Taula rodona: Canvi climàtic i acords COP19 | Camins.cat, el Blog\nTaula rodona: Canvi climàtic i acords COP19\nCal més planificació, inversió i nous incentius. Aquests tres aspectes són claus per aprofitar la transició i avançar cap a un model productiu baix en carboni que redueixi les emissions de gasos d’efecte hivernacle. Els resultats de les cimeres contra el canvi climàtic no deixen de ser últimament les cròniques d’una decepció anunciada.\nMalgrat els esforços per compartir els problemes que comporta la limitació d’emissions de gasos d’efecte hivernacle, els acords a nivell mundial són escassos i tènues. La que es va celebrar recentment a Varsòvia ( Polònia ) no ha estat una excepció. Almenys així ho creuen els experts reunits per El PERIÓDICO DE CATALUNYA a la seu del Col·legi d’Enginyers de Camins, Canals i Ports per analitzar la situació.\nFrederic Ximeno, soci i director de desenvolupament de negoci en ERF, apunta que “tot i donar-se tímids passos, els resultats han estat fluixos per aconseguir un acord global”, ja que la cimera no va avançar ni en temes de compromisos de reducció ni en com s’han d’avaluar, encara que es va consensuar un text -després de canviar el terme compromisos per contribucions- i es va fixar un nou calendari.\nEl problema, segons Carlos Chica, de la Comissió dAigua i Energia del Col·legi d’Enginyers de Camins, és que hi ha una divergència entre la teoria contra el canvi climàtic i la realitat i, “desgraciadament prevalen massa els interessos privats i polítics. Hi ha massa hipocresia “.\nPotser una manera d’aconseguir resultats sigui ” introduint incentius econòmics que acompanyin a les propostes”, com suggereix Ignasi Fontanals, CEO de OptiCits – IQS, entre altres coses perquè la lluita contra el canvi climàtic encara es veu com una utopia.\nPerò no tot són fracassos. Per al director de Medi Ambient de Idom, Segimon Serrat, des del punt de vista pràctic de la cimera, cal destacar els mecanismes d’ajuda aprovats per reparar les pèrdues i danys que pateixen les nacions més vulnerables a les anomalies climàtiques.\nEncara que els científics es mostren reticents a relacionar directament el canvi climàtic amb fenòmens meteorològics extrems, no deixa de resultar paradoxal que la Cimera de Varsòvia s’iniciés marcada per la tragèdia del tifó a Filipines. No obstant això, els científics coincideixen que hi haurà més recurrència de fenòmens extrems. Això comporta més responsabilitat per a les empreses, que hauran de planificar a partir d’ara les seves actuacions tenint present el canvi climàtic i, si es produeixen efectes a mitjà o llarg termini, tindran la seva part de responsabilitat. Com recorda Serrat, “el principi de qui contamina paga serà difícil d’aplicar”, però de moment aquesta resolució ja ha donat satisfacció a les companyies d’assegurances i els despatxos d’advocats.\n← Claus de la “Jornada de Liberalització Ferroviària” de BcnRail\nFebleses i oportunitats de la Llei de Costes →\n"How to Build a Water-Smart City?" @CityLab analitza estratègies per garantir el subministrament d'aigua a les ciut… https://t.co/dt37OtAq4h about 9 hours ago from Twitter Web App


uaveuvis: 31 DIES SENSE FUMAR\nPublicado por AnaLaporta en 19:57\nNosaltres també estem molt orgullos@s...\nTrobo que lo més difícil és prendre la decisió de deixar de fumar... després tot vé rodat!\nVaig fumar 30 anys de la meva vida i al final ja eren més de 2 paquets diaris.\nLa nit de St Joan del 2002 ho vaig deixar!!!\nLa putada: em vaig engreixar 20 kilos.\nEls avantages: no tinc tos, puc tornar a cantar, puc correr uns quants metres ( si els meus 50 anys m'ho permeten) sense afogar-me, no faig la PUDOR que fan els fumadors, casa meva té una olor agradabilísima i no haig de sortir del cimnema angoixada dient que vaig al lavabo i només era per fumar.\nMai més tornaré a ser esclava del tabac.\nMMMm! hi ha una cosa que em burina. M'he jubilat del tabac sense haver provat mai un "porro".\nQuant tingui 70 anys... m'en fumaré un i seré la iaia mes zen del planeta.\nUn petó i força, no es fàcil peró ho pots aconseguir


Nuestra hermana pequeña — Ajuntament de Vic\nSou aquí: Inici → Agenda de la ciutat → Nuestra hermana pequeña\nProducció: GAGA / TV Man Union / Toho Company\nIntèrprets: Haruka Ayase, Masami Nagasawa, Suzu Hirose, Kaho, Ryô Kase, Ryôhei Suzuki, Lily Franky, Shin’ichi Tsutsumi, Jun Fubuki\nSachi, Yoshino i Chika són tres germanes que viuen a Kamakura (Japó), a la casa de la seva àvia. Un dia reben la notícia de la mort del seu pare, que les va abandonar quan eren petites. Al funeral coneixen a la seva germanastra, la filla que el seu pare va tenir tretze anys abans, i se l’emporten a la ciutat amb elles.\nUn nou exemple de la poesia quotidiana de Hirokazu Kore-eda, que ens continua mostrant un cinema delicat i serè, hereu d’Ozu i Naruse. En el seu últim film, guanyador del Premi del Públic al Festival de San Sebastián, ens presenta una història sobre conflictes generacionals, la convivència en una família i l’etern dilema d’escollir entre la ciutat i el mar. Inspirada en el manga d’Akimi Yoshida, Nuestra hermana pequeña és un nova radiografia dels sentiments, amb un protagonisme absolut per a les dones, que transpira un optimisme i una lluminositat únics.\nVa néixer el 1962 a Tòquio. Va dirigir nombrosos i premiats documentals fins que va debutar en el llargmetratge amb Maboroshi no hikari (1995), guanyadora al Festival de Venècia. Després vindrien After life (1998), Distance (2001), i Nadie sabe (2004). Tots aquests films reflectien la seva personal visió de la vida moderna. Hana (2006) va suposar la seva primera pel·lícula d’època. Cineclub Vic ha projectat totes les seves pel·lícules des de Still Walking (2008): Air Doll (2009), Kiseki - Milagro (2010) i De tal padre, tal hijo (2013).


Arrenca una nova edició de «La mar de ciència» - CSIC en Illes Balears\nArrenca una nova edició de «La mar de ciència»\ndes. 15, 2016 | Activitats, Noticies\nFins el 10 de març estudiants de Primària i Secundària podran participar a La mar de ciència: concurs per a joves artistes interessats en la ciència i el mar.Per tenir un planeta sa, necessitem uns oceans sans i per poder conservar la ciència és essencial. Amb l’objectiu de transmetre aquest missatge a les noves generacions, arrenca la segona edició de La mar de ciència: concurs per a joves artistes interessats en la ciència i al mar. Es tracta d’una iniciativa conjunta, d’una banda, del Consell Superior d’Investigacions Científiques (CSIC), a través de la Unitat de Cultura Científica i Innovació a les Illes Balears (UCC + i), i, de l’altra, del Sistema d’Observació i Predicció Costaner de les Illes Balears (SOCIB) i de l’Obra Social “la Caixa” a través del programa de divulgació Medclic: el Mediterrani a un clic.\nCom a novetat, aquest any els estudiants podran participar amb els seus companys de curs a través de la modalitat de vídeo de classe, amb el suport del seu professor. A més, podran emprar el castellà, el català, l’euskera, el gallec o l’anglès per transmetre les seves reflexions i coneixements sobre ciències marines.\nCompromesos amb la investigació i la conservació dels mars\nEl CSIC, el SOCIB i la Fundació Bancària “la Caixa” són institucions que impulsen la investigació en ciències marines per promoure una gestió sostenible dels oceans. Ciència com la desenvolupada pel CSIC a través dels seus centres, IMEDEA, IIM, ICD, CEAB, ICMAN, IATS, ICTJA; o pel SOCIB, un sistema d’observació costaner que representa la nova oceanografia en emprar les noves tecnologies per monitoritzar la Mediterrània i oferir contínuament a la comunitat científica dades rellevants per a l’estudi del paper dels oceans en el canvi climàtic, per exemple.\nD’altra banda, aquestes entitats fomenten activitats com aquest concurs amb el qual busquen impulsar la creativitat dels joves, conscienciar sobre la necessitat de conservar el medi marí i fomentar vocacions científiques, concretament la professió d’oceanògraf.\nA través de les diferents modalitats artístiques del certamen (vídeo, dibuix i relat), els estudiants podran expressar-se sobre aquest o altres dels temes suggerits relacionats amb la ciència i el mar: Com creus que la ciència pot ajudar a conservar els nostres mars? Què saps de la Mediterrània? Jo de gran vull ser oceanògraf ..\n160 finalistes i 10 guanyadors\nEls concursants podran presentar un treball per modalitat i, un cop lliurat a La mar de ciència, rebran un certificat de participació per descarregar a través del web.\nEl 17 març 2017 un jurat compost per investigadors del CSIC i de l’SOCIB i tècnics de divulgació de les institucions organitzadores seleccionarà 160 treballs finalistes. El jurat valorarà l’originalitat, l’adequació a la temàtica del concurs i la capacitat d’expressió artística.\nDel 18 al 30 de març es realitzarà la votació popular on line per triar, entre els finalistes exposats a la web, un treball individual i un de grupal. Resultaran guanyadors aquells que rebin més nombre de “M’agrada” dels usuaris de Facebook.\nEl 31 de març es donaran a conèixer els 10 guanyadors del certamen, tant els seleccionats per votació popular (2) com els elegits pel jurat (8: un per categoria i modalitat).\nQuant als premis, els guanyadors es convertiran en oceanògrafs per un dia. Viatjaran amb un acompanyant major d’edat a les Illes Balears per a conèixer la recerca que realitzen els centres del CSIC a Mallorca, participar en una campanya oceanogràfica del SOCIB i visitar el Parc Nacional Marítim-Terrestre de l’Arxipèlag de Cabrera. Per la seva banda, les classes que presentin els millors vídeos seran premiades amb una pissarra digital. (Vídeo, dibuix i relat), els estudiants podran expressar-se sobre aquest o altres dels temes suggerits relacionats amb la ciència i el mar: Com creus que la ciència pot ajudar a conservar els nostres mars? Què saps de la Mediterrània? Jo de gran vull ser oceanògraf …\nEls organitzadors d’aquest certamen desitgem que el professorat doni suport aquest projecte com una iniciativa més de la seva activitat docent. Per això, el jurat guardonarà amb una menció especial la implicació del professor que presenti el conjunt de treballs millor valorats pel jurat. El professor guardonat i un acompanyant podran també gaudir del cap de setmana científic a les Illes Balears.\nDurant la passada edició es van presentar 553 treballs d’estudiants de totes les províncies, van participar 231 centres educatius. La qualitat dels vídeos, dibuixos i relats pot apreciar-se en el catàleg editat amb motiu de la primera edició del concurs.\nEl valor afegit d’aquesta iniciativa l’aporta la col·laboració d’altres entitats compromeses amb la gestió, l’educació i la divulgació de la ciència: la Fundació Espanyola de la Ciència i la Tecnologia (FECYT); el Govern de les Illes Balears a través de la Vicepresidència i Conselleria d’Innovació, Recerca i Turisme; el Consell General de Col·legis de Doctors i Llicenciats en Filosofia i Lletres i en Ciències (CDL); i l’Institut Mediterrani d’Estudis Avançats (IMEDEA, CSIC-UIB).


El Mas Miró de Mont-roig reobrirà el 20 d'abril amb l'estudi del pintor com a principal atractiu | NacióTarragona\nper Redacció , 7 de gener de 2018 a les 10:02 |\nCompte enrere per a la recuperació del Mas Miró a Mont-roig del Camp (Baix Camp), considerat l'origen de l'univers mironià. La casa d'estiueig de Joan Miró obrirà portes parcialment el 20 d'abril, coincidint amb el 125è aniversari del seu naixement. La primera fase de rehabilitació de l'espai ha permès recuperar l'estudi del pintor, una part de la casa d'estiueig i l'antic magatzem, que funcionarà com a punt d'acollida de visitants. El projecte es desenvolupa per fases, amb l'objectiu d'anar recuperant el conjunt del recinte. Per aquest motiu, la Fundació Mas Miró engegarà ben aviat un procés de captació de patrocinadors privats.\nMont-roig del Camp resoldrà una de les seves assignatures pendents: retrobar-se amb Joan Miró, un dels màxims exponents del surrealisme. El Mas Miró, adquirit per la família de l'artista l'any 1911, va ser una de les cases familiars on el pintor va passar llargues estades durant prop de 65 anys. De fet, el recinte va quedar immortalitzat a 'La masia', una pintura a l'oli realitzada entre 1921 i 1922, que el mateix Miró va definir com una peça clau en la seva carrera.\nA més dels edificis, la finca disposa de deu hectàrees de terrenys on ja s'hi cultiven productes d'horta ecològica. Més endavant, s'hi plantaran cultius autòctons de la zona, com ara ametllers i garrofers, per recuperar el paisatge que va inspirar l'obra de l'artista. El pressupost d'aquesta primera fase d'intervenció està al voltant de 400.000 euros.\nEl president de la Fundació Mas Miró i alcalde de Mont-roig, Fran Morancho, explica que aquest mes de gener s'engegarà una fase de recerca de finançament privat per prosseguir amb les següents fases d'obertura. A més, el batlle insisteix en la voluntat que la Generalitat s'incorpori a la junta del patronat i hi tingui "una presència estable i un compromís en el temps". En aquest sentit, afirma que reprendran les negociacions tan bon punt es constitueixi un nou Govern.\nL'alcalde de Mont-roig reivindica que el Mas Miró no és només un actiu del municipi, sinó "un projecte de país i mundial", que confia que esdevindrà un revulsiu per a la zona. "Miró és conegut al món sencer, és una de les figures artístiques més reconegudes i la repercussió que tindrem és molt important", pronostica Morancho.\nA banda del mas, el geni també va plasmar en les seves obres altres indrets del municipi de Mont-roig del Camp com ara la platja, l'ermita i el poble, que se senyalitzaran perquè els visitants s'hi desplacin i puguin observar-los des del mateix punt de vista que tenia el pintor quan els va plasmar a la tela.\nA més, és possible que el Mas Miró aculli, de forma temporal, obres originals de l'artista a la casa museu, malgrat els costos que caldria assumir pel seu transport, assegurança i vigilància. Pel que fa a l'esperada inauguració, fixada pel 20 d'abril, la família Miró té la voluntat de convidar-hi el rei Felip VI, segons el batlle. Malgrat tot, més enllà de l'acte oficial s'organitzaran jornades de portes obertes perquè la ciutadania s'atansi a descobrir l'espai.\nLa Fundació Mas Miró, constituïda el 15 de març del 2013, és la impulsora de la museïtzació i l'obertura al públic del mas com a casa museu, i s'ha finançat majoritàriament amb aportacions privades. La integren la Fundació Joan Miró, la Successió Miró -en representació de la família de l'artista, i l'Ajuntament de Mont-roig amb l'objectiu de recuperar el mas i col·locar-lo definitivament en el mapa mironià -juntament amb Barcelona i Palma- com a referència imprescindible per entendre l'essència de la seva obra.\nTambé forma part de la Fundació la Secretaria d'Estat de Turisme, que s'hi va incorporar com a patró el juny de l'any passat amb la signatura d'un protocol de col·laboració pel qual s'han aportat 200.000 euros al projecte. La família de Miró s'hi ha compromès des de bon principi i hi ha destinat 750.000 euros. Al seu torn, la Generalitat ha subvencionat el projecte amb uns 150.000 euros -atès que el Mas Miró és Bé Cultural d'Interès Nacional (BCIN)- i la Diputació de Tarragona hi aporta 30.000 euros anuals.\nGeneral, museïtzació, masia Mas Miró, Mont-roig del Camp, subvenció


manelzaera: La potenciació dels cítrics ebrencs\nEscrit per Manel Zaera a 21.11.09\nNo és això! Si volem que els nostres pagesos (tots, els de regadiu i secà) venguin els productes a bon preu (molta gent de l'Ebre viu de la pagesia de manera professional o bé té en la terra un segon sou) hem de fer que els grans mercats sensibles (Barcelona i àrea metroipolitana)es facin seus els nostres productes.\nTu dius que no veus a la gent passejant pel mig de camps de tarongers, però quan estan florits no fan bona olor? Jo els "veig" dalt d'un carro tirat per cavalls i menjant sorbet de mandarina.\nPerò també els veig consumint oli d'aquí o estan a una casa de turisme rural.\nCrítiques les que calgui, però si natros no ens ho creiem ja ho patentaran a Reus, que allí sí saben vendre's!\nNo em fésseu riure en la cultura cítrica.\nAixò ja ho han estat fent fa anys a Alcanar i la província de Castelló, que jo conegue.\nVatros en sabíeu algo?\nL'espectacularitat dels èxits arriba fins als nostres dies.\nLo taronger te una raó de ser a les hortes de les vires de riu, però, no a les muntanyes o terrenys amb terres pobres i permeables.\nRecordo que molts acuïfers ja estan replens de nitrats, dels adobs mandarinaires, entre altres.\nAquí la taronja, o mandarina, estan fa molts anys sota mínims.\nAl contrari de l'espàbilat de l'Huguet, per tots conegut, jo no li donaria cap relleu especial a banda, no sigue que en comptes dels de Reus ens vinguen els de Villareal i ens transformen el territori fent "Balnearis cítrics".\nO, mentrestant, els camions amb oliveres centenaries i mil.lenaries surten d'aqui per portar-les a morir als jardins d'Europa.\nEl cultiu excessiu de cítrics als únics que serveix es als intermediaris i a l'immigració sense papers (aquests rebentant preus).\nLo peix es mossega la cua o mossega a tothom?\nFum. Tot només fum.\nA mi aquesta visió romàntica dels tarongerals no em convenç. Sé que l'agricultura és una font de riquesa a casa nostra, amb un futur negre. A casa tenim terra i, tot i que no la tenim per guanyar diners si no per obtenir-ne aliment, veiem com costa mantenir-la.\nPerò, no per això he de veure bé que algú hagi tingut la brillant idea de potenciar els cítrics ebrencs quan el lliure mercat els ha condemnat, juntament amb l'excés de camps de conreu aquí a casa nostra.\nSi us plau, no treiem notícies per sortir als mitjans i fer-se la foto i mirem si cal canviar coses, el model agrícola, el model econòmic,... Però, això no s'aconsegueix amb aquestes notícies.


Diputació de Barcelona dona un vehicle a l'Associació de Voluntariat de Protecció Civil - Tot Barberà\nDiputació de Barcelona dona un vehicle a l’Associació de Voluntariat de Protecció Civil\nTú estás aquí: Inicio / Diputació de Barcelona dona un vehicle a l’Associació de Voluntariat d...\nL‘Associació de Voluntariat de Protecció Civil de Barberà del Vallès (AVPCBDV) compta amb un nou vehicle a la seva flota, cedit per la Diputació de Barcelona. El vehicle estarà destinat a les tasques de reconeixement i actualització de dades de les edificacions més aïllades del municipi, entre altres usos.\nEl vehicle és un IVECO model Massif 4×4, que per les seves característiques està millor condicionat per accedir a terrenys més abruptes. Això permetrà, d’una banda, accedir a les masies més aïllades millorant així la col·laboració amb l’Ajuntament de Barberà del Vallès, pel que fa al reconeixement i actualització de dades d’edificacions més inaccessibles del municipi. D’altra banda també permetrà desplaçar-se i actuar en situacions de risc als indrets del riu Ripoll, en resposta al Pla d’Actuació Municipal d’Inundacions, entre altres.\nA l’acte de recepció del vehicle han assistit el president i el secretari de l’AVPCBDV, el senyor Emilio Garrote Pérez i el senyor Ramon Gómez Pan, respectivament, acompanyats de la regidora de Protecció Civil, la senyora Maria Teresa Colomer i Mur.\nEl vehicle s’ha identificat com a vehicle de l’Associació segons les directrius de la Direcció General de Protecció Civil de Catalunya.\nNou programa ACTIVA’T +60 pels mesos d’octubre de 2019 al gener... Escape Room de la companyia Arriska/Grup Focus el proper divendres 29 de novembre...


JAUME COLLBONI: UN PACTE PER A LES INFRAESTRUCTURES METROPOLITANES | ReThink Barcelona\nLES INFRAESTRUCTURES METROPOLITANES, EL CREIXEMENT ECONÒMIC I LA INCLUSIÓ SOCIAL\nJaume Collboni analitza les necessitats de la Regió Metropolitana de Barcelona, una de les regions amb més potencial d’Europa, capaç de liderar econòmicament, científicament i culturalment el Sud d’Europa i el conjunt del Mediterrani\nPer Jaume Collboni\nEl PRESENT I FUTUR ÉS DE LES METRÒPOLIS\nEl segle 21 serà el segle de les metròpolis. Si més no, ho serà per població i economia. En termes poblacionals, les projeccions d’organismes intergovernamentals apunten a que el 68,4% de la població mundial a meitat de segle viurà majoritàriament a les ciutats i les àrees metropolitanes, percentatge ja s’ha superat en el cas d’Amèrica Llatina o Europa, amb percentatges del 81,2% i del 74,9% respectivament.\nEl desplaçament migratori a l’entorn urbà, un fenomen que a Barcelona i les seves ciutats veïnes ja es va produir en el terç del segle passat amb la immigració rural i que es va accentuar amb la immigració estrangera durant la primera dècada d’aquest segle, comporta uns reptes urbans importants. El resultat és que Barcelona, L’Hospitalet de Llobregat i Santa Coloma de Gramenet són, per exemple, de les ciutats més densament poblades d’Europa.\nD’altra banda, en termes econòmics estem transitant cap a una economia més basada en el coneixement que en la mà d’obra, al ser aquesta substituïda per la tecnologia. I aquest coneixement té el seu origen en les ciutats, en els centres de recerca i en les universitats, que ha de ser capaç de ser transferit al teixit productiu per tal de garantir una permanent competitivitat empresarial.\nAquesta economia del coneixement és local, però també global. Local perquè és en els entorns urbans on es transfereix aquest coneixement, és on es produeix la oportunitat de crear productes i serveis que generin avantatges competitives. Però alhora és global, perquè és en l’entorn internacional que, d’una part, es genera aquest coneixement, a partir de les col·laboracions entre equips investigadors. Però també és en l’entorn internacional, en les connexions internacionals que el talent i els bens tenen el seu mercat, i en aquest entorn internacional les ciutats han esdevingut actors econòmics de rellevància, amb metròpolis globals amb un pes econòmic superior al d’alguns països, com és el cas de Tokio o Nova York.\nComplementàriament a aquestes tendències demogràfiques i econòmiques estem obligats a desenvolupar una transició energètica i climàtica. Obligats per l’actualitat, reflectida per la guerra d’Ucraïna, que ha demostrat que l’energia és utilitzada com una arma amb un impacte clar en l’economia de les famílies i de les empreses, especialment de les PIMES. Però aquesta obligació també és a llarg termini. De la capacitat d’afrontar el canvi climàtic, a través de\nmesures de reducció d’emissions complementades amb mesures de mitigació dels efectes d’aquestes emissions, serem capaços de dibuixar un futur sostenible per a les properes generacions. I en uns entorns urbans més poblats, és la tecnologia i la innovació, així com el disseny de les infraestructures adequades el què ens permetrà abordar aquest futur més sostenible.\nPer últim, la pandèmia provocada pel virus de la COVID temporalment va reduir la presència i l’activitat a les ciutats, però aquesta tendència de fugir a l’entorn rural s’ha reduït en els darrers temps, prova d’això és que a la gran part de metròpolis, poc a poc, l’activitat dels centres urbans s’ha anat recuperant. L’entorn laboral híbrid, entre presència física i teletreball es mantindrà en el futur, tanmateix, el segon no té una capacitat de substituir de forma absoluta el primer, com s’observa amb el ritme de contractació d’oficines que s’està produint a Barcelona: en el 1er trimestre d’enguany, la contractació d’oficines a Barcelona ha assolit els 90.500 metres quadrats, un 25% més que en el mateix període del 2021, quan el mercat ja començava a experimentar una recuperació post-pandèmia, i la previsió per finals d’any és que es contractin més de 300.000 m2 d’oficines.\nEls entorns urbans són i seran l’epicentre de l’activitat del nostre segle, i seguiran essent espais d’oportunitats personals, familiars, laborals i de cultura, tal com no han deixat de ser-ho, tot i la pandèmia.\nÉs el nostre deure moral i ètic garantir que les generacions futures tinguin com a mínim les mateixes oportunitats que hem tingut altres generacions, i segurament és el nostre compromís amb la societat el què ens obliga a treballar perquè aquestes generacions tinguin majors oportunitats a partir de resoldre els dèficits que encara tenim presents.\nSi el segle XXI serà el segle de les metròpolis, la metròpolis de Barcelona ja fa temps que va començar a dimensionar la seva activitat al voltant d’aquesta realitat. Prova d’això, l’any 1974 ja es crea la Corporació Metropolitana de Barcelona amb l’objectiu d’administrar part de les activitats afectant a l’Entitat Municipal Metropolitana de Barcelona, afectant 26 municipis de tot el Barcelonès i el Baix Llobregat , una part considerable del Vallès Occidental i un petit segment del Garraf (les Botigues, del municipi de Sitges) i del Maresme (Tiana i Montgat). Les seves competències abastaven la planificació, la gestió urbanística i la major part d’infraestructures. L’aprovació de la Llei d’Ordenació Territorial pel Parlament de Catalunya (1987) determinà la dissolució de la CMB el 1988 i el traspàs dels seus serveis a la Generalitat, que aquest any creà l’ Entitat Metropolitana del Transport , l’ Entitat Metropolitana dels Serveis Hidràulics i del Tractament dels Residus , i la Mancomunitat de Municipis de l’Àrea Metropolitana de Barcelona. Tot i la seva dissolució l’any 1987, l’Alcalde Pascual Maragall, essent conscient de la necessitat d’una visió més amplia, crea l’any 1988 el Pla Estratègic de Barcelona, que, l’any 2000, passa a ser el Pla Estratègic Metropolità de Barcelona. Fruit de les reflexions del Pla Estratègic, neix l’any 1997 el Pacte Industrial de la Regió Metropolitana de Barcelona. No és fins aquell any que neix l’Autoritat del Transport Metropolità de Barcelona. I finalment, l’any 2010, neix l’Àrea Metropolitana de Barcelona, substituint les tres entitats metropolitanes vigents fins en aquella data: la Mancomunitat de Municipis de l’Àrea Metropolitana de Barcelona, l’Entitat del Medi Ambient (EMSHTR) i l’Entitat Metropolitana del Transport.\nTanmateix, tot i les competències i reflexions que aquestes entitats realitzen, l’AMB, l’ATM, el PEMB i el PIRMB, que permeten una millor gestió clara d’un seguit de polítiques, existeixen uns reptes d’escala metropolitana i d’actualitat no existent en el moment de la creació d’aquestes entitats, que mereixen ser analitzats i valorar la seva futura gestió.\nELS REPTES D’UN MÓN URBÀ I INTERCONNECTAT\nSi les ciutats són territoris d’oportunitats, també són espais de reptes constants, més si hi ha una tendència permanent de creixement poblacional urbà combinat amb una transició cap a uns nous models econòmics, encoratjats per la doble transició, la tecnològica i la verda.\nReptes que són compartits per les persones i les empreses. Seria un error dividir les necessitats de l’economia i les necessitats de les persones estan lligades. La ciutadania necessitat una economia forta per tenir oportunitats, i l’economia necessitat d’un talent per competir. Necessitats socials i econòmiques són dos cares de la mateixa moneda. Però la societat necessita ser més verda per poder viure millor, i alhora l’economia té una oportunitat de ser més competitiva gràcies a una societat més respectuosa amb el medi ambient.\nI per tant s’ha d’observar que aquests reptes, que interpel·len tant a les persones com a les empreses, són reptes que s’han d’abordar conjuntament, tenint en compte les implicacions d’ambdues realitats.\nI quins són aquests reptes? El repte de reduir el canvi climàtic és segurament un dels reptes més presents. El canvi climàtic té una afectació clara en la salut de les persones, a la vegada que, si no som capaços de reduir-lo, en els modes de vida, al afectar aquest el nivell del mar i la qualitat de l’aire. Però el canvi climàtic interpel·la també al sector econòmic, obligant a modificar models productius i serveis, per, d’una banda reduir els nivells d’emissions, i de l’altre, oferir productes a l’alçada d’una societat cada vegada més exigent a favor de la lluita contra el canvi climàtic. Canvis en els models energètics i alimentaris, ja sigui en la producció com en el consum de bens i serveis seran claus per lluitar efectivament contra el canvi climàtic.\nAcompanyant el canvi climàtic, tenim el repte de la transició energètica, que d’una part és motivada per aquesta necessita de reduir el canvi climàtic, però també té un repte propi i és el de l’encariment de l’energia com a conseqüència dels factors geopolítics actuals. Una transició energètica que per fer-la possible, necessita d’unes infraestructures adequades tant en la producció, en el consum i sobretot en la distribució. Infraestructures que facin efectiva la transició energètica de ciutadans, habitatges i empreses.\nLa transició digital, de la societat i de l’economia és un altre repte al que ens enfrontem. Milers de llocs de treball que poden desaparèixer, col·lectius marginats digitalment i empreses sense possibilitat de poder competir són escenaris que poden ser el resultat d’una transició digital desequilibrada, i que per evitar-ho, s’ha de dotar a la societat d’unes infraestructures de connectivitat i d’un coneixement per fer-les servir. La transició digital ha de ser justa si volem mantenir una economia i una societat cohesionada.\nLa competitivitat internacional de les ciutats i de l’economia del talent és un altre repte a tenir present. Si l’economia del futur és l’economia del coneixement, i aquest té una alta capacitat de mobilitat internacional, no s’ha de menystenir el risc que pot comportar no sé en el circuit de les ciutats que són productores de talent. L’aposta per l’educació, la recerca i la innovació són peces clau d’aquesta equació. Però la competitivitat de les ciutats també passa per la seva atractivitat i qualitat de vida. De com d’atractives siguin les ciutats tant per viure-hi com per gaudir-hi, dependrà el grau d’atracció de la població que hi visqui i que les visiti. Per tant, en un segle on les ciutats seran actors capdavanters mantenir el posicionament competitiu en el mercat urbà, ja sigui a escala internacional com a escala regional serà vital pel futur de les ciutats.\nI per últim, tenim el repte de la recuperació econòmica post pandèmia i en un entorn econòmic geopolíticament inestable. I aquesta recuperació econòmica ha de tenir present els reptes anteriors, perquè la competitivitat empresarial dependrà d’aquesta capacitat d’adaptació a aquests reptes, però a la vegada, la viabilitat dels projectes personals de les persones dependrà de disposar d’una economia forta.\nTots aquests reptes són als que s’enfronten actualment les grans ciutats del món, i Barcelona i la seva regió metropolitana són una d’aquestes grans ciutats. Els 5,5 milions d’habitants, els 165 bilió d’euros de PIB, fan de la Barcelona metropolitana, la 67ena metròpolis del món, en termes de PIB.\nMés enllà d’aquesta realitat, Barcelona és reconeguda internacionalment. Recentment ha estat reconeguda com la ciutat més atractiva del món per visitar, o ha estat acceptada com una de les 100 ciutats europees que treballaran per ser una ciutat neutralment climàtica i smart pel 2030. A tots aquests reconeixement s’ha de sumar la realitat del seu potencial: una de les primeres regions europees en termes de producció científica, i un dinamisme econòmic que es demostra amb el fet que Barcelona lidera la recuperació econòmica post Covid. Aquests fortaleses i potencialitats s’han de mantenir i accentuar, però només serà possible si fem dels reptes oportunitats per construir una regió metropolitana més prospera i socialment més cohesionada.\nLES NECESSITATS METROPOLITANES\nEls reptes que viuen les ciutats, i que viu la Regió Barcelonina en particular tenen permanentment associats infraestructures que poden ser un element clau per la seva superació. Així doncs, resoldre els dèficits en relació a les infraestructures ha de permetre garantir una societat més justa i una economia més forta.\nI per identificar les infraestructures necessàries per superar els reptes, cal recordar quins són aquests: el canvi climàtic, la transició energètica, la transició digital, la competitivitat urbana i la recuperació econòmica. Per tal de superar aquests reptes, s’identifiquen infraestructures claus com són les infraestructures lligades a la mobilitat, l’energia, les telecomunicacions, el medi ambient i les infraestructures productives.\n1. Les infraestructures de mobilitat\nEn el cas de les infraestructures de mobilitat parlem del conjunt d’oferta de modes de transport terrestre, per les persones i les mercaderies en l’àmbit metropolità i de les infraestructures viàries. Tot i que podem tenir infraestructures de mobilitat urbanes i d’altres de dimensió metropolitana, a vegades ens ha mancat aquesta doble perspectiva alhora de dissenyar-les. No hem tingut en compte que una infraestructura de mobilitat d’àmbit local té una afectació metropolitana, o vice-versa, el disseny d’una infraestructura de mobilitat d’àmbit metropolitana pot descongestionar un entorn urbà. Aquesta realitat és ben coneguda a la Regió Barcelonina, on, solucions viàries que poden ser adequades per l’entorn urbà afectat directament per aquestes, no han previst la seva implicació en la mobilitat metropolitana, provocant que siguin un impediment a l’activitat diària de persones que viuen, treballen o estudien en aquesta ciutat.\n“Resoldre els dèficits en relació a les infraestructures ha de permetre garantir una societat més justa i una economia més forta”\nLa mobilitat també és transport públic, i especialment la mobilitat sostenible serà possible quan més transport públic massiu hi hagi entre ciutats de les metròpolis. Més quantitat, oferta més diversificada, i una xarxa transversal i no només radial on Barcelona és l’origen i el destí de la xarxa. En aquest sentit, l’Autoritat del Transport Metropolità de Barcelona, l’ATM ja vetlla per aquestes actuacions, i si aquestes no es produeixen més ràpid és perquè no hi ha hagut la dedicació de recursos econòmics per part de les Administracions superiors competents.\nTambé cal tenir clar que la manca de coordinació en les polítiques viàries amb les de transport públic ha estat una realitat present, que ha portat a debats estèrils sobre quina actuació hauria de ser abans de l’altra, quan haurien d’anar coordinades. En aquest sentit, ha faltat tant una visió metropolitana, com una posterior coordinació en la planificació i execució de les actuacions. Aquesta manca de visió i execució s’explica perquè cap administració ha agafat aquest rol compartit. Més de 1 milió d’entrades i sortides de vehicles al dia es produeixen a la ciutat de Barcelona. Aquesta realitat és volguda, no és cap caprici. Feines i oportunitats educatives es sustenten gràcies a aquesta mobilitat obligada, feines i educació a Barcelona i a la seva metròpolis. És un camí d’anada i tornada.\nAquests desplaçaments s’han de fer de la forma més sostenible possible, el canvi climàtic ens ho exigeix, però el què no podem plantejar és forçar una prohibició d’aquests desplaçaments.\nLa mobilitat també és la nova mobilitat, de persones i mercaderies. Una nova mobilitat que està en procés de definició, que encara s’està dibuixant, que encara s’està definint. Distribució d’última milla sostenible, amb vehicles més sostenibles, però qui sap si en el futur també amb drons. Mobilitat compartida, ja present en bicicleta i motocicleta, però encara ordenant-se quan parlem del cotxe compartit, o mobilitat elèctrica, en ple desplegament i on el desplegament d’una robusta xarxa de punts de recàrrega serà clau per la seva implantació.\nAquestes noves realitats, són també reptes de mobilitat, que al segle XXI estaran a l’ordre del dia.\n2. Les infraestructures energètiques\nL’energia ha estat, fins ara, una infraestructura que clarament superava l’àmbit local i metropolità. Tanmateix la importància de l’energia es fa present en les nostres vides arran de les apagades de l’estiu del 2007. El 23 de juliol del 2007, més de 350.000 llars es van quedar sense llum durant 4 dies. Aquesta afectació va mostrar la necessitat de garantir la seguretat en la distribució energètica. Però és amb l’aparició de les energies renovables, especialment la fotovoltaica, però també en menor mesura, la eòlica, la marina, la geotèrmica i l’hidrogen, que el sector energètic està modificant els seus paràmetres, i que, el paper del món local, i dels ciutadans està deixant de ser un paper de mer consumidor, sense veu ni vot, a passar a ser el què s’anomena prosumers, consumidors i productors energètics. Aquesta nova realitat del sistema energètic obra una nova perspectiva en l’entorn energètic i més en el moment actual on cal, per motius ambientals i de seguretat geopolítica, desplegar, més que abans, la transició energètica.\nGràcies doncs a les renovables, el món local i especialment l’entorn metropolità té una clara oportunitat per poder ser un actor actiu en la producció energètica. No només ha de ser un productor pensant en les seves necessitats, sinó que ha de tenir una bona xarxa de distribució per participar en el desplegament d’una xarxa de distribució que garanteixi el subministrament solidari entre regions, en l’àmbit català, però també espanyol i fins i tot europeu. Barcelona té actualment 20MWp d’energia solar instal·lada a la ciutat. D’aquesta, només 3,5MWp són produïts des d’actius del consistori municipal. Cal d’una part que l’energia solar instal·lada s’ampliï considerablement, tenint en compte que el potencial a tots els municipis que composen l’AMB és de 5.700 GW/h, el que suposa aproximadament el 40% del consum a l’any 2020 i cal que el sector públic en general sigui un actor actiu en aquesta producció. L’entorn metropolità té un potencial clar generador d’energia, cal que aquesta s’impulsi definitivament, i cal cercar mecanismes de distribució de l’energia renovable al conjunt de l’entorn metropolità.\nEn l’impuls de les renovables, el mur real és especialment el residencial comunitari. Els més de 70.000 edificis residencials que conformen els habitatges només de Barcelona (a afegir-li la resta de ciutats la regió metropolitana) estan majoritàriament formats per comunitats de propietaris horitzontals. Aquesta realitat, dificulta la instal·lació de renovables en les seves teulades, degut als dubtes que poden tenir part dels propietaris, o la manca de capacitat d’assumir la inversió associada a la instal·lació de plaques fotovoltaiques, o simplement perquè no veuen un benefici immediat i directe a una operació que potser trigarà uns quants anys a donar ple rendiment. Superar aquesta realitat és clau, i actuacions interadministratives poden desplegar solucions que facilitin aquesta realitat i permetin un desplegament exponencial de la fotovoltaica i de les renovables a la metròpoli. I qui diu que cal ampliar la producció, també cal estendre la capacitat de consum d’energies renovables, especialment lligat aquest consum al vehicle elèctric.\nSi volem una mobilitat més sostenible, aquesta passarà d’una part per un transport públic massiu més estès, però també vindrà acompanyada d’una mobilitat elèctrica més generalitzada. Per què aquesta sigui possible, cal una bona xarxa de punts de recarrega que garanteixi una autonomia en els vehicles elèctrics. Finalment, la distribució energètica també és vital, i més en l’entorn geopolític que vivim. Cal un desplegament d’una bona xarxa de distribució, en principi, ja resolt arran de l’apagada del 2007, però cal mantenir-la en condicions i cal ampliar-la, per garantir una interconnexió amb Europa. I la Regió Metropolitana és la porta d’entrada d’aquesta interconnexió, per proximitat geogràfica, però també per la presència de plantes de gas natural liquat. Aquesta realitat, sumat a que a la Zona Franca s’instal·larà una estació d’hidrogen pionera a Espanya, és una oportunitat perquè la Regió Barcelonina sigui el més aviat possible un centre de distribució de gas i en el futur d’hidrogen.\n3. Les infraestructures de telecomunicacions\nSi les infraestructures energètiques han entrat en l’agenda política de forma clara, les infraestructures de telecomunicacions són un altre vector que ha de ser-hi present. La dependència digital és tan alta en la nostra societat i en la nostra economia, que ens cal garantir una seguretat en la connectivitat en el mateix nivell que l’exigim en el subministrament energètic i d’altres utilities com l’aigua o el gas. Aquesta connectivitat garantida serà encara més important si volem desplegar el 5G i el 6G en tota la seva potencialitat, amb un impacte clar en una major eficiència en la mobilitat, en part gràcies al vehicle autònom, que pot reduir els consums energètics, a més de millorar la congestió i en l’habitatge amb el desenvolupament de dispositius de control del confort climàtic dins les actuacions integrals de rehabilitació energètica. El 5G i el 6G poden ser claus per la competitivitat de les nostres empreses, perquè les possibilita ser part activa d’aquest mercat de la connectivitat, oferint a nivell local productes i serveis al voltant d’aquesta activitat connectada. Aquesta activitat ha de ser l’avantsala per a un reforçament del posicionament regional, nacional i internacional del nostre teixit empresarial.\nLa connectivitat també té una dimensió social. Existeix un risc real d’exclusió social en termes digitals. Ja s’ha vist la punta de l’iceberg, que ha estat el fenomen de digitalització dels serveis financers minoristes, amb tancament d’oficines bancàries i amb reducció de serveis presencials, amb l’afectació clara que ha tingut per a les persones grans. Però aquest fenomen es pot ampliar, generant una bretxa digital entre diferents sectors de la població i entre diferents sectors empresarials. Cal garantir que aquesta bretxa d’una part no s’ampliï, i d’altra part que es redueixi, a través de formació i acompanyament, però també a través d’infraestructures, que arribin a tot el territori, no només que arribin on existeix un potencial de negoci clar pels operadors, sinó que també arribi a altres zones menys lucratives, però igual de necessàries.\n4. Les infraestructures productives\nLa competitivitat passa per les telecomunicacions, per l’energia i per la mobilitat, però també i molt especialment en una economia basada en el coneixement passa per unes infraestructures que sustenten aquest coneixement. Parlem d’infraestructures productives que augmentin la competitivitat d’aquesta economia del coneixement, que es basa en la generació d’idees i en compartir-les, i per fer-ho, la connectivitat internacional és clau. Així doncs, s’ha de tenir molt clar que una ampliació de l’Aeroport és més necessària pel desenvolupament de centres de recerca i empreses innovadores que pel desenvolupament del sector turístic. És gràcies a aquesta connectivitat intercontinental que els nostres hospitals punters, les nostres escoles de negoci líders internacionals, les nostres universitats reconegudes i conegudes arreu del món i el nostre teixit productiu més internacional, el biosanitari i el digital, podran garantir mantenir la seva competitivitat, perquè si, competeixen i a nivell mundial. Els Hubs mundials de coneixement i innovació necessiten estar connectats per maximitzar sinèrgies, i Barcelona, si vol mantenir la seva condició de hub europeu i seguir generant prosperitat compartida a partir de la tracció de sectors estratègics, necessita una connexió estable i àgil amb Àsia i Amèrica.\nEl futur de l’aeroport va més de la mà dels centres de recerca que dels hotels. I dos exemples de relació ciutat-aeroport: d’una part, Venècia, una ciutat saturada turísticament, i no té un aeroport intercontinental. I d’altra part Boston, un referent en recerca i coneixement amb un aeroport intercontinental. Què volem ser? Una Venècia o un Boston? Doncs segurament serem un mix de les dues, perquè el patrimoni i l’atractivitat de Barcelona no la perdrem, i la capacitat innovadora i de generació de coneixement també la tenim, i l’hem de desenvolupar. L’aeroport intercontinental també ens permet apostar per una economia del visitant més diversificada, menys basada en estades curtes amb consum baix, en un turisme low cost, sinó en un turisme de més qualitat, més interessat en la cultura, més respectuós amb l’entorn, i amb un major consum a la ciutat. Això també és l’aeroport intercontinental. Tanmateix, cal treballar bé el debat del futur de l’aeroport. Cal dialogar, i trobar una solució que sigui un equilibri entre protegir el medi ambient, respectar l’entorn urbà i garantir una competitivitat de la nostra economia.\nLes infraestructures productives són més que l’aeroport. Necessitem un Port fort, que sigui un bon centre d’origen i destí de mercaderies, necessitem una xarxa ferroviària ben connectada amb el territori i amb Europa, amb el corredor del mediterrani com espina central. Necessitem uns bons centres d’intercanvi logístic en el hinterland de la nostra regió metropolitana, una Mercabarna competitiva i uns centres de recerca dotats de les infraestructures, espais d’assaig i recursos per seguir competint.\nUn element final quan parlem sobre les infraestructures productives és el seu impacte social, element a vegades, oblidat. Una economia amb unes infraestructures productives fortes, que garanteixen i sustenten aquesta economia del coneixement té un impacte positiu clar en el conjunt de la societat. Els treballadors d’una economia basada en el coneixement tenen salaris més alts, més competitius internacionalment, perquè el seu mercat no és local, és internacional.\nI aquest major poder adquisitiu impacte positivament al conjunt del mercat laboral: en ciutats amb més treballadors qualificats, la resta de treballadors veuen augmentar el seu poder adquisitiu respecte a les mateixes feines en ciutats on hi ha menys treballadors qualificats, per tant, tothom guanya d’aquesta economia del coneixement, tothom guanya de tenir les infraestructures productives adequades.\nPer últim, les infraestructures medi ambientals tenen també un rol en aquesta superació dels reptes que tenim les metròpolis del segle XXI. Podem considerar que en aquest sentit, la feina, majoritàriament està feta, amb sistemes de gestió metropolitans de l’aigua, els residus i espais de protecció del medi ambient generalitzats. Però s’han de mantenir, i modernitzar. El futur serà sostenible o no serà, i cal que les infraestructures que garanteixen aquesta sostenibilitat es dotin dels recursos suficients per seguir rendint a ple rendiment i s’adaptin a uns possibles increments poblacions alhora que a noves exigències ambientals.\nAquestes són les necessitats de la Regió Metropolitana de Barcelona, una de les regions amb més potencial d’Europa, capaç de liderar econòmicament, científicament i culturalment el Sud d’Europa i el conjunt del Mediterrani. Aquesta realitat és possible. Però ens cal liderar-la, i fins a dia d’avui, aquest lideratge no ha estat present.\nLA REGIÓ PER LIDERAR\nEn tots els temes abordats prèviament, mobilitat i transport públic, energia, telecomunicacions, infraestructures productives i medi ambient, la Generalitat té un rol clar, una capacitat de posar ordre, i sobretot de potenciar el seu desenvolupament. Tanmateix, no som aquí. Els municipis de la regió geogràfica metropolitana (del Maresme al Garraf, passant pels dos Vallès, per mencionar alguns territoris, i segurament amb afectacions com a mínim al Bages, al Penedès i l’Anoia) no es senten prou recollits ni representats en les seves reclamacions i reivindicacions de problemes comuns de diversa naturalesa: rodalies, autovies-autopistes, sostenibilitat, tractament de residus específics de naturalesa “regional”, planificació urbana (pensem que el PTMB no es desagrega prou bé en els altres plans que no siguin el PDU metropolità).\nMoltes de les crítiques o posicionaments envers el tema metropolità es deriven de que la pròpia Generalitat no se la veu prou adient en l’abordatge d’aquests polítiques que es denoten com a insuficients, i en qualsevol cas és obvi que semblaria que hi ha un divorci entre els “problemes de país” i “problemes que viuen els municipis”, i que provoca aquesta sensació a vegades de desemparament.\nCal però aclarir que quan parlem de temes metropolitans, i de cercar qui els ha de solucionar, no només estem parlant del territori de la pròpia àrea metropolitana. Parlem de tota la regió, la metròpolis fefaent, que és un territori que va molt més enllà que el perfil geogràfic i administratiu de l’AMB com a institució i que podria coincidir amb la noció de vegueria, però si cas és allò delimitat en el PTMB. Aquests temes fan referència als temes de la imatge, la projecció, la marca, en el fons de la identitat de la metròpolis Barcelona, no només com un fet cultural, sinó com un fet socioreferencial. Existeixen lligams, teixits socials, modus de vida, identitats, costums i usos culturals, vitalitat associativa, comportaments polítics similars en el conjunt d’aquesta regió.\nI quan parlem dels temes metropolitans, com s’ha vist, es posa expressament atenció i intenció a la promoció econòmica i la seva potencialitat, dificultats, amenaces, limitacions, riscos i oportunitats. És un debat de manera molt explícita dels mecanismes lligats a la dimensió internacional: captació d’inversions, participació en mercats, en fires, etc., imatge institucional, imatge de país, marca i marques (Barcelona i Catalunya…), crisi reputacional, Es discuteix i\ncontrasten molts aspectes relacionats amb la funció i paper de lobby davant de problemes que es veuen com que no es representen i negocien bé com són corredor mediterrani, relacions amb l’Estat, amb la Generalitat, amb altres ciutats i àrees metropolitanes, amb altres comunitats autònomes, amb altres països, i també amb la resta d’Espanya. Surten temes no resolts molt lligats a la mobilitat i les infraestructures: rodalies, xarxa i preu de l’electricitat, depuradores, gestió dels peatges, etc.\nI aquest debat permanent mostra un problema de governança entès en, justament, qui representa, qui fa de portaveu, qui i com lidera, qui segueix els temes, etc.., i si volem ser una mica més exhaustius en el debat podríem pensar qui mana, qui el tria, com s’organitza, però pensant en un objecte que és el que està descrit anteriorment.\nAquest no és un debat sobre el rol de l’AMB, els Consells Comarcals, la Diputació de Barcelona o l’Autoritat del Transport Metropolità, com tampoc ho és respecte al Pla Estratègic Metropolità ni al Pacte Industrial. Totes aquestes institucions fan la seva feina, i exerceixen, les primeres, les competències que els hi pertoquen i gestionen eficientment els recursos de què disposen, i les institucions de caire més reflexiu tenen un paper rellevant, que han de mantenir, ja que aquests espais de reflexió són claus per anar dibuixant aquest futur.\nNo es podria dir que, sensu stricto, la reflexió va sobre la gestió recurrent dels temes que avui dia ja gestionen la pròpia institució AMB o alguns Consells Comarcals o la pròpia Diputació de Barcelona. Una gestió en la que, per cert, sovint aquestes institucions no han estat prou acompanyades per part de la Generalitat. Però en qualsevol cas, aquest no seria el motiu principal de la reflexió “metropolitana”.\nL’AMB és un gran actiu com institució, que ha tingut la capacitat i l’habilitat de mantenir els serveis, incorporant certes sinergies i sobre tot unificant en molts aspectes la imatge de la gestió de serveis metropolitans, aspecte que indubtablement aporta un valor afegit a la gestió en clau metropolitana.\nPer altre banda són tants els reptes de gestió – dèficit transport, previsió dèficit progressiu en matèria de recursos pels temes ambientals, debat sobre la gestió del cicle de l’aigua, incorporació de la segona corona al model de gestió de transport existent – que és molt difícil a vegades mirar més enllà de la pressió quotidiana dels problemes. Però en qualsevol cas, el desenvolupament explícit d’aquesta agenda estratègica no es trobava dins dels plans originals de l’AMB.\nEl PEMB tenia aquesta intenció en el moment de la seva reconversió de Pla de Barcelona en Pla Metropolità (l’any 2000) realitzant una reflexió generalista, amb la finalitat de promoure un llistat de mesures i ajuntar projectes municipals, a la vegada que ha funcionat com un promotor de lobby de temes, amb funcions d’aglutinador, portaveu, espai de ressò. I prova d’aquesta voluntat, des del 2020, que el PEMB repensar el futur en la dimensió de la Barcelona dels 5,5 milions d’habitants, que és la Barcelona real.\nI els alcaldes i alcaldesses, o el propi cartipàs metropolità? Intenten que els serveis que se’ls hi presten siguin els més eficaços i eficients de cara a les seves necessitats o demandes. I des d’aquesta perspectiva segurament els alcaldes i alcaldesses estan força satisfets amb el model actual de prestació de serveis, i això és un gran èxit aconseguit per l’AMB i els seus principals dirigents polítics.\nEn síntesi es pot afirmar que un debat estratègic no ha estat prou articulat en el debat públic impulsat per una institució concreta, i que ha donat espai a la proliferació de diverses plataformes i espais que han abordat, cadascú des dels seus interessos i voluntats, allò que li resultava més urgent o que considera més prioritari.\nFinalment, cal recordar que qualsevol pensament estratègic no és possible articular-lo sense comptar amb un model operatiu i d’implementació dels projectes proposats, així amb una arquitectura variable de concertació amb molts i diversos stakeholders, cadascú amb interessos i agenda pròpia, i totalment emmarcats en un context local i global que, sempre, haurà d’estar en el punt de mira de cap on caldrà anar, amb quins condicionants i amb quins riscos, potencialitats i oportunitats.\nAixí doncs, per resumir es pot constatar d’una part l’existència d’una complexitat dels temes metropolitans a abordar, i d’altra part que el govern de la Generalitat de Catalunya a Catalunya és absent com a líder de cara a afrontar aquests reptes.\nUN PACTE PER GUANYAR EL FUTUR\nSón els reptes prèviament assenyalats els que cal abordar. Subratllo que l’AMB, l’ATM i la resta d’organismes prèviament mencionat, fan la feina que els hi pertoca, i que molts d’aquests reptes superen les seves competències i la dimensió de les polítiques actuals. I actors com el PEMB fan un rol reflexiu clau, mirant al futur, mirant a aquesta Barcelona dels 5,5 milions, que és totalment necessari, però ens cal un abordatge en la part de l’acció.\nLes conclusions de l’apartat anterior mostren que davant d’uns interessos del territori més visible com espai econòmic i social – la regió metropolitana de Barcelona, cal fer un esforç i cercar un lideratge compartit, un lideratge inclusiu, que no busqui protagonismes, sinó resoldre, conjuntament problemes que tenen afectació a les administracions, les empreses i els ciutadans. I aquesta afectació col·lectiva és part de la solució, cal incloure en el debat i en el lideratge al conjunt d’actors metropolitans, les administracions, sense cap mena de dubte, però també el teixit empresarial, i els col·lectius ciutadans. Només treballant conjuntament es podrà fer un debat serè, profund i allunyat d’aforismes i de demagògia, que ha d’acabar posant solucions a les necessitats urgents que té la regió metropolitana de Barcelona.\nPer fer aquest abordatge, ens cal un lideratge. Un lideratge, que, malauradament, la Generalitat no ha realitzat en aquests darrers 10 anys. El darrer Pacte Nacional d’Infraestructures data de 2009, amb el Govern del President Montilla i abans d’aquest, ens hem de remuntar a la 2a República, amb la feina feta per Victoriano Muñoz Oms.\nEns cal però un lideratge compartit, inclusiu, on es debat i hi participen el conjunt d’actors rellevants de la regió metropolitana, estem parlant de la necessitat d’un pacte per posar-nos d’acord amb un objectiu molt clar: superar els reptes que tenim com a societat amb solucions que garanteixin un futur millor pel conjunt de la societat.\nAquest objectiu és la cerca d’un progrés compartit, la trobada de solucions que generen una riquesa al conjunt d’actors, i que per tant creen prosperitat de tal forma que redueixen desigualtats. Solucions que no compleixin aquest requisit d’un progrés compartit, no seran solucions acceptades pel conjunt de la societat. Com no seran acceptades les solucions que no siguin també respectuoses amb el medi ambient. En definitiva estem parlant de solucions sostenibles amb el medi, en el temps i socialment compartides. El futur serà sostenible o no serà, i per tant, les solucions per tenir una Regió Metropolitana més prospera seran sostenibles o no seran.\nAquest marc en el què s’han d’encaixar les solucions reafirma la necessitat d’un espai de debat reflexiu, ordenat, enriquidor, participat pel conjunt d’actors. No ens podem trobar amb debats ràpids, de part, i sense aprofundir com els que vàrem viure l’estiu del 2021 al voltant de l’Aeroport. Cal uns debats més rigorosos, i per tant, cal que tothom pugui participar: l’administració, la societat, l’empresa i també l’acadèmia. És la quàdruple hèlix que des de la Unió Europea exigeixen a l’hora de pensar solucions de futur ha de ser el mantra que imperi en la cerca de solucions, també, a la Regió Metropolitana.\nCal pacte com a solució final, com a objecte permanent. Ens cal un Pacte per les infraestructures metropolitanes, un pacte amb una governança clara, i on l’Alcalde de Barcelona, per dimensió, pes, i volum del què representa la ciutat, ha de liderar. Un lideratge inclusiu, conciliador, i compartit, però algú ha de fer l’esforç de començar a tirar del carro, d’anar a buscar altres actors, i moralment, l’Alcalde de Barcelona ha de sentir-se obligat a tenir aquest rol.\nCal canviar aquesta tendència, i per això ens cal un espai estable de debat, reflexió i decisió de temes cabdals pel conjunt de la societat que viu, treballa i estudia a la Regió Metropolitana de Barcelona.\nAquesta Àgora permanent, ha de ser l’espai de funcionament del Pacte, amb presència d’alcaldes, de representants de les associacions empresarials i dels sindicats de classe, de les entitats representatives de la societat civil i del teixit acadèmic i investigador. Ha de tenir també una capacitat executiva, no quedar-se en debats bizantins, i per això cal que es comprometi a prendre decisions i a executar-les.\nConcretament, per fer front als reptes prèviament esmentats, a través de les infraestructures assenyalades, a través d’actuacions concretes, que executi, que prengui decisions, ens cal un Pacte que compleixi els següents punts:\n– Un horitzó compartit de quin és el futur de la regió\n– Una visió de les polítiques a escala d’aquesta regió metropolitana\n– Una coordinació clara de les polítiques públiques a desplegar\n– Una harmonització de les ordenances municipals que regulen les activitats\n– Un acord respecte al futur de les infraestructures estratègiques\nAquest Pacte per les infraestructures metropolitanes, a ulls del ciutadà, ha de permetre que la metròpolis sigui un continu en termes de polítiques. Que la Barcelona dels 15, dels 30 i dels 45 minuts no vegi una diferència en els serveis que es despleguen per fer front als reptes que com a societat estem vivint.\nI com a exemple d’aquesta necessitat de Pacte, uns exemples: Cal impulsar una última milla més sostenible, des de l’Ajuntament de Barcelona ho estem fent, amb el Pacte per la Distribució Urbana de Mercaderies, com ho estan fent altres municipis de la Regió. Però ens cal una política comuna pel què són els Centres de Distribució previs a la última milla. Cal una estratègia compartida i desenvolupada de tal forma que totes les polítiques municipals s’aprofitin d’aquestes infraestructures de distribució.\nUn altre exemple és el vehicle elèctric. Ens cal una xarxa de punts de recàrrega robusta, estesa en el territori. El Pla Endolla de Barcelona ha aconseguit que siguem la ciutat de l’Estat amb més punts de recàrrega. Però aquesta xarxa ha d’estar generalitzada. Cal una seguretat per part dels conductors d’aquests vehicles que sàpiguen que poden recarregar sense problema en el conjunt de la regió metropolitana.\nI qui diu vehicle elèctric, el mateix amb els vehicles compartits, cal que hi hagi una política homogènia entre municipis d’aquesta regió. I si parlem de compartit, en el futur parlarem de vehicle autònom. Les xarxes 5G i 6G necessàries per desplegar aquests vehicles han de ser continues, donant seguretat als serveis que utilitzin aquests vehicles autònoms.\nNo només en termes de mobilitat, en termes energètics aquesta regió ha de ser productora d’energia, generadora, i distribuïdora d’energia renovable, el potencial hi és. En aquest sentit, des de l’Ajuntament estem impulsant una política innovadora en matèria d’energia solar en entorn urbà, el projecte MESBarcelona, un instrument d’inversió públic-privada per instal·lar plaques fotovoltaiques a qualsevol teulada de la ciutat, amb una potencia generada de 83MWp. Amb el Pacte d’infraestructures metropolitanes multiplicarem per 10 l’energia generada pel MESBarcelona. Multiplicarem per 10 les plaques solars que es podran instal·lar al conjunt de la regió metropolitana. El resultat serà que amb l’energia generada podríem cobrir la demanda d’1 milió de persones o 3 vegades el consum elèctric de totes les oficines de Barcelona. Aquest objectiu representarà una inversió públic privada de 1.660M€ i generarà més de 60.000 llocs de treball.\nPerquè mentre el món municipal impulsem polítiques energètiques innovadores, la política de la Generalitat en energia renovable en l’entorn urbà no existeix.\nPer últim, acordar quin model de regió volem, què volem ser d’aquí a uns anys, sustentats per quina economia, amb quin model de societat i de treballadors. Aquestes decisions definiran les infraestructures productives que donaran suport a aquest model de futur.\nAquests són alguns dels exemples del què ha abordar aquest Pacte per les infraestructures metropolitanes. I alhora, aquest pacte, podrà ser, si ho considera, espai de debat per valorar estructures de suport, o revisió d’organismes existents, que, amb revisió de competències poden abordar els elements comentats. Però el què vol mostrar clarament aquest Pacte per les Infraestructures Metropolitanes és la necessitat clara i urgent d’avançar. Cal que aglutinem esforços, cal que pactem entre tots les solucions que s’han d’implementar a la nostra regió.\nPerquè portem molts anys on no hi ha hagut una visió clara, en que l’entorn econòmic i social no han ajudat a centrar-nos en cercar aquesta visió, que el passat ha pogut pesar més del què calia, que no hem tingut uns lideratges clars. Però ara aquests temps d’inacció s’han d’acabar, hem de treballar per una Regió Metropolitana de Barcelona amb una visió clara: pròspera, a partir d’un model econòmic basat en el coneixement i la sostenibilitat, i amb unes infraestructures que impulsen aquest nou model econòmic i que garanteixen un equilibri social i territorial.\nAquest futur és possible, tenim els actius per fer-ho, tenim els recursos per fer-ho, només ens cal la voluntat per fer-ho, doncs fem-ho, alcem-nos i junts, el conjunt de la Regió Metropolitana, treballem per fer un present millor i un futur més sostenible.\nPer veure la conferència en directe, clica aquí.


El CBS Canyelles demana una pista coberta – NouBarris.Net\n27 de març de 2017 24 de març de 2017 Informatius\tCanyelles, Equipaments, esports\nEl club de bàsquet del barri necessita renovar les instal·lacions per sobreviure\nEl Club de Bàsquet Social Canyelles demana des de fa més de vint anys una pista coberta per jugar i entrenar en condicions. Les instal·lacions, ubicades al pati d’una escola de disseny, tenen gairebé 40 anys i mai han estat reformades a fons. A causa del mal estat de la pista els equips no poden jugar ni entrenar quan plou i molts jugadors han acabat lesionats. La pista és un espai ple de rajoles trencades i desnivellades.\nL’estat de la pista fa perillar les competicions, ja que la Federació Catalana els hi deixa només competir en tercera. “El primer equip ja fa tres anys que s’ha hagut de vendre la categoria perquè les instal·lacions no compleixen els requisits mínims – explica el David Gutiérrez, president del Club de Bàsquet Social Canyelles – És una llàstima perquè les jugadores es guanyen l’ascens de categoria però no poden gaudir-la. Encara no m’explico com no marxen a altres clubs.” El club havia arribat a tenir 20 equips amb uns 300 jugadors, però actualment només manté dos equips federats. Pel camí han perdut jugadors i equips. El darrer, un de veterans de més de 65 anys, que no va poder combatre les inclemències del temps. A banda de la vessant esportiva el Canyelles també té una escola de bàsquet i un esplai amb un centenar de nens que ofereix 6 setmanes de lleure i esport per només 200 euros.\nFins ara, el club no ha aconseguit que l’Ajuntament els hi cobreixi la pista. Fins i tot el Canyelles ha posat damunt la taula altres alternatives de finançament com ara un patrocinador. “Hem aconseguit capital privat, ens donen 50.000 euros. I l’Ajuntament només hauria d’aportar uns 60-70.000 euros, depén del que es vulguin gastar. Només els hi demanem un sostre i quatre parets, perquè ja tenim vestidors, encara que no són els millors del món”, afirma Gutiérrez.\nL’Ajuntament a la darrera reunió els hi ha ofert la possibilitat de fer ús del poliesportiu que es construirà al carrer d’Artesania. El club creu que aquesta no és la millor solució perquè aquest equipament està situat entre quatre barris i cap d’ells disposa d’una pista coberta. És per això que el CBS Canyelles continuarà mobilitzant-se fins aconseguir el seu objectiu: una pista coberta digna.\n← Sopes del Món Mundial a la via Júlia\nEls alumnes de l’Institut Sant Andreu deconstrueixen el gènere femení amb collages dadaistes →


adidas Box Graphic Blanc comprar i ofertes a Dressinn\nadidas Box Graphic\n/ Regular White / Black / Regular White / Black / Regular White / Black / Regular White / Black\nDescripció adidas Box Graphic\nGRÀFICS CORE: Gràfic de Logo Lineal de Boxa al pit central\nAjuste regular: ajustat regularment\nComposició del material: 100% cotó\nConstrucció de materials: samarreta única\nEn aquest moment, el producte adidas Box Graphic està en estoc a dressinn. Completa el teu equipament per aquesta temporada amb una àmplia selecció de Samarretes. Troba altres productes de moda de la marca adidas que tenim a la botiga online de moda . A dressinn tenim en estoc les últimes novetats i dissenys de Roba home. Trobaràs la millor selecció de material de moda i els productes que més s’adapten a les teves necessitats.\nCaracterístiques adidas Box Graphic\nTecnologias adidas Box Graphic


Borriana conjuga música, art, dansa i teatre en la seua programació cultural fins a final d’any – Les Bandes de Música\nBorriana conjuga música, art, dansa i teatre en la seua programació cultural fins a final d’any\nProgramació Cultural Borriana\nLolita Flores, el Rèquiem de Mozart, el Ballet de Moscou, la bailadora Macarena Ramírez, Minerva Moliner o l’exposició de Playmobil Universal seran alguns dels plats forts de la programació.\nL’Ajuntament de Borriana ha donat a conéixer part de la programació cultural que arrancarà l’últim quadrimestre de l’any, en el qual es concentren més de 40 activitats entre música, art, teatre i dansa, amb artistes de referència en cadascun d’aquests àmbits.\nAixí, Lolita Flores, el Rèquiem de Mozart, el Ballet de Moscou, la bailaora Macarena Ramírez, Minerva Moliner o l’exposició de Playmobil Universal seran alguns dels plats forts de la programació d’aquesta tardor-hivern de 2021.\nL’edil de Cultura, Vicent Granel, ha explicat que “hem programat activitats per a tots els públics amb artistes de primer nivell que es podran veure en els escenaris dels diferents centres culturals de la ciutat, i sempre a preus assequibles perquè qualsevol persona puga gaudir d’ells”.\nEn el àmbit teatral, Lolita Flores estarà acompanyada de Luis Mottola en l’obra de teatre ‘Llévame hasta el cielo’ de Nacho Llorente, que es representarà el 31 d’octubre en el Teatre Payà. Es tracta d’un projecte que ha tingut un gran recorregut i excel·lents crítiques, i que ara es podrà gaudir a Borriana.\nA més, el monologuista Javi Sancho presentarà l’1 d’octubre ‘Del deporte también se sale’ i el musical Wicked, de Backstage Produccions també tornarà per al 24 i 26 de setembre al Payà.\nPer la seua banda, les obres infantils ‘3 Cambrers’, ‘La princesa Jijerónima’, ‘La fallera Calavera’ i ‘Cada racó te el seu conte’ del narrador Felip Kervarek ompliran els divendres del mes de novembre el CMC La Mercé.\nEn l’apartat musical, cal destacar la visita del Ballet de Moscou amb el Llac dels cignes de Tchaikovsky l’11 de desembre, i la de l’Orfeó Universitari de València, que interpretarà el Rèquiem de Mozart en el Teatre Payà el 24 d’octubre. Aquest concert, emmarcat dins del Memorial Fandos, permetrà escoltar la coneguda obra en les veus d’un gran cor.\nTambé en l’apartat musical, Minerva Moliner oferirà ‘Visca l’amor’ el pròxim 12 de desembre, i Rosario la Tremendita arribarà al Payà el 27 de novembre amb la seua fusió de flamenc i rock, mentre que el borrianenc Juanma García presentarà l’últim treball, ‘Tempesta’, el 29 d’octubre.\nPer part seua, la banda castellonenca Petit Malament farà un concert el pròxim 10 de desembre per a presentar ‘Páramo’ a l’Auditori Juan Varea, que també rebrà al pianista David Lao el pròxim 7 de novembre. I, per als més xicotets, el 23 d’octubre serà el torn de Ramonets, en La Mercé.\nEn dansa, visitarà Borriana la bailora Macarena Ramírez, guanyadora del programa Dance de Televisió Espanyola, que portarà el seu ball flamenc al Payà el pròxim 12 de novembre. A ella se sumen a la programació els altres plats forts, que vindran amb les companyies de dansa contemporània Cienfuegos Danza el 22 d’octubre i València Dancing Forward el 21 de novembre.\nMostres, exposicions i jornades\nEn exposicions, torna al cap d’un any d’absència l’exposició de Playmobil Universal, que tant de públic va congregar en la seua estrena, el pròxim 10 de desembre, encara que la programació en l’àmbit expositiu s’iniciarà el 3 de setembre amb la mostra ‘Interior’ del pintor borrianenc Vicente Guerola en el CMC La Mercé.\nA més, a partir del 20 d’octubre s’exposarà una mostra d’art contemporani de la col·lecció del MACVAC de Vilafamés, i el 14 de novembre es presentarà el catàleg de l’exposició dels 75 anys de la reconstrucció del campanar, que s’acompanyarà amb un concert de Llorenç Barber.\nPer part seua, les Jornades Medievals de la Reconquesta compliran el seu cinqué aniversari per a finals de setembre, i la fira del llibre muntarà com cada any del 21 al 23 d’octubre, en La Mercé.\nTots els espectacles i activitats de la programació de Cultura estaran adaptats a la normativa sanitària vigent en el moment en què es realitze cadascuna d’ells i qualsevol canvi que es puga produir tant en la programació com en els horaris dels actes serà comunicat amb l’antelació pertinent pels mitjans habituals en xarxes socials i en premsa.\nRespecte a la venda d’entrades, aquesta s’iniciarà a mitjan mes de setembre, amb l’objectiu d’adaptar els aforaments a la mesures sanitàries pertinents per als posteriors mesos. Així doncs, en les pròximes setmanes s’informarà sobre la venda d’entrades i els punts on poder aconseguir-les.\nPer a obtindre més informació sobre la programació cultural es pot contactar amb l’Oficina d’Activitats Culturals a través del telèfon 964839317, del número de Whatsapp 691674083, del correu cultura@burriana.es o de la web www.burriana.es/servicios-municipales/cultura.\nRespecte a la programació de desembre, s’anunciarà i completarà en els pròxims mesos, amb la incorporació d’alguns nous caps de cartell.\nCANAVIA brass QUINTET realiza una exitosa gira de verano


La comarca, en clara defensa de la nostra llengua - Nova Conca\nLa comarca, en clara defensa de la nostra llengua\nDivendres, 14 de desembre de 2012 a les 06:00h\nEl Govern espanyol torna a les millors èpoques aznarianes i no ens perdona que com a poble portem ja molts mesos organitzant la nostra societat civil per tal de demanar el dret a decidir i que tinguem, senzillament, ganes de marxar, tal com així ho van demostrar les urnes no fa pas gaires dies, quan les forces nacionalistes partidàries d’una consulta popular van treure la majoria aclaparadora dels vots, tot i la baixada considerable del president Mas, que, en tot aquest procés, ha tingut un paper institucional de primer ordre.\nI tant és, doncs, que el famosament anunciat xoc de trens està a punt d’arribar i que estan ressentits per una situació catalana que primer no es creien i que ara veuen que va de debò, que han començat a treure l’artilleria pesada i han començat també a moure tots els ressorts de l’Estat per intentar fer realitat allò que anunciava fa dies Aznar, que abans que Espanya es trenqués, Catalunya es dividiria. I, en aquest sentit, el tema de la llengua ha estat des de la mort del dictador un factor que, tot i que ha aixecat en alguns moments puntuals alguns punts de desencontre intern, un element veritablement cohesionador entre els habitants del nostre país. Un país que, per altra banda, sempre ha sabut integrar persones i corrents culturals sense cap mena de problema. L’Estat, però, té un esperit homogeneïtzador que, de fet, no s’ha mogut des del mateix temps del seu naixement i ara, quan veu que cada cop té menys poder de decisió, gràcies al procés d’unió europeu, intenta almenys guanyar competències internes. Així, doncs, tenim dues forces que han propiciat la reacció estatal, en aquest cas contra el nostre model d’immersió lingüística; per una banda, la represàlia per les nostres ambicions secessionistes o, almenys, ganes d’opinar respecte a això mitjançant una consulta i, per l’altra, la crisi d’identitat mateixa que l’Estat pateix, fruit de la Unió Europea.\nA partir d’ara, de ben segur que aniran arribant més torpedes cap a la línia de flotació del nostre país. Els ciutadans de la Conca, de fet, ja van sortir al carrer dilluns per tal de manifestar la seva desaprovació a la llei Wert d’ensenyament.


Per busseig, submarinisme o escafandrisme es coneixen les immersions a cos lliure amb respirador autònom. El seu origen és militar.\nEl busseig amb escafandra és una activitat esportiva que requereix un domini de la tècnica important a fi de gaudir de l'activitat amb la màxima seguretat possible tot i que segueix essent un oci de risc.\nL'ensenyament d'aquesta activitat és tutelada per la FECDAS (Federació Catalana d'Activitats Subaquàtiques),i integrada en la CMAS (Confederació Mundial d’Activitats Subaquàtiques).\nL'escola del Club està reconeguda per la Generalitat de Catalunya i els seus tècnics estan inscrits com a Tècnics Esportius de l'especialitat.\nAl mateix temps, l'escola té una personalitat pròpia donant un gran valor afegit als seus alumnes una vegada han acabat el curs d’iniciació, que és seguir practicant l'activitat en companyia de gent més experimentada que aporta coneixement en un ambient d'amistat i germanor, valors bàsics en aquesta activitat.\nDes dels inicis comencem a mar,i aquesta possibilitat fa que els nostres principiants estiguin formats, se sentin segurs i amb un coneixement específic del nostre litoral.\nL’ escola també proporciona als ja iniciats la possibilitat de augmentar el seu nivell a categories superiors o bé triar la possibilitat tècnica i especialitzar-se.\nCada any, l’staff tècnic del club, prepara diferents cursos, xerrades, trobades i campionats que podreu trobar fàcilment disponibles tant a la seu del Club com a la web.\nActivitats que oferim en la modalitat de busseig\nCol·laboració amb altres Centres de busseig: el club disposa de descomptes en diferents centres de Girona i la resta de província en els conceptes de les immersions, material i carrega d’aire.\nKedades o sortides col·lectives: el Club ofereix sortides col·lectives per conèixer tots els fons marins de la Costa Brava. Paral·lelament es recullen fotografies subaquàtiques per difondre-ho. Sempre que sigui possible intentem que un instructor organitzi la sortida perquè sigui més interessant i profitosa.\nFotosub: el Club incentiva la fotografia subaquàtica i vídeo en cada sortida i a final d’any organitza l’SKAPHOS DE PLATA, prestigiós concurs de fotografia per confeccionar la nostra Nadala i les fotografies de la nostra web.\nInstructors: el club disposa d’instructors que fan una formació individualitzada amb cost acordat entre els implicats i la federació FECDAS que et permet aconseguir les diferents titulacions reglades. Curs nivell 1, 2 i 3 estrelles, Instructor.\nImatge cedida per Quim Saiz\nImatge cedida per Eulàlia Alonso\nImatge cedida pel Club Skaphos\n... si vols saber més de la nostra història ho trobaràs al llibre "Les nostres capbussades 30 anys després"


L’abadia i la sala capitular · Visitmuseum · Catalonia museums\nL’abadia i la sala capitular\nAbadia (figura 11)\nSala capitular (figura 12)\nL’abadia és un dels pocs espais conservats del segle XIV que, malgrat haver patit una sèrie de modificacions degudes a l’ús al llarg dels anys, preserva part de la decoració mural de principis del segle en què fou construïda. Les pintures, elaborades amb una tècnica mixta de fresc i tremp, representen cortinatges amb animals fantàstics i cobreixen tota la sala. La reconstrucció del sostre imita la decoració original de policromia, en què s’alternen els pans o besants d’or de l’escut dels Montcada i els motius de la casa reial, que configuren l’escut del monestir.\nLa sala capitular era el lloc de reunió de la comunitat. Construïda el 1416, hi destaquen els vitralls policromats del segle XV; les escultures policromades de la clau de volta, que representen la Pentecosta, i la imatge de la Mare de Déu amb el Nen, del segle XIV, una de les tres escultures gòtiques que es conserven al monestir; i els dos plafons pintats que daten del mateix període.\nEn aquest espai, l’abadessa i el discretori, format per les germanes que ocupaven els càrrecs dirigents de la comunitat, decidien sobre determinats assumptes importants de l’organització del monestir i d’ordre intern.


La URV passa a fer classes telemàtiques amb l'esperança de recuperar la normalitat d'aquí dues setmanes | Reusdigital.cat diari de Reus. Notícies i actualitat del Camp de Tarragona\nPoc ambient aquest dijous al campus Catalunya de la URV\nLa Universitat Rovira i Virgili (URV) ha començat a fer a distància les classes teòriques, igual que la resta d'universitats catalanes, a causa de l'increment de casos de la covid-19 a tot el país. De moment es manté el format presencial en les classes pràctiques. Aquest dijous, poca activitat al campus Catalunya de Tarragona.\nEls passadissos i les aules estaven pràcticament buits i tan sols a la terrassa del bar es veia més moviment. La rectora de la URV, María José Figueras, ha afirmat a l'ACN que confia en recuperar la normalitat d'aquí dues setmanes, però que a dia d'avui la URV està més preparada per funcionar a distància que el curs passat després que s'hagin instal·lat 200 càmeres a les aules per poder seguir les classes a distància.\nDeclaracions de la rectora de la URV, María José Figueras, sobre el fet d'haver de fer les classes teòriques a distància:\nFigueras ha defensat el tancament de les classes presencials després de la petició de Salut i ha instat a la "responsabilitat" dels alumnes perquè es quedin a casa durant les properes setmanes per tal que no s'hagi d'allargar la mesura. "Si el sacrifici el fem a mitges potser no seran només quinze dies", ha advertit.\nDurant aquest període, per Figueras la URV està preparada per adaptar-se a la virtualitat. "Totes les universitats ara juguem amb avantatge" respecte el final de curs de l'any passat, ha dit. La raó és la inversió en tecnologia que han fet. La rectora ha apuntat que aquest dijous "hi ha professors que han estat sols a les aules, han fet la classe amb la càmera i han pogut utilitzar la pissarra". "Estem més equipats que abans", ha defensat.\nDurant el temps que les aules de la URV estiguin tancades, les avaluacions es faran a distància. I les que no puguin fer-se telemàticament "s'hauran de posposar", en la mesura del possible.\n4La Societat Americana d'Òptica distingeix el catedràtic de la URV Lluís Marsal\n5Les classes presencials a la URV passaran a fer-se a distància a partir de dijous


Jaume – #ParadaTecnica\nPublicat a 21 Març, 2020\nEl nostre viatge està en pausa. Un cop arribats a casa, després d’uns quants vols amb centenars d’éssers humans apretats hores i hores en un espai reduït, hem cregut responsable aïllar-nos unes setmanes. Gràcies a la Montse estem en una casa al Berguedà, no ens faltarà de res. Ens acompanya la Júlia, a casa s’ha quedat la Raquel, que treballa a l’hospital, viu i ens explica la dramàtica realitat d’aquest virus.\nNo cal dir que ha sigut una part del viatge molt especial, intensa. Hem viscut les diferents reaccions a la crisi als països per on hem passat. Creiem que el govern Filipí està fent bé els deures, vist que ara mateix l’única arma que te el planeta per contenir el virus és l’aïllament. Malgrat que el tancament ens afectes, som conscients que és l’única solució, però per l’altra banda volíem marxar, moure’n’s i això volia dir transports, hotels, aeroports i avions en actiu. Sortosament vàrem prendre les decisions a temps i aquí estem. Finalment allà estan aturant el país, i ens han deixat marxar.\nEsperem com a societat aconseguim superar aquesta crisi i millorar. I un cop passi tornar a reprendre el nostre projecte i viatge. Bona sort i salut a tothom.\nAltres aeroports, com el de Dubai o el de London Stansted es vivia amb una normalitat tensa, sobretot a Dubai, totes les botiges i serveis oberts com si res, però tot d’una, tots a passar en fila davant d’una càmera tèrmica últim model (com no, a Dubai) per comprovar la temperatura a tothom. A London ple d’Erasmus, estudiants i no residents tornant amb moltes maletes grans. Totes les botigues i comerços oberts, realment un pas enrere del que creiem que toca. Arribats a BCN aquí si que veiem i notem l’aturada total que fa la nostra societat, sales buides a l’aeroport, passadissos buits, carreteres buides i trens solitaris, com en el que vàrem arribar a Manresa a la nit.\nPortem des de dilluns (fa quatre dies) tornant cap a casa. Molts vols anul·lats, estones de nervis compartits i una solidaritat i germanor molt humana i gratificant entre molts ciutadans del món que volen tornar a les seves llars.\nEns va costar dos dies sortir de l’illa de Palawan fins a Clark, un aeroport internacional fora de l’àrea molt tancada de Manila. Allà després d’anul·lacions i veure que algunes companyies no volen cap a BCN anem buscant vols i rutes alternatives.\nHem canviat vàries vegades de ruta. Escrivim això des de Dubai, on fem escala, i ara mateix el pròxim destí és London, a on esperem un altre avió ens porti a BCN. Ganes d’arribar.\nparadatecnica #CETTwanderlust #CETTalumni #tornemacasa #philippines #palawan #puertoprincesa #clark airport #Dubai #putuvirus #caosmundial\nPublicat a 7 Març, 2020\nLa naturalesa ha sigut generosa amb aquesta illa, espectacular!! I només hem tingut temps per prendre consciència del que pot donar de si per un viatger, i més si us agrada l’aventura, pots fer de tot!\nNosaltres hem fet unes caminades espectaculars, però pels més aventurers t’ofereixen tota mena d’esports d’aventura.. a la mida que vulguis, això si, tenen una indústria al voltant de tot això molt desenvolupada. Tot net, impol·lut, les platges al costat de les desembocadures dels rius (costa oest) plenes de troncs que ha portat el riu, i es queden allà, ningú les toca creant un paisatge impressionant, fantasmagòric, natural, viu, molt viu.\nÉs ideal per fer amb autocaravana. Anant amb compte i parar en un lloc permès. Hem dormit en tota mena de modalitats: rius, llacs, muntanyes, platja, granges, càmpings… la majoria de llocs espectaculars.\nLa gent d’aquí, ells s’anomenen “Kiwis”, estan molt contents de la seva natura, molts d’ells també viatgen amb autocaravana pel seu país, en són molt curosos i estan molt orgullosos i vigilants de l’estat del país. Ho poden estar, és espectacular i ho cuiden molt tot, al detall. És de llarg, per exemple, el país amb més serveis públics que hem visitat mai.\nEns hem trobat amb una família Canadenca/Holandesa que porten el mateix temps que nosaltres de viatge pel món, ells viatgen però, amb dos fills petits i estan buscant un lloc per establir-se! Encantadors!\nEl vi espectacular, sobretot el blanc, ha faltat temps per provar més el negre, i és que marxarem de l’illa amb el sentiment que s’ha fet curt, curtíssim. Si podeu, no us ho perdeu! Gran Nova Zelanda, gran l’Illa sud!\n#paradatecnica #CETTwanderlust #CETTalumni #newzealand #southisland #naturasalvatge\nPublicat a 1 Març, 2020 7 Març, 2020\nTothom ens deia que New Zealand és especial… portem molts països a les esquenes i ….sí, és especial!\nPrimer, que van (anem) al revés!, aquí acabem el dia, els de casa el comencen, aquí el raïm està apunt de veremar… i el cel és d’un blau espectacular. I tot està en obres: Les ciutats, els ports, les carreteres! i tot cap per avall, clar, estem al hemisferi sud.\nLes lleis són les lleis, només arribar, el segon dia ens posen una multa per aparcar en un pàrquing buit, al costat de la zona que l’endemà veiem en blau, amb dos autocaravanes que les omplien. Aquí les normes es compleixen. Camper friendly: llocs per buidar aigües i omplir per tot arreu, àrees de pícnic senyalitzades, àrees camper, ara, això si, amb normes molt estrictes: aparca a on et deixen i punt. Es protegeixen dels centenars d’autocaravanes que anem voltant pel païs, ells mateixos ho fan molt, i ho venen tot molt bé, ho trobem civilitzat, bè.\nRius d’aigua calenta, musclos de color verd (bons) platjes que si fas un forat a la sorra surt aigua a 60 graus, arbres molt diferents als nostres, el cel a la nit… A Tauranga, Anna Maria, amiga de la nostra filla Júlia, i l’Albert, el seu company ens acompanyen a veure una posta de sol dalt del Maunganui, muntanya sagrada pels Maoris a on la imatge és espectacular, com moltes en aquest país…. Tot just avui hem saltat a l’illa sud, tothom ens diu que és la més salvatge… a veure, tenim 10 dies per esbrinar-ho. #paradatecnika #CETTalumni #CETTwanderlust #newzealand #anemalreves #ojuonaparques #rulesarerules #precios\nPublicat a 23 Febrer, 2020\nUna ciutat encisadora, ens ha encantat, ens hi hem trobat de seguida com a casa, tot fàcil i proper, això si, tenen un estiu estrany, realment, vàrem arribar amb 15 graus, correns a rescatar els anoracs de les maletes, i durant dos dies feia fresqueta, i tot d’una, dissabte i diumenge, calor estival a tope, més de 30 graus, i suant pel carrer.\nMolt agraïts als CETTalumni, en Nacho, la Laia, la Roser i en Sergi, tots quatre amb unes històries de vida molt interessants! Hem après un munt de coses!\nSortim cap a New Zealand, a Auckland ens espera una autocaravana que hem llogat per 15 dies i més aventures! Seguim!.\n#paradatecnica #CETTwanderlust #CETTalumni. #australia #melbourne #unestiuraroraro #4estacionsen4dies #amelbourneesviube\nPublicat a 18 Febrer, 2020\nIndonèsia (4) Bali\nDeixem Indonèsia després d’un mes intens. Hem saltat d’illa en illa, hem vist una petitíssima part de les seves 17.500 illes, però marxem molt contents de la visita, dels seus paisatges i de la senzillesa, humilitat i simpatia dels seus habitants.\nHem fet música amb ells, hem rigut, hem parlat amb molta gent, fins i tot els hem ensenyat a fer paella i truita amb patates. També hem fet amistats amb viatgers com nosaltres de la nostra terra, en fi, que ens hem trobat molt bé i hem gaudit molt de cada instant.\nAra canviem de continent i anem cap a Melbourne, Austràlia. Seguim!\n#paradatecnica #CETTwanderlust #CETTalumni. #indonesia #bali #arrosperuntub.\nPublicat a 9 Febrer, 2020\nGili Meno, Lombok i Gili Kondo.\nSeguim per les illes d’Indonèsia, gaudint de les seves platges, del sol i de les pluges, muntanyes, paisatges infinits de feixes d’arròs, colors (sobretot el verd), del seu menjar (arròs, arròs i fruites) i de la simpatia dels seus habitants.\nL’Illa de Gili Meno ha resultat la més tranquil·la i amigable, al tercer dia ja quasi saludàvem a molts dels seus habitants. Vàrem compartir escenari amb una banda local integrada pels membres d’una tripulació d’un vaixell d’esnorkel. Molt divertits! i el cantant/bateria, un crak!\nA Lombok hem fet un Tour per l’illa, acostant-nos a les seves muntanyes (3.600m, poca broma) gaudint de salts d’aigua espectaculars i fins i tot passant fresqueta als 1660m d’altitud que vàrem arribar.\nAl costat est de l’illa vàrem visitar l’illa més petita del món, un banc de sorra minúscul que només apareix amb la marea baixa!!\nA la part nord de l’illa encara es noten els efectes d’un terratrèmol escala 7 devastador, encara estan una mica traumatitzats, tot i això els costa molt poc somriure i mostren unes dentadures espectacularment blanques, i això que no hem vist anuncis de dentistes ni ningú amb ferros a les boques… serà l’alimentació?\n#paradatecnica #CETTwanderlust #CETTalumni. #indonesia #gilikondo #gilimeno #arrosperuntub.\nPublicat a 2 Febrer, 2020\nIndonèsia (II) Ceningan, Gili Air i Gili Trawangan\nSeguim descobrint unes illes fantàstiques, cada una d’elles diferents però a tot arreu els seus habitants tenen un somriure honest i fàcil, ens encanten. Estan en temporada baixa i no estan estressats, el diàleg amb ells s’estableix fàcilment. Encara ens quedarem uns dies més per aquestes illes….\n#paradatecnica #CETTwanderlust #CETTalumni. #indonesia #ceningan #giliair #gilitrawangan\nPublicat a 26 Gener, 2020\nIndonèsia (I) Jakarta i Bali\nIndonèsia (I): Jakarta i Bali\nJakarta és una megaciutat, 32 milions d’habitants a la seva àrea d’influència. Té una sola línia de metro i com us podeu imaginar un caos circulatori constant. Sort que allà ens esperava en Carlos Monterde. Un retrobament molt especial 30 anys després del seu pas pel CETT. Un amfitrió formidable, un professional d’alt nivell i una gran persona. Moltes Gràcies Carlos!\nDesprés de passar dos dies intensos a Jakarta vàrem volar fins a Bali, la mítica illa. Tot i ser temporada baixa, ens trobem amb molts xinesos que just ara fan vacances per celebrar l’any nou lunar xinès\nGràcies a en Santi Caballero que ens va passar el contacte d’en Rico Mantrawan, un pianista/guitarrista balinès, vàrem poder estrenar el clarinet xinès comprat a Singapur al Ryoshi House of jazz, un restaurant japonès amb música en directe. Ho vàrem gaudir molt, gran banda!\nPer fi hem tingut uns dies de sol i cel blau. Seguirem un parell de setmanes per aquesta zona, anirem visitant diferents illes.\nRebem amb consternació les notícies d’aiguats i mal temps a casa nostra, especialment del delta de l’Ebre, que per nosaltres és un paradís que gaudim des de fa més de 35 anys. Esperem poder seguir gaudint-lo!\n#paradatecnica #CETTwanderlust #CETTalumni. #indonesia #jakarta #bali\nSingapur, ens ha encantat! Ciutat molt organitzada, molt neta, molt segura i molt propera. Sentim que és una ciutat amable, tant per treballar-hi i viure, com per visitar-la, és fàcil moure’s (el transport és molt econòmic i eficient, el transit està molt controlat, els impostos per la compra d’un cotxe som elevadíssims, 200%).. Però res és perfecte, hi ha càmeres a tot arreu, tot està vigilat i controlat…\nSi algú es queixa a casa nostre dels cartells en dos idiomes, aquí conviuen 4 llengües (Anglès, Xinès, Tàmil i Malai) tot està doncs retolat en 4 idiomes.\nEn Rubén, en Jordi i la Laura, els nostres Alumni del CETT ens han tractat súper! Des d’aquí els agraïm que hagin compartit la seva història amb nosaltres!\nFa calor, això si, estem a 140 km de l’equador, però estan preparats, fins i tot a la majoria de carrers tenen porxos per fer ombra!\nAquí sembla que sigui nadal, s’estàn preparant pel cap d’any lunar Xinès, el proper 25.\nSeguim cap a Indonèsia, primer destí Jakarta i tot seguit estarem unes setmanes per Bali, a veure!\n#paradatecnica #CETTwanderlust #CETTalumni. #singapore #festivalculinari #totesunmercat


North American Aviation fut le premier constructeur d'aéronautique militaire américain par le nombre, durant la període de 1935 a 1967. Rien que pendant la Seconde Guerre mundial, il produisit 41 208 avions. A partir del debut des anys 1960, la companyia es focalitza sobre els programes de missils i espatiaux, participant entre altres programes Apollo. Al març de 1967, North American Aviation i Rockwell Standard Corporation fusionenèrent au sein de North American Rockwell, que es va convertir el 1973, Rockwell International i finit per ser absorbit per Boeing en 1996.\nAquí teniu el F-100 Super Saber un dels primers combatents supersònics nord-americans (primer vol el 1955), aquest add-on és una conversió nativa de FSX Compatible amb acceleració Prepar3D v4 +. Inclòs amb diverses animacions, cabina virtual bàsica, tauler 2D, sons, tres repintures i documentació. El Super Sabre F-100 nord-americà forma part de la primera generació de combat supersònic nord-americà coneguda com Century Series Fighters, juntament amb la seva contrapart soviètica. el pagès MiG-19 de Mikoyan-Gourevitch. Aquest avió va rebre el sobrenom de Hun (abreviatura Cent referint-se a la seva designació "F-100") pel seu pi ... Llegeix més\ndescàrregues 4 962\nRockwell OV-10D Bronco amb els colors de la Marina dels Estats Units (USMC) i la Civil Air Patrol (PAC: un auxiliar civil de la Força Aèria dels EUA). Model 3D convertit a nadiu FSX format per LLS. Prepar3D compatible amb v4, inclou sons personalitzats, textures d'alta resolució, animacions, indicadors personalitzats. Gràcies a Chris Evans per les captures de pantalla. Sobre l’avió real: el Bronco OV-10 és un avió d’artilleria d’atac, reconeixement i guia terrestre dissenyat per nord-americans. Ha participat, entre altres coses, a la guerra del Vietnam i a la lluita contra els narcotraficants a Colòmbia fins al 2 ... Llegeix més\nModel original de Tim Conrad, FSX format natiu de LLS, muntat i editat per Chris Evans, redissenyat per Ken Glazer\nmida 18.7 MB\ndescàrregues 7 945\nAlpha T-28 Trojan Set FSX & P3D CALENT\nEl T-28 Trojan és un avió d'entrenament que va utilitzar la Marina dels Estats Units després de 1949. Després és substituït pel T-34 Mentor. Aquest avió pot aterrar en un transportista. (La versió compatible FS2004 està disponible aquí) Una meravellosa add-on natiu per FSX & P3D abans payware, però ara de franc. Inclou nou textures, un VC amb indicadors personalitzats i 4 models. Utilitzeu la tecla T programada per al ganxo de cua. Llegiu-me el readme per a altres funcions Llegeix més\nmida 24.9 MB\ndescàrregues 11 581\nIRIS Pro Series T-6A Texan II FSX & P3D CALENT\nEl Beechcraft T-6 Texan II és un avió turbohèlice monomotor construït per la Raytheon Aircraft Company (actual Hawker Beechcraft). Basat en el Pilatus PC-9, el T-6 és utilitzat per la Força Aèria dels Estats Units per a l’entrenament bàsic de pilots i per la Marina dels Estats Units per a l’oficial de vol naval conjunt (NFO) primari i intermedi i l’oficial de sistemes de combat de la força aèria (CSO). formació. Ha substituït el T-37B Tweet de la Força Aèria i substitueix el T-34C Turbo Mentor de la Marina. El T-6A també és utilitzat com a entrenador bàsic per la Royal Canadian Air Force (CT-156 Harvard II), la Luftwaffe d'Alemanya, el grec ... Llegeix més\nmida 86.0 MB\ndescàrregues 28 188\nS'ha canviat 06-01-2019\nRockwell nord-americà OV-10A Bronco Series FSX CALENT\nVersió FS2004 feu clic aquíAquí tornem a provar-se una super meravella sense moderació, aquí teniu una feina ben feta! Aquí teniu Tim Conrad. Paquet tot inclòs: textures HD 2048x2048 DXT5, cabina virtual d'alta qualitat i sons clicables, personalitzats, natius FSX SP2, model 3D creat amb FSX SDK SP2 / Acceleration.Include with six repaintings and four 3D models: "20th TASS, Danang, South Viet Nam 1969", "VMO 2 USMC, Danang, South Viet Nam 1970", "VAL-4 USN, Bien Thuy, South Viet Nam 1971 "," Moroccan Air Force 1980's "," 40 Squadron, Barcelona, Venezuelan Air Force 1973 "," 3 Squadron, Baucou, Indonesian Air Force 1981 "T ... Llegeix més\ndescàrregues 18 449\nT-6G nord-americà per a texans FSX SP2 CALENT\nEl North American Aviation T-6 Texan era un avió entrenador avançat monomotor utilitzat per entrenar pilots de les Forces Aèries de l'Exèrcit dels Estats Units, la Marina dels Estats Units, la Royal Air Force i altres forces aèries de la Commonwealth britànica durant la Segona Guerra Mundial Anys cinquanta. Dissenyat per North American Aviation, el T-1950 és conegut per diverses designacions en funció del model i de la força aèria operant. L'USAAC el va designar com a "AT-6", la Marina dels Estats Units el "SNJ" i les forces aèries de la Commonwealth britànica, Harvard, el nom que és més conegut per fora dels Estats Units. Segueix sent una guerra popular ... Llegeix més\ndescàrregues 13 489\nSabre F-86 EF nord-americà FSX CALENT\nPer a la variant compatible amb FS2004, feu clic aquíAquí s'actualitza el F-86 E / F SABER + SP1 nord-americà per FSX. Un avió amb una cabina en 3D completa i textures realistes, els sons són increïbles i el model és de molta qualitat. Això add-on fàcilment podria ser un programa de pagament, però és un programa gratuït per a la nostra felicitat. És una meravella! Una raresa en aquests dies ... Gràcies a SectionF8 per la seva amable col·laboració. Inclou en aquest fitxer un paquet especial de nou textures addicionals. AVÍS: heu de llegir el manual inclòs per entendre el funcionament d’aquest dispositiu, inclòs el tren d’aterratge realista. Llegeix més\nSeccióF8, adaptació FSX : Björn Kesten, EDCW\nmida 39.04 MB\ndescàrregues 33 167


“Des de l’any 2011, com a resultat de les retallades que la Generalitat va dur a terme en serveis de salut, el nostre municipi )amb una població de més de 28.000 habitants) està patint retallades que afecten directament a la nostra vila, com ha sigut el tancament del serveis d’urgències nocturnes (i, conseqüentment, el tancament del servei de farmàcia de guàrdia nocturna), la qual cosa ha posat en risc la salut i la qualitat de vida dels veïns i veïnes de Sitges.\nAquesta mesura que la Generalitat justifica per estalviar despeses sembla del tot inacceptable tenint en compte que la salut és un servei fonamental per les nostres vides, la malaltia no avisa i moltes vegades l’atenció i l’actuació immediata es fonamental per salvar una vida o per disminuir el patiment.\nPensem que ja és hora de que els sitgetans i sitgetanes ens posem en marxa per demanar l’obertura del servei d’urgències i de farmàcies en horari nocturn.\nPer aquest motiu proposem una trobada amb les entitats i associacions veïnals compromeses en la defensa de drets socials i unir esforços en la lluita per aconseguir aquest objectiu.\nA l’acte han assistit diversos regidors de l’Ajuntament de Sitges, membres de la CUP, CIUTADANS i SITGES EN POSITIU s’han interessat per aquesta plataforma.