publicat obres tan importants com les cinc celebrades novel·les de no ficció: 'El adversario', 'Una novela rusa', 'De vidas ajenas' , 'Limónov', guardonada amb el Prix des Prix com la millor novel·la francesa, el Premi Renaudot i el Premi de la Llengua Francesa, i 'El Reino', millor llibre de l'any, segons la revista Lire. A Anagrama s'han publicat també tres novel·les de ficció dels seus inicis: 'Bravura', 'El bigote' i 'Una semana en la nieve'.\nPreguntat per la situació de Catalunya, Carrère ha ressaltat que no té cap opinió concreta i que no s'identifica amb cap bàndol. En aquest context, ha apuntat que, segons la imatge exterior, a Catalunya es produeixen dues situacions, la primera amb dos bàndols que no es parlen entre ells i la segona amb dos bàndols que sí que es parlen "en el marc de les relacions de famílies i amics". Ha explicat que si vingués a Catalunya amb la idea de fer un reportatge miraria bé la diferència que hi ha entre les dues situacions, la que hi ha una comunicació entre els dos bàndols i l'altra on aquesta situació no hi és. "No tinc una opinió al respecte que em sigui pròpia", ha indicat.\nEn aquest context, Càrrere ha considerat que el "dret d'un poble a disposar d'ell mateix i la intangibilitat de les fronteres" són dues posicions bones, però admet que són "contradictòries".\n'Converses a La Pedrera'\nAquest mateix dilluns per la tarda, Emmanuel Carrère conversarà amb la periodista Esther Vera, director de l''Ara', en el marc del cicle 'Converses a La Pedrera' a l'Auditori de la mateixa Pedrera, que organitza la Fundació Catalunya La Pedrera en col·laboració amb Arcàdia.