Entrevista a ràdio l’OM\nAquest és l’enllaç d’una entrevista que em va fer Zequi Castellano per a la ràdio, pels quaranta anys de l’escolagavina. Com que no faig balanç de l’any, ni resum, ni explicaré èxits o fracassos principals, pose l’escola per davant, que és realment el resum d’aquella entrevista. L’any que haguéssem pogut tancar la independència del país, o haver-la encaminat amb major criteri, però ens hem quedat amb un pam de nas, al nord; perquè al sud continuem sense TV3, com quan governava el pp, ni Catalunyaràdio, malgrat que els han oferit els repetidors per engegar, no els hauran volgut, que ja ho vam dir, que al psoe potser que tant li feia, esperem que a Compromís, no, que no li faça el mateix pes para que arre. Però ves que mai no se sap. De Podem no diem res, que no sabem si és que ja els va bé així, que els valencians continuem incomunicats. Que només el filtre espanol siga qui ens passe les notícies. Potser per això, la manca de mitjans o l’abús dels mitjans de sempre, els resultats electorals des de valència han tornat on eren, amb majoria del pp, malgrat que són els mateixos gramàntols, corruptes i furtamantes. Homes sense escrúpols i dones pitjor. O igual, tant se val. Sense escrúpols. En quina cosa han canviat les coses a València en aquests cinc mesos, la gent no ho sap, perquè no té informació del canvi. Amb l’ofec econòmic que ens destina espana i l’exèrcit funcionarial de les conselleries (els alts càrrecs que va posar a dit el pp es mantenen i procuren per una política nefasta i ruïnosa).\nSi n’hi ha canvis, a la gent no sembla que li arriben sinó els perfums de la cançó de l’enfadós. Doncs, au, ni mitjans de comunicació ni recursos, ni gaires hòsties, tu. Lectures, torrons, i una situació que cada dia que passa se’ns torna a la contra, perquè perdem el temps sense saber, sense avançar, sense… No semblarà que no estàvem preparats?\nÉs cap d’any, la festa, la xerinola, i el burro en l’herba. I demà tornarem a parlar de la fira del llibre a l’Ateneu de Bétera. Dissabte, diumenge i dilluns va el gros del programa, una traca final molt bèstia. I això que hem viscut dos dies d’autèntica emoció, amb la poesia i la novel·la anarquista de Juli Alandes. L’actuació de Sèrman Mànser va ser antològica. Una de les vesprades brillants de l’Ateneu, i ja en van sis. O deu, O cent.\nFira del llibre a l’Ateneu de Bétera: “pessics de vida”\nAvui torna la fira a l’Ateneu. Tornen més coses, per exemple, una reunió dels socis de l’Institut d’Estudis Comarcals del Camp de Túria per fer balanç d’aquella jornada de super alcaldes, i la projecció d’un segon jorn que aplegue totes les cases de la comarca: sobretot per no perdre més dies d’aquests que semblen voler indicar-nos qualque cosa. En quina cosa heu notat el canvi polític comarcal? Podeu dir fins a tres coses. I pel que fa a l’àmbit local?, tres coses més!\nTorna Vicent Morelló a l’Ateneu, músic il·lustre, que ja va fer un esguerro de compra i ens va lliurar la frase del dia: ‘Aquest llibre que tens a les mans, Dante i l’infern, em sembla una de les coses més extraordinaris de la literatura: Dante feia versos com hagués pogut fer albaes”. Em parlaré en un altre moment, d’aquestes albaes de Dante. Torna la poesia, aquesta vesprada amb la presentació del llibre ‘Pessics de vida’, de Víctor Iñúrria, arquitecte, entre més oficis, que recitarà en valencià, euskera, però ho podria fer en rus i unes quantes llengües més: “Ombra fresca de figuera […] que tingues bona florada, i fresca ombra projectes, a tots els joves amants, que al teu costat s’arreceren, figuera del meu corral!!”\nTorna el desencís d’un empat, o l’encís, mai no ho sabrem, adobat perquè l’esme de perdre llençols i llençols a cada rentada no vaja sol. Ja apunten que amb aquest ritme ‘podèmic’ d’inacció, acabarem despullats dormint al ras. En canvi, no ha tornat la ràdio en valencià a València, ni en català tampoc, ni ràdio 9 ni catalunya ràdio, malgrat que siga la mateixa llengua i els repetidors siguen d’una tecnologia gratuïta i favorable al govern valencià. Algú va apuntar que ja els convenia, a psoe i companyia, aquesta mudesa contra els valencians: mudesa?, mutisme?, sordesa?, tant se val.\n“Són les festes de Nadal,\nPerò el xiquet res en sap\nés encara molt menut\ntan sols dos anys ha comptat.”\nPessics de vida, Víctor Iñurria, edicions Neopàtria\nPublicat dins de ateneu_bétera, camp de túria | Deixa un comentari\nFira del llibre a l’Ateneu de Bétera (3)\nPublicat el 26 de desembre de 2015\nEl segon dia de fira vam tenir la visita sorpresa d’Eva Dénia que ens portà ‘quan abril encara era abril’, que ràpidament es convertí en el més venut, un disc intimista, amb lletres de la pròpia Eva i l’ajut d’uns quants músics estimables: merxe martínez, carles dénia, toni belenguer… L’hem escoltat dues vegades només, però n’hi ha cançons que ja ens fan el pes i podran convertir-se en cançons d’ànima. En parlem a la vora del foc, de les Sis veus, d’aquest treball acabat d’eixir del qual Eva es troba satisfeta, vint vegades que l’hauré escoltat i no em cansa, parlem d’amics comuns i de la presentació a l’Ateneu aquest estiu, al corral d’Epicur… A migdia tope amb Pep Codina que atura el cotxe de colp i es treu de la mànega una altra perla valenciana acabada d’enfornar: ‘Done’m l’asguinaldo’, un cd amb cançons populars del Nadal valencià, de Callosa, d’Alcoi, de Benaguasil, d’Atzaneta, de Vinàròs, entre més d’una feta i adaptada per l’Aljama de Bétera, n’hi ha també del grup Alimara, d’Urbàlia Rurana, del grup de danses del Raval, de Dani Miquel, de Ximo Cafarena… Vaja, qui no canta per Nadal no canta son perpal. El llibret, els textos i la tria és del mestre Frechina, i la publicació és a càrrec de la diputació de València. Nadales populars que s’afigen al corpus amplíssim nadalenc, d’ençà d’aquell tresor del professor Manuel Sanchis Guarner.\nPel que fa a més música, demà diumenge l’Ateneu oferirà un concert infantil de la Companyia Marcel el Marcià: per a la xicalla que vulga passar-ho bé dins el programa de la fira del llibre i de la música. De matí, a Consolat de Mar, a Benaguasil, la colla de tabals i dolçaines del Camp de Túria farà el concert popular de Nadal a les 12.00h\nFira del llibre i de la música a l’Ateneu de Bétera\nPublicat el 22 de desembre de 2015\nLlibres i música, vet ací una aposta per un Nadal de cultura, lúdic, festiu, valencià i original… Home, això dels llibres, vols dir que és gaire original? Com l’arbre, com els Reis d’Orient, com el pare Nadal, o els torrons de Casinos, tant se val. L’Ateneu de Bétera i l’Institut d’estudis Comarcals del Camp de Túria han preparat un programa farcit de presentacions, novel·les, poesia, vins, concerts, recitals, sopars i rondalles… També n’hi haurà sorpreses, improvisació, torrons, llar de foc, herbero i bona conversa… Autors premiats i autors novells, músics, enòlegs, lectors joves, pianistes, showmans, editores, i ja veurem que més inventarem durant deu dies de fira a l’Ateneu: Raquel Ricart, Juli Alandes, Núria Sendra, Albert Ortega, Víctor Iñurria, Toni de l’Hostal, Joan Clotaldo Martín, Pep Ricart, Jem Cabanes, Irene Cano, Llorenç Giménez, Vicent Partal, Carles Subiela, el mestre Ferran, i encara potser que ens deixem més noms propis que no estem autoritzats a dir… Potser que l’alcaldessa de Bétera inaugure la fira, enguany, o potser que passen els Reis d’Orient i l’esperit de Durruti, o Sant Roc, o Sant Jordi si tot plegat fa tanta aulor de llibres, i una burrà de gent que voldrà fer una tria de lectures, i els pastors de Llíria i Olocau, i els aiguaders de Gàtova, i de Nàquera en baixaran dos, amo i gos, i de Bofilla no vindrà ningú, ni no és que son amics, una rastrera de noms, Lluís de Planes, i mestres de llengua, d’història, de ciències… Un pessebre vivent en favor de llibres, de coneixement i d’horitzons de mar i de sal. Ves si no corre una fira que no es voldrà perdre ningú.\nBenvinguts a Bétera.\nEl regal de treballar a l’escola\n“L’Escola Gavina és tot un regal per a qualsevol mestre”\nAlbert Dasí reflexiona sobre l’ensenyament i l’efecte que exerceix sobre l’alumnat i les famílies un centre capdavanter fundat per persones com Rosa Serrano o Fina Masgrau entra d’altres\nE.Castellano – Picanya\nFa quaranta anys que al terme municipal de Picanya, és va bastir un edifici blanc, dinàmic, obert i amb molta llum i ben acollidor que havia d’albergar l’Escola Gavina, on ara mateix Albert Dasí, fa de coordinador i director d’aquest col·lectiu de mestres que malda per oferir una educació capdavantera dins del panorama educatiu del País Valencià.\nQuè és per a tu l’escola?\nSi he de resumir el que significa per a mi l’Escola Gavina, no em surt cap altre pensament que no siga dir-vos que l’Escola Gavina és un regal. L’escola en general és un regal. Poder treballar com a mestres dins d’una escola que et dóna llibertat d’acció, de pensament, de treballar en equip, de poder-nos formar, de poder triar com i de quina manera enfoquem objectius, materials, procediments, metodologies… això és un regal per als mestres. Però a més coordinar tot això és una de les loteries més grans que em podien haver tocat en la vida.\nTot el que es fa l’escola té un trellat?\nTot no, perquè les persones si tot ho férem amb trellat, no disposaríem d’aquell punt d’enginy, brillantor i creativitat que en molts moments es necessita. La investigació demana que en algunes vegades ens puguem equivocar o desviar del que ens havíem planificat en un principi. Tot i això afegiré que malgrat tot el que dic, s’ha d’afegir que afortunadament aquesta escola té una gran quantitat de trellat.\nTé sentit mantenir aquesta mena de projectes a l’Horta?\nCada vegada més. Estem ben convençuts que entre algunes escoles públiques i les cooperatives com la nostra, (la Comarcal, la Masia, les Carolines…) que hem optat per desenvolupar metodologies a partir de l’ensenyament de la llengua, de la descoberta de l’entorn, de la formació dels mestres amb coherència, no sols té sentit, sinó que a més, té la possibilitat de ser exploradors per a altres models d’escola que vulguen compartir.\nNo sols hi ha una prioritat. Aquesta escola i també d’altres com les que he mencionat abans, cerquen que l’alumnat visca, riga, siga, que tothom aprenga continuament, tant l’alumnat com el professorat. Per tant, la principal prioritat és veure com els xiquets i les xiquetes aprenen cada dia, veure com ens adaptem als grans canvis socials que s’hi produeixen i mirar de compartir l’aprenentatge i observar com les famílies intervenen cada vegada més en aquest procés. Així doncs, la prioritat principal de la Gavina és ser escola i fer escola.\nSens dubte. Una escola que no té finestres i portes obertes al món, no s’entendria com a tal i esdevindria alguna cosa massa artificiosa. Què és el que passa al món i com nosaltres entrenem els nostres xiquets i xiquetes perquè puguen explicar-se’l, fa que una part important dels objectius d’aquesta escola siga eixe entrenament del compromís social, perquè l’actual alumnat arribe a ser crític dins del conjunt de la seua pròpia vida.\nEl futur de l’escola valenciana passa per ací?\nIndubtablement; però també per altres centenars d’escoles més que hem entés el que significa aprendre i ensenyar, el que suposa el compromís amb els nostres valors i realitats com a poble, del que significa ser una escola oberta a Europa i al Món… no hi ha dubte que el futur de l’escola valenciana passa per aquests paràmetres.\nCom s’ha pogut preservar l’objectiu fundacional fins ara?\nDoncs perquè hi ha aquelles coses bàsiques de la vida, que disposen d’uns trets que es repeteixen al llarg dels anys i de les generacions, que et surten a cada pas: ser persones, ser bones persones, ser gent amb coneixement, amb esperit de col·laboració, solidàries… aquests trets són tan vàlids en el segle XXI com ho van ser en el XIX o com ho seran en el XXII.\nPreocupa el futur de l’escola?\nEns preocupa en el sentit que allò que fem avui, puga tenir garantia d’èxit, d’eficàcia, de productivitat i ens preocupa obrir demà i tenir la mateixa il·lusió i el mateix coratge. Mentre estiguem interessats en millorar cada dia, estarem en el camí. L’escola d’ací a 15 o 20 anys no sabem com serà, però mentre anem formant-nos i anem caminant, no ens ha de preocupar massa la sorpresa que ens trobarem, perquè sabrem atendre-la amb la mateixa eficàcia i disponibilitat com ho fem ara.\nNota l’escola el vent social i polític de l’exterior?\nI tant que ho nota. El canvi polític que s’ha produït al País Valencià, es viu i es respira d’una manera determinada i, en el nostre cas particular, coincideix que entre les nostres famílies hi ha persones que tenen càrrecs de responsabilitat al govern i això fa que respirem un clima de complicitat que ajuda a caminar sense la cotilla que ens atrapava.\nPublicat a El PuntAvui: Educació Picanya – 19 desembre 2015 8.26 h\nPidolem en una carta\nI a tu Melcior, et demane que ens deixes una TV perquè els xiquets valencians no siguen menys que els xiquets portuguesos, o els andorrans, o els francesos, que puguen tenir una televisió en llengua pròpia; depàs, també et demane que ens deixés un permís especial per veure TV3, els programes infantils, sense les notícies, si no han de parlar dels valencians…I a tu Gaspar, per compte dels 100 milions d’euros de la fórmula 1, et demane 100 tractors i cents homes que puguen llaurar els camps erms, abandonats per manca d’inversió, de joves que s’hi dediquen; i a tu Baltasar, a tu et demane que no ens furten l’ànima cada dia, només això, que les coses siguen justes com suposem que seran en altres indrets de la península, a Gibraltar, a Portugal, a Andorra, a Euskadi potser, amb les mateixes possibilitats que ells; i a tu Melcior et demane intel·ligència, per als 69 assessors sense graduat escolar que es xupla en Rajoy; i a tu Gaspar et demane independència, independència de curriculum per a l’escola, i més mestres, i logopedes, i especialistes, i filòsofs, i matemàtics, tants com n’hi ha desocupats i necessitem que ens aporten mans i coneixement, i psicòlegs, i escoltadors de famílies i les seues problemàtiques, i a tu Baltasar, a tu et demane una distribució equitativa de les comunicacions, de rodalies sobretot, i que el tren de Bétera no tinga una via única, no sinyor, i torna’ns els diners de l’AP7, la mateixa quantitat que s’han estalviat els del rovellet de l’ou quan viatgen on i com els dóna la gana… I a tu, Melcior, porta’ns coratge per atendre vells, desassistits, desarrelats, despullats. I a tu… Eh,que diumenge no és Reis, que no que no, que diumenge són eleccions a espana… (!)\n…A tu Melcior, et demane que ens portes democràcia només, als valencians, que som els únics que tenim prohibida la TV, que no hauríem de ser menys que els altres, els pobres, els pòtols, els bruts, els perduts els muts o fins i tot aquelles que mai no miren la TV; a tu, Gaspar envia’ns el Fla (!), i el flam d’ou, i el flaó de Morella, i flassades per no passar fred, i flascons de perfum, i flaire de tarongina…; a tu Baltasar, et demane un sac de tela de sac amb un filferro gros per ficar a dins tants enemics com tenim els valencians a espana, tants que no sé si ens n’hauries de portar dos, de sacs de tela de sac ben grossa. I a tu Melcior, portants un altre calendari que no continga 100 anys de mal finançament contra els valencians; i a tu Gaspar, si et queden més coses per portar, porta’ns nassos de pam, per vestir tos els polítics que diumenge continuaran venent-se el territori, la gent, el patrimoni en favor dels homes de ponent. I a tu Baltasar…\nEl cervell de canari del menistre Montoro\nEls valencians ni tenim cona de porc ni som gripaus de la fauna ibèrica, malgrat que a Madrit pensen que podem aguantar el càstig que la política espanola ens ha adjudicat com una plaga bíblica. N’hi haurà un dia que no només ens queixarem, que haurem pegat a fugir farts de la mediocritat que ha assaltat les nostres cases. De quina cosa ens queixem els valencians, es demana el menistre d’economia, un home que és una metàfora d’animal, ja trieu si tito, ànec o porc: ens queixem, d’una realitat que vostés, a madrit, han dissenyat contra nosaltres amb mala fel i mala llet. Ens queixem si ens roben, senyor menistre, i vostés ho fan cada dia, ves per què ens queixem: ens roben l’escola, que s’emporten els recursos dels nostres alumnes per destinar-los a tots els alumnes d’espana, madrit, extremadura, castella, mentre els nostres es queden amb un pam de nas. Ens queixem que els nostres hospitals patesquen de cotó, de tisores, de pinzes quirúrgiques, de mínims per atendre, mentre els seus malalts espanols, els de madrit, extremadura, castella o múrcia, tenen els recursos que els malalts valencians no tenim. Ens queixem de l’insult que significa tenir una via, una de sola, per arribar a Europa, lenta, torpe, espanola, ens queixem de no tenir un transport de trens professional via a Europa, ni unes rodalies dignes, mentre vostés els espanols de madrit castella extremadura o albacete llancen milions en vies ruïnoses, vies que paguem els valencians. Ens queixem dels clots en els camins rurals, de les desfeta de l’arquitectura, de l’abandonament del patrimoni valencià, de la manca de recursos per atendre allò bàsic i allò que vostés sí, vostés, menistrot, vostés sí que destinen a luxes que els valencians no tenim: ho sap que n’hi ha escoles de necessitats educatives que no han cobrat fa sis mesos?, ho sap que vam haver d’abandonar les brigades de muntanya, els bombers forestals, perquè no teníem recursos, ho sap que tenim un índex d’ocupació pública molt menor que la que vostés destinen a almoïnes…, ho sap que l’abandonament del camp valencià és fruit de l’ofeg econòmic de la política espanola, que ha primat furtar que invertir, robar que protegir, saquejar que innovar? Ho sap fins al punt que van legalitzar el robatori amb lleis que protegien més els madrilenys extremenys o castellans, aquests sí espanols, que no els valencians. De quina cosa ens queixem? Ara li diré el nom del porc si no el coneix: ens queixem que encara ens queixem solament, i que no tenim suficient majoria per declarar la independència fiscal, econòmica, per tenir una hisenda pròpia, per gestionar els nostres recursos. Ens queixem que només ens queixem, en canvi de dir-los “prou”, els valencians no som menys que vostés, no ho hauríem de ser, però necessitem escampar aquesta realitat que vostés amaguen a la majoria de valencians, per això ens han prohibit els mitjans, perquè no ho expliquem, per això no tenim manera d’anar dient com és la realitat espanola que ataca directament els valencians fa més de cent anys, sense vergonya els últims trenta, que damunt tenen la cara de preguntar-nos per què, per què ens queixem de no tenir, de no poder, de no respirar: és això mateix, ens queixem que no podem respirar per ofeg econòmic que madrit-espana ens provoca… I molts milers comencem a escampar la queixa perquè d’altres milers de valencians se n’adonen que amb espana no anem enlloc. NI volem anar-hi més.\nEns queixem que els cervells del canari governen des de la mediocritat, que al remat es tradueix en un deute històric de vassallatge submissió i jerarquia. Nosaltres els valencians no som criats, que és com vosté i tots els que han governat com vosté, ens tracten, criats d’una espana on, pel fet de ser de madrit extremadura castella albacete, tenen drets sobre els nostres diners. I quan vostés acaben de menjar, de dinar al plat, de fer-se les postres, els dolços, el café i ves a saber, només aleshores ens criden per venir a recollir les molles. Ves com és allò que vostés en diuen solidaritat entre els pobles. Aqueixa solidaritat, menistrot, que nosaltres li diem saqueig.\nDe quina cosa ens queixem, els valencians, menistrot? I vosté, cervellot que no ho sap, sap quantes potes són ‘sent’ un porc?\n100.000 milions d’euros\nPublicat el 16 de desembre de 2015\nLa lògica diu que diumenge cal votar si volem canviar alguna cosa. És la lògica d’ells. La lògica d’espana. La de sempre. Almenys la lògica que, als valencians especialment, ens ha anat tan malament. Un suïcidi. Però malgrat això, l’horror que ha significat, imaginem que els fem cas, que apliquem la lògica d’anar a votar diumenge. Continuem. Imaginem que diumenge a la nit som majoria, els qui havíem decidit de votar, i aconseguim de canviar la cara d’aquell parlament, que després farà per canviar la cara del nou govern. Un govern que, a més, farà per canviar la lògica de governar com ha fet els últims 100 anys (si fa no fa en democràcia, en transició, en dictadura, en república, en monarquia, en dictadura, en monarquia, en… Tant se val!). Farà per canviar la lògica de castigar els valencians, que és allò que ha passat els darrers 100 anys. La de furtar als valencians cada any uns 10.000 o 12.000 milions, segons els càlculs estimats pel professor Cucarella. Imaginem que passa tot això, una cosa rere l’altra, i finalment el nou govern decideix de governar amb equitat. Ells potser no saben que és ‘equitat’, però nosaltres els ho podrem explicar, si són nous. En uns pocs dies es posen d’acord de governar i no ho faran contra els valencians. Que no que no. Aleshores els valencians tindrem dues bones notícies a celebrar. Tindrem un finançament just, d’una banda. Que voldrà dir camins, serveis, cultura, educació i sanitat per atendre com cal tothom. Fins i tot per acollir milers de refugiats per oferir-los treball i ocupació, al camp, a la indústria, a l’escola, allà on mires hi haurà ocupació. I la gent gran serà atesa com mereix, com la gent gran d’altres llocs si fa no fa, tampoc no en volem més. La segona bona notícia? Ah, sí, la segona bona notícia és que espana ens tornarà els diners robats els últims cent anys. Bé, no ens els tornarà de colp, això no podran fer-ho tan ràpidament, malgrat que posaran voluntat. No. Ens en deuen massa per pagar-ho tot de colp. Ves si ens en deuen. Anirà bé de començar pels primers 100.000 milions d’euros. Per començar no ens anirà malament per pagar deutes, atendre tanta gent a la qual devem, tants mestres que fa mesos que no cobren, tantes factures impagades (ep, els corruptes s’hauran d’esperar, que els jutges nous de trinca decidesquen), haurem de pagar tants metges com caldrà contractar per atendre hospitals, per atendre mínims, tants mestres com caldrà incorporar per atendre necessitats educatives, tants com hauran de netejar, pintar, refer, millorar, tants funcionaris que caldrà incorporar per equilibrar la despesa proporcional d’aquella capital d’ada colau, i la d’extremadura, i la de totes les altres ciutats que xuplen i xuplen i xuplen… Amb els 100.000 possiblement atenguen el deute dels darrers cinc o sis anys. No cregueu que gaire més. Però ja podrem començar a gestionar, una mica millor. El camp, els pobles, les ciutats, les urbanitzacions, els paratges naturals, els bombers, els bombers forestals, els ramaders, sí, sí, imaginem que tot això fóra una lògica comuna, compartida, col·laborativa. Que tot això fóra possible a espana… el reconeixement, el deute, el final del robatori organitzat… tot això. Així que… Diumenge, on voleu que anem, els valencians, a reclamar la lògica?, la d’ells…\n‘Temps en dansa’\nPep, Imma, Codina, Carles, Vicent, Maria, David, Lorena, Marieta, Xavi, Toni, els xiquets… els crèdits que anunciaven el nou espectacle de L’Aljama, ‘Temps en dansa’, dirigit per Pep Ricart, és un poliedre sublim en favor de la cultura i la intel·ligència: durant cinc quarts expliquen una història de Bétera lligada al treball, la festa, la mort, la música, la infantesa…, un homenatge a la vida rural del segle XX. Bellesa, dansa tradicional, naturalment, amb una barreja de recursos que el director ha sabut combinar per extreure partit del conjunt en un temps breu, que ens explica la història del poble a través d’un regal: una part de la corda de l’orquestra del centre artístic, la rondalla que forma part de la pròpia Aljama, les veus de l’albà que són les veus d’estil valencianes sense les quals el producte final no seria el mateix, la dolçaina i el tabal extraordinari de Jareño, Lluís i David, les imatges dels referents del poble en aquella pantalla que elevava el siroll entre el públic cada colp que el canvi ens ensenyava el cinema, el calvari, l’església, l’era, el carrer Major, la plaça, el magatzem de taronja, el camp, el ball de Torrent, el llavador, la font, l’om, una vida que se’n fuig, desapareguda, i un record que durant setanta-cinc minuts ens treia l’enyor, l’emoció, la sobrietat, el dol, i la festa de diumenge entre els joves que es trobaven per ballar o porfiar amb els carros. Els xiquets, el sereno, el festeig, la tradició, la mesura d’un producte bell, d’una estètica que ens recordava l’entrada dels I Muvrini i el poble cors al París-Vercy, un fresc àgil que ha sabut combinar el present i el passat, a la manera valenciana: molts dies d’esforç per una carcassa final que hem vist no-vist i a una altra cosa. Amb uns quants balls l’Aljama ens explica un segle, una tria del segle lligat al poble, i la sensació és que en volíem més, que aquesta història que pertany a tanta gent que coneguem, se’ns ha quedat excessivament curta per recordar-ho tot, per recordar i valorar els nostres, per agrair allò que hem viscut, malgrat les estretors, la duresa, el plany, però també la joia de la festa i la força del jovent exhibint-se a la plaça. Un cant al poble, el treball de l’Aljama, sens dubte. Que mereix que pensem aquests productes més enllà de la representació o l’espectacle en un escenari, perquè hi ha investigació, cura, estètica, estudi, i l’encert de convidar professionals que adoben un producte final exquisit, que ens explica qui som i d’on venim amb aquella traça que combina teatre, dansa, música i el coratge de gairebé un centenar de persones que hi han col·laborat, amb els escassos recursos de sempre. Gràcies. Tres vegades. Gràcies.\nDues coses que voldria afegir: una proposta per a la regidoria de cultura, perquè se n’apropie d’aquest regal per oferir-nos-el més vegades, possiblement en obrir la festa major del 2016, o ara mateix, si és Nadal. Una segona cosa, la recaptació de tot plegat era per ajudar a la investigació de malalties catalogades com a rares. I és que aquests de l’Aljama són incorregibles, en això també. Per molts anys.\nQuè se n’ha fet del notari?\nAquesta acció de la CUP, pura i democràtica, podria portar el procés majoritari d’independència a un estat d’intermedi i de repòs, un procés larvat, com si diguérem de ‘sempredormambcoixí’, o com si no ho diguérem, tant se val.\nUna cosa semblant com li va passar al notari valencià, il·lustre que va ser quatre anys al parlament però, en perdre cadiram, va passar a un posicionament belicós contra el procés mateix, un posicionament que molts no enteníem de cap manera, si no era perquè havia paït malament la derrota. Era una persona cabal i necessària per al futur govern, si és que n’havíem de tenir mai, un govern propi, i no aqueixa pantomima d’autonomia que ha dibuixat espana justament perquè espana sobreixca.\nPodria passar amb Ignasi Blanco, que va fer un paper principal durant quatre anys a les corts valencianes però després no va tenir suficients vots per tornar a reeixir, i va diluir la seua acció política escrivint llibres, i fent xarrades. Potser tornant allà on hi ha la veritable política fora dels llums i maquillatge en directe. Ara podríem patir si fa no fa, la mateixa cosa, un cop demostrat que 72 independentistes no són suficients per esclarir el futur i el major repte que té un parlament que no vol ser de per riure: fer un país des de zero. Ens podem diluir, o passar a l’estat d’enfadats permanents, pensant que l’enemic som nosaltres mateix, mentre els espanols, els nostres ‘veritables amics de l’ànima’, ens peguen pel sac, ens furten lo nostre, ens violen els homes, i ens bescanvien els xiquets per cromos de futbol i de bous. Per cert una gran idea fer un àlbum de bous de carrer, a València tindria una burrà d’èxit, més encara que els cromos de futbolistes o de corruptes.\nDemà continuarem en fred, la pistonada filosòfica: que faria Nietzsche abans del 20D? Trauria a ballar l’Anna Gabriel? Proposaria un trio amb Mas, l’Anna i ell mateix? Proposaria traslladar el parlament català al Molino i posaria l’Anna de primera balladora?\nI Epicur, què diria de tot plegat, el primer mestre que va dedicar els estalvis a construir una escola en casa on anessin homes, dones i esclaus barrejats o preferiria de deixar els diners guardats a cajaalmeria, bankia_és_espana o a La caixa?, la caixa dels catalans…\nUna altra oportunitat perduda, o guanyada, o despullada, que els catalans som així i els valencians hem bescanviat un entrenador de futbol amb un president xinés, uns bancs espanols i un finançament que no voldrien ni els fillsdeputes d’alcatraz…\nPerò dos mesos i sis dies després, el monument David diu que la solució és donar dos cromos a Junts, però dos cromos que no puguen completar l’àlbum, i ja han aparegut tot de queixes, que no que no, que això no és sostenible, ni ecològic, que millor els pellets a les plaques solars, que millor les plaques solars als ventiladors gegants, que millor puta que beata, i no eixim de comptes ni sabem per on pegar. Ells, sí, ells no peguen patà, i continuen robant-nos, la hisenda, el finançament, la canella en rama i les taronges orovals que pengen de l’arbre… Per cert, a com paga les taronges el govern d’espana? I Podem? I Compromís-Podem? I la CUP? I Junts… Ca, els de compromís mengen mangranes! I els de la CUP només pomes!\nSi no ens aclarim ni en la fruita de taula, com voleu que destriem un país sencer, una nació? Si plegats fem riure o fem per riure!\nA quin preu penseu que van les mandarines? Ja teniu arbre de Nadal?


STEPV presenta les baixes dels centres que encara no s’han cobert | STEPV\nDimarts 30 setembre 2014 13:56 h\nTal i com havia anunciat STEPV, ahir va presentar a les diferents direccions territorials d’educació 25 places de centres educatius que encara no s’han cobert per tal que siguen adjudicades en les pròximes adjudicacions. En concret 8 a Alacant, 4 a Castelló i 13 a València.\nEl Sindicat estarà atent a l’adjudicació d’aquestes places pròximament i continuarà fent-les arribar\nEl Sindicat ha posat aquesta campanya per les queixes dels centres que han sol·licitat fa temps les places (vacants o substitucions) que encara no s’han cobert. A més, hi havia rumors que un 30% de les baixes no s’anaven a cobrir.\nEs dóna la circumstància que a l’adjudicació immediatament posterior a les denúncies de STEPV, moltes de les places que els centres ens van comunicar van ser cobertes. Però encara queden 23 places per cobrir.\nEl Sindicat estarà atent a l’adjudicació d’aquestes places pròximament i continuarà fent arribar a les direccions territorials les places que arriben al formulari que està a disposició dels centres en aquest enllaç:


Google Desktop: molt més que buscar en l'ordinador | Consumer\nGoogle Desktop: molt més que buscar en l’ordinador\nLa nova versió de Google Desktop millora la cerca d'informació dins del PC de l'usuari\nLa Webés un interminable batiburrillo de textos, fotos, programes, arxiusde música i vídeo, que apareixen, es copien idesapareixen sense ordre ni concert. El disc dur dels usuarissol ser una sucursal d’aquest caos.\nGoogle Desktop permet tenir tots els arxius en unes poques carpetes i buscar dins del seu contingut\nels cercadors com Google o Yahoo! els que fan la vida en Internet\nmés manejable. És lògic llavors que Google disposi\nd’una espècie de ‘mini Google’ per buscar dins de l’ordinador. El seu\nnom és Google\nGoogle per a l’ordinador\nel cercador Google s’executa a través d’una pàgina\nweb, i cerca en totes les pàgines de la Xarxa, Google Desktop és\nun programa que s’instal·la en el PC i que busca dins de l’ordinador.\nEls ordinadors actuals poden guardar centenars de Gigaoctets de\ndocuments, pel·lícules i música. Arriba un moment que\nguardar cada cosa a la seva carpeta és massa treball.\neina com Google Desktop permet tenir tots els arxius en\nunes poques carpetes, desordenats, i buscar dins del seu contingut.\nPer exemple, per localitzar aquella carta per a la companyia\nd’assegurances escrita fa un mes, bastaria amb escriure ‘segur’\nen la caixa de cerca. L’aplicació busca en el text\ndels documents Word, en els missatges de correu electrònic\nenviats i rebuts i fins i tot als programes que utilitzin aquesta\nresultats apareixen molt més ràpidament que amb la\nutilitat de cerca de Windows (‘Inici > Buscar’, en el\nordinador). El truc està en la indexació. Quan el\nordinador està parat, Google Desktop indexa els continguts de\nels arxius. Mentre que Windows busca paraula per paraula, Google\nDesktop busca en l’índex dels documents.\nNova versió i noves funcions\nnova versió 4, Google Desktop ofereix una la barra lateral\nper a l’escriptori de Windows. En aquesta barra, a més del\nrequadre per buscar en Google i dins del PC, apareixen petites\nfinestres o ‘gadgets’ (també coneguts com a ‘ginys‘,\nencara que aquesta denominació actualment la hi vincula més\namb Yahoo!) que poden contenir notícies, informació del\ntemps, fotografies, vídeos i molts altres components\nque es poden afegir o eliminar. Si s’utilitza Gmail\nTalk, és molt senzill compartir elements, com una\nfoto, amb els contactes de la barra.\nde les novetats és l’opció de buscar no només en el\nordinador propi, sinó en qualsevol ordinador que l’usuari hi hagi\nutilitzat recentment. Així, per exemple, és possible\ntrobar un document que es va editar en l’ordinador del\ntreball, utilitzant l’ordinador de casa, així com el\nhistorial de pàgines visitades o missatges de correu rebuts.\nUna altra de les novetats és l’opció de buscar no només en l’ordinador propi, sinó en qualsevol ordinador que l’usuari hagi utilitzat recentment\nDesktop ha rebut diverses crítiques. Les primeres versions\nempraven massa recursos del processador per indexar la\ninformació del disc dur, amb el consegüent\nenlentecimiento del PC. Aquest problema va ser esmenat més amb el\ntemps. Però les reticències més importants tenen a veure\nara amb el risc que s’escapin dades confidencials a través\nde l’opció de ‘Buscar en tots els equips’.\nuna empresa de la competència de Google, diu que no es pot\ngarantir la seguretat, i que a més Google aprofitarà\nles cerques internes per augmentar el tràfic en el seu\npàgina i els seus ingressos per publicitat. No obstant això, en Google\nDesktop Hi ha una opció per evitar que es busqui en\ndeterminades carpetes, que queden protegides.\nGoogle Desktop i el control del sistema operatiu\nGoogle Desktop és una amenaça més a la supremaciaactual de les aplicacions de Microsoft. Amb un peu a l’interior delsordinadors, Google està més prop d’oferir alsusuaris aplicacionsindependents, que no depenen del sistema operatiu, ja que s’executarana través d’una pàgina web. GoogleSpreadSheet o Writely, el processador de textos web, són bonsexemples.\nEn un futur més o menys proper les aplicacions vana residir cada vegada més en Internet, podent executar-les des dequalsevol ordinador. Això fa que el sistema operatiu que s’utilitzisigui irrellevant, mentre tingui un programa de navegacióper la Web. En aquest moment, el sistema propietari Windows podriaarribar a estar en perill, i s’obrirà la porta alssistemes operatius oberts com Linux.\narxius desktop google-ca ordenador-ca versió de google desktop


Israel proposa ajornar a final del 2000 el replegament militar a Cisjordània\nEl palestí Arafat i l'egipci Mubarak es reuneixen per tractar les propostes de Barak\nAgències | 01 agost 1999\nEl rei Mohamed del Marroc VI concedí divendres mesures de gràcia per a 7.988 presos, amb motiu de la seva entronització. Els marroquins no amagaren l'alegria.\nIsrael ha proposat als palestins ajornar fins a la primavera de l'any 2000 el replegament militar a Cisjordània, mesura prevista pels acords de Wye Plantation, segons indicaren ahir fonts properes del primer ministre, Ehud Barak.\n«El nostre objectiu consisteix a concloure d'aquí a la primavera propera un acord de referència sobre l'aplicació de la darrera etapa del nostre desplegament previst per Wye», indicà a la ràdio el diputat laborista Efraín Sneh, qui pròximament serà nomenat viceministre de Defensa.\nSegons Sneh, aquest «acord de referència hauria de permetre abordar en detall tots els temes de l'ordre del dia de les negociacions sobre l'estatut final» dels territoris palestins.\nD'altra banda, el líder palestí, Iaser Arafat, i el president egipci, Hosni Mubarak, tractaren ahir a la ciutat mediterrània d'Alejandria, les propostes d'Ehud Barak per complir l'acord de Wye i reprendre el procés de pau.\nEn aquesta reunió, que conclogué sense declaracions, Arafat i Mubarak evocaren els resultats de les trobades que ambdós mantingueren amb Barak, dimarts i dijous d'aquesta setmana, respectivament, segons fonts oficials.\nDesprés de reunir-se amb Mubarak dijous, Barak reiterà la seva intenció de complir l'acord de Wye si el costat palestí es nega a modificar-lo.\nEl primer ministre israelià proposa ajornar la tercera i darrera fase del replegament israelià de Cisjordània estipulat per l'acord de Wye, o sigui l'entrega d'un 7.1 per cent de terres de Cisjordània, fins la darrera fase de les negociacions de pau amb els palestins en la qual es definiria l'estatut definitiu de l'autonomia palestina.


Arròs melós amb boletus – Escola de Pintura de Godella\nArròs melós amb boletus\nIngredients (per a 6 persones aproximadament):\n12 aletes pollastre\n250 gr. boletus\n1 all / Pebre / Oli / sal\nUn puntet de bitxo (si us agrada) (“guindilla” per als castellans)\nGotet de vi blanc o cava\nBoletus recomanats (són de “A bordo” Polígon de Godella)\nCalfem l´oli amb l´all.\nSofregim les aletes + sal + pebre + bitxo\nQuan estan dorades aboquem els boletus (sense descongelar) (el mix de boletus de “A bordo” és perfecte: molt perfumat i saborós)\nMantenim ara el sofregit d´aquesta “reunió” de boletus i aletes a foc viu, fins que evaporen l´aigua i comença a formar-se un líquit melós)\nAfegim el pebre dolç i el gotet de cava. Bullim 10/15 minuts.\nAfegim l´arròs i movem de tant en tant (tastem de sal)\nPerfectament podem guardar el brou amb les aletes i els boletus per a un altre dia. Aleshores només hem de treure del frigo calfar i afegir l´arròs. Comodíssim i és tot un menjar, un regal per al paladar!


De les faveles a l’esgrima d’INSERsport – Insersport\nLa història de Jacqueline Machado no és una història comuna. Havia estat policia i bombera al seu país, el Brasil, on treballava sovint amb col·lectius en risc d’exclusió social, a les faveles. Ara ja porta uns anys a Catalunya on col·labora amb la Federació Catalana d’Esgrima en el desenvolupament del programa d’INSERsport. “Aquest programa és el meu públic”, assegura. Esgrima ha estat el darrer curs que s’ha fet abans de l’aturada per vacances. Hem parlat amb ella per saber-ne més detalls.\nQuina és la teva vinculació amb l’esgrima i la federació?\nQuan era petita vaig practicar esgrima a Brasil. Aquí soc sòcia del Club d’Esgrima Sala d’Armes Montjuïc. Estic a la junta del club i soc voluntària de la federació per algunes activitats.\nCom ha anat el curs?\nHa estat un intensiu al juliol de tres setmanes amb 30 hores de curs. Encara falten 4 hores que les dedicarem a una pràctica a la lliga catalana al setembre. Allà els joves podran posar en pràctica a la competició tot el que han après: la preparació de tot el material, el muntatge i desmuntatge de les pistes, els aparells, les distàncies a vigilar pels àrbitres…\nQuè tal amb els joves que han fet la formació?\nTreballem amb un col·lectiu pel qual l’esport és fonamental. Són joves amb mancances afectives i molt agraïts amb tota l’atenció que els hem donat. Han treballat molt en equip, la disciplina i la cooperació. Haig de dir que la retenció de continguts ha estat molt bona. Els joves tenien molt curiositat i al final s’hi han enganxat.\nLa teva professió com a policia i bombera al Brasil, t’ha ajudat a tractar aquests joves?\nSí, com a policia entrava a les faveles on hi ha classes socials molt baixes, conflictes i molta exclusió social. La meva rutina diària era solucionar problemes al carrer.\nAra el joves d’INSERsport tindran una feina remunerada.\nSí. El darrer dia els vam donar el certificat i vam fer un pica-pica de comiat. Va estar molt bé. Nosaltres tenim moltes competicions durant la temporada i necessitem gent per fer aquesta feina: al setembre amb la primera lliga catalana, la copa del món al gener… fitxarem alguns dels joves!\nLa federació aposta per la vessant social.\nDefinitivament. Aquesta branca social és molt important per a la federació. Ells m’han captat (riu) per a aquest projecte perquè ja sé de què va i com funciona. Aquests joves són persones que necessiten una atenció diferenciada.


L'Arenamar Reus i el Barcelona Excelent s'enfronten en la semifinal de la Lliga europea\nL'Arenamar Reus Deportiu i el Barcelona Excelent s'enfronten avui en la primera semifinal de la Lliga europea d'hoquei patins. Segurament és el pitjor rival que els reusencs podrien tenir, però els roig-i-negres estan convençuts que poden guanyar i aspirar al que seria el seu setè títol. El Barça també hauria preferit un altre rival, però arriba a aquesta Final Four amb el clar cartell de favorit. L'altra semifinal enfronta el Porto i l'Oliveirense.\n14/05/2005 - 00.00 Actualitzat 14/05/2005 - 13.18\nL'Arenamar Reus Deportiu va fer l'últim entrenament mentre els operaris enllestien els últims detalls al pavelló roig-i-negre de cara a la disputa de la final a quatre. El Reus obrirà les semifinals enfrontant-se al Barça, que és el vigent campió i el màxim favorit.\nL'equip reusenc tornarà a disputar una final a quatre tres anys després de la seva última participació, en què va caure en semifinals davant del Barcelos. L'altra semifinal la jugaran el Porto i l'Oliveirense.\nA Reus, només queden a la venda 400 entrades de general, a un preu de 20 euros.


Les crítiques per parlar valencià en "First Dates" incendien les xarxes socials\nLes crítiques per parlar valencià en “First Dates” incendien les xarxes socials\nEl programa de cites “First Dates” que emet el canal Cuatro és una font constant de polèmiques per la seua elevada audiència. L’última polèmica ve servida per l’ús de la llengua, en aquest cas per una parella de València que es va donar cita en el restaurant més televisiu de tot l’Estat i la cosa més comuna per als valencians, com és intercalar el valencià i el castellà, va originar que les xarxes encengueren en flama.\nAlicia i Tino, els comensals valencians, van acudir al programa de Carlos Sobera vestits amb indumentàries regionals per a conèixer-se. Tot anava d’allò més bé fins que ella va començar a parlar en valencià, mentre ell, després d’entendre-ho perfectament, contestava en castellà. Una situació que va acabar convertint-se en una bomba de tuits amb milers de comentaris en contra de la xica per utilitzar la llengua valenciana en un programa d’àmbit nacional.\nMolts valencians van eixir en la defensa de la valenciana. Mentre Alicia rebia nombroses crítiques, molts valencians van eixir en bloc a defensar a la concursant i al seu dret per utilitzar el valencià. Dies després la polèmica segueix encara en xarxes socials i fora d’elles.\nNo hi ha crítiques quan es tracta del basc\nLa coneguda série de televisió “Allí Abajo” on una andaluza i un basc es coneixen i viuen casats al Pais Basc no genera cap de problema quan els actors es saluden o diuen una expresió en basc com “Kabenzotz”.


21 anys de cartells de còmic\nRecull de les portades de cada edició del concurs.\nUs informem que a partir de dilluns 22 de juny el centre cívic Can Verdaguer obre les portes al veïnat en horari.\nDilluns, dimarts, dimecres i divendres: de 9.30 a 14 h.\nDijous: de 16 a 21 h\nAquest horari es mantindrà fins a nova comunicació.\nTardes al Jardí: El Trobador\nDijous 9 de juliol al Jardi de Can Verdaguer\nAforament limitat, cal inscripció prèvia a: https://bit.ly/TardesalJardi\nTardes al Jardí: Ariadna Cota\nDijous 16 de juliol al jardí de Can Verdaguer.\nTardes al Jardí: Lia Sampai i Adrià Pagès\nCreat el 23 Juliol 2020\nDijous 23 de juliol al jardí de Can Verdaguer


Tens experiència portant el toro? - NA - wijobs.es\nTens experiència portant el toro? - NA\nTens experiència portant el toro?\nNA · Sales de Llierca\nTens experiència portant el toro? T'interessa trobar una feina amb un bon ambient de treball? Si la resposta és afirmativa, aquesta oferta et pot interessar! Empresa del sector industrial està buscant incorporar a una persona per dur a terme les...\nTens experiència portant el toro? T'interessa trobar una feina amb un bon ambient de treball? Si la resposta és afirmativa, aquesta oferta et pot interessar!\nEmpresa del sector industrial està buscant incorporar a una persona per dur a terme les següents funcions:\n-Alimentació de les màquines de producción\n-Gestió del magatzem\n-Ús del toro\nEs requereix disposar d'experiència portant el toro, carnet de conduir i disponibilitat per treballar en torn rotatiu de matí i tarda.\nSi t'interessa l'oferta, no ho dubtis i apunta't!\n- Experiència prèvia portant el toro.\n- Disponibilitat per treballar en torn intensiu matí/tarda\nÚltimas ofertas de empleo de Healthcare en Girona\nVols treballar en l- atenció sanitària de persones grans en una de les residències amb més història de la Garrotxa?...


El dilluns passat es va aprovar de manera provisional el Pla d’Ordenació Urbanística Municipal de Rubí (POUM). A continuació reprodueixo la intervenció que, en una primera ronda de posicionament, va fer el grup d’Esquerra.\nÉs una mica llarg, però potser a algú li pot interessar saber quin va ser el nostre discurs en un ple tant important!\nNo podria començar al meva intervenció sense tornar a dir, com ja vaig dir fa 2 anys, que avui és un dia important. És un dia important per la ciutat, independentment del sentit del vot que cada partit tingui. A l’aprovació inicial portàvem 27 anys amb el PGO vigent. Ara en portem 29. 29 anys són massa, tenint en compte que Rubí l’any 1981 tenia 43.000 habitants. I ara en tenim 73.000. Estem parlant de 30.000 habitants més. La ciutat no és la mateixa, però en canvi, el planejament ha estat el mateix des q jo tenia 4 anys. A qualsevol que li expliquem no s’ho pot creure. Però és així.\nPer tant, vagi per endavant la meva felicitació i reconeixement als 6 grups municipals que a la legislatura actual, la 2007-2011, han fet possible aquest debat interessantíssim, han aportat les seves propostes i la seva visió particular, sempre pensat en el millor per la ciutat, pensant i treballant pel Rubí del futur amb honradesa i dedicació. ERC ha treballat de valent per millorar, redefinir i actualitzar algunes de les propostes que des dels primers esborranys del nou POUM hem tingut a sobre de la taula.\nHa estat un procés molt llarg, que no inicio jo com a regidora, sinó que ja els meus antecessors agafen amb els primers documents de bases. Revisant aquests dies tots aquests papers, he vist que el portem avui a provació no té res a veure, pràcticament, amb el que fa 5 anys teníem entre mans. Hem de reconèixer que ha millorat substancialment, inclús, m’atreviria a dir, ha millorat en aspectes cabdals i estratègics per la ciutat.\nAra bé, també és la meva obligació dir que aquest no és el POUM d’ERC. Com segurament no és el POUM de cap dels que estem aquí. I això està bé. Perquè mai hem estat partidaris que ningú s’apropiï massa d’aquest Pla. Per tant, no és el POUM de ningú, però, en canvi, és el POUM de tots, dels que voten a favor i dels que no ho fan. Perquè defineix i dibuixa la ciutat pels propers 12 anys.\nI estic convençuda que tots treballarem, a partir de demà, per fer realitat el màxim de projectes que el POUM preveu. Perquè ens hi juguem moltes coses, en això. Perquè ens hi juguem el futur d’una ciutat massa vegades deixada de la mà de Déu, sense planificació, sense horitzó, però, en canvi, amb un gran potencial econòmic, però també, i sobretot, amb un gran potencial humà. Rubí fa anys que intenta posicionar-se dins del seu entorn. De fet, aquesta voluntat d’encaixar en el seu entorn ja es va veure reflexada a les primeres conclusions del pla estratègic l’any ‘95.\nPer això, el POUM havia de donar respostes a totes aquestes voluntats. Ham hagut de dibuixar una ciutat que doni solució a totes les necessitats que els nostres fills tindran en els propers 12 anys. Per nosaltres aquesta sí que és la nostra única motivació: planificar una ciutat millor pels nostres fills. Una ciutat més moderna, amb més equipament, amb més espais naturals, amb habitatge social. Aquest és el nostre desig.\nNo podria fer la meva intervenció inicial sense fer esment d’aquells aspectes que el grup al que represento considera estratègics en aquest nou POUM.\nEm referiré al creixement demogràfic, a l’habitatge social, als equipaments, a la conservació del patrimoni natural, als usos de l’espai de la ciutat i a l’eix de la riera. En 1r lloc, m’agradaria destacar l’esforç que fa el POUM per mantenir una ciutat amb un nombre d’habitants controlat, amb un creixement no expansiu de la població i el territori.\n90.000 habitants, que considerem pràcticament com un creixement vegetatiu, pensem que és raonable i realista. Necessitem planificar la ciutat tenint en compte que ens agradarà i satisfarà que els nostres fills es quedin a viure a Rubí, igual que ho hem fet nosaltres. La redefinició d’aquest sostre respecte a l’aprovació inicial és positiva, ja que s’ajusta més realistament a la demanda futura d’habitatge a la ciutat.\nEl Pla aposta per l’habitatge protegit com una mesura d’integració i justícia social. Es preveu que el 40% de l’habitatge nou que es faci durant els propers 12 anys sigui per aquells col•lectius que més necessitin ajudes de vivenda: joves, gent gran, famílies, etc. Aquests 4.400 nous habitatges tindran una superfície mitjana de 70m2, i es destinaran el 74% al lloguer i el 26% a venda.\nA més, cal destacar que aquelles zones de transformació on la propietat és municipal, el sostre d’habitatge protegit serà el 100% de les vivendes que s’hi construeixin.\nLa planificació de la població futura és imprescindibles per poder preveure les necessitats d’equipaments que la ciutat tindrà en els propers 12 anys. Fruit d’un planejament caducat fa massa temps, i de les mil modificacions puntuals al que hem sotmès el pobre PGO, partim de la base que els equipaments actuals no són suficients per la població que tenim. Això ho sabem tots, però, a més, les dades són clares. De fet, segons les mateixes dades del POUM, tenim un dèficit de18Ha d’equipaments.\nRubí està per sota de la mitja en la ràtio d’equipaments considerada com a òptima: hauríem d’estar a la línia del 12,47m2 d’equipament per habitant, i, en canvi, només en tenim 9,28m2. Estem més d’un 3% per sota. I això s’havia de solucionar.\nI pensem, sincerament, que el POUM planifica amb rigorositat els equipaments educatius, culturals, esportius, administratius, sanitaris, etc. que la ciutat necessitarà els propers 12 anys per poder ser una ciutat complerta en la seva oferta d’espais per la ciutadania. Tindrem 128 hectàrees d’equipament, que ens situarà un 2% per sobre de l’estàndard mig, a 14,24m2 per habitant.\nQualitativament, passarem a tenir una mica més de tot: més, escoles, instituts, centres de dia, centres d’atenció primària, centres esportius, espais culturals, etc. Estem parlant de fer 28 equipaments educatius nous, que sumats als 36 existents, farà que la ciutat compti amb 68 centres d’educació. Estem parlant, també, de 10 espais culturals i socials nous. I ja en tindrem 40. Estem parlant de 9 centres sanitaris nous. En tindrem 25. I podria continuar la llista, però no ho faré, perquè estaria tota la intervenció parlant d’aquest tema.\nNomés fer esment, per finalitzar amb aquest punt, que la distribució equitativa per tot el territori ens ha de permetre fer arribar els equipaments allà on seran necessaris. D’aquí la importància de la planificació.\nLa conservació del nostre patrimoni natural també és un motiu d’especial satisfacció per part d’ERC. Pensar que la preservació de 140 hectàrees de Can Ramoneda, Can Roig i Can Xercavins serà realitat gràcies a la tossuderia i el valor que ERC va tenir l’any 1997, ens omple de satisfacció. Tindrem al nostre abast, com deia, 140 hectàrees d’un gran parc, que comptarà amb un grau elevadíssim de protecció, per tal d’evitar que mai ningú tingui la temptació de fer-li una mossegada.\nAquesta protecció també farà que s’aturi l’actual procés de degradació que moltes de les zones d’aquest espai estan patint a l’actualitat (tancament incontrolat de finques, construccions il•legals, ocupació de la llera de rieres i torrents, etc.).\nERC va demanar i va aconseguir que els equipaments previstos en el parc es concentressin a la seva part baixa, i tocant a la nova estació dels ferrocarrils a La Llana, per tal de concentrar al màxim els equipaments i preservar l’espai lliure natural, que serà patrimoni de la ciutat. En aquest nou espai es preveu la construcció de 285.000 m2 d’equipament universitari. Un equipament totalment necessari i imprescindible per poder complir alguns dels objectius que abans hem anomenat: garantir el futur de la nostra ciutat, també en l’àmbit de la docència universitària.\nI també es preveu la ubicació d’un observatori del medi natural, i camins senyalitzats per vianants i bicicletes. Per cert, aquestes aportacions, entre d’altres, són algunes de les propostes que van sorgir dels tallers participatius en que van participar ciutadans i entitats.\nEn definitiva, un gran espai natural protegit però amb funcionalitat per tal que els rubinencs i rubinenques el puguin gaudir cada dia de l’any.\nHi ha qui diu que aquest nou espai de desenvolupament d’equipaments en un futur es podria acabar reconvertint en habitatge. Nosaltres, com que no llegim el futur, i només tenim les dades del present, hem de creure que no. Que cap dels partits que estem aquí ho faríem: els que votem que sí, precisament perquè creiem en aquest model. I els qui voten que no, precisament perquè no voldrien que això passés. Per tant, per aquesta banda tenim la consciència ben tranquil•la, i no sé ben bé quines pors volen posar alguns.\nAra bé, ja els dic ara que ERC estarà sempre a l’aguait, ara i en un futur, per garantir que el que aquí s’aprova es desenvolupi tal i com s’ha aprovat.\nEl POUM també racionalitza els usos dels espais de la ciutat. A cada ús li correspon un lloc: els habitatges, on han de ser, les indústries on han de ser, els serveis, el comerç i el terciari on ha de ser. Per aquest motiu, ens agrada especialment la idea de transformar, de manera tranquil•la i pausada, totes aquelles zones on fins ara han estat convivint indústria i habitatge: Ca n’Alzamora o Can Rosés, entre d’altres espais. Són barris on la convivència d’anys ha portat a vegades a situacions difícils de suportar, tant pels veïns i veïnes com per les pròpies indústries.\nLa ciutat necessitava aquesta transformació, però és cert que no es podia estendre la idea que fèiem fora a les empreses de la ciutat. Perquè, ni era l’objectiu, ni la ciutat s’ho podia permetre. Per tant, ens satisfà les modificacions que s’han incorporat per tal que les transformacions es facin de manera relaxada, sense pressió, per poder tenir una transició adaptada als ritmes tant dels cicles econòmics com de les pròpies indústries. Aquestes millores, juntament amb les noves normatives als polígons industrials, ha de ser un incentiu per aconseguir que la indústria de la nostra ciutat es transformi, s’adapti i es modernitzi.\nPer finalitzar aquest apartat, no puc deixar de fer esment a la voluntat del POUM de planificar la ciutat a partir del seu eix vertebrador: la Riera. La riera entesa com un eix cívic, que deixa de ser una ferida oberta que sapara fins a dia d’avui la ciutat en 2 meitats, per passar a ser aquell punt d’unió de les diferents parts de Rubí. Es construiran 5 nous ponts i 4 passeres per a vianants.\nI, a més, s’ubicaran a banda i banda, seguint el seu curs, una sèrie d’equipaments i espais de centralitat estratègics per la ciutat: la Plaça del Vallès, la nova estació dels FGC a La Llana, el nou Escardívol, el complex cultural i educatiu del Vapor Nou, els nous Jutjats i el centre terciari al Passeig de Ca n’Alzamora. Per tant, estem parlant de dissenyar la ciutat a partir de la Riera, i no pas, com fins ara, que ens hem passat anys intentant oblidar que existia i que formava part Rubí. Finalment, és evident que no puc acabar sense fer esment a una de les propostes que, sense cap mena de dubte, ha portat més discussió, i que des d’un inici s’ha intentat tractar amb la màxima sensibilitat, precisament per la importància que té l’espai. Parlo, és clar, de l’Escardívol.\nDes d’ERC som conscients, i la resta també ho hauria de ser, que una ciutat com Rubí no es pot permetre el luxe de tenir l’espai més cèntric i gran de la ciutat abandonat i infrautilitzat durant pràcticament tot l’any. Un espai d’aquestes característiques és impensable a qualsevol ciutat propera, d’aquelles que tots admirem i volem aprendre i copiar-nos de les coses que fan bé. Per aquest motiu, posar sobre la taula el desenvolupament d’aquesta zona estratègica i central de la ciutat era totalment imprescindible.\nI ERC pot dir que ha contribuït decisivament a que la proposta de distribució d’usos sigui correcta, que cada element tingui la seva justa mesura. Que l’espai lliure sigui 2 vegades més gran que l’espai ocupat, amb una proporció d’1 a 3, 75%-25%. Com que han sortit grans mentides sobre aquest espai (aprofito per dir que, com diu la dita, s’agafa abans un mentider que un coix), no puc estar de tornar a explicar què és el que el POUM preveu per aquest gran espai.\nGràcies a ERC s’ha ampliat l’àmbit d’actuació, passant a tenir un espai de més de 29.000m2. D’aquests, gairebé 15.000m2 seran lliures, i permetran poder continuar celebrant la Festa Major i tots aquells esdeveniments multitudinaris que la ciutat necessiti. De fet, tindrem més metres dels que tenim actualment. Gairebé el doble. I això són dades certes. La resta, són mentides.\nTambé és cert que es construiran vivendes a una part de l’Escardívol. És cert. Però aquestes s’hauran d’ubicar a la part més propera al carrer Terrassa, i mai sobrepassant la línia del Bullidor. Però, a més, es planifica un nou equipament esportiu de 5.000m2. Un equipament esportiu que el barri del centre ja va perdre fa anys amb l’enderrocament de la piscina municipal, i que encara espera recuperar, després d’anys de promeses. I tot això es combinarà amb la ubicació en el subsòl d’un aparcament soterrat de 1.500 places. Un aparcament, totalment necessari i imprescindible pels ciutadans i pels comerciants.\nTots aquests usos s’hauran de combinar adequadament en un futur projecte, que sortirà, també gràcies a ERC, d’un concurs d’idees, tal i com ho diu la fitxa del PMU.\nI, a més, és important recalcar que l’ACA ha donat el seu vistiplau a aquest desevolupament. I dic que és important recalcar-ho perquè per ERC aquest és el punt més important i més sensible. Mirin, podem estar d’acord en fer-hi vivendes o no, en fer-hi un equipament esportiu o no, en fer-hi aparcament o no. Però en el que segur que estarem d’acord és que el més important quan es desenvolupi aquest projecte, serà que es garanteixi la seguretat de totes les persones que visquin o utilitzin l’Escardívol. Amb això no s’hi juga. I alguns hi ha jugat. I han fet especulació emocional amb aquest tema.\nI si l’ACA diu que el que ara es proposa compleix amb la normativa i amb els estudis que hi ha, i que, en un futur, quan es faci el projecte, la mateixa ACA haurà de donar l’ok definitiu abans que es pugui desenvolupar res, doncs, mirin, a nosaltres ens fa estar molt tranquils. Perquè això vol dir que si més endavant hi ha estudis o normatives que preveuen canvis significatius en la inundabilitat de la zona de l’Escardívol, doncs, senzillament, no s’hi podrà fer segons què. O s’haurà d’adaptar a les normes que imposi l’ACA. Així de senzill. I això és el que diu l’informe del POUM. Ni més ni menys.\nAra bé, si que volem advertir d’una cosa: en el cas hipotètic que finalment, quan es desenvolupi l’espai, s’haguessin de modificar els paràmetres que el POUM estableix per adaptar-se a noves normatives, ERC estarà molt atenta per tal que, sigui l’equip de govern que sigui, sempre garanteixi que els espais lliures marcats avui no quedin reduïts, sinó que la ciutadania pugui gaudir sempre d’un espai multifuncional a l’aire lliure com el que avui tenim, i encara millor. I vaig acabant.\nAquest POUM ha estat fruit de l’acord entre algunes de les forces polítiques del ple municipal. De fet, el van aprovar de manera inicial 4 dels 6 partits que conformen el ple, i tot indica que també serà aprovat per aquesta mateixa proporció aquest vespre. Per tant, estem parlant del 76% dels aquí presents. I penso que aquesta dada s’ha de remarcar. Perquè a vegades algú ha volgut donar la sensació que aquí 4 gats es volien repartir en un pim pam les decisions estratègiques de la ciutat pels propers 12 anys. I no és això.\nEn el procés que es va iniciar fa més de 5 anys hi ha hagut diferents moments en que tant els partits polítics com els ciutadans han pogut incorporar millores al pla. En aquest últim procés s’han incorporat 7 de cada 10 al•legacions presentades.\nAquest procés hauria d’haver desembocat en poder aprovar el POUM per una majoria encara més àmplia de la que ho va fer a l’aprovació inicial. Però no ha estat així. I ERC ho lamenta. Perquè altres ciutats del nostre entorn, ja m’ho ha sentit dir altres vegades, l’han aprovat per unanimitat. I es veu que a Rubí aquestes coses no passen. No sé en què som diferents, però el cert és que a Rubí aquestes coses costen massa.\nProbablement encara arrosseguem abismes que separen més enllà del que és comprensible a algunes forces polítiques de la ciutat. I, pensant en el millor per Rubí, començaria a ser hora, ara que tancarem la carpeta del POUM, que trenquéssim aquest cercle viciós, i entréssim en un cercle virtuós de col•laboració. A nosaltres ens hi trobaran estenent la mà sempre que sigui per seure en una taula a parlar.\nAquí hi ha hagut mesos de negociació, de transaccions, de més negociació,…. I alguns han tingut voluntat d’arribar a acords, i, per tant, han estat coherents amb aquesta voluntat i han estat capaços de cedir algunes posicions per arribar a un bé comú. I altres que no. I això s’ha de dir, perquè sinó, sembla que uns han estat part de la negociació i els altres s’ho han mirat des de fora.\nSenyors, el qui han partit d’una posició negociadora proactiva, han tingut possibilitats d’incorporar propostes, redefinir projectes, i posar la seva empremta. El que han partit del no a l’hora de parlar, doncs s’’han quedat amb el no fins al final. Com en tot a la vida, entre d’altres coses, també hi compta l’actitud. I nosaltres lamentem que les actituds no han estat les més adients en alguns moments del procés.\nPerò ara ja està fet. Mirem endavant. Treballem per fer realitat tots aquests projectes, perquè el futur de Rubí s’escriu des d’avui mateix amb lletres gruixudes. Perquè estic convençuda que es nostres fills estaran orgullosos de nosaltres si com capaços, a partir d’ara, de fer realitat els projectes que el POUM preveu.\nI acabo com he començat. Dient que aquest no és el POUM d’ERC. I no ho és. I això és bo. De fet, és el que ha de ser. Perquè, senyors, no és de ningú. Però ja ho he dit abans que serà el de tots. Perquè tant els que votem a favor com els que no, sense saber què passarà l’any vinent, ni d’aquí a 5 anys, ni d’aquí 10 anys, políticament parlant. Només sabem que ERC a partir d’avui té un objectiu prioritari: fer realitat el màxim de projectes que el POUM estableix.\nAquest POUM planifica els equipaments necessaris, soluciona problemes de convivència entre diferents usos del sòl, i té en compte els espais naturals i els protegeix i promociona, i, per tant és un Pla suficientment bo pel futur de la ciutat i per la qualitat de vida dels rubinencs i rubinenques, com per votar-lo a favor.\nI això és el que ERC farà avui en aquest ple.\n← El Centre Democràtic Republicà\nanton permalink\t23 Juny 2010 13:26\tLa imatge que ilustra l’article em surt tallada i no veig com queda l’escardívol. Podries posar-la sencera perquè ens en fem una idea?\nResposta\tArés Tubau i Pomareda permalink*\t25 Juny 2010 9:05\tHola Anton,\nLa imatge que he posat és de la recreació de l’espai cultural del Vapor Nou, un equipament cultural i educatiu fantàstic que espero que la ciutat pugui tenir en un curt (mig) plaç de temps. No es veu l’Escardívol, només una part de la passera que els unirà.\nL’Escardívol no té imatge, només plànol d’afectació. Et passo el link de la notícia que ja vaig penjar fa algunes setmanes sobre aquest tema, on s’explica com quedarà i es veu el plànol, amb la passera, perquè t’orientis. Com quedarà l’Escardívol al final no ho sabem. Només sabem les línies que haurà de seguir, els elements que s’hi podran ubicar i on hauran d’estar. La resta (forma, volum, etc.) ho decidirà un concurs d’idees en el moment en que es redacti el projct.\nSi necessites més informació, te la puc detallar més. Mentrestant, pots veure aquest post: https://arestubau.wordpress.com/2010/05/25/el-poum-1-escardivol/\nResposta\tangel permalink\t23 Juny 2010 17:16\tyo espero que la alcaldesa cumpla con esto que ha dicho:” Els habitatges, 187 (dels quals 81 seran de protecció oficial), no tindran més de 3 plantes “, que tambien dijo que la antigua biblioteca quedaría como biblioteca de barrio y seguiría dando servicio a los niños de los colegios próximos y todos sabemos como ha quedado, y ahora el problema es que los niños no quieren ir a la nueva , todos sabemos por qué.\nResposta\tArés Tubau i Pomareda permalink*\t25 Juny 2010 9:09\tBon dia, Angel,\nEl que diu la fitxa és això: 187 habitatges, dels quals 81 seran habitatge social. Per tant, això és el que s’haurà de fer.\nRespecte a l’antiga biblioteca: la idea inicial era aquesta que comentes tu, que quedés com a bilioteca de barri, però la Dipuació, de qui també depèn al biblioteca, ho va desaconsellar, ja que es troba massa aprop de la nova. Per això finalment es va optar per rehabilitar l’espai per l’escola d’art, en part, i una sala d’espera pels alumnes de l’escola de música i d’art.\nResposta\tangel permalink\t25 Juny 2010 13:10\tespero que no venga un arquitecto y desaconseje hacer edificios de 3 plantas y aconseje hacerlos de 8 ,porque entonces ya sabemos lo que pasara.


Melmelades i confitures: tenen fruita però també molt de sucre | Revista - Part 2\n: Melmelades o confitures?\nS’elaboren bàsicament a partir de fruita i sucre. Però no són totes iguals. Més enllà de la marca, convé conèixer certs detalls per a fer-ne una tria adequada. En aquest cas, de melmelades i confitures de maduixa\n[Pàg. 1] Melmelades i confitures: tenen fruita però també molt de sucre\n[Pàg. 2] Melmelades o confitures?\n[Pàg. 3] La quantitat de fruita\n[Pàg. 4] Implicacions nutricionals\n[Pàg. 5] Totes, sense colorants…\n[Pàg. 6] Per a fer-ne una bona tria, fixa’t en la quantitat de fruita i sucre\nMelmelades o confitures?\nMoltes persones fan servir els termes “melmelada” i “confitura” indistintament, perquè pensen que són sinònims i fan referència al mateix producte. D’altres són conscients que aquestes denominacions fan referència a diferents productes, però pensen erròniament que les diferències estan en la quantitat de fruita que contenen.\nEn realitat, la melmelada i la confitura no es diferencien estrictament en la quantitat de fruita, sinó en altres característiques, com la forma de tallar la fruita i la manera d’elaborar-les. Segons la legislació, la melmelada s’elabora a partir de la cocció de fruita sencera, a trossos o triturada, a la qual s’incorpora sucre fins que s’obté un producte semilíquid o espès. La confitura, en canvi, és una barreja de polpa (és a dir, el que queda de la fruita una vegada se’n retira la pell i les llavors) o puré de fruites, amb sucre i aigua que té una consistència gelificada. Però la característica que estableix realment la diferència entre un producte i un altre és el contingut en matèria seca soluble, que en el cas de les melmelades ha d’estar compresa entre 40 i 59,9 graus Brix (paràmetre que mesura la dolçor) i en el cas de les confitures ha de ser de 60 graus Brix o més. La matèria seca soluble està constituïda principalment per sucre, així que podem dir que la diferència entre un producte i un altre es troba bàsicament en la proporció d’aquesta substància, que és més alta en la confitura (aproximadament un 60%) que en la melmelada (aproximadament 40-59,9%).\nA l’hora de consumir-les, això es tradueix sobretot en el fet que la melmelada té una consistència espessa, sovint amb trossos, i una proporció inferior de sucre, mentre que la confitura és de consistència més homogènia, amb una textura més gelatinosa i una concentració de sucre més alta.\nPer a saber el que comprem hem d’observar l’etiqueta i, més concretament, la part posterior: aquí se sol indicar la denominació legal de venda. Entre els productes analitzats en aquesta guia hi ha cinc melmelades (Helios, Eroski Basic, Bebé, Hero i La vieja fábrica) i tres confitures (Helios, Hero i Bonne Maman).\nLa categoria: extra o normal?\nEl tipus de producte, melmelada o confitura, no està relacionat directament amb la quantitat de fruita que conté, com hem dit. Aquest aspecte està determinat per la categoria comercial, extra o normal, que, a més, defineix altres característiques relacionades amb aquesta matèria primera:\nMelmelada extra. Almenys s’ha d’elaborar amb 500 grams de fruita per cada 1.000 g de producte. És a dir, un 50% del producte ha de correspondre a la fruita.\nMelmelada. La quantitat de fruita és inferior que en el cas anterior, concretament s’exigeix un mínim de 300 grams per cada 1.000 g de producte: és a dir, un 30%. A més, alguns criteris són menys exigents. Per exemple, en la melmelada es tolera la presència de dos peduncles per cada 100 grams de producte (és el nom que rep la cua de la maduixa), mentre que la melmelada extra només en permet la presència d’un. Passa el mateix amb el color i el sabor, encara que els criteris que estableix la legislació són una mica subjectius: la melmelada extra ha de tenir el color i el sabor “típics”, mentre que la melmelada pot tenir un color i un sabor “acceptables”.\nConfitura extra. La quantitat de polpa de fruita que s’usa en l’elaboració d’aquest producte no pot ser inferior a 450 grams per cada 1.000 g; és a dir, el 45%. A més, ha de ser polpa no concentrada, i això vol dir que ha de mantenir el contingut d’aigua original.\nConfitura. S’hi pot fer servir tant polpa com puré de fruita, en una quantitat d’almenys 350 g per cada 1.000 de producte: és a dir, un 35%.\nSi volem saber la categoria comercial, ens hem de fixar una altra vegada en la denominació legal de venda que trobem en l’etiqueta. Així podrem veure que, entre els productes analitzats per a l’elaboració d’aquesta guia, totes les confitures són de categoria extra, i passa el mateix amb les melmelades, tret de La vieja fábrica.\nUn pot de melmelada, a examen\n1% D’altres (àcid cítric, pectina…)\nEn una ració d’uns 25 grams de melmelada (la quantitat que posem en una torrada) hi ha aproximadament:\n14 grams de fruita, equivalent a mitja maduixa (d’uns 30 g)\n11 g de sucres, equivalent a unes 2,5 culleradetes de sucre (de 4,5 g)\nEn un envàs de 350 grams de melmelada hi ha aproximadament:\n193 grams de fruita, equivalent a 6 maduixes d’uns 30 g\n158 g de sucres, equivalent a unes 35 culleradetes de sucre de 4,5 g\nVes a la pàgina anterior: « Melmelades i confitures: tenen fruita però també molt de sucre\nVes a la pàgina següent La quantitat de fruita »


La presentadora va participar en el programa com a estrella convidada\nper Daniela De Amorín divendres, 27 de novembre 2020 - 10:00h\nCristina Pedroche va cantar 'Superstar' de Jamelia disfressada de robot | GTRES\nFinalment, Cristina Pedroche ha fet la seva aparició estel·lar en l'última gala de 'Mask Singer'. La participació de la presentadora en el nou programa d'Antena 3 era pràcticament un secret. Des de la primera emissió del programa, el públic tenia molt clar que Cristina Pedroche hi participaria, encara que han hagut d'esperar-se fins a la quarta emissió per confirmar la seva teoria.\nCristina Pedroche apareix en la gala 4 de 'Mask Singer'\nEl jurat format pel còmic José Mota, la cantant Malú i els directors Javier Calvo i Javier Ambrossi, analitzen cada setmana les actuacions de les estrelles anònimes que s'amaguen darrere de les impressionants disfresses del programa. A la primera gala, el jurat estava molt convençut que la presentadora de 'Zapeando' s'amagava rere la màscara de Lleó, una teoria que es va ensorrar després d'expulsar el concursant i descobrir que era Georgina Rodríguez i no Cristina Pedroche.\nLa model va deixar en xoc al jurat i a tots els espectadors, que no esperaven a la parella de Cristiano Ronaldo pujada a l'escenari d'Antena 3.\nCristina Pedroche ni en mil vidas podrá superar esta maravilla de Georgina Rodríguez 🦁🦁🦁#MaskSinger4 pic.twitter.com/U30l5UrXG6\nDes de llavors, el nom de Cristina Pedroche ha aparegut en tots els programes, i finalment en l'emissió de dimecres va aparèixer en escena sota la disfressa d'un robot.\nCristina Pedroche no respecta les normes de 'Mask Singer'\nNo obstant això, la participació de Cristina Pedroche al programa no s'ha salvat de les crítiques en xarxes socials. En primer lloc, per una revelació que va fer després d'aixecar-se la mascareta. Segons va confessar en ple programa a Arturo Valls, la madrilenya no va poder guardar el secret i s'ho va explicar al seu marit, el xef Dabiz Muñoz.\nD'aquesta manera, Cristina Pedroche no va respectar la norma més important de 'Mask Singer', ja que l'anonimat de les estrelles és fonamental per mantenir el misteri i la sorpresa en el programa. En segon lloc, l'actuació de la col·laboradora de televisió també ha estat qüestionada pels seguidors del programa, així com les pistes que va donar al jurat.\nLes pistes de Pedroche confonen als espectadors i al jurat\nAl vídeo de presentació, Pedroche, assegurava que li encanta relacionar-se amb celebritats i que, a més, és veïna de Justin Bieber i Selena Gómez, una pista que va confondre als espectadors i al jurat. Encara que també va dir que li encanta el futbol i que sol parlar d'aquest esport a les seves xarxes socials.\nA més, la presentadora va fer una altra declaració una mica confusa. «Des de petita he volgut ser Miley Cyrus, però la veu no m'acompanya i em fa moltíssima vergonya cantar bé», ha assegurat la presentadora. No obstant això, molts usuaris de les xarxes socials han comparat les edats de les dues famoses per demostrar que es tracta d'una afirmació falsa. Mentre que la presentadora espanyola té trenta-dos anys la cantant nord-americana en té vint-i-vuit.\ncristina pedroche: desde pequeña siempre quise ser como miley cyrus #MaskSinger4 pic.twitter.com/Coqn6FGU2H\n— ᵉᵛᵃ ⁷ (@folkookie) November 25, 2020\nFinalment, les xarxes socials van cremar després de veure la suposada actuació de Cristina Pedroche, que va cantar la cançó 'Superstar' de Jamelia. Molts usuaris van posar de manifest que era impossible que la presentadora cantés tan bé, tot i que Malú ràpidament va veure que era la veu de Cristina Pedroche. «Aquest programa m'ha donat l'oportunitat de cantar bé sense passar vergonya» concloïa la presentadora.\nAbro hilo con los momentos en los que desenmascaran a los famosos de #MaskSinger porque me gusta ver y tener las reacciones juntas:\n— Alex✨ (@Aleex038_) November 18, 2020\nDesprés d'aquesta actuació de Cristina Pedroche, caldrà estar atents per si torna a aparèixer. A més, ara ja s'espera qualsevol disfressa, com per exemple la mascara de gamba que va dur l'exministre de Cultura, Máxim Huertas.\nAntena 3 Cristina Pedroche Atresmedia Malú


Actualizado con fecha: 16/08/2007 23:46:02\n4er TORNEIG OBERT D’ALELLA\nDel 17 al 25 d’agost de 2007.\nClub d’Escacs LAETANIA – ALELLA\nTel . 937952447 - 629649909\nReglament de competició\nEl campionat es disputarà a 9 rondes en un sol grup, pel sistema suís FIDE. Els aparellaments es faran mitjançant programa informàtic.\nRonda diaria, del 17 al 25 d’agost de 2006.\nHorari: Les rondes començaran a les 16:30\nRitme de joc: 1 hora i 30 minuts per realitzar les primeres 30 jugades i després 1 hora a finish.\nLocal de joc: Centre municipal CAN LLEONART, Alella.\nEl torneig està homologat per la Federació Catalana d’Escacs i serà vàlid per elo FIDE, FEDA i CATALÁ\nPreu d’inscripció: El preu d’inscripció general serà de 28,00 €. Pels menors de 16 anys i majors de 65 i tambè per a minusvàlids, serà de 18 €. Els jugadors amb més de 2300 Elo catalá o FIDE, inscripció gratuita.\nL’aparellament dels jugadors serà informatitzat.\nIncompareixences: Si un jugador no es presenta a la primera ronda del torneig o falta a dues sense causa justificada serà eliminat del campionat.\nL’àrbitre del torneig serà titulat per la Federació Catalana d’Escacs.\nEs formarà un comitè de competició de la següent forma:\nEl director del torneig o a qui delegui, l’àrbitre del torneig, el número 1 del ranking, i el primer jugador del ranking que tambè sigui àrbitre titolat.\nEs considerarà perdua per incompareixença a tots el jugadors que conduïnt les peces blanques no haguin realitzat la 1ª jugada o tot i conduir les peces negres no haguin respóst a la primera jugada de les blanques, un cop transcorregut una hora des del començament de l’hora oficial de la sessió.\nCualsevol reclamació d’una decisió arbitral, tindrà que presentar-se al comité de competició pasada 1 hora del fet, o en tot cas d’acabada la ronda. No s’admetran reclamacions com a mínim 4 hores abans del començament de la ronda.\nEls jugadors no podran abandonar la sala de joc sense justificació o permís de l’àrbitre.\nEls empats a la classificació final, es resoldran pels següents sistemes i amb l’ordre que s’expresen.\n1/ BUCHOLZ MITJA.\n2/ BUCHOLZ TOTAL.\n4/ NOMBRE DE VICTÒRIES.\n1er 350 € + trofeu Millor jugador 1900-2000 60 €\n2on 200 € + trofeu Millor jugador 1800-1995 50 €\n3er 120 € + trofeu Millor jugador 1700-1795 40 €\n4rt 100 €\n5è 80 € Millor jugador local 50 €\n6è 70 € Millor sub-16 50 €\n7è 60 € Millor jugador de més de 65 50 €\n8è 50 €\nEls premis no son acumulatius ni divisibles.\nAltres: Tot allò no previst en aquest reglament es resoldrà segons les normes de la Federació Catalana d’Escacs i de la FIDE. La participació en aquest torneig suposa la total acceptació de les seves normes.\nLa participació en el torneig suposa la acceptació del reglament.\nPer teléfon: José Luis Monente, tel. 937952447 y 629649909\nPer internet: monentez@telefonica.net\nEls drets d’inscripció hauran d’esser abonats abans de començar la primera ronda del torneig.\nEl lliurament de premis es farà al finalitzar l’última ronda. Caldrà la presència del premiats.\nLa participació en el tormeig suposa l’acceptació per part dels jugadors de totes aquestes normes.


Cinquè Ecomercat Món Empordà a Castelló dEmpúries\n6 de Desembre de 2009 - General\nCastelló d’Empúries acollirà el proper diumenge 6 de Desembre la darrera edició de l’Ecomercat Món Empordà de l’any 2009. Amb la filosofia de recuperar els valors de la nostra terra i el respecte per el medi ambient, el consumidor podrà comprar directament al productor productes locals, ecològics i de qualitat. El mercat s’ubicarà a la Llotja del costat de la Basílica de Santa Maria de les 9h a les 14h.\nEl mateix dia, a l’Ecomuseu-Farinera, s’hi realitzaran diverses activitats. Aprofitant que s’acosten les festes de Nadal a les 11h. hi haurà el Taller de cuina: Com fer un menú de Nadal ecològic i equilibrat, a càrrec de Lola Puig del Restaurant El Fort d’Ullastret, la qual utilitzarà els productes de l’ecomercat per presentar un menú saludable per aquestes festes. L’activitat està prevista per 20 persones i requereix inscripció prèvia al telèfon d’informació de l’Ecomuseu-Farinera 972 25 05 12.\nA les 12.30h s’oferirà una visita guiada al museu, per tal de donar a conèixer el procés industrial de transformació del blat en farina. Aquesta activitat que serà gratuïta amb l’entrada del museu i fins a un màxim de 30 persones.


Pa i Porta (Passatge Carsí, 2019) — O.O\nPA I PORTA (Passatge Carsí, 2019)\nDurant la primavera de 2015 es van iniciar una sèrie de reunions entre joves dissenyadors de Barcelona que van culminar al desembre del mateix any en Poder Ser, una exposició col·lectiva al Disseny Hub. L’exposició va tenir continuïtat i reflex a Sumario, una publicació que pretenia ser anual i que va recopilar tota l’activitat desenvolupada per l’escena local de joves dissenyadors de producte.\nUn any després vam repetir l’experiència amb 11:15-32. Una vegada més vam reunir a un grup de joves dissenyadors i vam realitzar una sèrie d’encontres i una exposició. Però a causa de la falta de pressupost i suport real per part de les institucions que col·laboraven el projecte es va aturar. Des d’aleshores hem continuat en contacte amb les persones actives a l’escena local i és evident la necessitat d’espais de trobada perquè es puguin formular propostes col·lectives que reforcin el teixit i que avancin en la formulació de noves línies de reflexió i treball.\nAmb aquesta intenció vam organitzar Pa i Porta, un sopar col·laboratiu entre un grup de joves dissenyadors de producte de la ciutat. Cada dissenyador o col·lectiu participant va cuinar un plat per compartir la seva manera d’entendre el disseny d’objectes, el va explicar i el va compartir amb la resta.\nPer l’ocasió vam dissenyar uns gots produïts amb impressió 3D rèpliques d’objectes considerats clàssics del disseny en l’àmbit local i global. Obsequis per dissenyadors que segurament mai acabin sent clàssics, ni falta que fa. El canvi d’escala els converteix en trofeus o en amulets, el canvi de funció els ressitua en el món de les coses que viuen i moren. Homenatge o burla, respecte o iconoclàstia o tot alhora o res.\nAmb: Gennis Senén, Marta Ayala, las Oblicuas, Jorge de la Cruz, Marie Blanc, Sanna Völker, Julen Ussia, Ibai Velilla, Berta Julià, Angel Valiente, Alejandra Perini i Marine Le Razavet. Fotos: Jose Porroche. Disseny Gràfic: Carmen Studio


La commemoració dels 85 anys de les Normes de Castelló reivindica un espai comunicatiu en valencià - Diari La Veu\nEscriba el número 191246\nEn arribar a la casa Matutano, Núria Vizcarro, de la companyia de teatre La Ravalera, ha llegit el manifest de la plataforma Castelló per la Llengua.\nLa plaça de les Aules de Castelló de la Plana ha esdevingut l'epicentre de la reivindicació d'uns mitjans de comunicació públics, de qualitat i 100% en valencià en un clima de celebració per la recent obertura de la ràdio d'À Punt. Els actes, convocats per la plataforma cívica Castelló per la Llengua (que aplega una trentena d'organitzacions polítiques i sindicals i associacions culturals) i que comptaven amb el suport de l'Ajuntament de Castelló, s'emmarcaven en la commemoració dels 85 anys de les Normes de Castelló, signades l'any 1932 a la ciutat.\nAquesta fita històrica va representar l'assoliment d'un acord d'unificació de l'ortografia del valencià, en un marc de convergència amb la resta de territoris de parla catalana. En aquest sentit, també s'ha reivindicat el "final de la censura de TV3 i Catalunya Ràdio" i l'establiment d'acords de reciprocitat amb altres territoris, que haurien de permetre la recepció dels canals catalans, a més d'IB3 i d'altres mitjans de comunicació en llengua pròpia, per a avançar en la construcció d'un espai de comunicació comú, segons expliquen els organitzadors en un comunicat.\nEls actes han començat a les 11 hores a la plaça de les Aules de la capital de la Plana, amb una fira d'entitats que ha aplegat prop de 40 col·lectius i editorials i a la qual s'hi han anat acostant centenars de persones. Al llarg del matí s'hi han succeït diferents activitats d'animació infantil i cultura popular com ara els Dimonis Botafocs, la Muixeranga de la Plana o un contacontes, entre d'altres. S'ha celebrat un dinar popular amb vora 200 comensals i una actuació de la Rondalla Primer de Maig. Tot plegat, aquestes activitats han estat el pròleg de l'acte central de la jornada, una concentració reivindicativa que ha emplenat la plaça de les Aules.\nL'últim acte reivindicatiu ha començat a les 18 hores de la vesprada amb les actuacions de la Conlloga-Muixeranga de Castelló i la Muixeranga de Cullera. Tot seguit, els assistents han avançat pel carrer de Cavallers fins a la Casa Matutano, on es van signar les Normes, encapçalats d'uns pilars muixeranguers i d'una pancarta amb el lema: 'Sense senyal, no sense veu: volem ja À Punt i TV3'. En arribar a la Casa Matutano, Núria Vizcarro, de la companyia de teatre La Ravalera, ha llegit el manifest de la plataforma Castelló per la Llengua. Les notes de la Muixeranga han posat el punt final als actes.\nEscriba el número 142731


EscriptorHanna Arendt deia que no va saber que era jueva fins als quaranta anys. Sovint la Història és l’agent que et revela la identitat. Sense tenir-ne consciència, hi ha persones que viuen millor, ja que el sentiment identitari et troba encaix en el món però, en bona lògica, també et crea problemes, potser et causa sofriment. Record una nit d’estiu a la plaça de la Llonja, de Palma, menjussàvem alguna cosa amb Raimon Pelejero i l’Annalisa, Àngel Terrón i Andreu Vidal, Bàrbara Genovard i un servidor. N’Andreu parlà asprament del sentiment nacional, del nacionalisme, i l’Annalisa li va contestar que el nacionalisme neix quan et sents atacat per ser d’on ets. És igual, la cosa havia anat per aquests carreranys i ja no es va poder avançar gaire més. Els sentiments més profunds són mals de transportar per les converses nocturnes d’estiu, sobretot quan ets molt jove i et creus en possessió de nobles ideals irrenunciables, com ens passava a tots aquella nit.\nOpinió Identitat Correntia


L'Ajuntament de Barcelona també contracta informes «a dit» | NacióDigital\nper S.C/Q.S , 5 de juliol de 2010 a les 01:17 |\nJordi Hereu i la seva regidoria de presidència també contracten informes de "dubtosa utilitat". Foto: Arxiu ND\nLa polèmica dels informes de "dubtosa utilitat" contractats pel govern tripartit de la Generalitat, que ara estan investigats per la fiscalia, podria tenir ramificacions a l'Ajuntament de Barcelona. Així s'interpretaria l'estadística de les contractacions per part del consistori barceloní l'any 2009. Segons ha pogut saber Nació Digital , durant l'exercici 2009, la casa gran va adjudicar pel "procediment menor" - adjudicacions que només requereixen factura i l'aprovació de la despesa- 9.902 expedients, això és el 88,8% d'un total de 10.231 expedients aprovats i contractats. Els anomenats "procediments menors" és un eufemisme que descriu les adjudicacions directes. Una tipologia d'adjudicacions estipulades a l'article 122, 3er de la Llei 30/2007 de 30 de gener de Contractes del Sector Públic.\nAquests contractes només es poden utilitzar quan no superin els 50.000 euros si l'objecte dels mateixos són obres, o bé dels 18.000 si tenen altres objectes. És un tipus de contractació pensat per l'agilització dels tràmits administratius i tindrien un caràcter, que el legislador explica molt bé en l'exposició de motius,d'excepcional. A més en el cas de l'ajuntament de Barcelona coexisteix amb un altre requisit, una instrucció interna que recomana demanar tres pressupostos per cada adjudicació. Una condició que rarament es va complir en les tramitacions de l'any 2009.\nDesperta una certa sospita, les motivacions argüides en els expedients contractats per aquest format "extraordinari" de relació mercantil amb l'administració local.\nUna anàlisi acurada dels expedients destil·len causes com "és el més idoni per fer-ho", "perquè aquesta empresa ja ha realitzat encàrrecs per l'Ajuntament que han tingut un resultat satisfactori" o bé un que es repeteix no sense sorpresa "Es contracta per considerar que aquesta empresa té la capacitat tècnica i humana idònia i uns coneixements adequats en la matèria". És a dir, requisits indispensables de qualsevol contractació en el tràfic mercantil i no pas, arguments de rigor per usar un tipus de contractació excepcional com és el "procediment menor".\nAbans la factura que aprovar l'expedient\nUn dels expedients contractats per aquest sistema és un exemple del poc control administratiu d'aquest sistema d'adjudicació. És un informe sobre el Diari de Barcelona i Barcelona Televisió adjudicat al periodista Jordi Garcia Soler, pel que l'Ajuntament va pagar 13.920 euros. La proposta d'expedient va ser incoada el 16/1/2009 per la regidoria de presidència. L'expedient es va aprovar el 21/1/2009, i el 28/1/2009 s'autoritza la despesa. La factura de Jordi Soler està datada i registrada el 15 de gener de 2009. Són faves comptades, es presenta la factura abans no que li sigui encomanat l'encàrrec sinó fins i tot abans que s'inicii l'expedient.\n18.000 euros per recomanar un "butlletí"\nUn altre cas que fa mal als ulls, és un informe encomanat al mateix periodista per valor de 18.000 euros, el màxim legal permès en aquestes contractacions per "procediment menor" titulat "Estudi i anàlisi de les activitats a dur a terme per a la promoció de la ciutat de Barcelona a Madrid" datat, a desembre de 2008. Un informe de 17 planes amb portada inclosa que recull idees genèriques més properes a l'obvietat que no pas a conclusions imaginatives. "Trobades amb periodistes de la capital de l'Estat", "Trobades informals de l'alcalde amb periodistes catalans a Madrid" o "Tramesa setmanal d'un butlletí específic de l'Ajuntament de Barcelona a aquestes periodistes i editors". Un informe que podria encabir-se en la definició de "dubtosa utilitat" com els del govern tripartit que està investigant la fiscalia per denúncia de CiU.\nPolítica, informes, ajuntament de barcelona\nPer Indigeta el 5 de juliol de 2010 a les 20:39\nSociata o no, tenim un problema\nPer A. Mirall i Espill el 5 de juliol de 2010 a les 12:24\nA Catalunya hi ha massa corrupció, i em sembla que serveix de ben poca cosa el dir "i tu més". L'hem convertida en un fet social i poc importa si això ens ha vingut de fora o de dins, tenim un problema, i el tenim tots. Per què és impossible aconseguir una bona feina sense contactes, sense padrins, etc ?. Això ja és un indici de corrupció social.\nPer Llorenç el 5 de juliol de 2010 a les 08:46\nMés que segons quins informes, l'utilitat dubtosa la té l'ajuntamrnt de Barcelona amb el cara de ciment armat Hereu al capdevant.\nBarril i Garcia Soler, quinquis del PSC\nPer Anònim el 5 de juliol de 2010 a les 08:24\nJordi Garcia Soler, socialista de pro, periodista mediocre i insigficant, cregut i corrupte com queda demostrat; a Catalunya Radio, el sector dels quinquis del PSC, amb aquest senyor i el Barril, demostra, que el franquisme i el socialisme es la mateixa cosa


L'espanyol Álvaro Valera no va poder conquerir l'anhelada medalla d'or en la classe 6 del tennis de taula dels Jocs Paralímpics de Rio de Janeiro després de perdre aquest diumenge a la final davant un dels seus grans rivals, el danès Peter Rosenmeier, en un atapeït partit decidit a cinc sets per 11-5, 10-12, 11-6, 9-11 i 6-11.\nD'aquesta manera, el palista andalús es torna a quedar a les portes de la seva segona medalla d'or paralímpica, després de la Sydney 2000, després de perdre també fa quatre anys la final a Londres, encara que en aquest cas, com ell mateix va reconèixer posteriorment, no havia viscut una derrota tan dura.\nValera va demostrar que segueix sent un dels millors del món. Malgrat patir una neuropatia discal, una malaltia degenerativa que li ha fet passar de la classe 8 a la 6, sempre ha competit a gran nivell i en Riu ho va tornar a fer, malgrat que Rosenmeier li va tancar les portes a un segon preciad metall daurat.\nDesprés de fregar l'abisme en els quarts de final contra el britànic David Wetherill, l'espanyol afrontava un dur camí aquest diumenge cap a la final. Al davant, en semifinals, el tailandès Rungroj Thainiyom, el que el va privar a Londres fa quatre anys del títol.\nPerò en aquesta ocasió, Valera no es va deixar sorprendre i va treure la seva millor versió per desfer-se del asiàtic al que va desarborar en les dues primeres mànegues (11-3, 11-9). L'encara actual campió no es va rendir i va forçar (10-12) un quart parcial on va ser atropellat pel sevillà (11-3).\nI després de batre el tailandès, li quedava un altre 'mur' com un dels seus més directes rivals, el danès Peter Rosenmeier, al qual esperava tornar a amargar com en les dues últimes finals que s'havien vist les cares, la del Mundial i la de l'Europeu, aquesta última a Dinamarca i un públic que, en menor mesura, va tornar a donar suport incansable al seu jugador.\nValera va començar molt ferma la final i amb seguretat va tancar ràpidament el primer set (11-5). El nòrdic, or d'aquesta classe fa vuit anys a Pequín, va respondre en el segon escapant ràpid al marcador, però l'espanyol no es va descompondre i va igualar les coses abans de cedir per 10-12.\nEl tercer set va ser de nou per a l'espanyol (11-6), però a partir d'aquí alguna decisió arbitral sobre el seu servei el va descentrar i Rosenmeier no ho va desaprofitar per portar-se de forma ajustada el quart (9-11) i després sentenciar la seva revenja tot i la resistència del seu rival (6-11).


Cartes i postals d'arreu: Riddarholmen, Stockholm\nRiddarholmen (literalment, "Illot dels Cavallers") és una petita illa del centre d'Estocolm que forma part de Gamla Stan, la ciutat vella. La principal atracció de l'illa és l'església Riddarholmenskyrkan, fundada al segle XIII, on s'han enterrat molts dels monarques suecs entre els segles XVI i XX. A Riddarholmen també s'hi conserven un cert nombre de palaus privats del segle XVII, entre els que destaquen el Palau Wrangel, l'Stenbock o el Hessenstein, i altres. Hi ha també els edificis de l'Antic Parlament o l'Antic Arxiu Nacional.\nEl segell és dedicat a un dels dissenys més destacats d'Yngve Ekström (1913-1988), la cadira Lamino, considerat un dels dissenys suecs més influents del segle XX.


La Junta Electoral prohibeix una trobada gegantera perquè «podria interferir en la jornada electoral» - Diari de Girona\nLa Junta Electoral prohibeix una trobada gegantera perquè «podria interferir en la jornada electoral»\nLa jornada se celebra cada any a Sant Joan de Vilatorrada i hi havien de participar diferents grups d'arreu de Catalunya i Menorca\nabel gallardo soto 07.11.2019 | 19:47\nLa Junta Electoral ha prohibit la celebració de la trobada castellera de Sant Joan de Vilatorrada que s'havia de celebrar diumenge, el dia de les eleccions. La Junta al·lega que podria «interferir en la jornada electoral», sense especificar en quin sentit l'afectaria. Es tracta de la trobada que la colla gegantera del municipi celebra cada any al municipi, i en la que havien de participar nou grups provinents d'altres punts de Catalunya i una de Menorca.\nEls responsables de la Societat Coral i Recreativa La Berbena, entitat en la que està integrada la colla castellera del municipi, estan sorpresos per la resolució de la Junta Electoral perquè no entenen com pot afectar als comicis. «Ens hem quedat astorats perquè no ho entenem. Nosaltres som una associació cultural i no política», explica el president de La Berbena, Jaume Barnaus. La trobada que s'havia de celebrar diumenge consisteix en una cercavila que acaba a la plaça Major i que prèviament passa pel carrer del Riu, plaça de l'Església, carrer Major, plaça de la Pau, avinguda Montserrat,carrer del Sol i carrer Jucadella.\nEn un primer moment, la jornada gegantera s'havia de celebrar dissabte 9 de novembre, però l'associació va demanar fa tres setmanes canviar-ho pel dia 10. «Ens van dir que era dia de reflexió i ens van advertir que potser no ens ho deixarien fer. El mes passat vam acordar demanar el canvi de data», explica el responsable de l'entitat cultural. Amb aquesta resolució, la trobada torna a passar a dissabte. «Ja havíem avisat a les colles que ho faríem diumenge, i això complica la participació dels grups que van confirmar que vindrien», afegeix Barnaus. Per aquest motiu, els responsables de La Berbena ha contactat aquest dijous, al rebre l'escrit de la Junta Electoral, amb la Direcció de Cultura Popular de la Generalitat i així evitar el canvi de data, però no els han donat gaire esperances. La Junta Electoral s'ha pronunciat arran de la petició de l'Ajuntament de Sant Joan de Vilatorrada per canviar el dia de la trobada gegantera.\nEviten jutjar un regidor de Sant Joan de Vilatorrada per desobediència.


Govern entrega els premis per la realització de l'escultura en homenatge als voluntaris\nPallarés i Riva destaquen el paper del voluntariat per afrontar els reptes de la societat en l'acte de lliurament\nLes autoritats i les guanyadores al lliurament dels premis al Parc Central\nRender del projecte guanyador de l'escultura als voluntaris.\nActualitzada 07/10/2021 a les 18:47\nLa ministra d'Afers Socials, Joventut i Igualtat, Judith Pallarés, la ministra de Cultura i Esports, Silvia Riva i la cònsol major d'Andorra la Vella, Conxita Marosl, han lliurat avui els premis a la guanyadora i a les dues finalistes del concurs per a la realització d’una escultura en homenatge als voluntaris i voluntàries del país que s’ubicarà al Parc Central d’Andorra la Vella, segons informa l'executiu en un comunicat.\nEl projecte està impulsat pel Ministeri d’Afers Socials, Joventut i Igualtat, el Ministeri de Cultura i Esports i la participació del Comú d’Andorra la Vella. Al concurs, al qual s’hi van presentar un total de set projectes, el jurat va escollir com a projecte guanyador ‘El Voluntariat’, de l’artista Nerea Aixàs, que avui ha rebut un premi de 2.000 euros, segons informa Govern. El segon premi, per a l’artista Laia Maestre per ‘Humanitat’, ha rebut 700 euros i Emma Regada ha rebut 300 euros pel tercer premi a la seva obra ‘Germinant’.\nEn les seves intervencions, tant Pallarés com Riva han volgut destacar el paper del voluntariat per afrontar els reptes de la societat, gràcies a la seva tasca desinteressada. La ministra d’Afers Socials, Joventut i Igualtat ha posat en relleu el paper de la solidaritat a la història d’Andorra, mentre que Silvia Riva ha remarcat la importància de “pensar en cultura per homenatjar als voluntaris”. Per la seva part, Marsol s’ha referit al “privilegi” d’acollir la futura escultura al Parc Central.\n7 parròquies, 7 homenatges.