L'afició del Llagostera segueix responent en les finals a Palamós - Diari de Girona\nL'afició del Llagostera segueix responent en les finals a Palamós\nContra l'Alcorcón es va batre per quarta vegada el rècord d'afluència, amb 3.112 espectadors L'equip ja pensa en la final de Ponferrada\nllagostera | ramon ribas 30.03.2016 | 07:30\nJuanjo, Ríos, Pitu i Fofo encerclen Natalio després d´un dels tres gols del valencià contra l´Alcorcón. aniol resclosa\nEl Llagostera està ben viu i amb el suport de l'afició somia amb una salvació que,tot sigui dit, segueix complicada malgrat acostar-se a 5 punts. La crida que darrerament ve pregonant Oriol Alsina, més les iniciatives com regalar entrades a tothom que en demani a un establiment que anunciï el partit està donant els seus fruits. Els últims partits, jornada rere jornada a casa l'afluència d'espectadors va in crescendo i els jugadors noten el seu alè. El més clar exemple va ser el 4-0 de diumenge passat contra l'Alcorcón (4-0) on el Nou Estadi va presentar la millor entrada del curs amb 3.112 espectadors.\nLa mitjana d'aficionats a les grades de l'estadi Palamós-Costa Brava abans de l'augment espectacular que ha experimentat el recinte palamosí en les últimes jornades no era per llençar coets. La xifra, molt minsa, no arribava ni de bon tros a les 2000 persones. Aproximadament eren una mitjana de 1.300 aficionats els que es reunien cada quinze dies per veure als d'Oriol Alsina en viu i en directe. Coincidint amb el partit del 14 de febrer davant l'Albacete (2-0), la presència d'espectadors només ha fet que créixer. Aquell dia davant el conjunt manxec s'arribava a la xifra més alta d'aficionats amb 2.126 incondicionals, era només un petit símptoma de la bona resposta i del que passaria posteriorment. A partir d'aquell dia, l'augment d'espectadors s'ha anant superant progressivament fins arribar al punt àlgid de diumenge passat. En la final davant l'Alcorcón (4-0) es va assolir el millor sostre amb un total de 3.112 persones que van xalar de valent amb la golejada dels seus.\nDesprés dels 2.126 afeccionats congregats per veure la victòria davant l'Albacete va arribar el derbi davant el Girona. Els tres punts van volar de Palamós (0-1), però novament el creixement de públic va anar cap amunt amb 2.628 persones. En el següent partit a casa i per tercera jornada consecutiva actuant de local. Nou rècord d'assistència per veure la contundent victòria davant el Mallorca (3-0) davant 3.028 aficionats. I per quarta jornada consecutiva a casa, el passat diumenge contra l'Alcorcón (4-0) es va tornar a millorar la xifra amb el rècord d'espectadors quan per la megafonia de l'estadi es va anunciar l'habitual informació de «l'avui som: 3112 espectadors».\nLa resposta dels socis i aficionats del Llagostera, deixen més que satisfet al seu tècnic que no es cansa de repetir que amb el suport i empenta de la grada tot és més fàcil.?Segons Alsina, «contra l'Alcorcón una vegada més el públic va estargenial. Va ser el jugador número 12 i esperem que ens acompanyin així fins a final de temporada perquè anímicament ho notem molt i ens fan créixer».\nEl Llagostera per alegria i tranquil·litat del seu tècnic finalitzarà el campionat jugant quatre dels darrers sis partits com a local. Un escenari que ha vist totes les ?victòries que acumulen els gironins a la Lliga (8) i on, com assegura Alsina l'equip és un altre completament al que ofereix com a visitant. «A casa estem jugant molt bé i som superiors als rivals». Del calendari final amb més partits a Palamós que a domicili, el tècnic es mostra confiat perquè «si arribem amb el bon joc que estem fent en el tram final més el suport de la nostra gent estic convençut que ho aconseguirem perquè ens empenyen moltíssim cap a la victòria».\nAmb onze jornades per endavant els del Gironès n'encararan 6 a l'estadi palamosí. El proper intent de rècord serà el dissabte 9 d'abril davant el cuer Bilbao Athletic. Abans a Ponferrada, els d'Alsina intentaran acabar amb el malson de no poder vèncer a domicili davant un rival directíssim al qual poden acostar-se i enfangar fins dalt de tot en la lluita per evitar el descens de categoria.


A mi m´agrada el circ: de juliol 2007\nEls festival s'acaben (de moment)\nEl festival Pleniluni de Torredembarra tanca la temporada, va començar el dissabte passat i s'acaba aquest dissabte amb un cabaret (Dúo Beso a Beso, Diana Colombia, Dúo Dayvic (Circ Nacional de Cuba), Uri&Catxorro, Hermanos Infoncundibles i Sebas). Durant la setmana també s'hi pot veure el Professor Karoli el divendres (que també actua a Tona dilluns que ve), el dimecres els Kd Cirk i el dijous el Circ de les Mussaranyes. Ah! I no gaire lluny, a Calafell, actuen els Gingers dijous a les 19:30h (i també seran a Tona diumenge).\nI ja posats, els MOLT recomanats (i poc promocionats) New Shanghai Circus, al Hotel Grand Melià de Sitges el divendres a les 22:00h (entrades de 15 a 40 euros).\nSuposo que hi ha més coses durant l'agost per festes majors, però com encara no hi ha cap agenda de circ et tornes boig per trobar-ho.\nEscrit per URI 0 comentaris\nDe la nit de circ al Teatre Grec\nA les 7:30h d'ahir s'obrien les portes del Teatre Grec amb totes les 2.000 localitats venudes des de feia dos dies per veure aquesta nit de circ que s'havia promocionat tant en els últims 5 dies.\nL'entrada es va fer molt lenta i la gran cua de la porta semblava que no avançava. De manera que alguns espectacles ja havien començat i la meitat de la gent encara estava fora.\nL'espectacle, tal i com s'havia promocionat en els últims dies (no des del principi) tenia dos parts, una primera pels jardins amb tres punts d'actuacions on els espectacles es van repetir dues vegades (per tan només en podies veure dos), també amb alguns jocs de fira, els Mortimers deambulant per allí i la fanfàrria Au près ma blonde a l'entrada. En un espai, hi havien els titelles circenses de Txo Titelles (molt recomanables), en un altre l'excèntric musical Mestre Sobrepera, la trapezista Miriam Edo i el acroportors Cia. Insoportés i en l'altre la música d'Au près ma blonde, Fernando Pose a les pilotes de rebot, Manuela Gracián als equilibris sobre mans i Luciano i Kike (Zahircirco) a la perxa. Aquest últim espectacle estava situat a diferents nivells d'una escala (i el públic a sota de tot), cada número més allunyat del següent, de manera que la perxa a penes es distingia a la llunyania i la il·luminació era insuficient. A part, que cada número va ser molt curt (sobretot la perxa) i no es va poder apreciar del tot la qualitat dels artistes. Cal dir que el públic estava una mica desconcertat, perquè no tothom s'esperava aquesta primera part i, a més, no hi havia espai per acollir tot el públic (ni la comoditat adecuada, encara que els espais eren...bonics), de manera que molta gent va decidir menjar-se un entrepà en espera de la segona part. A més, els intemitjos entre les actuacions va ser potser massa llargs (sobretot tenint en compte que s'enunciava com a espectacle familiar) i la gent no era conscient de com anava això dels intemitjos. De tota manera, els artistes estaven molt ben triats i tots van fer el seu paper.\nLa segona part era al Teatre Grec. Els Mortimers anaven acomodant a la gent, primer amb entusiasme, però després d'estar-se mitja hora acomodant, ja es van cansar i anaven d'una banda a l'altre sense que el públic s'hi fixés gaire, ja amb ganes que comences l'espectacle que havien estat esperant durant dues hores i mitja. Finalment, els Mortimers fan la presentació amb el seu magnífic número d'striptease musical que va ser un èxit rotund.\nDesprés van venir Le quntet de Boeufs que van desconcertar a tothom (en el mal sentit de la paraula) ja que van fer un concert amb espectacle. O sigui, la base era la música (boníssima i molt ben tocada, per cert), però poc circ i poca gràcia. El ritme es va fer pesat a estones, perquè la gent no anava a veure cap concert sinó circ (i en aquest sentit potser es va arriscar una mica massa en el basant de la fusió d'estils artístics i potser no era l'espai indicat). Números de circ destacables? Potser les caixes de cigars (que comparat amb els malabars de Fernando Pose no era res de l'altre món) o el quadrant aeri (que comparat amb alguna companyia catalano-francesa que jo sé no valia gaire), la resta eren només alguns trucs entre les cançons (un nivell tècnic certament inferior al que s'havia vist en els "aperitius").\nA mi la nit em va passar de pressa i bé, però crec que moltes famílies ho van tenir difícil per controlar uns nens que esperaven veure un espectacle de circ a les 20:00h i van acabar veient un concert a les 22:30h (en un dilluns, a més a més).\nEn resum, si valorem aquesta nit de circ com un canvi per tenir durant tot un mes "la Cucina del arte" o el "Circo Romanés" plantant darrera el MACBA (com va succeir en les dues edicions anteriors), jo crec que hem sortit perdent. Sí és cert que moltes companyies catalanes hi estaven involucrades, però aquestes han tingut un paper d '"aperitu" d'un espectacle d'una companyia francesa que tampoc n'hi ha per tant.\nAquí hi ha els articles de l'Avui i del Punt.\nEscrit per URI 1 comentaris\nMor Pepe Otal\nHa estat un dels titellaires més excepcionals dels últims temps. Tan per la seva activitat de titellaire, com la de mestre de titellaires o com la de creació d'espais per a la difusió dels titelles.\nS'ha creat la pàgina web d'homenatge següent.\nEl circ del cap de setmana passat\nDivendres vaig anar al Ple de Riure del Masnou i em va agradar molt en Paolo Nani, un mim que representa 15 vegades la mateixa escena d'escriure una carta de maneres diferents (com per exemple, ambientada al vell oest, sense mans, de peli de terror,...). Un treball de gest increïble, molt comunicatiu sobretot amb les ganyotes. És un espectacle ple d'idees i imaginació. Es nota que porta temps de rodatge: Es va estrenar al 1992 i s'ha representat més de 700 vegades.\nL'altra cosa destacable de divendres va ser l'actuació de "Seriosamente tragicomedia" (Alba Serraute (clown exalumna de la Rogelio) i Roc Sala (piano)) amb "Mirando a Yukali" (premi Golfes del Festival de Pallasses d'Andorra 2007). Una allau imparable de música, poesia i divagació existencial on una pallassa vestida de boxejador estambòtic es disfressa i desdisfressa mentre toca el saxo, el clarinet i canta (a Billie Holiday entre d'altres) mentre el piano prova de seguir-li el fil en aquesta rapsòdia desconcertant que evoca la infància amb tendresa, humor i mala llet. És extraordinari que pugui recitar un dels trossos més sobats del Petit Príncep sense que soni pedant i encara faci riure i tingui temps d'interactuar amb el públic.\nNota: Youkali és una illa imaginaria en un tango de Kurt Weill, un lloc ideal inabastable on poder ser feliç (escrita durant l'exili a França abans de la 2a guerra mundial).\nDissabte vaig anar a veure l'espectacle de la Rogelio (també al Masnou), que va estar bé dintre de les dificultats amb el vent, el so, el terra i les disfresses inadequades per fer certs números. I després me'n vaig anar a Canovelles a veure el Circo de la Sombra. Han fet canvis i ara l'espectacle no comença amb l'arribada d'una carta, sinó que va començant com qui no vol la cosa, amb els artistes sense vestir i l'escenari a mig muntar. Sembla que no facin res, però es van guanyant l'atenció del públic amb petits gags fins que, no te n'adonés i, ja estàs al mig de l'espectacle amb malabars, equilibris, trapezi, banquina, roda alemanya,... En fi estigueu atents que aquest estiu faran algunes actuacions per Catalunya.\nAh! Una de les millors coses del Ple de Riure, per si no hi heu anat mai, a part del fet que es fa a la platja és que cada any hi ha una banda itinerant del festival, que va omplint tots els espais buits entre actuacions. Aquest any era la espatarrant Always Drinking Marching Band.\nDel circ de la vida a la vida del circ\nAl caixaforum el 19 de setembre s´hi farà una taula rodona amb els següents participants.\nPaulina Schumann Rivel, filla de Charlie Rivel\nVicenç Llorca, poeta i expert en la vida del circ\nGenís Matabosch, director del Festival Pallassos de Cornellà i creador d'Euro Clowns\nJoan Soler Jover, pintor i cronista gràfic de Charlie Rivel.\nEscrit per Unknown 1 comentaris\nCirc a Tarrega 2007\nDe moment segur que hi seran (a la programació "oficial"):\n-Los 2 play (Comeback)\n-Cia. La Tal (Démodés)\n-Boni (In Situ)\n-Los Gingers (Perlas y plumas)\n-Mimbre (The bridge)\n-Cirque Idyllic (Cabaret at the end of the world)\n-Al badulake (Majaretas)\n-El circ de Sara (Circ d'Hiven de l'Ateneu POP9b)\ni a això hi cal sumar la programació dels espais "no oficials", com el de 23 Arts que l'any passat va estar tan i tan bé.\n20 minuts de circ\nUn dels diaris que te sovint articles sobre circ. Es el diari gratuït 20 minutos. En el seu buscador hi posem circ. i ens emportem algunes sorpresetes.\nEscrit per Unknown 0 comentaris\nTiana, Viladecans i el pati Llimona\nCom aquest cap de setmana no he vist res de circ (massa música) comento algunes coses interessants que vaig veure la setmana passada:\n1. El festival de Viladecans va ser com sempre, actuacions de circ de carrer durant la tarda amb espai OFF (massa OFF diria jo, crec que s'ho podrien muntar millor perquè els artistes de l'OFF tinguessin més facilitats ja que han de muntar ells mateixos davant del públic i fer l'espectacle, tot en una hora). Res d'espectacular, només, potser el Petit Circ amb "els poverini" tot i que els personatges i el ritme es podrien millorar. Dóna la sensació que amb més rodatge l'espectacle podria millorar molt.\n2. Diumenge passat vaig anar a veure l'1,2,3 del pallasso de Tiana. La "trama" era a càrrec dels Mortimers que van estar esplèndids tan en la presentació (amb un estrany personatge anomenat "Mestre Llumí" crec que sortit de la imaginació de Joan Armengol) com amb la música en directe. Actuaven els "Herrerita" en monocicle (tan bé com sempre), "Cia. Deados" (amb la seva acrobàcia desconcertant, que a mi m'encanta), Carla Fuentes al aro aeri i les teles i la "Cia. Deambulants" que no sé si van encaixar gaire amb la resta.\n3. Siticlown (Albert Vinyes). Ja fa temps que el volia veure i no podria haver triat entorn millor que al mig del barri gòtic de Barcelona. Fa d'un pallasso vagabund que treurà tot un món d'entre les escombraries. Hi ha moments molt bons i no desaprofita la ocasió per fer crítica social, però potser hi vol posar massa coses i l'espectacle s'allarga una hora i mitja. És nota moltíssim que és alumne del Jango Edwards (per les paròdies musicals, alguns moviments del cos i també l'striptis final (que de fet no venia al cas i no va ser tan divertit com els del Jango)).\nPremi nacional de circ a Bet Miralta i Jordi Aspa\nMerescudíssim el premi nacional de circ d'enguany als Escarlata Circus. Suposo que tothom ha vist Llenties i Marabú (si no JA TARDEU!) i quasi tothom va veure el circ d'Hivern de l'Ateneu de Nou Barris Ulls Clucs (que ha estat un dels més pròxims que s'han fet). Però no només se'l mereixen per la trajectòria circense sinó també com a organitzadors del festival de circ més important de les nostres terres, el Trapezi de Reus. Sembla que (de moment) els premis nacionals de circ van associats, d'alguna manera, al reconeixement d'una tasca de molts anys (i la creació d'alguna estructura-esdeveniment-institució perdurable), més que a les produccions d'un any concret (recordo que els últims van ser Tortell Poltrona-Circ Cric-Pallassos sense fronteres i Rodó-Ateneu POP9barris).\nEnrecordeu-vos que també són els directors de la nit de circ que es farà al Teatre Grec el 30 de juliol. IMPERDIBLE!\nEncara que no sigui de circ, m'encanta que li hagin donat el premi de teatre a la directora Lluïsa Cunillé, crec que ha fet coses boníssimes.\nEl col·lectiu de la Makabra faran un cabaret a la Sala Bahia (c/Olzinelles 31 al barri de Sants). Serà el dissabte 14 de juliol a les 21:30h i costa 3 euros. Ah! I després hi ha concert.\nJo no hi podré anar. Hi ha masses coses aquest cap de setmana. Recordo que també hi ha la Fira de Circ de la Bisbal amb coses molt interessants (René y San Basilio, Sophie Krog, Hermanos Infoncundibles, Katraska, Circ Pànic, Ane Miren, Enric Magoo, Capitán Maravillas,...).\nTambé a l'amfiteatre de Caixa de Sabadell (a Sabadell): Divendres 13 Al badulake (malabars, baile, clown, acrobàcia amb músic en directe) fan el seu espectacle Malaje i dissabte 14 Pez en Raya representen Sólala ("teatre còmic-clown interessant"). Les dues són a les 22:00h i valen 12 euros.\nPROGRAMACIÓ: KAROLI, L’HOME RODA\nPROGRANACIO GIRA 2007\nUn personatge incombustible, el Professor Karoli, es desplaça dins d’una sola roda amb moto combinant ingeniositat amb la presentacio d’artilugis amb rodes , monocicles alts amb cames, bicis nanes de 10, 20 i 30 cms\nKaroli demostrarà la seva passió per les rodes fen el mes difícil... com no, sobre rodes!\nUn espectacle visual apte per a tots públics.\n13 San Cugat del Valles\n19 Girona tarde\n23 Escaldes d’Engordany, Andorra\n27,28 Austria lienz Festival Olala\n29 Sarnico, Italia Buskert Festival\n1 Santa Coloma de Farners\n3 Torredenbarra, Tarragona\n9,10,11,12 Almería Circuito Diputación\n15 Torrepacheco, Murcia\n16 Calafell, Tarragona\n18 Calonge, Girona\n22 Cornellá, Barcelona\n21 Premià de Mar, Barcelona\nEscrit per Anònim 0 comentaris\nBe jo estic lluny de l´Hospitalet, però he llegit en un article de vilaweb, que l´opera el centre ocupat que utilitzaven alguns acròbates sortits de la makabra, el desallotgen i volen resistir.\nJo no se el que està be i el que està malament, només se que a l´Hospitalet la segona ciutat més poblada de Catalunya, no hi ha cap lloc on s´hi puguin fer residencies de circ. ( jo a la Bòbila no i entro i algunes tècniques mes tampoc.\nEl clown del Canadà: tècnica Pockinko\nAra que ja he tornat del Canadà, volia explicar un parell de coses. Avui us explicaré (fins a on vaig entendre) la tècnica de Clown que gasten per allí, força diferent a l'europea.\nRichard Pochinko, va néixer a Halifax, Canadà, i de seguida va tenir la necessitat de treballar coma a actor, per això va anar a París a estudiar a l'escola Jaques Lecoq. No hi va durar ni un any (diuen que perquè era impossible ensenyar-li res (per massa bo o per massa tossut)). Després d'això se'n torna al Canadà (a la costa Oest) i hi va conèixer el clown (i indi americà) Jonsmith que li va ensenyar la cultura del indis americans. Aleshores, fusinonant aquestes dues idees, va anar-se'n a Montreal per crear la primera escola de clown amb un estil purament americà i diferenciat de l'europeu (que considerava massa autoritari).\nLa influència d'aquesta escola de clown (Theatre Resource Centre) és enorme en el circ i el teatre canadenc. Aquesta tècnica es basa, abans de res en alliberar-se de tots els prejudicis i el retorn a la infància (fins aquí res de molt original) i després en les 6 direccions o màscares (nord, sud, est, oest, amunt i avall) que s'han de superar per arribar a la setena màscara que és el clown o sigui el que queda després d'haver-nos alliberat de les falses màscares. Ja sé que sona tope místic, però així és com funciona. A vegades, en el cursets d'iniciació, els alumnes han de construir físicament les sis màscares amb cartró pedra i els ulls embenats (cada màscara a més d'una direcció representa un estat d'ànim: trist, content, enfadat,avergonyit,...). Després d'això es treballa l'expressió de cada màscara i sobretot la transformació d'una a l'altre. Aquesta tècnica entén que el clown ha de poder expressar amb el cos totes 6 màscares (amb diferents graus d'intensitat) i després ser capaç de canviar d'una a l'altre i que el públic ho entengui.\nJo he pogut veure a algun dels seus alumnes i la veritat, la majoria no treballa gaire la expressió corporal i els temes que tracten solen ser molt ofensius, de manera que habitualment en els seus espectacles està prohibida l'entrada a menors. Per exemple he vist a Adam Lazarus (un "bouffon"), Sue Morrison (que és la mestra més activa d'aquesta disciplina i que, de fet, aquest any va fer un curset a l'escola de clowns de Barcelona), Scot Free/Fesso, Daniel Nimio, Dave McKay i altres que solent sortir als Lunacy Cabarets. I també una de les clowns del Zumanity a las Vegas, Izzy, va ser alumna seu. I encara cal afegir-hi Moshe Cohen.\nPodeu trobar més informació a aquesta pàgina-tribut. Com a curiositat Pochinko també va ser el fundador del mític local (música-bar-teatre-varietats-nohovolgueusaber) de Montreal "Les foufounes electriques".\nGrec infantil segons la Vanguardia\nEl diari la Vanguardia ha tret un article sobre la programació infantil del Grec, en el qual inclou tota la programació de circ.\nEfectivament per als amants del circ contemporani de Catalunya el Grec no es ben be un bon festival.\nDes de fa tres anys s´hi presenten els circs d´hivern. Espectacles de creació semi professional en els quals els artistes tenen un temps d´assaig bastant reduït, i han de muntar i desmuntar tot l´escenari cada dia per que l´escola juvenil s´instal·li. ( que faríem si no fos que hi han veritables genis).\nAquest circs d´hivern després d´un temps de post producció haurien d´anar a un gran teatre de Barcelona i no tres dies penjats mig any després sense pagar desplaçaments ni assajos.\nPer altra banda, un cabaret. Em sembla molt be, segur que serà fantàstic i fins i tot hi haurà alguna sorpresa que no hagem vist a Reus.\nEl que m´agradaria a mi, son espectacles de creació professionals amb una dramatúrgia contemporània , coses diferents dels nostres artistes ( com les altres arts!!)\nSi no n´hi han encara prou ( que n´hi han) en aquest país segur que n´hi han a fora, jo us puc ajudar programadors!!!!\nPol de circ a Tiana\nEn Jordi Jané va treure ahir un nou volt de pista en ell ens explica l´intenció dels Mortimers de fer un pol circ a Tiana. Els pols circs es van crear a França i consisteixen ni mes ni menys en espais on s´hi fa difusió, creació i formació de circ. Des d´aquí desitjo molta sort a aquesta iniciativa ja que trobo que es una molt bona manera de descentralitzar, i aporta artistes i public cosa molt positiva.\nJust després hi ha un article molt interessant i sobre l´influencia que ha tingut el Joan Armengol a tot el circ català, es indubtable, quants dels artistes que admiro han treballat amb ell...\nCom anavem dient...\nAmb l´excusa de que no volia desvetllar sorpreses, m´he donat el temps per a reflexionar sobre el final de curs de la Rogelio Rivel Carpa diem.\nNo puc comparar gaires finals de curs, ja que jo vaig estar al primer ( i les segones parts... je je).\nAquest any crec que han volgut treballar sobretot el treball de cor ( treball de grup en que la emoció es transportada per tots ). I crec que ho han aconseguit sobretot al final amb la escena del vaixell. Que no hi haguessin gaires números llargs de tècnica no m´ha molestat gaire per a dos motius, el primer es que alguns d´ells ja hi eren l´any passat, i no te cap sentit repetir el número. Per exemple el Moritz fa la figura que ha aprés aquest any en comptes de repetir-ho tot. El segon motiu es per que eren molta gent, i ja em va be que l´espectacle no duri 2 hores i mitja. El retall de números es porta a l´extrem amb el de cable del Beni, on només s´hi fa mitja passada i un gag, crec que no es pot riure d´algú que cau si no se´l veu caminant normalment abans, no vaig tenir ni el temps de interioritzar que estava fent cable que ja es queia.\nAquest treball de cor es dispersa la tècnica que no vol dir que no n´hi hagi: 3/4 de gir arribar a bola a la perxa xinesa, mortal planxat al minivolant, curbeta en mans a mans, i fonts i canvis diversos a la bàscula. ( m´hages agradat tenir temps per a treballar mes el quadrant amb ells, s´han espavilat molt be )\nEn resum jo hi vaig entrar molt suposo per l´energia i el ritme i les coses que veus poc en un espectacle de circ com per exemple el claqué. En relació a altres finals de curs d´Europa m´ha agradat que no es pretensiós no van de que son super acròbates simplement fan el que saben.\nNo el comparo amb l´espectacle de l´any passat, si l´he de comparar ho faré amb l´espectacle sobre gel que es va fer al forum, i aquest m´agrada mes, es mes humà.\nEscrit per Unknown 3 comentaris\nCirc al pati llimona\nEn concret, el dimarts 10 de juliol a les 21:30h. L'espectacle és Siticlaun amb Albert Vinyes (alguns el recordareu dels Fools Militia). Pel que he pogut llegir aquí és un espectacle de clown (hobbo) en solitari. Abans d'això (a les 21:00h) hi haurà dos curts de clown: El parapluges i What's a càrrec de Clowndpas.


El Cau de les Nereides: Kit-kat!!!\nMentre hivernen, fins i tot els óssos es desperten si tenen malsons, n'estic segura. Així que aquí estic. Tan sols he fet un examen i encara no he entregat el treball que tinc pendent, i ja estic força cansada. A més, sembla que hi ha tot de coses, feinetes i esdeveniments que decideixen confluir en aquelles setmanes on estàs fins al coll. Com a mínim ja puc escriure amb el meu dit lesionat! Tinc unes plaquetes molt eficients! Així es fa, noies!\nD'altra banda... sou uns solets tots plegats! He llegit el gran reguitzell de comentaris del post anterior, i res... que moltes gràcies! A més, tres blocaires m'han fet arribar cosetes de dofinets, pel·lícules, documentals i vídeos que han sortit recentment sobre coses que es descobreixen i... coi, mira que sou atents, bons i requeteguapos eh! A mi em posa de tan bon humor, això... Mil gràcies! [algun dia m'haureu d'explicar qui és el camell que us filtra tota aquesta informació, perquè fins i tot quan no tinc gaire cosa a fer, no sóc capaç de trobar-ho, tot això!]\nAixí doncs, estimats blocaires, me'n torno a acabar d'hivernar al cau i a ser responsable, que si no... la primavera serà feixuga i l'estiu, encara més!\nPD. Si aneu a Carrefour i s'han esgotat les existències de te/rooibos... perdoneu, he estat jo!\nTítol: (c) Copyright Pd40\nXeXu 26 de gener de 2010 a les 20:20\nAquestes èpoques, ja se sap. Però aviat passarà i deixaràs enrere un altre període d'exàmens, ja en seran tres. Sempre són durs, però cada cop hi estàs més acostumat, a la pressió, a la dificultat, a dormir malament... també depèn de si ets bona estudiant o no. Tu ho ets, jo no ho era tant.\nCarquinyol 26 de gener de 2010 a les 23:12\napa, agafa forces que encara et queda lluita per una estona, però segur que les tires endavant !!\nte i rooibos del Carrefour !! argh... vade retro !! A pesar de semblar repelent, et recomenaria altres llocs per a comprar aquestes coses... a Badalona, per exemple, hi ha una tenda de te on tenen un te negre amb xocolata blanca i taronja insuperable, un rooibos amb bajes goji encantador i un earl grey exquisit !\nDan 27 de gener de 2010 a les 7:58\nAi! A veure quan arriba la primavera, que aquest hivern s'està fent llarg i dur.\nAprofita la hivernada!\nelur 27 de gener de 2010 a les 9:39\nAh com m'ha agradat això del copyright Pd40! jejejejejejeje... si ho veu, que ho veruà segur que li cau la bava ;P\nRes maca, si vols et faig arribar un te de l'Índia (va venir en vol directe a casa) deliciós, també et puc oferir rooibos a granel i te verd arribat del Marroc.\n(Avui he vist que se m'ha acabat el te blanc)\nMel o sucre morè?\njoanfer 27 de gener de 2010 a les 20:31\nNo te'n adonaràs i ja haurà acabat tot, ja veuràs!\nPd40 28 de gener de 2010 a les 0:37\nI sóc atent, bo i requeteguapo, apa!! (això va per l'Elur, que no s'ho creu).\nSi vols coses de dofins, aquí en tens més de 100.000! Ja pots anar fent kit-kats ;)\nnimue 30 de gener de 2010 a les 16:08\nuna abraçada, bonica! i molts ànims que ja queda poquet!!!\nLaia 2 de febrer de 2010 a les 14:26\nXexu, jo no m'hi acostumo pas, a la pressió. Em confio i dos dies abans estic feta un sac de nervis. :P\ncarquinyol.. de te bo en tinc. Unes barreges que compro en una botiga,a granel. Però quan estudio em faig teteres senceres i... em surt força car fer-em-les del te de qualitat ^^ però ei, a mi un de poma i canyella de la Hornimanns m'agrada molt!\nDan, molt llarg! Aquest any tot es complica, uix...\nElur... morè, si us plau :)O fins i tot sense sucre!!!\nJoanfer... això espero, que passi ràpid!! Gàcies!\nPd40... l'elur, que és una descreguda!!! ;) No em temptis... que si els començo a mirar no acabo, de debò!\nNimue, dona'm forces amb magdalenes d'en Raül!! ;)


EH Bildu avança enfront d'un PNB que continua imposant-se - directa.cat\nEH Bildu avança enfront d'un PNB que continua imposant-se\nHan estat les eleccions amb la participació més baixa de la història del País Basc: han votat el 52,84% dels electors censats. Les coalicions Elkarrekin Podemos-IU i PP-Ciutadans s'han desplomat, mentre que Vox ha aconseguit un representant. Només EH Bildu ha aconseguit guanyar votants (més de 23.000), la resta els ha perdut. PNB i PSE aconsegueixen aquesta vegada forjar la majoria absoluta que se'ls va escapar el 2016\nNit electoral a la seu d'EH Bildu / Bildu\nGessamí Forner ElSaltoDiario\nQuatre escons més per a EH Bildu, tres escons més per al PNB. Baixa la coalició PP-Ciutadans, que toca sostre amb només cinc parlamentaris. Els acompanyaran al Parlament basc el representant de Vox per Àlaba de la formació ultra. Com també pronosticaven les enquestes, Elkarrekin Podemos-IU ha caigut fins als sis escons, quan el 2016 va aconseguir-ne onze. I, com a sorpresa, el partit socialista ha augmentat un sol parlamentari, passant de nou a deu. Amb aquest mapa, el Parlament basc compta amb una majoria àmplia entre nacionalistes i independentistes, encara que un pacte en clau sobiranista mai ha estat sobre la taula durant la campanya electoral, i el PNB i el PSE aquesta vegada poden forjar una majoria absoluta per sostenir el govern d’Iñigo Urkullu. El 2016 se’ls va escapar per un sol escó en el recompte del vot CERA (cens electoral de residents absents).\nAquestes han estat les eleccions amb la participació més baixa de la història del País Basc, amb només el 52,86%, per sota fins i tot de les de 1994 (59,69%). Només les formacions amb bases sòlides han aconseguit millorar les seves posicions. EH Bildu ha aconseguit els seus millors resultats històrics en escons, millorant els de 2012, quan va obtenir 21 representants. Aleshores, el PNB se situava en 27. En l’actual campanya, les formacions que han fet públics els debats interns i han comptat amb el suport constant dels líders estatals –tant Elkarrekin Podemos com el Partit Popular– han resultat les més danyades electoralment.\nMancant el vot CERA, que en aquestes eleccions es preveu que sigui mínim, ja que només han pogut exercir el seu dret aproximadament la meitat dels votants dels comicis anteriors (2.200 paperetes), hi ha els vots provisionals amb el 100% escrutat en els col·legis electorals. El vot CERA es comptabilitzarà el 17 de juliol.\nZaldibar i Ordizia\nEl Partit Nacionalista Basc ha ampliat la seva representació al Parlament malgrat el desastre de Zaldibar, del cas De Miguel, de les oposicions falsejades de sanitat que li va costar la dimissió d’un conseller i del frau en els menjadors escolars bascos. A Zaldibar s’aprecia un lleuger càstig al PNB: EH Bildu s’ha imposat a la formació d’Iñigo Urkullu amb 465 vots, enfront dels 436 del PNB.\nA Ordizia, el municipi guipuscoà focus actual de COVID-19 i en el qual desenes de persones han vist com el govern basc els prohibia votar, EH Bildu ha obtingut 1.747 vots, mentre que el PNB ha baixat a 1.268, amb un canvi de tornes com a Zaldibar, però molt més clar.\nTres escons més amb 50.000 vots menys\nL’entrada de Vox no suposa una sorpresa per a la ciutadania basca, encara que sí més soroll al Parlament. Tant el 2012 com el 2009, UPyD també va obtenir un escó. A causa de la representació parlamentària del País Basc, en la qual un vot a Àlaba val el doble que el de Biscaia, la formació ultra ha aconseguit l’escó amb només 4.722 vots (3,8%) i després de perdre gairebé una tercera part dels seus votants (1.701) en aquest territori respecte a les eleccions generals del novembre passat, quan va obtenir 6.423 paperetes. La pèrdua de vot de Vox a tota la CAB s’eleva a 11.142 (17.517 electors ahir, enfront dels 28.659 del 10 de novembre de 2019).\nQuan el 2001 va desembarcar al País Basc Jaime Mayor Oreja, provinent del Ministeri de l’Interior, els bascos es van llançar en massa a les urnes, aconseguint la màxima històrica amb un 79,97% de participació. Fins i tot votants de l’esquerra abertzale reconeixien que havien votat Juan Luis Ibarretxe (PNB) per evitar Mayor Oreja.\nEH Bildu és l’única que ha guanyat en vots: ha obtingut un total de 248.688 paperetes, gairebé 23.000 vots més que el 2016, quan va obtenir-ne 225.172\nPer contra, a pesar que les eleccions del 12 de juliol determinaran els pròxims quatre anys de retallades i com sortir de la crisi econòmica i social que ha portat la pandèmia, l’abstenció s’ha elevat al 47%. La ciutadania no ha revalidat el PNB, encara que clarament és el guanyador de la jornada, amb 31 escons. El PNB ha aconseguit tres parlamentaris més amb 50.000 vots menys (349.429 el 2020; 398.168 el 2016; 384.766 el 2012; 299.600 el 2009). L’escassa participació ha propiciat la pujada dels partits que compten amb sòlides bases, és el cas del PNB, però sobretot d’EH Bildu. La formació abertzale és l’única que ha guanyat en vots: ha obtingut un total de 248.688 paperetes, gairebé 23.000 vots més que el 2016, quan va obtenir-ne 225.172 (encara que el seu màxim se situa el 2012, quan va aconseguir-ne 277.923).\nElkarrekin Podemos ha estat el partit que més votants ha perdut (84.912) i s’ha constatat que la campanya per facilitar un tripartit amb PSE-EE i EH Bildu no ha calat. El PP de Carlos Iturgaiz també ha fracassat, amb 47.472 vots menys. El PSE també ha perdut 4.551 votants, encara que ha pujat un escó a causa de l’abstenció. El PNB s’entén bé amb els socialistes i els resultats d’EH Bildu permeten als abertzales continuar pensant en un avançament en el mitjà termini.\nEquo Berdeak no ha aconseguit entrar al Parlament basc, a pesar d’haver obtingut 11.616 vots (però només 2.728 en Àraba). En les anteriors eleccions va entrar a la coalició Elkarrekin Podemos. El seu candidat, Joserra Becerra, ha indicat en la seva compareixença que “no hem aconseguit l’objectiu de tornar al Parlament, sabíem que era difícil i que no érem conegudes, però fracassar no era no arribar, sinó no intentar-lo, i ho hem intentat”. “Avui no arribarà l’ona verda a Euskadi, es retarda una mica més, però tard o d’hora arribarà”, ha afegit.\nPer part seva, la candidata d’EH Bildu, Maddalen Iriarte, l’última a comparèixer i visiblement satisfeta amb els resultats, ha tendit la seva “mà” a totes les forces de l’oposició per a “aixecar el país, nosaltres estarem a peu d’obra”.\nCOVID-19 EH Bildu eleccions País Basc participació\n« Una història de terra, aigua i vida al Menador de Castelló\nL’esquerra es recompon radicalment a Galícia: el BNG puja 13 escons i En Comú desapareix »


SARAH BARG BIOGRAFIA, ASSUMPTE, DIVORCI, PATRIMONI NET, ÈTNIA, SALARI, EDAT, NACIONALITAT - BIOGRAFIA\nSarah Barg va passar a l’atenció com a dona famosa. Estava casada amb Mac Davis i Glen Campbell. No obstant això, actualment està divorciat.\nFets deSarah Barg\nEstadístiques de relació deSarah Barg\nQuè és l'estat civil de Sarah Barg? (solter, casat, en relació o divorci):\nQuants fills té Sarah Barg? (nom):\nTé alguna relació de relació Sarah Barg?:\nSarah Barg és lesbiana?:\nSarah Barg s’ha casat dues vegades a la seva vida. Inicialment, es va casar amb Mac Davis el 1971. La parella es va fer un nus després de mantenir una relació sentimental. Tanmateix, no van poder suportar la seva vida matrimonial durant massa temps i es van separar després de cinc anys de matrimoni, el 1976.\nEl mateix any, Sarah Barg es va casar amb el seu segon marit Glen Campbell . Va tornar a passar la mateixa història i es va divorciar el 1980 després de quatre anys de matrimoni. Junts, també van donar la benvinguda a un fill anomenat Dylan. Actualment, Sarah és soltera.\nQui és Sarah Barg?\nSarah Barg és l'exdona del veterà cantant country Glen Campbell. Va entrar en el punt de mira després de casar-se amb la llegendària cantant country Country Glen Campbell. A més, també era l'exdona de Mac Davis.\nSarah Barg Primera vida, infància, educació\nSarah va néixer als Estats Units d'Amèrica.\nParlant de la seva infància i la seva primera vida, no hi ha cap informació al respecte. Pel que fa a la seva educació, no hi ha ni una sola informació relacionada amb la seva formació educativa.\nA més, té nacionalitat nord-americana i pertany a ètnia blanca.\nEl viatge professional ‘Sarah Barg’\nSarah Barg és l'exdona de l'aclamada cantant nord-americana Glen Campbell. Glen Cambell va ser un cantant, guitarrista, compositor, presentador de televisió i actor nord-americà. A més, ha guanyat nombrosos premis en la seva carrera que inclouen tres premis Grammy Hall of Fame.\nquina altura té Todd Tucker\nA més, Glen també ha rebut un Grammy Lifetime Achievement Award el 2012. Glen i Sarah van fer el nus el 1976 i també van donar la benvinguda a un fill anomenat Dylan Campbell. Tot i això, la parella es va separar el 1980. El 8 d’agost de 2017, Glen va morir a causa de la malaltia d’Alzheimer. A més, la carrera de Sarah Barg és una mica desconeguda. De moment, no ha guanyat cap premi ni cap menció d’honor.\nQuant és Sarah Barg El seu valor net i el seu salari?\nSent l’esposa d’un veterà cantant country, Sarah té un patrimoni net de milions de dòlars. Tanmateix, es desconeix el seu salari exacte i el seu patrimoni net. La seva ex-parella Glen Campbell té un patrimoni net de 50 milions de dòlars.\nRumors de Sarah Barg, polèmica\nFins ara, no hi ha rumors dràstics sobre la seva vida personal i professional. A més, fins ara no ha estat arrossegada a cap controvèrsia. Sembla que té un enfocament total en la seva obra més que atrapat en qualsevol controvèrsia.\nSarah Wayne Callies i el seu marit\nAlçada, pes, color del cabell\nNo hi ha cap informació sobre la seva alçada i pes. A més, té els cabells rossos i els ulls blaus. A part d'això, no hi ha cap informació relacionada amb les seves altres mesures corporals.\nSarah Barg no és activa a les xarxes socials. No té cap compte social com Facebook, Twitter i Instagram.\nTambé coneixeu més sobre la vida inicial, la carrera, el patrimoni net, les relacions i les controvèrsies d'altres cantants Ronan Keating , Jimmy Wayne , Hayley Kiyoko , Sofia Carson , Dia de Zella , Toni Braxton , Trisha Yearwood , Becky G. .\nquants anys té Ricky Dillon\nen quin estat viu Zach clayton


Ahir finalitzava la mostra de videoart a Vilafranca, Videt 2006, amb la projeció de tots els treball | RTVVilafranca\n29 Gener 2006\nAhir finalitzava la mostra de videoart a Vilafranca, Videt 2006, amb la projeció de tots els treball\nVidet 2006 ja ha tancat portes, concretament ho feia ahir a la tarda amb una projecció de tots els treballs participants a l'auditori del museu del vi.. En aquest espai es van veure concentrades les 25 obres que s'han repartit aquests tres dies en un total de 15 botigues i tres espais fixes. L'any 2006 [...]\nVidet 2006 ja ha tancat portes, concretament ho feia ahir a la tarda amb una projecció de tots els treballs participants a l’auditori del museu del vi.. En aquest espai es van veure concentrades les 25 obres que s’han repartit aquests tres dies en un total de 15 botigues i tres espais fixes. L’any 2006 ha portat un videt molt més gran, amb un augment considerable d’obres i sobretot d’espais d’exhibició.\nAl llarg d’aquesta setmana i a banda de l’exposició de les videocreacions d’artistes d’arreu de l’estat també s’han desenvolupat diverses taules rodones i conferències, que han permès descobrir les bases teòriques d’aquesta nova disciplina artística. Des del col·lectiu Videt també s’ha procurat que l’oferta dins el panorama de la videocreació queden reflectit en el programa d’actes d’aquest Videt. De cara a l’any que ve el col·lectiu espera seguir creixent tant pel què fa a l’oferta com a la repercussió i implicació del públic\nAhir i en l’acte de clausura també va ser-hi present el regidor de cultura Joan Rios, com a representat de la regidoria que aquest any ha col·laborat estretament amb el col·lectiu per tirar endavant i fer més gran aquesta proposta. El regidor de cultura, La volutnat de la regidoria és seguir treballant amb el col·lectiu i fer de videt un referent de les mostres de videocreació.


Seguiment majoritari de l’aturada del 24 d’octubre en l’àmbit educatiu – Coordinadora Obrera Sindical\nSeguiment majoritari de l’aturada del 24 d’octubre en l’àmbit educatiu\nPublished 25 d'octubre de 2013\nEl repte d'ara és convertir la mobilització en organització i no delegar la lluita per una educació pública, de qualitat, no sexista i en català.\nEl dijous 24 d'octubre es va viure una nova vaga d'educació en l'àmbit dels Països Catalans que es troba al sud de l'Albera. La vaga ha tingut un seguiment ampli a tot el país (L'Assemblea de Docents xifra en un 76% el seguiment de la vaga a les Illes, al País Valencià seguiment ampli en totes les etapes educatives i especialment a les universitats de València i la UPV, així com també a Catalunya, on un 55% dels centres d'ensenyament públics i un 30% dels concertats han secundat la vaga).\nDes de la COS havíem convocat una jornada de lluita, perquè tot i donar suport a les lluites que s'emprenguin des de la comunitat educativa i no posar bastons a les rodes, no estem d'acord amb com s'havia convocat aquesta vaga, ja que enteníem que es feia de forma burocràtica saltant-se les bases.\nLa jornada del 24 d'octubre ha comptat amb manifestacions convocades a diverses ciutats del país. El Born de Palma va quedar pres per les treballadores que van protestar per la política educativa del Govern estatal que vol implantar la Llei orgànica de millora de la qualitat educativa (LOMQE) i per la de l'executiu balear, que ha imposat el Decret de tractament integrat de llengües (TIL) a la comunitat educativa.\nA València, milers de manifestants van iniciar la marxa pel centre contra les retallades i la 'Llei Wert'. La marxa va arrencar a la plaça de Sant Agustí, estava encapçalada per una pancarta en la qual es podia llegir 'Ni LOMQE ni retallades, més inversió, més qualitat, més valencià i més dignitat'. Durant el recorregut es van poder escoltar càntics demanant la dimissió del Ministre d'Educació, José Ignacio Wert. La manifestació d'Alacant va aplegar unes 30.000 persones, també cal destacar les mobilitzacions que van tenir lloc a Elx, Sagunt, Dènia i Gandia.\nA Barcelona i Girona, les manifestacions es van celebrar durant el migdia i van comptar amb una multitudinària participació. A Barcelona desenes de milers de persones, unes 170.000 segons les organitzadores i a Girona, de cinc mil a set mil. A Tarragona, durant la tarda, també es van aplegar milers de persones en la manifestació.\nLa manifestació de Barcelona ha transcorregut de Plaça Universitat a Pla de Palau i van participar desenes de milers de persones. Algunes companyes de la COS UB van participar al capdavant de la manifestació amb el bloc crític, que precedia les pancartes de la capçalera oficial, i la sectorial d'educació de la COS va participat en el bloc del SEPC, bloc que encapçalava el bloc estudiantil, i era el més nombrós que es podia veure. Durant el recorregut de la manifestació s'han fet crits en solidaritat amb la vaga de les illes, contra la LOMQE i a favor de l'educació publica i en català així com càntics contra el sistema capitalista.\nTambé s'han fet accions contra diverses entitats bancàries i en passar per Via Laietana s'ha denunciat l'assassinat d'un veí del Raval per part dels mossos d'esquadra i s'ha fet una acció de protesta contra les seus de CCOO i UGT. La manifestació ha acabat a Pla de Palau, on les companyes del SEPC han llegit un manifest atacant la LOMQE i cridant a desobeir-la i continuar amb la lluita en defensa d'una educació pública i popular, en català i no sexista.\nPrevious post 3es jornades anticapitalistes a la Plana\nNext post Fes Escola Valenciana


Jornada 15 U.A. Tossa - C.F.S La Bisbal\nU.A. Tossa 2 - C.F.S La Bisbal 4\nNova derrota en el partit intersetmanal que teníem aplaçat pel carnaval.\nEl partit va començar amb uns minuts de tanteig pels 2 equips. Possessions llargues i poques ocasions. Amb el pas dels minuts, el Tossa va començar a fer-se amb el control de l’esfèric. Nosaltres jugàvem i creàvem ocasions clares, ocasions que un inspirat porter de La Bisbal, s’encarregava de desbaratar. Els de La Bisbal abusaven de la pilotada llarga i no creaven perill. Tot i no tenir ocasions clares en la primera part, en una jugada on un jugador de La Bisbal li van afavorir fins a 3 rebots, els visitants s’adelantaven al marcador. Amb un 0-1 totalment immerescut s’acabava la primera part i marxàvem al vestidor.\nLa segona part, va començar amb la tònica de la primera. Els visitants començaven a tenir alguna ocasió, però les mes clares eren per nosaltres. El porter bisbalenc ho parava tot, i en una jugada de sac de banda, els visitants ens feien el segon. Vam decidir d’anar a pressionar per salvar els 2 gols en contra. Gerard en una gran jugada individual, feia el 1-2. Poc després La Bisbal, es tornava a adelantar. Amb tot a l’atac Óscar retallava i feia el 2-3. Semblava que podíem treure alguna cosa del partit. El porter de La Bisbal, que va salvar el seu equip va parar lo impossible, i on no arribava el porter, s’interposaven els pals, que en vam fer 3 o 4. En els minuts finals, bolcats totalment a l’atac, una pèrdua de pilota de l’últim home, va fer que un de La Bisbal es plantés sol davant el porter del Tossa, Rodri, batent-lo amb una sutil vaselina. El resultat de 2-4, no es va moure més.\nUna altra derrota totalment injusta. Encara que no vam fer un gran partit, vam crear infinites més ocasions i més clares que el rival, però el futbol és cruel.\nAixò no para i demà a les 16:00 tornem a jugar a casa contra el Torroella i necessitem el vostre suport!!!\nJornada 14 Futsal Cassà – U.A. Tossa\nFutsal Cassà 6 – U.A. Tossa 3\nComencem la 2ª volta com vam acabar la 1ª.\nUn Cassà molt superior ens va passar per sobre, en un partit on no vam tenir cap opció.\nEn els primers minuts del partit es va veure un partit igualat, on hi va haver ocasions pels 2 costats. Al pas dels minuts, nosaltres creàvem ocasions, però no estàvem encertats en defensa. Errors per part nostra ens van perjudicar. El Cassà estava còmode i ens matava a la contra. Si a això hi sumem que són un bon equip i tenen alguns jugadors molt desequilibrants, fa que marxéssim amb un contundent 3-0 al vestidor. El resultat era just, però hagéssim merescut marcar algun gol.\nA la segona part, vam intentar sortir més endollats i bona part del partit vam pressionar la sortida de pilota del Cassà. En atac, vam estar força més agressius i fruit d’això vam aconseguir retallar distàncies en 3 ocasions, mitjançant els gols d’en Miquele, Sergi i Nando. Tot i millorar en atac, en defensa vam continuar negats i els jugadors del Cassà arribaven fàcil i clarament a la nostra porteria, ampliant cada cop l’avantatge que els hi retallàvem. A això s’han de tornar a sumar errors individuals, com els del porter Rodri, que per segona setmana consecutiva fallava amb el seu joc de peus i ens costava un gol en contra (Tampoc va anar d’això el partit). Amb un clar 6-3 va acabar el partit.\nDerrota justa en un partit on no vam tenir cap opció. La setmana que ve, toca descans pel Carnaval. Esperem que aquesta parada ens serveixi per recuperar efectius i tornar més forts!!\nJornada 13 C. Futsal Tordera – U.A. Tossa\nC. Futsal Tordera 3 – U.A. Tossa 1\nS’acaba la primera volta, amb una derrota a la pista del Tordera.\nDesprés del dur cop que va suposar l’empat contra el Guíxols, ens presentàvem a casa d’un dels primers classificats.\nNosaltres vam plantejar una bona defensa, cosa que ens havia caracteritzat altres anys, però aquesta temporada no es complia. La possessió de l’esfèric la tenien els locals, però les ocasions més clares les teníem nosaltres. El Tordera ens apretava a prop de la nostra porteria, però tampoc ens suposava un gran problema per combinar. En una d’aquestes jugades per sortir de la pressió, Rodri, es va confiar i li van robar una pilota dels peus. Amb aquest error, el Tordera s’adelantava al marcador. El partit va seguir la mateixa tònica fins al descans, on es va arribar amb l’ 1-0.\nLa segona part va seguir amb el mateix guió. Ells controlaven la possessió i nosaltres posàvem les ocasions. Amb una mica de fortuna, el Tordera va fer el segon. El partit estava igualat, però en una bona jugada, el Futsal Tordera es posava 3-0, a 6 minuts pel final. El marcador no representava el que es veia a la pista. Vam intentar donar-li un punt més d’intensitat al partit i anar-los a buscar al seu camp, disposant encara de mes ocasions. En una d’aquestes jugades, el porter que va jugar la primera part, va fer una parada espectacular. El problema es que en la segona part, era jugador de camp. Penal i expulsió. Borja va transformar aquest penal, posant el 3-1 amb el que es va acabar el partit.\nFent balanç de la primera volta, hem fet 10 punts i estem 13ens. Sabem que no ho hem fet bé i que hem de millorar molt. Però en una lliga tan igualada, en aquesta segona volta amb treball i esforç ho tirarem endavant.\nEns tornem a veure aquest Dissabte al pavelló, per jugar contra un altre rival difícil, el C.F.S La Bisbal. Us hi esperem!!!!\nJornada 12 U.A. Tossa - CFS Guíxols\nU.A. Tossa 6 - CFS Guíxols 6\nEl primer partit de l’any, podia semblar assequible. Ens enfrontàvem al cuer de la lliga, que portava 0 punts. Però sabíem que és un equip que els últims 3 anys, sempre ens ha posat problemes i ens ha esgarrapat punts, tot i quedar en les darreres posicions de la taula. I aquesta temporada va tornar a succeir en un partit que nosaltres mateixos vam llençar a les escombraries.\nEl partit no podia començar millor. Ens posàvem 2-0 amb un gol que Nando va posar en safata a Sergi i un altre de falta llunyana que Josep va enviar al fons de la xarxa amb un potent xut. El partit semblava molt controlat. Però en 2 minuts tontos, els ganxons van aprofitar els errors que vam cometre per empatar el partit. Amb l’empat a 2, el partit es va igualar. A nosaltres ens van entrar els nervis i els de St. Feliu es van créixer. Nando va marcar el tercer i abans de marxar a la caseta, ens tornaven a empatar. Mitja part amb 3-3 al lluminós.\nTeníem clar que a la segona part teníem que sortir tranquils i fer el nostre partit. Així ho vam fer. Josep feia el quart després d’empalmar un sac de cantonada. Miquele en una bona jugada individual feia el cinquè i Òscar posava el 6-3, a 6 minuts del final. Sabíem que no ens podia tornar a passar el de la primera part. Però justament és el que va succeir. Un altre cop, en 2 minuts tontos, ens van fer 2 gols. Nosaltres jugàvem molt nerviosos, i el Guíxols molt crescut ens pressionava. Amb el 6-5 Els nois del St. Feliu s’ho van creure, i a 1 minut pel final, ens van fer el 6-6, marcador amb el que va acabar el partit.\nFelicitar al St. Feliu per no donar mai per perdut el partit, on va trobar recompensa. El resultat és més que just. I nosaltres, l’únic que podem fer és autocrítica. No ens podem deixar remuntar tant fàcilment en 2 ocasions, menys donant facilitats i cometent errors de bulto.\nLa setmana que ve, últim partit de la primera volta a Tordera.\nJornada 11 F.S. Fontcoberta – U.A.Tossa\nJornada 10 U.A. Tossa – Ath. Vidreres\nJornada 9 F.S. Caldes de Malavella – U.A. Tossa\nJornada 8 U.A. Tossa - C.E Mont-ras-C.F. Esplais B


“Ens cal un pacte a favor del valencià, el futur de la llengua depén en gran manera de la classe treballadora”\nLa seu del sindicat a València va acollir aquest dijous una jornada cultural i reivindicativa amb motiu de la commemoració dels Drets Lingüístics. En l'acte es lliuraren els premis del concurs de relats curts, ‘Maite Boscà Lloret’, se celebrà el 89é aniversari de les Normes de Castelló i es lliuraren els Premis Marc Granell, a la promoció i l'ús del valencià.\nImatge de família amb les persones guardonades amb els premis Marc Granell 2021\nEl secretari de Cultura i Política Lingüística, Santi Mateu va conduïr un acte de celebració de les expressions culturals i de reconeixement del compromís individual i col·lectiu en defensa de la dignitat de la llengua. “Empentat per la preocupació de l'ús social del valencià, i emmarcat dins de les línies estratègiques congressuals, el sindicat programà aquest esdeveniment que valora els usos de la llengua. El futur de la llengua depén en gran manera de la classe treballadora i del seu ús en l'àmbit del món del treball. Ens cal un gran pacte a favor del valencià, creiem en el seu valor vertebrador i la seua capacitat per a evitar diferències de classe" va afirmar.\nObrigué l'acte la intervenció de la directora general d'Innovació i Ordenació, Reis Gallego Perales, la qual va qualificar l’acte d’oportú i necessari “tot i que sempre ha hagut persones i entitats socials que han defensat el nostre idioma i la nostra cultura és imprescindible que les administracions públiques s’impliquen de valent, amb polítiques actives d’ús i promoció. Però a més, és molt oportú que el món de l’associacionisme i del sindicalisme reconega el treball fet en defensa i promoció de la llengua. Calen actes com aquet, en els quals s’agraeix el treball fet amb passió, dedicació, lleialtat i compromís”.\nSeguidament tingué lloc l’actuació musical a càrrec del cantautor de Cocentaina, Andreu Valor “gràcies per poder formar part d’aquest acte, malgrat la distància, per unir-me a aquesta commemoració, per la necessitat de seguir reivindicant la possibilitat d’existir amb tota normalitat i que la nostra llengua, que és la que ens identifica, tinga la possibilitat de conviure en pau”.\nLliurament dels premis del concurs de relats curts ‘Maite Boscà Lloret’\nEnguany els treballs premiats han tractat sobre ‘El treball sostenible i l’emergència climàtica’ en relats curts d'un màxim de 280 caràcters amb la finalitat de reflexionar sobre aspectes del món laboral en clau literària i expressats en valencià escrit.\nEl jurat del premi ha estat format pel dramaturg Manolo Molins, l’escriptora Núria Cadenes, la membre de l’AVL Imma Cerdà i la responsable de l’OPUV de CCOO PV, Purín Morant.\n· El 3r premi s’atorgà al relat de José Àngel García, titulat A LA FINESTRA: La llum que escapa, artificial, de la jornada a l’oficina m’anestesia. Recorde, però, les teues paraules d’aquell vespre: una finestra oberta sempre ofereix una eixida. Així, les hores extra les passe mirant l’arbre del carrer com un malalt al llit de l’hospital.\n· El 2n premi, s’atorgà al relat de Maria López, titulat ECODICCIONARI: Poli- forma prefixada del mot grec polýs, que significa “molts”: polietilè, polipropilè, poliestirè, clorur de polivinil i altres nanoplàstics surant en l’oceà. Poliacomiadat, poliaturat, polientrevistat i altres nanotreballs ofegats en la insostenibilitat laboral.\n· El 1r premi, s’atorgà al relat de Pau Fons titulat HUMITATS: Tot s'havia complicat feia temps. Malgrat les contínues evidències científiques alertant del caos al qual ens abocàvem, les grans corporacions havien bloquejat, any rere any, el canvi de model que calia. Anna no acabava d'acostumar-se a caminar per casa amb l'aigua pels turmells.\n4t Premis Marc Granell, a la promoció i l'ús del valencià\nAquesta distinció reconeix la tasca promotora en dos vessants, un premi intern, de promoció de la llengua dins de les CCOO PV, i un altre extern, per a entitats de la societat civil i persones que s’hagen distingit per la seua aposta pel valencià.\nToni Gisbert, en nom d’Acció Cultural del País Valencià, va lliurar el premi de la modalitat organització de CCOO a la Federació Hàbitat PV, distinguida per l’ús intensiu i prioritari del valencià en la seua pàgina web. Arreplegà el premi el secretari general Josep Albors.\nXelo Valls, secretària general de la Federació d’Educació de CCOO PV, lliurà el premi de la distinció personal al sindicalista històric Manolo Picó, afiliat, delegat, responsable i activista per la llengua i la cultura, amb gran capacitat per teixir xarxes en diverses entitats impulsores dels #DretsLingüístics.\nEl mateix Marc Granell va lliurar el guardó a la cantant Tesa, en la modalitat reservada a una persona de la societat civil compromesa amb la normalització lingüística. “L’estil amb què es troba més agust és el rap i la llengua que fa servir és el valencià, fent de la llengua una eina de comunicació actual, directa. Ha aconseguit emocionar amb el valencià amb un registre i dinàmiques diferents, el seu mèrit és promoure la llengua del poble amb un batec intens, enèrgic, emotiu i tendre que contribueix a la seua normalització”.\nFinalment, Ana García, secretària general de CCOO PV lliurà el premi a l’entitat civil Escola Valenciana, tot un referent en la defensa i promoció del valencià. Per la seua trajectòria, constància i treball per la dignificació i normalització de la nostra llengua. “No es pot entendre la reivindicació dels drets lingüístics al País Valencià sense Escola Valenciana. La seua trajectòria, la seua tasca, la seua constància i il·lusió l’han feta mereixedora d’un premi Marc Granell.\nL'actuació en directe de la cantant Tesa clausurà aquesta jornada cultural i reivindicativa amb motiu de la commemoració dels #DretsLingüístics.\nRetransmissió de l'acte arxivada al Canal YouTube de CCOO PV


Eines de Llengua: 2011.08\n«¿Com li diuen?»... «¿El nom?» —«Il nome? Kila.» La gossa no és gens agressiva, et mira i t'olora. Espera els moviments de l'amo.\nEvidentment, no calia fer un referèndum per a desallotjar més de tres-centes mil persones de Nova York. En ple estiu, després dels moviments ciutadans per les millores democràtiques que hi ha des de fa mesos, era previsible que l'ocurrència de les majories polítiques de l'estat seria pactar una reformeta constitucional per a fingir que garantixen uns dèficits raonables dels comptes públics, que podia ser l'aparença de la intenció, tot i que l'objectiu aconseguit ha estat un altre.\nHan actuat en la línia del film American Pshyco que vam poder vore ahir, eixe moment en què els executius financers fan una demostració de qui té la targeta de presentació més enlluernadorament polida, amb el paper més fi i la tipografia més exquisida. En este cas, es tracta més aviat d'una targeta de representació «democràtica», i els nostres polítics mos han mostrat la seua targeta de demòcrates: fugen dels procediments, dels controls i de les responsabilitats, però abusen de «representar-se» com a demòcrates. Tal com fa la gossa, hem d'esperar els moviments de l'amo.\nMarcadors: cinema, democràcia\nLes grans nacionalitats occidentals han patit —de manera pareguda als autors de la Bíblia— una morbilitat recurrent, que podria denominar-se síndrome del poble elegit, cosa que també és una forma de racisme. La Castella imperial la va patir en el seu segle: «L'espanyol és la llengua per a parlar amb Déu»; un grapat d'inteŀlectuals i revolucionaris francesos pogueren sentir que només un poble excepcional podia donar-li al món la declaració dels drets de l'home; i la Gran Bretanya s'inoculà també el virus, puga ser, amb el triomf de la Reforma. Vegeu el God's Englishman de Christopher Hill, el gran historiador marxista del mesianisme purità anglés en el segle xvii.\nM. Á. Bastenier, «Un fantasma europeo nuevo», El País, 12.08.2011.\nAmb la llum filtrada pels núvols i el vent d'entretemps que han arribat hui, després de la ponentada d'ahir, acabe el primer volum d'Anna Karénine. Pensant en el que veig que hi ha als expositors dels supermercats Consum, es tracta d'una lectura d'altres estius, d'altres temps, fins i tot d'altres persones que llegien d'una altra manera, que voltaven amb els dits les pàgines, el paper, dels llibres o dels diaris. No crec que Levin estiguera del tot content de vore's en un Kindle.\nLa ponentada de hui assenyala el final de la temporada estiuenca, de les vacances, si més no. No serà estrany que prompte apareguen les típiques pluges que un dia tot ho ofeguen i a l'endemà deixen anar les primeres frescoretes. Poc més que calga comentar estos dies. Un premi literari per a Sico Fons, un homenatge a Enric Valor, les siluetes del Mondúber i de Penyalba, les tonyes i el vi El Bon Homme (bo, a pesar de l'ortografia duplicant); ah, i una frase interessant abans que me s'oblide o que s'oblide de què podia anar la cosa:\nAt any rate Cody asked him a few questions (one of them elicited the brand new name) and found that he was quick, and extravagantly ambitious. A few days later he took him to Duluth and bought him a blue coat, six pair of white duck trousers and a yachting cap.\nFrancis Scott Fitzgerald, The Great Gatsby, 1925.\nAixò de la compra de roba em féu pensar.\nMés enllà de la laguerstrèmia del jardí, el matapoll, el blauet i la garrofera, l'arítjol i el lligabosc. La solana colpeja la muntanya i mos torra l'esperit juvenil. Tenim el cap més dur que una tremuja i la televisió pública espanyola no aconseguix fer-mos combregar ni amb misses dites ni amb reformes constitucionals que semblen preconstitucionals: sense votacions ciutadanes i amb una disciplina més pròpia dels bavosos «procuradors» del franquisme que dels suposats socialistes i assimilats.\nA l'Ikea de Múrcia —visita vacacional—, la xica de l'enquesta aprén a lletrejar el valencià seguint el basc: «Mikel». La mort de Miquel, diríem. Entén el «quatre» quasi permanent amb què valore els serveis del negoci. Les Billy reblixen el Corsa. En la gasolinera de Venta Román no tenen premsa i em perc el diari del dia per matinejar massa. Havia de passar: zum-zum de grills.\nMarcadors: democràcia, sociolingüística\nL'apunt de hui el marca l'alcalde de Camigliano, Vincenzo Cenname, retratat ahir al final del diari per Lucia Magi (El País, 23.08.2011):\nLa política ha de saber indicar la via. Si els expliques l'alternativa i la fas possible en la pràctica, els ciutadans escullen el que és millor per als seus fills.\nUna petita veritat que, al cap i a la fi, observem cada dia: el peix pudent que volen vendre els qui tenien tantes raons i idees per a fer-ho altrament aconseguix que preferixques estar fotut igualment, però que no et prenguen el pèl. Encara recorde quan Zaplana dia allò de «los pisos se venden, ¿no?». Això, tornaran les oronelles a fer niu.\nVeig que Javier Cercas fa un article en el suplement d'El País de diumenge passat («¿Podríamos dejar de hacer el ridículo, por favor?») que no sé si tindrà èxit en el que demana, però crec que indica per on hauria d'anar la normalitat institucional, llunt de la «neutralitat» interessada del no fer-hi res.\nHi haurà qui opinarà que, quan convé l'austeritat —això és un dogma molt repetit tot i que encara no s'ha explicat per què convé ara i no convenia abans—, doncs, en lloc del monolingüisme imposat, Cercas tria la versió més cara de la «democràcia» i proposa un acte bilingüe —o multilingüe, supose— amb traducció simultània. Però es veu que, segons la propaganda més comuna, tot el que no siga contaminar o alicatar el paisatge —físic, mental o lingüístic— sempre és massa car.\nLlentiscle, ricí, oliveres i aladerns, són les espècies que Enric Valor haguera reconegut hui en el passeig que hem fet. A més, les piscines a mig fer o amb aigua pudenta d'algunes urbanitzacions no ocupades o mig desocupades. Estan esperant les larves del mosquit aquell que siga, tigre, sarvatxo, neoliberal o dimoni amb cua. Els especuladors, els regidors municipals i els constructors sense manies ambientals van fer l'agost i la destrossa. Per sort, quan governen els qui ho van provocar, decretaran que n'hem d'estar orgullosos i lligarem els gossos amb llonganisses. En concret, no n'hi haurà prou gossos per a tantes llonganisses. Un altre homenatge impossible a Enric Valor.\nMarcadors: economia, urbanisme\nUna cosa em sembla segura: si les democràcies occidentals demostren ser incapaces de fer front amb reformes fonamentals als perills reals imminents i als previsibles, no podran suportar el que en els propers anys resultarà ineludible: crisis que covaran altres crisis, l'augment irrefrenable de la població mundial, els fluxos de refugiats desencadenats per la falta d'aigua, la fam i l'empobriment, i el canvi climàtic fabricat per l'home. No obstant això, una desintegració de l'ordre democràtic faria sorgir —n'hi ha prou exemples— un buit que podrien ocupar forces la descripció de les quals ultrapassa la nostra imaginació, per molt que sigam gats escaldats i estem marcats per les conseqüències encara visibles del feixisme i l'estalinisme.\nGünter Grass, «La piedra de Sísifo», a partir de la traducció castellana de Miguel Sáenz, El País, 24.07.2011.\nEs torren els peus al sol els devots de les vacances papals pel centre peninsular espanyol. Uns quants revoltats d'idees laiques esvaloten més del compte perquè els diners i béns públics que els poders públics malbaraten en honor d'un governant teocràtic, gens democràtic i sexista. Mentrestant els primers recomptes de beneficis que la religiositat catòlica romana havia de retre a la religiositat capitalista madrilenya confirma que el catolicisme de Ratzinger no repartix beneficis, sinó que només els arreplega. Enyorem els temps de la cadena de televisió única en blanc i negre que emetia el missatge espiritual amb la plenitud que demanava i mereixia, abans i ara.\n«¿Saps?» «¿Sats?» «¿Sas?»... Sabem tot el que cal saber del País Valencià. Els contenidors són de quatre colors, gris, groc, blau i verd. Arriba la primera tongada de treballadors, els que lliguen les quatre bosses negres i les deixen vora el contenidor. Més tard, arriba el vehicle que carrega les bosses negres. Les afig a la càrrega, tot de bosses negres. Els quatre colors dels contenidors distingixen diferents elements lingüístics. A dins, però, ara mateix, la mateixa bossa negra.\nMarcadors: ecologia, ecologia lingüística, llengües\nEn Xile els estudiants desconfien dels polítics; a l'Índia, la credibilitat de la «classe política» està molt desmillorada; a les Canàries, un ajuntament s'ha negat a donar-li cap explicació a una dona que demanava per la supressió d'un servei social a sa mare; en Madrid, un advocat assenyala que les lleis sancionadores no es poden deixar a la lliure interpretació dels qui les apliquen, cosa que ha sentenciat un jutge davant del destrellat de la redacció legal. I, finalment, José María Ridao (El País, 17.08.2011) mos descobrix que Ortega y Gasset usurpà metàfores a la ciència per a fer estilisme polític, com ara amb una «llei de gravitació espiritual» o, millor encara, eixa que diu que «en tota agrupació humana es produïx espontàniament una articulació dels seus membres segons la diversa densitat vital que posseïxen»... El papa dels catòlics romans diu que la crisi té relació amb la falta d'ètica, però això deu ser una metàfora també, perquè l'anell d'or que lluïx mentres ho diu es nota a simple vista que conté tota l'ètica del món.\nLes genives, el pronom en, fer olor en lloc d'olorar, aleshores o llavors, les ones i les onades, algues, meduses... El vocabulari valencià de sempre continua articulant-se a la vora de la mar un poc com els borrissols que fa l'aigua circumstancialment.\n«Allez-vous-en! Allez-vous-en! Sapristi! That's all right!»\nHe could speak a little Spanish, and also a language wich nobody understood [...].\nThe Awakening de Kate Chopin.\nEls noms de les llengües no fan la cosa.\nLa segona quinzena de l'agost comença amb bona cosa de calor, però segur que, com quasi sempre, els núvols i les pluges alleujaran el tràmit cap a la tornada. I llavors, com sempre, vorem que després del segon parèntesi continua la mateixa oració que vam abandonar abans esperant que el tall narratiu canviara, més que de capítol, de noveŀla.\nCamps se'ns presenta així com el prototip del polític que construïx el seu perfil públic més per l'exteriorització del subjectiu i personal, l'«íntim», que per la seua activitat política pròpiament dita. És una forma d'individualització o subjectivització del públic que encaixa com un guant en estos moments de personalització de la política. Ja sabem que les audiències preferixen que en el nostre espai públic traguen el cap els vicis i les passions privades abans que allò que mos és comú com a coŀlectivitat. Quan esta mateixa síndrome es trasllada als polítics, quan importa més qui és i com és que el que fa —i se'ls avalua en conseqüència— hem fet ja un pas de gegant cap a la despolitització completa.\nFernando Vallespín, «Camps como síntoma», El País, 22.07.2011.\nPosats a «arriscar», qualsevol pot fer l'imbècil amb noranta, dos-cents o mil milions d'euros, especialment si —com ja hauríem de saber massa i no hauríem de continuar consentint— són diners públics i no ha de respondre públicament pel resultat de la gestió, i menys encara si la gestió és desastrosa per als interessos públics. ¿Qui ha fet la valoració de la gestió de Canal 9? ¿Quin resultat ha donat aquell etern tramvia repetitivament «En valencià»? A partir d'ahí ho pots explicar tot, des del mur de Berlín, que es va alçar etern i va caure passatger, fins a Somàlia, caiguent sempre en la mateixa eternitat dels pobres.\nMarcadors: democràcia, economia, sociolingüística\nLa fórmula 1, l'America's Cup, Terra Mítica, les paelles i els edificis gegantins en el riu de València, les croades modernes de les visites del papa de Roma i tots eixos «negocis» tan suposadament rendibles —per a uns quants mentirosos, és clar; per això no hi ha mai recomptes reals sobre el rendiment social de la despesa: els valencians encara estem esperant que el govern valencià mos explique el cost de la visita d'eixe mateix papa el 2006—, que els promoguen i se'n beneficien —si això és possible— els empresaris realment «emprenedors» i atents a les necessitats de la societat, els que treballen verdaderament per a obtindre beneficis i no subvencions, prebendes, riqueses o suborns. Contava el diari que les empreses, després de fer totes les «trampes» possibles, cotitzen realment el 10 % del que deurien cotitzar. Alguns funcionaris cotitzem el 21 % del nostre sou regulat. El benefici irregular és un gran què.\n[A causa de les interferències sense línia, no aconseguixc connectar amb el servei de Symio.]\nEl problema, com sempre, és que u preferixca prendre decisions o informar-se a partir de la fe (o la militància política) —les «idees fixes», que dia John Carlin en El País de hui— en lloc de fer servir les dades econòmiques, educatives, laborals o sanitàries. El retall del dèficit eliminant inversions i serveis públics no és cap solució, sinó la continuació de l'abús classista. El que cal és posar els diners públics on són beneficiosos, útils i productius per a tots: regulació i inversió transparents i fiscalitzades en els mitjans d'informació com rtvv —on el secretisme és l'instument de desviació de diners d'uns polítics que es pensen que mos semblen demòcrates—, la sanitat, l'educació, els tribunals de justícia, la recerca científica i tecnològica, la inspecció laboral i fiscal, el medi ambient en què tots volem saludablement, les condicions de treball, etc. Mos cal un relat diferent del de la «creació de llocs de treball» en obres contaminants, guerres, accidents, especulació, prostitució i violació de drets socials, laborals, lingüístics i, sí, humans, més humans.\nDes que sabem que els policies anglesos mentixen quasi tant com alguns molt honorables valencians, tant com l'empresari australià Rupert Murdoch i uns quants dels seus treballadors o com Standard & Poor's —ai, i això que la «triple A» ja no és, per sort, el que era—, als nostres sants patrons de l'honradesa i l'honestedat els cal una bona emblanquinada. I si són dels qui fan l'onada a les declaracions de qualsevol afiliat al pp, doncs, encara en vorem de més grosses. Per exemple, un regidor de l'Ajuntament de València podria proposar que els «imposts» es diguen «taxes» a partir d'ara, amb el canvi de nom es justificaria que els del Partit Popular apugen els imposts..., perdó, les taxes, el que siga, això que ells diuen que no apugen mai, encara que les dades indiquen ben bé el contrari i de la manera més injusta i desigual.\nEn Poyales del Hoyo, que deu ser un municipi «entranyable» de les Castelles espanyoles, encara tenen plaça del Generalísimo —segons el diari El País de hui—. Tot el sarau que hi ha amb l'exhumació i trasllat d'unes restes a una fossa comuna, o l'embolic de declaracions en un sentit i el contrari de l'alcalde del Partit Popular tampoc no són, doncs, cap novetat. Al cap i a la fi, no fa tant que Francisco Camps Ortiz, quan vestia el títol de «molt honorable» amb roba regalada, discursejava els seus malsons en les Corts i mos contava que els socialistes el volien vore «passejat», tal com es feia durant i després de la guerra civil espanyola del 1936. Al final sí que passejarà, però entre les mentires públiques i els suborns de la trama Gürtel. ¡Ah, blau!\nEn un Magazine (revista que venen o venien el caps de setmana amb el Levante) de maig del 1997, Alberto Suárez (d'Astúries) escrivia:\nVullc agrair-los sincerament la inclusió de llibres en bable en l'especial del dia del llibre del Magazine. Va ser una sorpresa agradable vore dignificada per fi la literatura en asturià, en oferir-la al lector amb la literatura que es realitza en la resta de llengües de l'estat, abandonant el menyspreu perpetu a què estem acostumats els asturians. Sense dubte tot un gest de sensibilitat amb una llengua marginada per les institucions del principat, que cada dia està més viva i que cada dia té una creació literària de més qualitat.\nNo tinc notícia que la iniciativa s'haja repetit cada any, però segur que encara compartim l'alegria del lector i la podríem compartir si es repetira. Vist a distància, quasi em sembla entendre que la marginació institucional és un factor positiu per a la vitalitat d'una llengua com l'asturiana. Eixes tergiversacions compensatòries deuen ser útils en alguns moments, sobretot com a instrument de difusió ideològica. En fi, al cap dels anys, encara esperem per a poder gaudir de l'èxit de les marginacions.\nPer tant, si la democràcia és el govern de la majoria, la faena d'un líder és molt menys èpica del que sembla: ha de governar amb transparència d'acord amb els desitjos de la majoria i retre comptes davant dels ciutadans.\nParadoxalment, acceptar la necessitat de lideratge suposa reconéixer que les nostres institucions no funcionen tan bé com deurien, que les nostres societats civils són febles i que les nostres democràcies són més imperfectes del que creiem. ¿I si els necessitàrem per a suplir les nostres deficiències?\nJosé Ignacio Torreblanca, «Líderes contra corriente», El País, 22.07.2011.\nLa temperatura de treball està arribant als límits en què fins i tot la gossera s'ha de moure. Immers en El gran Gatsby només em ve a la mà el teclat per a fer una disquisició més o menys repetitiva sobre l'escriptura de la majúscula inicial en castellà en els noms dels municipis, tant si són articles o no.\nEixes notes decoratives de la llengua mos donen faena a uns quants, a pesar que en valencià no es quantifica mai eixe aspecte de la nostra economia, no fóra cas que descobrírem que en lloc d'una inutilitat ideològica és un valor afegit, un sector econòmic, fins i tot ara, en temps de crisi bancària i financera, tal com s'esdevé, poc o molt, amb totes les llengües que es parlen i s'escriuen pel món. Tampoc en això som massa especials.\nMarcadors: economia, normativa, sociolingüística\nM'he trobat pel carrer dos fragments de la portada d'un llibre, una noveŀleta d'espases segurament. L'altre dia un xic agafava llibres d'un contenidor de la contornada. Jo també en tinc uns quants trobats de contenidor en contenidor. És un deport a què mos hauríem de dedicar, ja que hi ha qui és capaç de tirar obres d'art al fem, o simplement, que tira la biblioteca dels avis sense mirar pèl, i no crec que eixe producte siga molt «valoritzat» en les empreses de reciclatge.\nUn poc aixina com anem tirant la llengua pel desaigüe. Hui li tocava a l'heura, que he sentit que només era reconeguda com a hiedra, planta que es distribuïx en un envàs més «comú» en els punts de venda. Per contra, ahir mateix, vora Sueca, un forner que no devia ser de la Vall es pensava que una tonya era una classe de pa. Ell en dia panou. No sé d'on s'ho ha tret, això de la tonya. Ho deu haver reciclat malament.\nEl municipi del Puig es diu oficialment Puig, sense article inicial, cosa que despista bastant veïns i forasters, perquè fins ara sempre li l'hem posat, fins i tot en la documentació oficial apareix amb article ben sovint. Però el cas és que encara no s'ha fet oficial eixa petita crossa inicial.\nEn ple estiu, toca fer vacances, i això fa el personal. Envie el missatge sobre les novetats de les fitxes de dubtes i terminologia i comencen a entrar-me avisos de «no estic a l'oficina» o «estic de vacances». Bé està. Tot i que no ho vaig dir en el missatge, jo també faré vacances fins a l'octubre. Fins llavors hi haurà temps per a aclarir un poc algunes fitxes i afegir-ne alguna, com ara una de cutimanyes, berfulls (marfulls o cuïcs) i arabics, que espere que em piquen només l'interés lingüístic.\nMarcadors: lèxic, toponímia\nLes faenes d'estiu donen tombs inesperats i interessants. Hui van d'uns tacs del cinc que entraran en uns foradets de la paret i aguantaran el clau i, per extensió, la cortina. De colp una ploguda, un bon arruixó, i l'has de llevar.\nFa uns dies localitzava l'accepció 'rebutjar (alguna cosa); desfer-se'n' que apareix en la definició del verb tirar del diccionari del Salt 2.0. Deu ser que la subtilesa de la distinció normativa entre llançar i llençar l'hem resolta d'una altra manera.\nAra, en canvi, busque el verb arramblir —'cobrir d'aigua', pel que em diuen per la Ribera: «Estava arramblit (un lloc)»—, però no apareix en el Salt. He de recórrer al dcvb. El mòdem Toshiba G450 reacciona a la quarta i em permet la connexió. Òbric el Firefox i busque en el Multicerca. L'Alcover no m'ho resol, però és que tampoc ho trobe en la xarxa. Bé, ja tenim un petit entreteniment estiuenc, més gros, certament, que el tac del cinc.\nPublicat per Miquel Boronat Cogollos ; hora: 20:08 1 comentaris Enllaç per a esta anotació


Darrers 5 NewslettersNewsletter 18/11/13Newsletter 13/11/13Newsletter 11/11/13Newsletter 07/11/13Newsletter 05/11/13\nLa Unió reuneix 170 professionals a la V Jornada Tècnica d'Innovacions Infermeres\nLa V Jornada Tècnica d'Innovacions Infermeres es va realitzar el passat 13 de novembre amb el títol “La projecció infermera a través del compromís i la implicació”. L'objectiu de la sessió era compartir experiències de tots els sectors de salut i tots els àmbits professionals en els quals intervé la infermera.\nL'acte va incloure dues taules, on es van donar a conèixer deu experiències innovadores, i una conferència de l'experta en ètica i filosofia Begoña Roman, en la qual va abordar la temàtica de la jornada. Finalment, es va celebrar l'entrega de premis a les millors experiències presentades.\nA la presentació de l'acte, Helena Ris, directora general de La Unió, va subratllar que en el cas de la infermeria no cal incentivar el compromís i la implicació perquè aquesta ja és la seva manera de treballar. Ris també va voler destacar que aquesta edició de les jornades d'infermeria era obert a totes les entitats que volguessin participar, fossin o no associades a La Unió, amb l'objectiu de fer que la sessió fos útil per a tot el sector.\nEl compromís en gestió clínica\nA la primera taula d'experiències, que va estar moderada per Sílvia Ferrer, directora d'infermeria de la Xarxa Sanitària i Social Santa Tecla, es va tractar el compromís en gestió clínica: nous abordatges d'infermeria que contribueixen a l'eficiència del sistema, i va comptar amb la presentació de sis projectes: Aplicació d'un nou mètode de capacitació professional per infermeres....\nA la primera taula d'experiències, que va estar moderada per Sílvia Ferrer, directora d'infermeria de la Xarxa Sanitària i Social Santa Tecla, es va tractar el compromís en gestió clínica: nous abordatges d'infermeria que contribueixen a l'eficiència del sistema, i va comptar amb la presentació de sis projectes:\nAplicació d'un nou mètode de capacitació professional per infermeres. Ernestina Junyent, de l'Hospital del Mar (Parc de Salut Mar), va donar a conèixer un nou mètode de capacitació per a les infermeres de la Unitat de Diàlisi d'aquest centre. Gràcies al nou mètode, han pogut realitzar un pla de formació individualitzat i dirigit a les seves necessitats concretes sense afegir costos econòmics, ja que es realitza a la unitat i per part dels mateixos professionals.\nInfermera clínica en l'àrea del pacient quirúrgic complex. Nuria Borrell, de l'Hospital Moisès Broggi (Consorci Sanitari Integral), va centrar la seva presentació en la infermera clínica en l'àrea del pacient quirúrgic complex i en la seva tasca per abordar de forma integral i individualitzada el pacient que ha de ser sotmès a cirurgia en situació de complexitat clínica, aportar l'expertesa de les cures infermeres i assegurar-ne la continuïtat.\nExperiència i resultats de la consulta on-line d'infermeria d'ostomies. M. Dolors Serinanell, del Consorci Hospitalari de Vic, va exposar la implantació de consultes en línia per donar resposta als dubtes dels malalts via correu electrònic. A través d'aquesta eina, que complementa la consulta tradicional, han aconseguit incrementar la qualitat de vida dels pacients ostomitzats i millorar-ne l'assistència.\nEl comprimís institucional de les coordinadores d'Infermeria mesurat en una escala d'avaluació de l'acompliment competencial. Teresa Fusté, de l'Hospital Clínic de Barcelona, va parlar de l'instrument que han elaborat per avaluar l'acompliment de les competències de les coordinadores d'infermeria, basat en les seves funcions. Després de posar-lo en pràctica, han constatat que es tracta d'una escala innovadora, amb rigor metodològic, que els permet avaluar de forma objectiva els comportaments observables.\nProjecte Telecura. Seguiment a distància de cures de ferides cròniques i agudes complicades. Glòria Rovira Calero, del CAP Tarraco, de Tarragona (Institut Català de la Salut) va presentar el projecte de Telecura, posat en marxa el 2011 per millorar la gestió en les cures de ferides i úlceres al seu territori. La consulta a distància consisteix en l'enviament de fotos de casos clínics per part de les infermeres i dirigides a l'expert mitjançant la història clínica o el Whatsapp. Gràcies a aquesta iniciativa, han reduït el termini de temps de resolució d'una ferida crònica o complexa i han millorat la qualitat assistencial.\nOptimització del procés d'artroplàstia primària de maluc i genoll. Pilar Julián, de l'Hospital Universitari Mútua Terrassa, va explicar la implementació d'un nou procés d'atenció per a les artroplàsties de genoll i maluc mitjançant la innovació en els circuits ràpids. Aquest nou procés ha suposat una millora de l'atenció i una ràpida recuperació que redueix l'estada mitjana i incrementa la satisfacció dels pacients. La implicació de l'equip multidisciplinari, el lideratge infermer i la coordinació interdepartamental d'infermeria han estat decisius per assolir l'èxit de la iniciativa.\nErnestina Junyent (1103.2 Kb)\nNúria Borrell (2082.1 Kb)\nMaria Dolors Serinanell (200.7 Kb)\nTeresa Fusté (322.2 Kb)\nGloria Rovira (495.5 Kb)\nPilar Julian (3880.6 Kb)\nEl compromís professional i social\nLa segona taula, que va ser moderada per Judit Fernández, directora d'infermeria de l'Hospital Universitari Mútua de Terrassa, es va centrar en el compromís professional i social: abordatges d'infermeria per a noves demandes de salut, la participació infermera en òrgans institucionals, socials i/o solidaris, i es van donar a conèixer quatre experiències: Compartir les pèrdues, el dol...\nLa segona taula, que va ser moderada per Judit Fernández, directora d'infermeria de l'Hospital Universitari Mútua de Terrassa, es va centrar en el compromís professional i social: abordatges d'infermeria per a noves demandes de salut, la participació infermera en òrgans institucionals, socials i/o solidaris, i es van donar a conèixer quatre experiències:\nCompartir les pèrdues, el dol i la mort amb els infants. Organització, experiència i valoració dels Tallers “Ara sí que sé” a les escoles. Xusa Serra, d'IDCsalut, va presentar els tallers que realitzen a les escoles per tractar les pèrdues, el dol i la mort amb els infants, una experiència que ha permès que, fins ara, més de 4.000 infants obrissin les portes a les emocions i al seu dolor.\nOpen thinking. Programa per a estudiants emprenedors. Mercè Muñoz, de l'Escola Universitària d'Infermeria Gimbernat, va exposar el programa amb el qual es pretén que els estudiants de 4t de grau aprenguin com transformar les seves idees en productes que aportin valor al sector. Aquesta iniciativa, que compta amb el suport de la Cambra de Comerç de Terrassa i ESADE Creàpolis, es basa en el fet que la professió infermera necessita traspassar el know-how sanitari.\nFormadora de formadors en intel·ligència emocional i comunicació a un equip pedagògic d'una escola del Senegal. Isabel Lorca, de l'Hospital Plató, va explicar el projecte que van posar en marxa el 2013 per dissenyar i realitzar un pla formatiu amb una visió integradora, dirigit a formar 13 docents d'una escola del Senegal. Aquesta iniciativa es troba dins d'un ampli projecte de Responsabilitat Social Corporativa de l'Hospital Plató.\nEl paper de la infermeria dins dels òrgans institucionals. Núria Collell, de la Corporació Sanitària Parc Taulí, va parlar de l'estudi que han realitzat sobre la participació de la infermeria als comitès de la Corporació. D'aquest estudi es desprèn que el percentatge d'infermeres participants és baix i que cal fomentar la implicació dels professionals de la infermeria als òrgans de base del Centre.\nNúria Collell (986.8 Kb)\nMercè Muñoz (1226 Kb)\nXusa Serra (3169.5 Kb)\nRecopilació d'experiències presentades\nEn aquest apartat es recullen totes les experiències que van ser enviades per participar a la jornada i que no van ser seleccionades per a la presentació: Experiència en cooperació internacional d'infermeria en salut mental en països en desenvolupament Piura 2012 (Perú) i La Habana 2013 (Cuba) Model d'Atenció Domiciliària a l´Atenció Primària de Badalona Serveis Assistencials...\nEn aquest apartat es recullen totes les experiències que van ser enviades per participar a la jornada i que no van ser seleccionades per a la presentació:\nExperiència en cooperació internacional d'infermeria en salut mental en països en desenvolupament Piura 2012 (Perú) i La Habana 2013 (Cuba)\nModel d'Atenció Domiciliària a l´Atenció Primària de Badalona Serveis Assistencials\nGestió de la demanda pediàtrica per motius de salut\nGestió de la demanda d'infermeria en el servei d'urgències d'un hospital comarcal\nManeig a l'atenció primària (AP) de la complexitat clínica i social: planta comunitària virtual\nLa infermera clínica de dolor, una aportació més cap a la eficiència\nCures de la infermera geriàtrica durant l'ingrés domiciliari de malalts crònics complexes després de malaltia aguda: resultats sobre delírium, desnutrició i nafres\nIntegració del rol infermer en la metodologia d'elaboració, presentació i difusió de la Ruta i Guia de la depressió del Vallès Oriental i Baix Vallès\nXarxacom: innovant en xarxes comunitàries\nConsulta d'Infermeria Clínica en el maneig de les malalties reumàtiques\nPrimer pas en la investigació sobre seguretat del pacient: mesurar el dany\nAbordaje de Enfermería Especializada en Salud Mental a la población Sin Hogar de la ciudad de Barcelona\nAtenció a la salut mental. Infermeria Transcultural\nConocimiento del documento de voluntades anticipadas en la población de Sabadell\nConsulta d'infermeria de pràctica avançada en salut vascular\nConsulta Virtual de Ferides en Atenció Primària\nAdaptar l'organització a les necessitats dels pacients crònics\nTeleúlceres: Experiència innovadora per l'atenció de les ferides cròniques\nMillorant la gestió clínica de les Urgències Obstètriques: El triatge obstètric\nAsumir las responsabilidades adecuadas a la edad se relaciona con buen control metabólico y mejor calidad de vida en niños y adolescentes tratados con infusión subcutánea continua de insulina\nComparación de niveles de ruido considerando las recomendaciones de American Academy of Pediatrics\nEscala para la valoración de la autonomía en población infanto-juvenil hospitalizada en fase aguda en una unidad de salud mental\nIntervención de enfermeria resolutiva en urgencias\nPrograma de seguiment de la temptativa autolítica: Una eina per a la prevenció del suïcidi\nEl tractament directament observat (TDO) per la tuberculosis (TB) a l'Hospital Universitari Mútua Terrassa: 2007-2012\n11 integració del rol infermer (63.4 Kb)\n12 xarxa com innovant en xarxes comunitàries (57 Kb)\n14 consulta d'infermeria clinica en el maneig de les malalties reumàtiques (88.7 Kb)\n15 primer pas en la investigació sobre seguretat del pacient mesurar el dany (41.5 Kb)\n16 abordaje de enfermeria especializada en salud mental a la población sin hogar (52.1 Kb)\n1 Experiència de cooperació (54.8 Kb)\n20 atenció a la salut mental transcultural (50.2 Kb)\n22 document voluntat anticipada (375.5 Kb)\n23 consulta d'infermeria de pràctica avançada en salut vascular (50.8 Kb)\n24 consulta virtual de ferides en atenció primària (97.6 Kb)\n25 adaptar la organització a les necessitats dels pacients crònics (61.2 Kb)\n26 teleúlceres (179.8 Kb)\n28 millorant la gestió clínica de les urgències (69.4 Kb)\n29 asumir responsabilidades adecuadas a la edad bomba insulina (81.2 Kb)\n2 Atenció domiciliària (53.9 Kb)\n30 comparación de niveles de ruido (78 Kb)\n31 escala para la valoración de la autonomía en población infanto (75.7 Kb)\n32 intervención de enfermería resolutiva en urgencias (84 Kb)\n33 prevenció del suicidi (85.2 Kb)\n35 tractament directament observat par a tuberculosi (63.8 Kb)\n3 Gestió demanda pediàtrica (76.3 Kb)\n4 Gestió de la demanda en un servei d'urgències (59.5 Kb)\n6 Planta comunitària virtual (83.7 Kb)\n7 infermera clínica del dolor (34.7 Kb)\n9 cures de la infermera geriàtrica durant l'ingrès domiciliari (63.6 Kb)\nProjecció infermera: compromís i implicació\nConferència de Begoña Roman\nDesprés de la presentació d'experiències, Begoña Roman, doctora en Filosofia i professora de la Facultat de Filosofia de la UB, va realitzar una conferència sobre el compromís i la implicació de les infermeres. Va començar explicant que considera que la professió infermera té una manca de reconeixement i de visualització en la societat. Per sustentar aquesta afirmació es va basar en tres...\nDesprés de la presentació d'experiències, Begoña Roman, doctora en Filosofia i professora de la Facultat de Filosofia de la UB, va realitzar una conferència sobre el compromís i la implicació de les infermeres. Va començar explicant que considera que la professió infermera té una manca de reconeixement i de visualització en la societat. Per sustentar aquesta afirmació es va basar en tres eixos: cal superar el paper de la infermeria, el lideratge infermer i els reptes de futur.\nPel que fa al paper de la infermeria, va destacar els treballs de la infermera Anne J. Davis i la seva visió d'aquest àmbit. Davis afirma que cuidar en el segle XXI s'ha tornat una tasca complexa. En aquest sentit, Begoña Roman manté que, a més de cuidar, la professió infermera s'ha d'implicar en la recerca, la docència, els òrgans de govern, etc. Segons va explicar, des dels anys 70, la professió infermera ha fet un gran esforç per actualitzar-se, però seguint un model massa mèdic. És per això que va demanar a la professió més incidència sobre les seves pròpies especificitats.\nFent una mirada a aquestes especificitats va subratllar que, a més d'unes tasques tècniques, les infermeres desenvolupen també un treball social i psicològic que, en alguns casos, va definir com espiritual i comunitari. A més, va posar èmfasi en el fet que les infermeres han estat les primeres en situar el pacient al centre del sistema i en fer un abordatge integral.\nRoman va defensar que el conjunt de les especificitats encara no és prou reconegut per la societat actual, ja que “encara és massa subsidiària del metge”. Sobre aquest punt va apel·lar a la responsabilitat de les infermeres i va assegurar que els cal “superar l'anorèxia de poder que durant molt de temps han patit com a col·lectiu”, afegint, a més, “que la responsabilitat és saber i saber és poder”.\nLideratge i límits de la infermeria\nLa professora Roman va esgrimir que aquest saber s'ha de fer visible a la societat i que ha d'arribar a consolidar-se també a les facultats. Sobre aquest aspecte va assenyalar que les infermeres han estat capaces de construir un lideratge col·lectiu que va qualificar de “democràtic” en el sentit que està molt arrelat en el treball en equip. Així mateix, va situar l'origen d'aquest lideratge a l'àmbit comunitari en el qual “les aportacions de la infermeria han estat molt valuoses”.\nLa professora de filosofia va insistir en el fet que el lideratge característic de la professió infermera és plural, tot destacant el seu paper de cuidadores. Alhora, va reflexionar sobre els límits de la professió. També es va referir al seu lideratge, ja que les infermeres compten per tradició en el seu ADN amb unes habilitats comunicatives cap a les persones ateses i, per tant, se situen com “les principals educadores de les expectatives dels pacients”.\nRoman va destacar que infermeria, medicina i treball social han d'anar de la mà per aconseguir millors resultats en eficiència i eficàcia. Per la seva feina, va situar la infermera com una gran detectora de les principals contradiccions del sistema i va dir que això ha facilitat que hagin construït xarxes en benefici d'un abordatge integral del pacient.\nPer últim, va ressaltar que, a partir de la transparència en explicar el rol de la infermeria, es farà una millor visualització social de la professió. En aquest sentit, va tornar a explicar la importància de l'obertura de la facultat a la professió. Però va considerar que la clau és abordar molt bé com a professió les seves especificitats davant dels pacients, a través de les diverses associacions i, en definitiva, de l'opinió pública.\nPer acabar, Begoña Roman va subratllar que és necessari abordar la transculturalitat dins la professió i reconèixer el rol de les infermeres més expertes en aquest camp.\nAl final de la jornada es va dur a terme el lliurament dels premis, creats amb l'objectiu de fomentar la presentació d'experiències innovadores. El comitè científic de la jornada va decidir entregar el 1r premi al projecte “Aplicació d'un nou mètode de capacitació professional per a infermeres”, de l'Hospital del Mar (Parc de Salut Mar), i que havia estat presentat a la primera taula...\nAl final de la jornada es va dur a terme el lliurament dels premis, creats amb l'objectiu de fomentar la presentació d'experiències innovadores. El comitè científic de la jornada va decidir entregar el 1r premi al projecte “Aplicació d'un nou mètode de capacitació professional per a infermeres”, de l'Hospital del Mar (Parc de Salut Mar), i que havia estat presentat a la primera taula per Ernestina Junyent.\nAixí mateix, el Comitè va atorgar l'accèssit a la iniciativa Open thinking, de l'Escola Universitària d'Infermeria Gimbernat, i que havia estat presentat per Mercè Muñoz a la segona taula de la jornada.\nDurant el lliurament de premis, Paz Fernández, membre del Comitè Científic de la Jornada, va destacar que s'havien presentat un total de 35 experiències. En aquest sentit, va explicar que el comitè que va valorar els treballs va procurar que no es produïssin incompatibilitats i que, si algun membre formava part de les experiències presentades, no participés en la seva avaluació. Fernández va ressaltar que per evaluar les pràctiques presentades el comitè havia tingut en compte que els objectius fossin clars, així com el grau d'innovació, les possibilitats d'aplicabilitat i l'eficàcia i l'eficiència que representen per a l'atenció prestada i per a les organitzacions.\nPer la seva part, Anna Riera, directora assistencial, d'anàlisi sectorial i de participació de La Unió, va agrair l'esforç en objectivar els resultats per part de totes les experiències presentades.\nPer últim, Assumpció Lailla, responsable de la Direcció Estratègica d'Infermeria del Departament de Salut, va subratllar que la professió infermera es caracteritza pel seu compromís i per la innovació. Lailla va concretar que aquest compromís s'estén a tots els aspectes de la professió, des de la gestió clínica fins al compromís amb l'organització. A més, va coincidir amb Begoña Roman en el fet que la professió ha de tenir més visibilitat davant el pacient i la societat, en general. Per acabar, va afegir que aquest col·lectiu professional s'ha de consolidar en els espais de presa de decisions.


Esteu veient:Inici»Portada»El 12è Guardó Indaleci 2021 es concedeix a Els Caps i Quel·les de l’Erol de Sant Celoni\nAquest diumenge la Sala Gran del Teatre Municipal Ateneu de Sant Celoni ha estat una vegada més l’escenari on s’ha desenvolupat la gala del 12è Guardó Indaleci a la implicació social. L’edició d’enguany ha recaigut als Caps i Queles de l’Agrupament Escolta i Guia Erol de Sant Celoni. El jurat ha valorat “els més de vint anys educant en el lleure a infants i joves en valors i, compromesos socialment des del voluntariat”.\nEls guardonats van manifestar el seu agraïment al jurat i a les entitats socials que treballen dia a dia per servir al nostre món. “Nosaltres seguirem treballant perquè els infants i els joves puguin seguir gaudint del lleure educatiu. Hi ha gent que vol sortir a la foto i gent que la vol fer. Avui hi sortim però, en realitat som les formiguetes que sovint la volem fer i poques vegades hi volem sortir”.\nEl Guardó Indaleci a la implicació social l’organitza l’Associació Neurològica Baix Montseny amb el patrocini d’Ltserveis, i enguany ha concedit dos guardons d’honor. Un per Maria Bofill, presidenta de l’Associació Neurològica Baix Montseny i un altre per Margarita Ponce, directora artística de la gala. Abans de la concessió del guardó es va programar un espectacle artístic amb diverses actuacions.\nEl Guardó Indaleci a la Implicació Social destina els beneficis a l’Associació Neurològica Baix Montseny, que és la impulsora de l’acte i d’altres entitats socials i solidàries de la comarca baixmontsenyenca. De fet, aquest guardó té l’objectiu de reconèixer la feina del voluntariat social. Els guanyadors d’aquest any ha estat consensuat per totes les entitats socials de Sant Celoni: Caritas, Donants de Sang, Catalunya Contra el Càncer, Creu Roja, Afadis i l’Associació Neurològica Baix Montseny.\nEl Guardó Indaleci a la Implicació Social té l’objectiu de reconèixer la feina del voluntariat social. Fins ara, els guardons s’han concedit a Montserrat Olivé (2010), Ricard Ribalta (2011), Anna Sanmigel (2012), Andreu Arenas (2013), el matrimoni Saula Jubany (2014), Sílvia Moya (2015), Delegació de Catalunya Contra el Càncer (2016), Maria Dolors Blanché (2017), Maria Costa Vilatimo i Maria Gesa Ubiergo (2018), Grup de Suport Educatius de Caritas Sant Celoni (2019), Tots els sanitaris de Sant Celoni (2020) i Caps i Queles de l’Erol de Sant celoni (2021).