Agraïment de l'Ajuntament de Capmany\nJoan Fuentes Pomés Alcalde-President de l'Ajuntament de Capmany\nL'Ajuntament de Capmany vol agrair públicament l'actuació ràpida, coordinada, eficient i professional de Mossos d'Esquadra, Bombers i Servei d'Emergències Mèdiques, en el desgraciat incendi que divendres al matí es va produir en un habitatge del nostre poble, i en el que ha mort el nostre veí Valentín Mayordomo Pérez.\nFem també extensiu i públic el total suport i disponibilitat que hem tingut per part dels màxims representants de les institucions autònomica i comarcal.\nEn Valentín, juntament amb la seva família, feia molts anys que vivia a Capmany, i durant tot aquest temps es va fer saber apreciar i estimar per tothom, pel seu tarannà franc i cordial.\nDesitgem que la seva esposa Guadalupe, també afectada per l'incendi, es recuperi aviat.\nEn aquest moment trist i difícil, volem fer arribar els nostres sentiments de caliu i consol a tota la seva família i amics.\nEstic en contra de la investigació amb animals als laboratoris. Pensem en el bé nostre sense pensar en les barbaritats, terror que es fa en aquests centres de l'horror.\nM'ha quedat gravat al cervell, quan fa ja temps dos monos eren ficats en una nevera, suposo que per saber quan aguantaven. I ells s'abraçaven, pobrets. O una altra de grossa; condemnar aquests éssers vius a morir d'insomni, és clar, provocat. De quina manera ho deuen fer? La gota al cap, o potser els punxen perquè no s'adormin? I així un llarg etcètera.\nVoldria fer un breu apartat. Els animals són éssers intel·ligents. No són com nosaltres, els humans, però en moltes coses ens superen. Quina impotència deuen sentir que no els facin cas. Tampoc tenen eines per defensar-se. S'haurien de buscar alternatives. Que s'investigui amb nosaltres, però que la medicina sigui innòcua, que no ens mati. Tot, menys utilitzar els animals per les nostres desgràcies, convertint en vertaderes víctimes els pobres éssers que no es poden defensar. Siguin rates o qualsevol altre, tots es mereixen un respecte.\nÉs clar que ens hem de defensar si ens ataquen, però això és una altra cosa. L'home no té aturador i els «matxaca» fins a la mort. Que trist.\nAmb aquesta carta poso també un gra de sorra per una democràcia encara massa feble, ja que això no ho he sentit defensar a ningú, però penso que algú ho havia de dir.\nI per acabar, una breu llista de greuges:\nPer als animals que viuen en granges, tots amuntegats, sense poder ni moure's. Per als animals que malviuen en nínxols sense poder ni rascar-se si tenen picor.\nPer a tots ells només puc dir: Pobres animals, per ells, ja fa massa temps que ha arribat la inquisició.\nTelefónica, manca de manteniment i abandonament de les seves línies de telèfon\nJoan Puig parlavà\nSom una petita empresa, que des de fa 18 dies que no disposem de cap servei de telefonia ni internet. No podem facturar, obrir notificacions electròniques, ni enviar documents, etc. Els mòbils de què disposem no poden accedir a segons quins documents que s'emmagatzemen dins de l'ordinador.\nMúltiples trucades als telèfons 1003 d'avaries, al 1004 d'atenció al client, al 1489 d'atenció a les empreses. Sempre la mateixa resposta mecànica: «Els nostres tècnics estan treballant per reparar la seva avaria». Sembla que actualment Telefónica ja no inverteix en instal·lacions que comuniquen per cable, i que només treballen amb fibra òptica. Però mentre aquesta no arriba, per uns miserables 150 metres de cable hem de quedar-nos incomunicats?\nDavant les informacions que tan sovint surten a la premsa dels beneficis de les grans empreses, entre elles Telefónica, em pregunto qui pot plantar cara a una empresa de tal magnitud per reclamar un servei establert per contracte i que a dia d'avui és d'una necessitat vital. I com cop de gràcia, senyors de Telefónica, acabo de rebre la seva factura de novembre i veig que no em descompten res per la falta de servei i, en canvi, em continuen cobrant per la línia i el seu manteniment. Intolerable i vergonyant!\nSeria bo que en plena campanya electoral en què els polítics s'omplen la boca de promeses, moltes vegades utòpiques, tractés de fer complir les promeses reals, les que per decència i responsabilitat ens corresponen.


Hostel na Preobrazhenke Tut Zhivut Moscou Rússia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nUlitsa Preobrazhensky Val, 4, Afores Est, Moscou, Rússia, 107061 - Veure al mapa\nMés informació sobre Hostel na Preobrazhenke Tut Zhivut\nSituat en el cor de Afores Est, Hostel na Preobrazhenke Tut Zhivut és un lloc ideal des d'on descobrir Moscou. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nLes instal.lacions i els serveis que proveeix Hostel na Preobrazhenke Tut Zhivut asseguren una estada plaentera als seus clients. Els clients de l'hotel poden gaudir de servei d'habitacions, restaurant, servei de bugaderia, ascensor, bar.\nL'ambient de Hostel na Preobrazhenke Tut Zhivut es reflexa en cada habitació. banyera hidromassatge, aire condicionat, calefacció, escriptori, balcó/terrassa són només algunes de les comoditats a la vostra disposició. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Amb una localització ideal i amb comoditats imbatibles, Hostel na Preobrazhenke Tut Zhivut no troba competidors en cap categoria.


Girona recupera l'alegria de Sant Jordi: Cues i bona afluència a la Copa i a la Devesa La República\nACN Girona.-Sant Jordi amb regust de normalitat a Girona, si no fos per les mascaretes, el gel hidroalcohòlic, la distància de seguretat i els controls d’accés obligats per la pandèmia. […]\nACN Girona.-Sant Jordi amb regust de normalitat a Girona, si no fos per les mascaretes, el gel hidroalcohòlic, la distància de seguretat i els controls d’accés obligats per la pandèmia. Al llarg del matí, bona afluència tant a l’esplanada de la Copa (on hi ha les paradetes de floristeries i llibreries) com a la Devesa, l’espai reservat a les entitats. Entre un lloc i l’altre s’hi reparteixen una seixantena de parades. En alguns moments, s’han començat a formar cues sota un sol radiant per accedir-hi. Els paradistes i els gironins s’han abocat a gaudir de la diada, sobretot després que el confinament estronqués el Sant Jordi del 2020. Arreu de la ciutat, també hi ha punts de venda just davant dels comerços.\nA l’esplanada de la Copa, hi ha 27 parades professionals de llibreries i floristeries. És l’espai alternatiu que l’Ajuntament ha habilitat per complir amb les mesures sanitàries contra la covid-19. Aquest any els gironins no passegen per la Rambla i la plaça Catalunya, al mig del Barri Vell, on, per qüestions d’espai, no es podien garantir les distàncies necessàries. La fira de Sant Jordi ha obert a les 9 del matí i tancarà a les vuit del vespre. L’esplanada està delimitada amb tanques que en marquen el perímetre i hi ha control d’accés (d’entrada i sortida) per regular l’aforament, que és del 50%. Això vol dir que, simultàniament, hi pot haver un miler de persones fent el recorregut de les parades de llibres i flors. A l’entrada hi ha gel hidroalcohòlic a disposició del públic. El bon temps acompanya i el sol ha lluït tot el matí. A l’entrada ja s’han format cues de gent que ha esperat pacientment el torn per poder entrar a l’esplanada. Ja a dins, Anna Rico i Abril Gabriele tafanegen les parades de llibres. “Per fi podem gaudir una miqueta de Sant Jordi després de l’any passat, teníem moltes ganes de venir”, ha dit Rico. I és encara una diada més especial per a Gabriele: “Feia tres anys que no ho podia celebrar perquè vivia a Londres, per a mi això és perfecte, encara que sigui una mica més limitat”. Tot i que diuen que la nova ubicació no és “tan màgica” com el Barri Vell, estan contentes de poder celebrar de nou el dia. L’únic inconvenient, apunten, “és que cau tot el sol i hi ha una mica de marejos”, especialment per a Rico, que està embarassada. I buscant un llibre “per al noi”, Jordi Casas també ressegueix les paradetes de la Copa. “A la feina em puc agafar festa i gaudir de Sant Jordi, que abans era a la rambla i ara és aquí, que Déu n’hi do com de bé ho han organitzat, ha opinat Casas que apunta que cal “conformar-se”: “Ja és molt que puguem venir aquí i no estiguem confinats”.Signatures i rosesA La Copa, les parades de llibres es reparteixen al voltant del perímetre circular de l’esplanada. Hi ha també un espai destinat a signatures d’escriptors. Al llarg del dia hi passaran Maria Mercè Roca, Quim Nadal, Josep Maria Fonalleras, Miquel Fañanàs… I entre els qui han aixecat més expectació aquest migdia, el periodista Carles Porta, com testimoniava la cua per tenir una dedicatòria seva a la primera pàgina de ‘La farmacèutica’ (el llibre que relata el segrest d’Olot).Al mig de l’esplanada s’hi troben les floristeries que tenen parada. N’hi ha cinc, perquè moltes de les de la ciutat, aquest Sant Jordi, han decidit quedar-se a la botiga (i posar parada just al davant mateix). Entre les floristes que han anat a La Copa hi ha Eva Tarrés. El ritme de parelles i gironins que s’apropen a la parada és constant. “Sincerament, m’esperava que fos fluix perquè molta gent està acostumada a la Rambla, i la veritat és que és una bogeria”, explica atrafegada. “Però ja està bé, perquè l’any passat no vam poder-ho fer pel coronavirus”, diu.Les entitats, a la DevesaUns metres més enllà, al principi del passeig de la Devesa, l’afluència de gent es repetia a l’espai perimetrat que s’ha destinat a les entitats. Hi tenen parada unes 35 del centenar que hi ha a la ciutat (com el GEiEG, ONG, el col·lectiu La Forja, l’ANC o Òmnium). Llibres, productes d’artesania i –sobretot- roses es reparteixen a costat i costat del perímetre circular que s’hi ha habilitat.A l’entrada, com és preceptiu, dispensador d’hidrogel i també controladors que vigilen que no se superi l’afluència permesa. Per a les entitats, poder disposar de parada aquest 2021 és una alenada d’aire. “Poder-ho fer és una alegria, perquè no ens ho pensàvem”, explica la presidenta de l’Oncolliga Girona, Lluïsa Ferrer. Tot i que en un principi l’Ajuntament va decidir restringir les parades a les llibreries i floristeries, ara fa uns dies, i veient l’evolució de la pandèmia, el consistori va decidir habilitar també un espai per a les entitats. “Per poder obtenir diners, nosaltres fem esdeveniments constantment, però fa un any que no podíem”, diu Ferrer, en referència a les restriccions arran de la covid-19. “Per això, aquest Sant Jordi suposa tornar una mica a la normalitat; estem molt contents, perquè el ritme de gent és constant, i veiem com hi ha molta gent solidària que ens ajuda a tirar endavant”, hi afegeix.”Alegria, certa esperança i lloc idoni”L’alcaldessa de Girona, Marta Madrenas, que ha anat a donar un volt a La Copa i a la Devesa, assegura que aquest és un Sant Jordi “d’alegria i de certa esperança”. Madrenas diu que, tot i que hi va haver certes “reticències” arran del canvi d’ubicació, des de l’Ajuntament estan contents perquè “està essent un èxit”.”La gent de les llibreries i floristeries ens diuen que possiblement La Copa és el lloc idoni, i que hi reflexionem de cara a properes edicions”, explica Marta Madrenas. L’alcaldessa també agraeix que les entitats hagin actuat “amb solidaritat”, i s’hagin ajustat al número de 35 parades que es reparteixen per la Devesa. Per últim, Madrenas fa una crida a la ciutadania perquè participin del Sant Jordi, per donar “suport” al sector. “Sabem que és un dia decisiu per a les llibreries i floristeries; ajudem-los i gaudim de la diada”, conclou l’alcaldessa de Girona. Roses des de la botiga Una dotzena de floristeries de Girona han decidit no muntar parada a la Copa i vendre des de la mateixa botiga, amb parades de venda també a l’exterior. Un d’aquests comerços és Flor a Punt de la plaça del Vi. “M’hauria agradat més que s’hagués fet al Barri Vell, esponjant espais a la ciutat”, ha explicat Àngels Artigas. Tot i que entén que l’opció alternativa és per complir amb les mesures sanitàries, ha decidit mantenir-se al cor de la ciutat i atendre els clients des de la botiga: “Som optimistes i volem ser optimistes, esperem que de mica en mica la cosa es vagi normalitzant”. “Entenc que és prudent buscar espais a fora però, per altra banda, penso que el comerç del barri ja està prou malmès i que és un moment difícil i hauria ajudat mantenir Sant Jordi dins la ciutat”, ha dit. Artigas apunta que les flors són “delicades” i que no veia viable traslladar la infraestructura fins a la Copa. A primera del matí també s’han format cues davant el comerç de clients que anaven a comprar roses.


Uns setanta estudiants internacionals comencen aquest trimestre al TecnoCampus\nUn total de 71 estudiants estrangers inicien les classes aquesta setmana en els centres universitaris del TecnoCampus, en el marc dels programes d’intercanvi amb universitats d’arreu del món.\nEl director general del TecnoCampus, Jaume Teodoro, va rebre els estudiants internacionals provinents de fins a 33 universitats diferents a la sessió de benvinguda del passat divendres 22 de setembre. La jornada també va servir per presentar els coordinadors de mobilitat de cada escola, els responsables de l’Oficina de Relacions Internacionals, els diferents serveis de suport als estudiants i les activitats per fomentar la vida universitària. Després de la sessió es va organitzar una visita guiada, encapçalada per estudiants d’altres cursos, perquè els estudiants coneguessin les instal·lacions i l’àrea d’empresa i emprenedoria abans del nou curs acadèmic, que comença avui.\nAquest trimestre el TecnoCampus acull joves de 17 països d’Europa, com per exemple Holanda, Dinamarca i Itàlia, però també de països de la resta del món, com Brasil, Taiwan i Argentina, entre d’altres. Mira Björbakc, estudiant de la Universitat Haaga-Helia de Hèlsinki (Finlàndia), explica que el TecnoCampus li va atraure com a destinació des del principi: “Durant aquests tres mesos espero assistir a classes interessants, fer nous amics, millorar el meu nivell d’espanyol i, sobretot, gaudir d'aquesta experiència al màxim”.\nEn els últims anys s’ha fet un gran esforç per internacionalitzar els estudis i promoure la mobilitat entre els estudiants del TecnoCampus. Per aquest motiu, actualment s’han establert més de 111 convenis amb universitats d’arreu del món. Com a novetat per a aquest curs, s’ha impulsat el Buddy Program, una iniciativa perquè estudiants del TecnoCampus acompanyin i donin suport als estudiants internacionals durant la seva estada. “M’he apuntat a aquesta iniciativa perquè vull conèixer gent nova, millorar l’idioma i que els estudiants internacionals s’integrin més a la vida universitària del campus”, afirma Mercè Fàbregas, una de les participants del Buddy Program.


NOVA ACTIVITAT D'HIDROTERÀPIA A LA PISCINA DE RIPOLL | El blog del Centre Tàndem\n← ACTIVITATS PER A FAMÍLIES I PROFESSIONALS\nEL PATGE REIAL ARRIBA AL CENTRE TÀNDEM →\nLa teràpia aquàtica pot ser un bon abordatge lúdic i terapèutic complementari a les sessions de fisioteràpia. Les sessions a l’aigua exigeixen una recerca constant de l’equilibri, la simetria corporal i el control motriu que afavoreix la coordinació muscular i proporciona una major estimulació tàctil i sensorial. És una eina eficient en la recuperació de les habilitats motrius.\nEl preu d’una sessió és de 16 euros i inclou el preu de l’entrada i el cost de la piscina (del menor i d’un familiar), el cost del professional (fisioterapeuta) i el desplaçament i les despeses administratives.\nAquesta entrada s'ha publicat dins de Recursos, Tallers i etiquetada amb activitats, hidroteràpia, piscina, Ripoll. Afegiu a les adreces d'interès l'enllaç permanent.


2014, l'any de l'emperadriu Sissí\nÉs molt poc probable que quan Jaume Sisa va escriure Qualsevol nit pot sortir el sol, el 1975, ho fes pensant en el Nadal, tot i que allò de l'“oh, benvinguts, passeu, passeu, de les tristors en farem...\nEl gran protagonista de l'any ets tu\nTu, que sobrevius més que vius. Tu, a qui abaixen el sou, o te'l liquiden, però a qui apugen el rebut de la llum, el preu del bus i el de.... Tu, que vols pagar per la casa o el piset on vius, però...\nPer al senyor Bauzá, molt de carbó\nFeina extra a les calderes d'en Pere Botero, allí on els patges menys desitjats de Ses Majestats els Reis d'Orient, els que remenen amb el carbó, acudeixen per carregar la matèria primera amb què obsequiaran...\nTecnologia catalana, societat il·limitada\nCorren temps de creure en impossibles. Sí, sí, cal creure-hi malgrat tot. Temps de creure que allò que va ser, pot tornar a ser. Els temps que corren són, per molts motius, difícils, i per això les...\nL'àngel de la guarda vetlla pels canelons\nCuriós ball de xifres ahir sobre els canelons. El gremi de carnissers de Barcelona confia a vendre'n 2,5 milions d'unitats aquest Nadal. Per contra, segons una coneguda marca de fabricants de pasta, el...\nInterior escanya, però no ofega\nLa mort de Juan Manuel Benítez al barri del Raval es va produir el 5 d'octubre. No va ser fins a un mes després, el 4 de novembre, que la conselleria d'Interior va adoptar la mesura d'apartar del servei...\nLlei de culte, un retrocés\nHi ha tres aspectes clau en la modificació feta pel govern a la llei dels centres de culte: un és innecessari, un altre és un error i el tercer és confús.1. Se suprimeix part de la finalitat de la...\nPeriòdicament ens arriben notícies vinculades a la violència que s'exerceix sobre les dones i, per molts esforços que fem per desvictimitzar-les i per no vincular sempre les polítiques d'igualtat...\nEl gran fum de la terra\nUn pessebre com el del menjador de casa torna a la plaça de Sant Jaume en un exercici per recuperar un “paradís perdut”, com proclama l'Ajuntament


CAN GAZÀ – Pàgina 5 – CAN GAZÀ\nInstitut contra l'exclusió social\nAutor: CAN GAZÀ\nCan Gazà és una finca rústica amb casal situada al Secar de la Real, de Palma, que, des del 2003 i en règim familiar, atén homes sense sostre i, per això, sense cap mena de suport i amb malalties invalidants de distint grau a conseqüència de la drogodependència, tant tòxica com alcohòlica. El seu deteriorament físic –en gairebé tots els casos irreversible- i emocional, els impedeix retornar al mercat de treball ordinari, motiu pel qual la seva inserció social és prou dificultosa. Per a ells s’ha habilitat la casa, que els acull i atén totes les seves necessitats les vint-i-quatre hores de tots els dies de l’any.\nPublicat a 13 d'Octubre de 2017 13 d'Octubre de 2017\nPresentació de “El preu de la vida mòlta. Diari de Can Gazà” a Manacor\nL’escriptor i síndic general de Can Gazà, Jaume Santandreu i Sureda, presentarà dilluns que ve a Manacor la darrera obra narrativa de Jaume Mateu. Es tracta de “El preu de la vida mòlta”, un dietari poètic sobre la vida a Can Gazà, actual hostatge d’exclosos i marginats socials mancats de tot tipus de suport, del qual Jaume Mateu és president i cooperant. L’acte de presentació del llibre, organitzat per l’Obra Cultural Balear de Manacor, tendrà lloc al bar Xarop (plaça de Ramon Llull, 18) dia 16 d’octubre, a les 20.00 hores.\nPublicat a 19 de Setembre de 2017 19 de Setembre de 2017\nLA DIGNITAT ESCLAFADA NO TÉ RETORN\nDe Can Gazà estant, Jaume Santandreu, coc i síndic del casal, reflexiona en aquest article sobre tot el que s’està vivint al Principat de Catalunya. http://jsantandreuisureda.blogspot.com.es/2017/09/la-dignitat-esclafada-no-te-retorn.html\nPublicat a 15 de Setembre de 2017\nEL BATLE NOGUERA VISITA CAN GAZÀ\nEl batle de Palma, Antoni Noguera, i la regidora de Benestar i Drets Socials, Mercè Borràs, han visitat Can Gazà i el Taller Marginàlia, en el marc de les visites que fa el batlle Noguera a les entitats ciutadanes del Tercer Sector. Els han acompanyat el president de Can Gazà, Jaume Mateu i Martí, i el síndic general, Jaume Santandreu, que els han mostrat els espais de casal i els departaments del Taller, i els han explicar els programes que duim a terme. En breu es convocaran noves trobades per explorar línies de col·laboració entre l’Ajuntament de Palma i Can Gazà.\nPublicat a 13 de Setembre de 2017\nCAN GAZÀ EN ELS MITJANS\nEl diari El Mundo del passat dilluns 11 de setembre publica un article signat per Carmen Ramón titulat: “Contra la exclusión social: Can Gazà, un hogar para la esperanza” que reflecteis prou bé el nostre treball, raó per la qual el volem compartir: http://www.elmundo.es/baleares/2017/09/11/59b64827ca4741821b8b45b1.html\nPublicat a 22 d'Agost de 2017\nCAN GAZÀ NO FA COL·LECTES PORTA A PORTA\nA Can Gazà han arribat notícies que una o diverses persones visiten domicilis particulars dient que resideixen a Can Gazà –i mostren una targeta amb el segell i les dades de l’entitat- i que el centre demana ajusts econòmics.\nEn vista d’això, informam que\nCAN GAZÀ MAI NO HA FET, NI FA, NI FARÀ CAMPANYES NI COL·LECTES PORTA A PORTA.\nPer això, en tractar-se d’una estafa que perjudica greument Can Gazà, sol·licitam a aquelles persones que es trobin amb un d’aquests falsos residents i col·lectors, que ens comuniquin el dia i l’hora en què se l’han trobat per poder iniciar els procediments oportuns i perseguir aquest frau.\nEns podeu enviar un correu electrònic a administracio@cangaza.cat o un missatge al tel. 609318204. Gràcies.\nPublicat a 8 d'Agost de 2017\nSOL·LICITUD D’AJUT PER ALS “TALLERS MARGINÀLIA”\nFa set anys, Can Gazà, Institut contra l’exclusió social, inicià un nou projecte amb els seus residents: uns tallers de recuperació de roba, mobles i llibres, els Tallers Marginàlia.\nA través d’aquesta nova experiència, posàvem en pràctica un dels principis essencials de la nostra proposta assistencial a l’exclusió social extrema: que aquestes persones han de ser els principals agents de canvi en les seves vides i que en aquesta recuperació han d’ocupar part del seu temps treballant en allò que els permet la seva malaltia. D’aquesta manera, es reforça l’autoconfiança i, a la vegada, es contribueix a l’autogestió, un dels altres pilars de Can Gazà.\nAl llarg d’aquests set anys, els Tallers Marginàlia han demostrat a bastament el seu alt rendiment humà, ja que gràcies a ells molts residents han aconseguit recobrar hàbits laborals i socials.\nÉs un desafiament gran que volem compartir amb els nostres amics. Assumir els costos del lloguer, en ser una entitat petita, se’ns fa molt costa amunt per la qual cosa, per l’envergadura del projecte, demanam als amics si volen contribuir a l’assumpció d’aquest repte aportant-hi un mínim de 10 euros mensuals.\nEn cas d’acceptar ajudar-nos, demanam que es posin en contacte amb la seva entitat bancària perquè ens ingressi, en el termini que es vulgui (mensualment, semestralment o anualment), la quantitat que es decideixi al nostre compte de:\nLaCaixa ES81 2100 1406 1402 0009 0834 en concepte de “Tallers”.\nEn aquest enllaç DOMICILIACIO_TALLERS es pot descarregar l’imprès de l’autorització bancària per fer efectiva aquesta col·laboració que se’ns ha de retornar degudament complimentada.\nTambé se’ns pot ajudar molt fent arribar aquesta petició als cercles d’amistats dels nostres amics per tal d’aconseguir portar endavant aquests tallers tan necessaris.\nPer qualsevol dubte, aclariment i per comunicar-nos que s’accepta la proposta, cal posar-se en contacte amb nosaltres a través dels nostres correus electrònics: administracio@cangaza.cat, cangazaices@gmail.com o per telèfon al 609 318 204.\nPublicat a 23 de Juliol de 2017\nVENIU AL TALLER MARGINÀLIA!\nEl Taller Marginàlia de Can Gazà, amb dos anys de vida a ple rendiment, demostra dia a dia que és el millor agent socialitzador i la millor eina per recuperar l’autoestima de la part dels residents que està en millors condicions de salut. Per això, tots els esforços que hi invertim, reverteixen favorablement en ells.\nEl manteniment d’aquest programa passa necessàriament perquè els amics i els amics dels amics, vinguin a la nau, s’adonin de la magnitud del programa i el valorin com es mereix, amb la seguretat que hi trobaran allò que necessiten.\nPer això, Can Gazà fa una crida general per donar a conèixer el Taller Marginàlia i per convidar tothom a visitar-lo. Donar un segon ús a mobles, roba, llibres i utopies és possible si s’aconsegueix trobar la coresponsabilitat necessària amb la causa de les persones marginades.\nPublicat a 14 de Juliol de 2017 14 de Juliol de 2017\nVENIU AL TALLER MAGINÀLIA\nBenvolguts amics, Marginalia us necessita. Tenim una nau immensa plena de mobles i objectes meravellosos que no regalam per vergonya. Necessitam donar-los una segona oportunitat per dignitat, la mateixa dignitat que rescabalen els nostres gazanencs amb la seva excepcional feina de restauració als tallers que mantenim únicament amb aquest objectiu.\nVeniu, veniu a visitar-nos, a mirar, a comprar, a fer la xerrada, però veniu. Ben segur que trobareu allò que necessitau.\nPublicat a 13 de Juliol de 2017 14 de Juliol de 2017\nEl preu de la vida mòlta. Diari de Can Gazà\nAutor: Jaume Mateu i Martí\nAl llarg de més de quaranta anys de vida a la comuna de Can Gazà, d’on tenc l’honor de ser coc d’aliments, invents, disciplines i afectes, he conegut molts pocs voluntaris que sabessin i poguessin ocupar la cel·la dels hostes al cor dels desnonats de la nostra societat.\nEntre aquests pocs privilegiats, es compten els creadors d’aquesta meravella escrita i gràfica que tenim a les nostres mans, Jaume Mateu i Martí i Fiona Mersh.\nAquest aplec de poemes en prosa, aquest quadern de «dades indispensables, de reflexions necessàries, d’impressions diverses», com apunta l’autor a la seva nota introductòria, es presenta a «manera de dietari». Un diari que comença l’estiu de 2008 per acabar la primavera de 2016, i ens deixa amb la mel a la boca i l’enyorança a l’estimera. Aquesta forma de crònica situa la gesta mentre ens deixa amb la sensació que Can Gazà és una història viva que continua. (Del pròleg de Jaume Santandreu i Sureda)\nPublicat a 13 de Juliol de 2017\nL’HOSPITAL DE MANACOR I CAN GAZÀ\nL’Hospital de Manacor ha lliurat avui la recaptació de les entrades de l’acte de cloenda del XXè aniversari que se celebrà amb un concert de corals celebrat a l’Auditori el passat dia 15 de juny. Les corals participants varen ser el Cor de Dones de Portocristo, Ars Antiqua i les corals de Sant Joan, Felanitx, Conservatori de Felanitx, Ses Salines i el Cor de Ciutat. Cal destacar que aquest acte va ser possible gràcies al patrocini de Cormotor Manacor i comptà amb la col·laboració de l’Ajuntament de Manacor.\nLa Directora gerent, Catalina Vadell, acompanyada per Olga Provenzal, del departament d’Atenció al Pacient, han lliurat a APROP, representat per Catalina Garau, i a Can Gazà, representat per Jaume Mateu i Catalina Castell, la recaptació de l’entrada, recordant la important tasca que duen a terme ambdues associacions.\nEls representants de Can Gazà, per la seva banda, han agraït a l’Hospital de Manacor que haguessin tingut en compte el centre a l’hora de destinar la recaptació del concert. Per al projecte assistencial de Can Gazà, aquestes atencions esdevenen cavalls de força per seguir acompanyant persones en exclusió social severa.\nPàgina prèvia Pàgina 1 … Pàgina 4 Pàgina 5 Pàgina 6 Pàgina següent\n“La dignitat del marginat exigeix que quan se segui a taula pugui dir: aquest plat de calent no me’l regalen; me l’he guanyat”.\nCarrer Vicari, 33\nTel. 971768445 / 609318204\nCarrer d’Asival, 4.\nPolígon Can Valero.\nEl nostre distintiu:\nCategories Selecciona la categoria Documents (22) Notícies (25) Taller Marginàlia (4)


La Costera rebrà 363.000 euros per a la restauració del seu patrimoni | Notícies Dígitals\n06/12/2017 diputacio de valencia, restauracio patrimoni\nEs tracta de diverses línies d’ajuda per a obres de restauració i conservació de béns immobles amb valor històric, artístic o d’interès local. En el cas de la Costera, l’ajuda ascendeix a 259.992 euros per a projectes públics i altres 23.613 euros per a projectes privats. A més, una altra de les partides ha sigut destinada, amb un pressupost de 43.814 euros, a obres de condicionament, millora o conservació d’immobles destinats a activitats musicals. Mentre que s’ha habilitat una línia de subvencions per a la restauració de patrimoni de béns mobles de titularitat pública (12.066 euros) i privada (23.843 euros).\n“Un total de nou municipis rebran aquestes ajudes que s’han adjudicat seguint criteris tècnics, a través de barems transparents i objectius”, ha destacat la vicepresidenta. Amigó ha incidit en l’autonomia dels pobles i ciutats, “ja que és cada ajuntament qui sol·licita les ajudes i decideix quins projectes són els més necessaris per als seus veïns i veïnes”, a més d’en els criteris tècnics i objectius que han seguit per a atorgar les subvencions.\nPer a aquesta nova convocatòria, com s’ha dit, la institució ha augmentat el pressupost un 30% més respecte a anteriors corporacions. En total, 248 projectes que recorren totes les comarques valencianes i que, en la Costera, inclouen les obres de restauració de l’església de La Granja de la Costera; o la rehabilitació de la façana principal de l’Església parroquial de Sant Joan Baptista a Llanera de Ranes. En el cas de la línia destinada als béns mobles, aquesta partida invertirà, entre altres actuacions, en la restauració dels ‘gegants i cabuts’ de La Font de la Figuera, els quals van ser donats per l’artista faller Vicent Tortosa i Biosca.\nLa tercera línia d’ajudes per a la millora d’immobles musicals cobrirà, sobretot, actuacions d’insonorització dels centres. Alguns exemples són el condicionament acústic de la Unió Musical Sant Diego de Fenollet, a Llocnou d’en Fenollet; o el del sòl de la sala d’assajos de la Societat Musical de la Llosa de Ranes.\nEn concret, són tres els municipis de la Costera que percebran un total de 363.328 euros. Per localitats l’assignació serà la següent:\nLlocnou d’en Fenollet: 4.654 euros.\n← La Diputació de Valencia ajudarà a Vallada a ser el primer municipi que puga adherir-se al pla de compra de sòl del Consell\nPhilips Hue patrocinarà el frontal de la samarreta del Llevant UD per al partit contra l’Athletic Club →


Apunts sobre participació política i crisi de confiança - sentmenat.com\nInici Opinió Apunts sobre participació política i crisi de confiança\nApunts sobre participació política i crisi de confiança\nMilbrath (1977), va classificar la participació dels ciutadans respecte la política de la següent manera: 30% apàtics, 60% espectadors, 10% gladiadors. Crec que s’ajusta bastant a la realitat.\nLa participació política de la majoria dels ciutadans es redueix, com sap tothom, a votar en un interval regular de temps en unes eleccions justes, lliures i universals. També és participació política, en tot cas, tractar d’influir en el procés polític a través de diferents accions: presentant-te directament a les eleccions, expressant-te lliurement en els mitjans de comunicació, opinant en les xarxes socials, participant activament en una manifestació, etc.\nLes eleccions, a més de transferir la sobirania del poble a uns representants, ofereixen la legitimació del sistema polític. Un sistema polític que no està mai exempt de discussió, i és bo que així sigui. El cert és que aquest sistema de representació parlamentaria es va inventar a finals del segle XVIII per acabar amb el poder absolut de les monarquies i instal·lar en el poder a l’oligarquia burgesa. Hauríem de preguntar-nos si aquest model segueix sent vàlid en un país on creix la desafecció política i el malestar vers els polítics és generalitzat. Segons el CIS, el 25% dels ciutadans pensa que la classe política i els partits son un dels principals problemes.\nHi ha una percepció de la política i dels partits polítics com a subjectes autònoms, allunyats dels ciutadans i dels problemes reals. No donen resposta als reptes més importants, entre ells l’atur i la pobresa accentuada amb la crisi global del capitalisme. S’acostuma a argumentar que la política és tecnificada, difícil d’entendre i els partits polítics massa burocràtics i amb interessos particulars.\nUn altre aspecte a considerar és el grau de confiança de les persones vers el seu sistema polític (veure gràfic “Indicadores de la situación política”, CIS, 2012). Aquesta dada marca la major diferència entre societats. A Espanya, com en el cas dels Estats Units, ens trobem en un descens constant de l’índex de confiança política, per sota del 30%. A l’Àfrica és pràcticament inexistent, en canvi en els països escandinaus la confiança en el sistema polític és molt elevada. No cal dir que merèixer confiança és clau per crear sinergies significatives com a individus, doncs efectivament també és clau a nivell col·lectiu. Sense confiança no hi ha projecte possible.\nEl panorama és depriment, però com vaig escriure en el passat article, alguna cosa està canviant a Catalunya… o ja ha canviat!\nBreu anàlisi sobre la participació el 25N\nLa participació electoral a Catalunya se situa de mitjana en el 60% i a Espanya en el 75%. Com veiem, existeix una abstenció diferencial d’un 15% pel fet que molts votants no donen importància a votar a un parlament català. Tanmateix, el context polític i institucional ha agafat un to radicalment nou en l’últim mes i mig a conseqüència del debat sobre la independència de Catalunya. Segons el catedràtic de Ciència Política de la UAB, Joan Subirats, la participació del 25 de novembre rondarà el 70-75%.\nUn altre element que afavoreix la participació és la competència electoral. En les pròximes eleccions veiem un augment significatiu de partits que hi concorreran. Podem distingir diferents projectes segons el model d’estat que proposen els partits: (1) la independència – ERC, SI, CUP –, (2) més sobirania – CiU, ICV-EUiA –, (3) el federalisme – PSC – i (4) l’immobilisme – PP, C’s, UPyD –.\nNo hem d’oblidar pas un altre debat, el de les solucions a la crisi: els que opten per seguir ajudant la banca i afavorir millors condicions pels creadors de riquesa (els empresaris) o els que opten per ajudar directament les persones i fer un repartiment equitatiu de la riquesa.\nLa manifestació de l’11 de setembre ha posat de manifest que la societat civil i l’associacionisme de base a Catalunya va per davant dels partits polítics i les seves estructures burocràtiques. És feina doncs dels partits, de donar resposta als nous reptes, reinventar-se o morir en l’intent. És hora de que la política surti de l’hermetisme parlamentari del segle XVIII i abraci una nova política del segle XXI.\nOct 21, 2012 Jaume Carbonell i Fidalgo\nEl Castell de Sentmenat reviurà l’edat mitjanaCreu Roja engega una campanya de recollida d’aliments


El president del PSC, Pasqual Maragall, ha expressat la seva sorpresa per les manifestacions del vicepresident Rodrigo Rato, que el va acusar de "donar cobertura" a presumptes terroristes, i les ha atribuït a una "tàctica electoralista i de partit". Maragall, de viatge a Brussel·les, va assegurar la setmana passada que el director d'"Egunkaria", Martxelo Otamendi, "deia la veritat" quan denunciava tortures de la Guàrdia Civil.\nSegons el líder del PSC, el govern espanyol es troba "en una fugida cap endavant tant a nivell internacional, amb la guerra de l'Iraq, com a nivell interior". Per Maragall, l'executiu del PP és "presoner de la seva pròpia política i de la seva pròpia obsessió, que els fa veure les coses d'una manera una mica tèrbola". Per aquest motiu, Maragall ha rebutjat les acusacions i ha apuntat que l'electoralisme "té els seus límits". Maragall s'ha mostrat especialment sorprès per l'últim atac de Rodrigo Rato, ja que és "un polític normalment molt educat". Maragall ha eludit pronunciar-se sobre els possibles perjudicis que pot tenir aquesta polèmica per al secretari general del PSOE, José Luis Rodríguez Zapatero, i s'ha mostrat convençut que les seves paraules no han causat malestar en altres dirigents socialistes, com l'eurodiputada Rosa Díez.


Manuela Carmena oferirà una conferència sobre l'eficàcia de la gestió pública a la UIB\n20 setembre 2021 16:07\nLa UIB acull aquest dijous una nova sessió formativa del Màster en Gestió de Polítiques Públiques, títol propi de la UIB.\nA les 16.30 hores, la jurista i exbatllesa de Madrid Manuel Carmena impartirà la conferència 'Eficacia de la gestión pública'.\nA les 18.30 hores, tendrà lloc la taula rodona 'El model d’organització territorial: és necessària una reforma del disseny actual?', un debat protagonitzat pels catedràtics de Dret Constitucional Eliseo Aja, Teresa Freixes i Javier Pérez Royo.\nAquesta formació compta amb la col·laboració del Consell de Mallorca i la Conselleria d'Administracions Públiques i Modernització, a través de l'Escola Balear d'Administració Pública.\nLes dues conferències són obertes al públic i també es podran seguir per streaming a les seus universitàries de Menorca i Eivissa.


10 maig 2021 23:18\nEl dimarts 9 de novembre farà ja deu anys que Egon Krenz, l'efímer substitut del dirigent comunista Erich Honecker, consentí en l'obertura del mur de Berlín. Dies després aquella murada caigué per les envestides dels europeus orientals.\nVet aquí el punt de partida de les grans transformacions europees d'aquestes dècada, el decenni en el qual més ha canviat Europa, l'Europa sorgida del tractat de Versalles del 1919. Hem hagut d'avesar-nos tant als canvis! Hem hagut de modular tant les nostres conviccions! No ha estat fàcil aprendre a canviar i probablement allà on aquets canvis més han calat ha estat en les ments dels nacionalistes.\nPer alguns analistes, el 1989 significa l'esclat dels nacionalismes que condueixen a situacions com Bòsnia o Kosovo. Dins l'Estat espanyol el conflicte balcànic ha estat presentat com la guerra dels nacionalismes excloents que no accepten l'altre i s'ha aprofitat per malèvoles comparacions. Encara són recents les desafortunades declaracions de Jaume Matas en esclatar la guerra a Kosovo just en període preelectoral on els partits nacionalistes de les lles Balears foren posats en el mateix sac que Milosevic. ¿Realment novembre del 1989, caiguda del mar, fronteres transitables, execucions de dictadors, descomposició del bloc soviètic, cop d'Estat a l'URSS... és el tret de sortida per la reaparició del nacionalisme que posa en dubte l'estabilitat i inalterabilitat de l'Estat? Si fos així, els que tenen por d'aquestes transformacions nacionals, que ja donaven per enterrades al segle XIX, no haurien d'haver impulsat un procés d'integració Europea (Maastricht 1991) en virtut del qual s'han hagut de modificar constitucions, sotmetre's a disciplines procedents de Brussel·les, i s'ha hagut de renunciar a símbols tan patriòtics com la moneda pròpia. Si els estats han consentit a aquests canvis ha estat a favor d'un desenvolupament econòmic harmònic que garantís uns mínims de benestar pels ciutadans de la Unió.\nAixí doncs, els nacionalistes d'Espanya s'han trobat, aquesta dècada, amb la contradicció d'haver de renunciar a competències per alt (transport, política agrària i monetària...) i per baix (turisme, urbanisme, educació...). Com que la cessió per alt la fan tots els estas europeus tret de Gran Bretanya i Dinamarca, això no ha estat motiu de preocupació pel buidatge competencial que se'n feia. En canvi, cedir per baix com han hagut de fer els espanyols ja incomoda més perquè el raonament que segueix és senzill: si s'han cedit competències a Europa i se'n cedeixen a les autonomies, què quedarà per a l'Estat? És més, al procés s'està accentuant des del 1996 ençà mesura que el marc de la integració europea avança i l'Estat de les autonomies madura. Un glop mal d'empassar-se pels estats europeus que estan avesats que un cop han imposat una legislació es neguen a discutir-la com veim que passa amb l'estatut basc, el català, la constitució o el que costà modificar el balear.\nAixí, doncs, l'Estat està disposat a cedir per alt en benefici del desenvolupament econòmic sobretot a Estats tradicionalment pobres i endarrerits en comparació a l'Europa central com és el cas espanyol. La integració europea ha estat, per a Espanya i Portugal, la via per sortir de l'endarreriment històric, per Alemanya ha estat la fórmula ideal per a guanyar mercats després dels traumàtics intents del 1914 i 1939, i per França ha significat tornar a figurar com a gran potència continental atesa la seva centralitat en la Unió Europea sobretot en liderar propostes com l'euromoneda i l'euroexèrcit. Pels francesos ha estat com recuperar "d'una forma pacífica" aquell pes napoleònic.\nAmb tot aquest pla, els nacionalistes perifèrics han fet molta nosa i per això els han ignorat, s'ha consentit l'autodestrucció als Balcans, o se'ls ha criminalitzat ideològicament. Així i tot, els nacionalismes minoritzats continuen demanant, ara en el marc europeu, tracte diferenciat i una mica més d'autogovern i se senten legitimats per fer-ho perquè "oh casualitat!" aquell desenvolupament econòmic que es pretenia uniforme per a tota la UE resulta que és més regional que no pas estatal. L'arc mediterrai en el qual hi hauria les Illes Balears és una de les zones més actives. És a dir, malgrat els esforços europeus des del 1986 ençà per desenvolupar Espanya, sols algunes regions espanyoles se'n surten. Hi ha zones més europeïtzades que d'altres i és evident que nosaltres, per migració i dependència econòmica, som "per a bé i per a mal" dels més europeïtzats. Fins ara això no ens ha reportat cap tracte de favor per part de la unió com no siguin ajuts. El govern de progrés vol obrir vies de comunicació directes amb Brussel·les sense haver de passar per Madrid i cerca aliats insulars i continentals per tenir més força en un camp en el qual no hi tenim cap experiència.\nSense marc legal i sense experiència serà difícil sortir-ne. No deixa de ser curiós haver posat al davant d'una d'aquestes feines un home que té una certa experiència en topar amb murs, almenys amb el mur de la intransigència pepera. Confiem que se'n surti millor que en aquella ocasió.


Junts demana a Sánchez que retiri l’Advocat de l’Estat de les causes al Tribunal de Comptes Junts demana a Sánchez que retiri l’Advocat de l’Estat de les causes al Tribunal de Comptes – El Món\nPodem vol que s'estudiïn "totes les vies de desjudicialització" i el PDeCAT la reforma de l'organisme\nACN 29/06/2021 1:34 pm\nLa proposta de liquidació del Tribunal de Comptes en la seva actuació contra 39 excàrrecs del Govern per l’acció exterior de la Generalitat ha generat aquest dimarts noves mostres de rebuig per part de les formacions independentistes i dels socis de govern de Pedro Sánchez, que reclamen actuacions per revertir la situació. Junts ha registrat una proposició no de Llei on l’insta directament el govern espanyol a retirar l’Advocacia de l’Estat de les causes, mentre que el PDeCAT reclama una reforma en profunditat d’un organisme “caducat, absolutament polititzat i amb uns objectius claríssims” i Podem vol “estudiar totes les vies de desjudicialització possibles”, sense descartar cap actuació.\nEl portaveu del PDeCAT, Ferran Bel, ha afirmat que les actuacions del Tribunal de Comptes “no poden seguir el seu tràmit amb un tribunal caducat, absolutament polititzat i amb uns objectius claríssims“. “El que hauria de fer amb caràcter immediat les Corts és renovar els càrrecs del Tribunal de Comptes”, ha dit, i “perquè adquireixin protagonisme els òrgans de control extern de les comunitats”. Bel ha afirmat que les imputacions del Tribunal de Comptes “no se sostenen” i “quan això acabi a més d’un li farà vergonya”. Les imputacions, ha dit, són “ridícules” i “desprestigien” el Tribunal de Comptes, a qui “després d’aquesta actuació no li quedarà més remei que una reforma”. “El govern ja sap el que ha de fer”, ha dit Bel, i “segons quina posició de l’Advocacia de l’Estat serà difícil d’entendre”.


Tornen les visites guiades a la Séquia Major de Vila-seca\nEl recorregut a l'espai natural es fa cada cap de setmana amb un guia i és apte per a totes les edats\ndimecres, 7 d’agost 2019 - 12:17h\nLes visites es duen a terme amb la guia de monitors mediambientals de Cel Rogent. | Cedida\nL'espai natural de la Séquia Major de Vila-seca es tornarà a obrir a les visites aquest mes d'agost. Les visites es fan amb un monitor de l'empresa d'educació ambiental Cel Rogent i es duen a terme els dissabtes i diumenges, de 18.00 a 20.30 hores.\nEl recorregut per la Séquia Major, d'uns dos quilòmetres, permet conèixer de prop aquest espai singular, la seva història i el seu valor natural. Durant la visita, d'unes dues hores de durada i apta per a tota la família, es poden identificar diferents espècies animals a través dels seus rastres, petjades, plomes, nius o restes de menjar, així com observar amb prismàtics alguns dels ocells que habiten en aquest espai protegit.\nUn espai singular al litoral tarragoní\nL'origen de la Séquia Major és humà, ja que es va construir amb l'objectiu de drenar els antics estanys que hi havia prop de la platja de la Pineda. Avui, però, és un espai únic a la Costa Daurada, ple de canyissar, prats humits i jonqueres, que es troba protegit pel Pla d'Espais d'Interès Natural (PEIN) des de fa més de 25 anys.\nLes visites en horari de tarda es fan només a l'agost i el setembre. A partir de l'octubre, i fins al mes de febrer, les visites guiades tenen lloc només els diumenges, d'11.00 a 13.30 hores. La resta de l'any, entre març i juliol, l'espai es tanca al públic per tal de preservar el període de nidificació dels ocells que hi habiten.\nPer participar en aquesta activitat, cal insciure's prèviament a l'Oficina de Turisme de la Pineda o trucant al Patronat Municipal de Turisme de Vila-seca (977 39 03 62). L'accés principal de la Séquia Major es troba a la plaça de la Cançó Catalana, a la Pineda, i és el punt de trobada per les visites guiades un cop es confirmi la plaça.\nturisme La Pineda Vila-seca medi ambient agenda


Marina, escort Barcelona amb telèfon 671763060 (671-763-060)\nHola, el meu nom és Marina, una atractiva rossa russa. M'encanta gaudir del plaer que suposa mantenir intenses trobades íntimes, amb senyors, elegants i educats, que sàpiguen apreciar la companyia d'algú com jo. Sóc la dona ideal per compartir els teus viatges o qualsevol esdeveniment social que vulguis proposar-me. En mi, trobaràs la combinació perfecta, educada i discreta en societat, i una amant ardent i apassionada en la intimitat.\n90 minuts: 200 €\nGirlsBarcelona presenta a Marina, una escort independent a Barcelona amb telèfon 671763060 (671-763-060) i que realitza els següents serveis: Massatges, Tantra... Marina és una escort de l'Est d'ulls blaus, cabell ros, bonics pits, mesures 90-62-90, pell blanca, alçada normal i una edat de 43 anys. La seva nacionalitat és Russa i no ens facilita el correu electrònic de contacte. Atén a: apartament per hores, hotel, vetllades... També està disponible per a viatges.


El PP assegura que el paper del Rei "està taxat" i que els indults són "una responsabilitat" del Govern espanyol\nPublicat 14/06/2021 10:35CET\nLa portaveu del PP al Congrés dels Diputats, Cuca Gamarra, ha assegurat aquest dilluns que el paper del rei Felip VI "està taxat" en la Constitució i que els indults "són una responsabilitat" del Govern espanyol i Pedro Sánchez.\nGamarra s'ha expressat així en una entrevista a TVE que ha recollit Europa Press, després que la presidenta de la Comunitat de Madrid, Isabel Díaz Ayuso, es va preguntar diumenge si el Rei signarà els indults. "Què farà el rei d'Espanya a partir d'ara? Signarà aquests indults? El faran còmplice d'això?", va dir la dirigent autonòmica.\nEn aquesta línia, Gamarra ha insistit que "tothom sap" que el sistema a Espanya és una "monarquia parlamentària i el paper que hi té el Rei". Així, i després de deixar clar que no és una "comentarista de les declaracions" dels seus companys, la portaveu del PP ha repetit que els indults són una responsabilitat del Govern espanyol.\n"Del que parlem és del clamor que aquest diumenge hi havia al carrer i que impera en la societat espanyola, que és el rebuig als indults, l'únic responsable dels quals es diu Pedro Sánchez i el seu govern", ha continuat Gamarra l'endemà de la manifestació a la plaça Colón, precisament, en protesta contra la mesura de gràcia.\nPer la portaveu parlamentària del PP, "el més important" és que a Espanya "s'està a punt de concedir" els indults a uns "polítics condemnats per intentar trencar l'ordre constitucional" en contra del sentir del "carrer", la qual cosa Sánchez "ha d'escoltar".


La detecció precoç pot evitar el 50% dels casos de pèrdua visual | Òptica Teixidó\nLa detecció precoç pot evitar el 50% dels casos de pèrdua visual\nInici » Noticies » La detecció precoç pot evitar el 50% dels casos de pèrdua visual\nEl especialistes remarquen la importància de la prevenció i la detecció precoç, amb la conseqüent derivació de l’especialista adequat com a eines fonamentals en les que es poden pal·liar fins el 50% de casos de pèrdua visual, una condició que porta progressivament a la discapacitat visual que provoca impediments en la realització de tasques quotidianes.\nA més, és molt important també el control periòdic del fons de l’ull per tal d’advertir de l’aparició de la Degeneració Macular Associada a l’Edat (DMAE), que està darrere del 32% dels casos de baixa visió i del 15% dels casos de ceguera i d’altres possibles alteracions en l’ull.\nAmb la revisió completa d’Òptica Teixidó podràs tenir l’opció de passar per una revisió del fons de l’ull. Vine a les nostres òptiques de Reus, Tarragona, Valls i Sant Pere i Sant Pau i t’informarem sense cap compromís.\nLa detecció precoç de la DMAE és molt important per pal·liar el seus efectes, per tant, s’ha d’anar a un centre òptic on comptin amb especialistes capaços de reconèixer i identificar els seus símptomes amb diferents proves. També han de saber quines alternatives terapèutiques se li poden proposar, quins tipus d’ajudes s’han de fer servir i fer un seguiment i evolució i proposar alternatives. Al departament de baixa visió d’Òptica Teixidó tenim com a principal objectiu ajudar a les persones amb baixa visió a valdre’s visualment i amb tanta independencia com sigui possible. Prescrivim els ajuts més avançats, dintre d’un programa de rehabilitació personalitzat, on s’anima als deficients visuals a utilitzar al màxim la seva resta visual; demostrant que és molt més positiu pensar en el que es manté, més que no pas en el que s’ha perdut.\nSi tens algún dubte en quant a revisions de fons d’ull, DMAE o baixa visió escriu-nos a info@opticateixido.com i respondrem els teus dubtes.


El sobiranisme perdria les eleccions a Catalunya i Convergència es veuria reduïda a la meitat - Cat Diàleg - Diari Digital català\nCatalunyaPolíticaZPortada IzquierdaZResto 2 diciembre, 2015 Lluís Llaquet 4\nInici » Historic » El sobiranisme perdria les eleccions a Catalunya i Convergència es veuria reduïda a la meitat\nSi l’enquesta que publica La Vanguardia sobre unes possibles noves eleccions catalanes ja constatava que Convergència s’ensorra, la nova de GESOP que acaba de publicar El Periódico sobre les generals del 20 de desembre confirmen la tendència: Convergència es veu reduïda a la meitat.\nAl Congrés dels diputats, la formació d’Artur Mas només en trauria entre 7 i 8 escons, quan a les anteriors de 2011 en va treure 16. A més a més, passaria a ser la 5a força, només per sobre del Partit Popular.\nEls partits unionistes, amb més vots i escons que els sobiranistes\nEls partits independentistes perdrien les eleccions a Catalunya, ja que traurien menys vots i escons que els unionistes. De fet, inclús sense comptar En Comú Podem, el bloc contrari a la independència trauria un 44,6% dels vots (segons la projecció de vot de GESOP) i entre 19 i 23 escons, i les forces independentistes aconseguirien un 36,2% i entre 26 i 19 escons.\nLa clau de la balança, però, la seguirien tenint els votants de Podem, que serien els qui podrien inclinar-la cap a un costat o l’altre, tal com va passar a les últimes catalanes del 27 de setembre.\nEstimació en escons i intenció de vot directa segons l’enquesta de El Periódico\nEsquerra, líder de l’independentisme\nEl fet de presentar-se per separat seria una bona aposta per Esquerra, ja que, com ja augurava CatDiàleg, posaria per sobre de la candidatura convergent de Democràcia i Llibertat.\nAra, el poder fàctic pel que fa al lideratge de la coalició de Junts pel Sí el té Convergència, força que en principi és la que històricament ha tingut més suport popular. Però aquest resultat podria inclinar la balança cap a Esquerra, que veuria guanyada una batalla tàctica pel que fa a dominar el bàndol sobiranista.\nEl PSC toca fons i el PP amb menys de la meitat\nEn confirmar-se l’enquesta, però, els altres grans damnificats serien PP i PSC. Els dos traurien els pitjors resultats de la seva història a Catalunya. El PP amb menys de la meitat dels vots (passaria del 20,4% al 8,8%) i el PSC amb 10 punts percentuals menys (de 26,2% a 17,4%).\n20-D6 Artur Mas107 Catalunya538 catdialeg1748 CDC96 eleccions73 procés sobiranista82


Demanen 18 anys de presó per apunyalar dos homes en un bar de Mollerussa l'abril de 2014\nDemanen 18 anys de presó per apunyalar dos homes en un bar de Mollerussa l'abril de 2014| Text i fotografia: ACN\nLa fiscalia de Lleida demana 18 anys de presó per un home que es troba a la presó de manera provisional acusat d'haver apunyalat dos homes en un bar de Mollerussa. Els fets van tenir lloc el 13 d'abril de 2014 quan l'acusat es va discutir amb dos homes al bar.\nLa discussió va ser a les 22.30 hores i després va marxar cap a casa. Una hora més tard va tornar amb el seu company de pis, que tenia un punyal i dos ganivets. Llavors, l'acusat va apunyalar les dues persones amb qui havia discutit anteriorment mentre cridava que els mataria a tots i va marxar del bar. El company de pis es va quedar a intentar assistir els ferits. Per a ell, la fiscalia demana 3 anys de presó per tinença il·lícita d'armes.\nLa fiscalia demana pel presumpte autor de l'agressió, a més dels 9 anys de presó per cada delicte d'intent d'homicidi, que no s'acosti ni al bar ni a les dues víctimes a menys de 200 metres i que no es comuniqui amb elles durant un temps superior a cinc anys a la pena de presó que s'imposi. El judici tindrà lloc el pròxim 15 d'octubre a l'Audiència de Lleida.


Dobble Asmodee - Abacus Online\nJoc de cartes que posarà a prova la teva velocitat, observació i reflexos. El joc és una competició per buscar el símbol idèntic (mateixa forma i color) que coincideix entre dues cartes escollides a l'atzar. Un cop el trobes ho has de dir en veu alta i agafar o deixar una carta, segons les regles del minijoc a què juguis. Hi ha més de 50 símbols i 55 cartes. Ho aconseguiràs?\nMaterial: Plàstic i Fusta


Relat "EL BAT DE BEISBOL"\nInici > detall del relat: EL BAT DE BEISBOL\nEncara podia dir que no. Que no havia estat ell. Li sabia greu per dintre, no per ell sinó pel galifardeu de la pistola de plata que el mantenia tancat qui-sap-on des de qui-sap-quan. Li manà de treure's la roba i posar-se de quatre grapes, ell que era verge pel darrere, i una humida esgarrifança de terror dibuixà en el seu rostre la ganyota del sotmès. Es féu embenar els ulls: no volia que més endavant, quan el record l'assetgés, se li fes present l'estança dels prestatges plens de llibres polsegosos, la taula rodona i la cadira coixa, el gibrell on feia dies que... Sacsejà el cap, fastiguejat. Pregà a la figura negra que s'apressés, que acabés com més aviat millor. "Ara, ara. Relaxa't." digué la veu darrere del passamuntanyes. Es movia com ballant, amb els braços flexionats i movent el cul com una vedet acabada i tossuda. S'esmunyí un instant davant seu i prengué el bat de beisbol; li ensenyà, abaixant-li un moment la bena, i el feu oscil.lar , ufanós davant seu.\nMentrestant la Maria corria travessant en diagonal, desesperada, el camp de blat. Més enllà, el camí vorejava terrós la sèquia que alimentava la masia i els seus cultius, temps enrere. El casalot on havien passat tants estius amb l'àvia Consol, ella i la Magda. En arribar-hi, reposà un instant recolzant-se en l'ampit de la finestra de vidres enfosquits per la pols. Tragué la pistola reglamentària, n'alliberà el fiador i entrà, sigil.losa. "Les golfes", rumià retrocedint trenta anys...\nLa porta, estranyament, estava oberta. Tragué el cap. L'home eixarrancat de quatre potes li ensenyava el forat negre, sense voler. Darrere seu la dona del bat de beisbol i mirada encesa es disposava a penetrar-lo pel broc gros. "Magda!!" Cridà l'agent amartellant l’arma. La seva germana es girà, confosa; plegà les cames i es deixà caure. "Va ser ell, Maria, va ser ell". Respongué la Magda entre sanglots...


Ajuntament del Masnou/La Casa de Cultura acull l'exposició del II Premi Internacional Nasevo\nData i hora oficials: 30/11/2020 11:48\nLa Casa de Cultura acull l'exposició del II Premi Internacional Nasevo\nÚltima revisió 21-10-2020 10:16\nAlbert Tena, guanyador del concurs #parcsiplacesdelMasnou2020\nDivendres, 16 d’octubre, la Casa de Cultura va acollir dos actes. D’una banda, l’obertura de l’exposició del II Premi Internacional Nasevo. Organitzat per la Fundació Ernesto Ventós, vol donar suport als creadors joves que treballen d'acord amb l'objectiu d'ensenyar a olorar mitjançant l'art. De l’altra, el guanyador del concurs #parcsiplacesdelMasnou2020 va rebre el seu guardó.\nLa convocatòria Nasevo s’adreça a artistes menors de 35 anys i, en aquesta edició, Marta de los Pájaros en va ser la guanyadora. La tarda de divendres, a la Casa de Cultura, amb l’aforament limitat com a mesura preventiva per fer front a la COVID-19, la inauguració de l’exposició del II Premi Internacional Nasevo va transformar-se en una obertura. A més de la guardonada, l’acte va comptar amb la presència de l’alcalde, Jaume Oliveras; la regidora de Cultura i Turisme, Neus Tallada, i representants de la Fundació Ernesto Ventós. L’obra guardonada, amb les finalistes, es podrà veure a la Casa de Cultura fins al 15 de novembre.\nLa mateixa tarda, el guanyador del concurs #parcsiplacesdelMasnou2020 (realitzat a través de la xarxa social d’Instagram), Albert Tena (@alberttenas), va rebre el diploma acreditatiu de la mà de l’alcalde i la regidora. El jurat va escollir la seva fotografia entre els 36 participants i les 109 publicacions que s'havien presentat al concurs fotogràfic organitzat aquest estiu per l'Ajuntament a la xarxa social Instagram. La fotografia d'@alberttenas va guanyar la votació popular amb un 48% dels vots dels usauris i usuàries de la xarxa social que van participar-hi. La segona classificada va ser l'usuària @bettydonate, amb el 32% i, la tercera, amb un 20% dels vots, @femhofacil. El premi és un àpat per a dues persones valorat en 150 euros al restaurant del Masnou Tresmacarrons.\nEl mateix cap de setmana, el dia 18, i en el marc de les Jornades Europees de Patrimoni 2020, va tenir lloc l'itinerari “El modernista desconegut: l'arquitecte Bonaventura Bassegoda i Amigó", que va repassar la trajectòria personal i professional d'un dels arquitectes més importants del Modernisme al Masnou i a Catalunya. Alguns dels edificis més emblemàtics que va projectar al poble van ser l'Escola Ocata i el Casino.\nLa visita, que va tancar inscripcions abans d'hora amb motiu de les noves mesures per fer front a la COVID-19, es va fer seguint les directrius i recomanacions marcades per les autoritats sanitàries, com participar-hi amb mascareta, respectar la distància física i seguir les indicacions de l'organització.\nLa mostra es podrà veure fins al 15 de novembre.\nAlbert Tena amb l'alcalde i la regidora.


La Plaça del Llibre creix i renova imatge | Associació d'Escriptors en Llengua Catalana\nLa Plaça del Llibre creix i renova imatge\nLa nova imatge del projecte es va presentar dimarts 25 de juny amb una festa a l’Octubre Centre de Cultura Contemporània. La cita literària arribarà per primera vegada a la capital de la Plana del 24 al 27 d’octubre. La iniciativa aposta per vertebrar culturalment el territori amb cites a Castelló, València i Alacant durant la tardor i l’hivern.\nLa Plaça del Llibre va celebrar a l’Octubre Centre de Cultura Contemporània una festa de presentació del seu nou cartell, realitzat pel reconegut creador Ibán Ramón. A l’acte hi van participar el president de la Fundació Full, Jesús Figuerola; el dissenyador responsable del nou aspecte visual, Ibán Ramón; personalitats de món polític i cultural valencià com la nova secretària autonòmica de Cultura i Esports, Raquel Tamarit; la presidenta del Consell Escolar de la Comunitat Valenciana (CECV), Encarna Cuenca; o el subdirector general del Llibre, Arxius i Biblioteques, Vicent Moreno. També hi va assistir Gemma Pasqual, vicepresidenta de l'AELC al País Valencià, i socis de l'Associació com Joan Navarro i Teresa Broseta.\nAlguns dels assistents a la festa. Àlbum complet\nL'objectiu de la iniciativa és mostrar al món la seva imatge renovada, reivindicar-se com a gran cita urbana de la literatura en la nostra llengua i defensar la necessitat de seguir creixent com a agent vertebrador del territori. València acollirà la setena edició d’aquest esdeveniment del 20 d’octubre al 3 de novembre. Per a Alacant, es tractarà de la quarta entrega, que tindrà lloc del 14 al 16 de febrer. A aquestes cites s'hi suma Castelló, que celebrarà la primera la Plaça del Llibre del 24 al 27 d’octubre.\nLa Plaça del Llibre és un projecte coordinat per la Fundació pel Llibre i la Lectura (FULL) i organitzat amb la col·laboració de l’Associació d’Editors del País Valencià, el Gremi de Llibrers de València, el Gremi de llibreters independents de les Comarques d’Alacant, el Gremi de Llibreters de Castelló i Comarques, l’Associació d’Escriptors en Llengua Catalana i Acció Cultural del País Valencià. La iniciativa, que forma part del Pla Valencià de Foment del Llibre i la lectura 2017-2021 (PVFLL) també compta amb el suport de la Generalitat Valenciana i Escola Valenciana, a més d’entitats corresponents a cada ciutat participant.\nEl treball d’Ibán Ramón inclou quatre imatges similars però amb matisos diferenciadors: d’una banda, el cartell general de la Plaça del Llibre com a projecte total, però també, cartells diferenciats per a les cites de Castelló, València i Alacant amb la idea que cada cartell tingui una distribució d'elements diferent per a cada ciutat, però amb una base molt similar.\nFotografia de portada: © Rosella Valor / Fundació Full.


Joaquin Arenas Sampera\nMestre, pedagog i pare del model d'immersió lingüística\nJoaquim Arenas i Sampera (Mataró, 1938), mestre i pedagog, que ha rebut el Premi Especial del Jurat als Premis Martí Gasull aquest mes de febrer, és considerat el pare del model d’escola catalana. Arenas va ser coordinador general i director de l’equip pedagògic de la Delegació d’Ensenyament Català d’Òmnium Cultural, als anys setanta. El 1978 es va incorporar com a tècnic al Departament d’Ensenyament de la Generalitat de Catalunya. Al 1983 va ser nomenat cap del Servei d’Ensenyament del Català (SEDEC), des d’on va treballar per aplicar la immersió lingüística fins al 2003. Va ser rector de la Universitat Catalana d'Estiu el 1995.\nÉs membre de la Societat Catalana de Pedagogia i de la Societat Catalana de Llengua i Literatura de l’Institut d’Estudis Catalans (IEC), de l'Institut de la Llengua Bretona i de la Mesa por la Normalización Linguística de Galicia. Ha rebut nombrosos guardons, com la Creu de Sant Jordi 2003, la Medalla de Mèrit de l’Académie de Montpellier, el Premi Toniolo de la Universitat Catòlica de Milà o el Premi d’Actuació Cívica de la Fundació Lluís Carulla.\nSou considerat el pare del model d’escola catalana...\nQuan coordinava la Delegació d’Ensenyament del català d’Òmnium Cultural als anys setanta i en dirigia l’equip pedagògic, ens vam adonar que calia un model català d’ensenyament que fos per a tots els infants. Un model pensat i elaborat que fugís d’altres iniciatives que utilitzaven les dues llengües a la mateixa classe. Tot l’equip va considerar que l’escola d’un país s’ha de fer en la llengua del país i d’aquí sorgí el concepte “escola catalana en llengua i continguts”, que propiciava el canvi de llengua a l’ensenyament formal de Catalunya.\nDesprés vaig tenir la sort de poder incidir com a funcionari en l’aplicació i l’extensió d’aquest model en el Servei d’Ensenyament del Català de la Generalitat de Catalunya, on vaig poder interactuar amb molts mestres i professors implicats en aquest gran projecte.\nL’escola catalana ha estat un dels grans projectes de país, de l’etapa Pujol, i va implicar i comprometre centenars i milers de persones, pares, mares i, sobretot, professionals de l’ensenyament. Una cosa tan gran no té un sol pare.\nQuins són els fonaments i avantatges d’aquest model?\nL’escola catalana és per a tots els nens independentment de la llengua familiar i l’estatus social, que pretén donar a tothom els mateixos instruments i coneixements lingüístics i culturals, perquè al llarg de la seva vida puguin desenvolupar-se amb les mateixes possibilitats. És un model que vol fer ciutadans del país, arrelats al país, perquè coneixent-lo l’estimin i siguin capaços de transformar-lo. Tot evitant el risc que la societat catalana no es configurés com un sol poble i s’impedís la cohesió social necessària.\nN’hi ha que opinen que actualment en l’educació s’està posant l’accent en la integració, i es deixa la immersió en segon terme. Quines conseqüències pot tenir en la pervivència i l’ús social del català?\nNo puc estar d’acord amb la premissa de la pregunta que em feu. Potser és cert que darrerament no es dona a la immersió l’atenció que requereix com a mètode eficaç d’aprenentatge lingüístic, però la immersió és absolutament integradora. És bàsicament atendre equitativament alumnes diferents per l’origen i sobretot per la llengua familiar que parlen i facilitar-los l’accés a la llengua del país, que també és la seva encara que no la parlin en arribar a l’escola, així com el coneixement de les altres llengües que ofereix el nostre sistema escolar.\nQuant a la pregunta que em feu, evidentment si a la immersió no es dedica prou atenció pedagògica, prou sensibilitat docent i prou recursos no pot assolir els seus objectius, és a dir, el coneixement suficient del català i, per tant, ineludiblement l’ús social del català serà menor, perquè els ciutadans no poden triar la llengua que empren amb llibertat, i trien la llengua que dominen millor.\nAmb l’execució de la Sentència del Suprem del 25% de castellà, el català com a llengua vehicular trontolla? Si és així, què proposaríeu?\nSi atenem al principi que “educació és totalitat “ (Ramon Llull, s. XIV), cal considerar que l’aplicació del 25% seria una agressió al model educatiu català de tal manera que no sol el desfigura sinó que el perverteix. Pel fet que els jutges hagin gosat sentenciar en un camp que ni coneixen ni en saben res, fa molt difícil trobar solucions, i calia haver evitat arribar a aquesta situació d’escac i mat.\nEl Govern ha d’estar disposat a defensar el model d’escola catalana i el Departament d’Educació ha de redreçar l’escola catalana prestigiant la llengua, dedicant-hi recursos, establint programes específics de suport i una supervisió eficaç. Per la seva banda, les comunitats educatives han de treballar per defensar el model de facto, convençuts que defensen el futur dels seus alumnes i del país; i les entitats de la societat civil han d’aplicar els seus recursos a defensar el model d’escola catalana, a promoure espais de lleure formatiu en català per als joves.\nCom veieu, hi ha feina per a tothom. Davant d’un atac cal defensar-se i l’atac és fort.\n"La llengua d’educació no ha estat mai la llengua de la mare sinó la del territori", vau expressar al Parlament. Ens ho podeu explicar?\nLa llengua de l’educació formal en tots els sistemes educatius del món és sempre la llengua del país, que és alhora la llengua del territori, perquè el sistema educatiu pretén fer ciutadans independentment de la llengua familiar i de l’origen dels alumnes.\nEl terme llengua materna que es va utilitzar per primera vegada al Congrés de Bilingüisme de Luxemburg de l’any 1929, del qual va ser secretari Alexandre Galí, va tractar justament el moviment de fronteres i la desubicació d’alguns estats en relació amb les llengües territorials, i van anomenar llengua materna a la llengua territorial.\nAl principi de la restauració de la Generalitat, tothom tenia clar que saber català era un ascensor social. Encara és vigent aquesta afirmació?\nContinua sent-ho encara que no amb la mateixa intensitat, malauradament.\nPer acompanyar el gran esforç de normalització que ha fet l’escola no hi ha hagut un procés paral·lel de prestigi de la llengua en l’àmbit social. Avui, el coneixement del català no es considera un mèrit o requisit per trobar feina. Això està relacionat amb aquest ascensor social que se’ns ha espatllat per al català, i per tant no cal saber-lo per ocupar un lloc de treball a Catalunya.\nEns podeu fer cinc cèntims de Llengua i República, el manifest Koiné argumentat?\nEl llibre conté una anàlisi del manifest i del document d’estudi previ que el va precedir, fet pel grup Koiné, del qual formo part, i també és una resposta als més de quatre-cents articles que va provocar la seva aparició pública. En veure les tan variades i a vegades violentes reaccions, vam creure que valia la pena contraargumentar algunes opinions i explicar-nos més àmpliament. El manifest Koiné de fet va ser un crit d’alerta, fa cinc anys, sobre això que ara alguns que ens van atacar diuen que és una emergència lingüística.\nEl Col·legi de Doctors i Llicenciats, com a col·legi de docents, què creieu que pot aportar al debat?\nCrec que pot fer molt, de fet com sempre han fet els professionals de l’ensenyament, però ara més que mai. El Col·legi pot aportar criteri pedagògic i científic, basant-se en la tradició científica catalana i en la pertinència al país. Pot crear opinió lliure de prejudicis entre els docents i adhesió a la causa justa de construir i defensar una escola millor, catalana i de qualitat.\nPer acabar, com veieu el futur del català?\nAmb grans avatars per superar, però amb una gran esperança basada en la fortitud històrica del nostre poble.\nPremià de Mar, 23 d'abril de 2022


Salut reactiva el punt de vacunació a la sala Eudald Graells de Ripoll | NacióRipollès\nSalut reactiva el punt de vacunació a la sala Eudald Graells de Ripoll\nLes darreres setmanes ja s’administraven primeres, segones i terceres dosis contra la Covid, i també per la grip\nper Pere Pratdesaba, Ripoll, Catalunya | 2 de desembre de 2021 a les 12:07 |\nVacunació a Ripoll | ICS\nEl Departament de Salut habilitarà sis punts de vacunació a la Regió Sanitària de Girona per administrar les dosis de reforç contra la Covid-19. Els espais estaran oberts a la ciutadania a Girona, Figueres, Blanes (Selva), Calella (Maresme), Olot i Ripoll. A més, es preveu obrir un punt més al Baix Empordà per acostar la vacunació a tota la població. La població que hagi de rebre aquesta dosi de reforç podrà demanar hora a través del web vacunaciócovidsalut.cat i a partir d'aquí, cada usuari podrà escollir el punt que prefereixi o bé el seu CAP de referència.\nLa majoria dels espais que s'habilitaran ja s'han fet servir en altres fases de la campanya de vacunació. És el cas de Ripoll, a la sala Eudald Graells, on en cap moment s'ha aturat la campanya, tot i que en les últimes setmanes havia baixat molt d'intensitat.\nDe fet, aquest punt de vacunació vinculat a l'Àrea Bàsica de Salut (ABS), en el seu moment àlgid, va estar obert fins a cinc dies a la setmana. En els últimes mesos les ràtios de vacunació han baixat dràsticament i l'obertura es va restringir a un dia. S'hi administraven primeres, segones i terceres dosis i també vacuna de la grip.\nAra, amb la nova reestructuració es vacunarà dos dies a la setmana. De moment, els divendres 3 i 10 de desembre, de 9 a 14h i de 15 a 19h, i el dijous 9 de desembre, de 9 a 14h. Un cop passada la setmana del pont de la Puríssima, els dimarts a la tarda, de 15 a 19h, i divendres matí i tarda, de 9 a 14h i de 15 a 19h.\nAmb el canvi, aquest punt de vacunació de Ripoll es desvincularà també de l'ABS i serà un punt poblacional. O sigui, qualsevol persona podrà anar-hi demanant cita.\nDes de Salut recomanen a tota la població que ha de rebre aquesta dosi de reforç que reservi hora per millorar la logística en l'administració de vacunes. La Delegació del Govern a Girona serà el punt de referència per a la vacunació sense cita a la regió, però no es descarta que hi hagi campanyes de vacunació sense cita en d'altres punts de Girona. Els CAP seguiran vacunant contra la Covid-19 però caldrà que es demani hora per rebre la injecció.\nSocietat, Covid-19, sala Eudald Graells, vacunació, centre d'atenció primària, comarques gironines, coronavirus, CAP


BTT: VBR, Socarrats, Novelda i La Yesa | Sense Límits Aventura\nHome » BTT » BTT: VBR, Socarrats, Novelda i La Yesa\nEscrit Per Rafa Mora en Abr 27, 2017\nLa Valencia Bike Race apunta alt amb tres dies de curses amb Barxeta de centre neuràlgic\nEls Ports té en el Forcall la cita del mes i Novelda comença a decidir el Circuit de les Muntanyes Alacantines\nEl cap de setmana enlluerna les pistes i sendes de la Comunitat amb diverses proves de BTT de tots els nivells, i de tota condició proves d’un dia i proves per etapes.\nTres dies de competició proposa la Valencia Bike Race. Dissabte, diumenge i dilluns, aprofitant que és festiu. I amb Barxeta com a epicentre. Això sí, són recorreguts tan diversos que s’agafarà els termes de Rafelguaraf, Simat, Quatretonda, Pinet, Llutxent, Benigànim, Ènova i Barx.\nHi ha dues opcions, o fer només i de manera individual la marxa de BTT del dilluns, amb 40km i 1.100 metres de desnivell, o agafar l’opció completa dels tres dies.\nI això inclou una crono el primer dia, de 9km i 400 metres de desnivell, una cursa maratón de 63km i 1.700m, i la marxa de 40km del dilluns.\nL’opció de tres dies de la VBR es pot fer en individual o per parelles tant del mateix sexe com mixtes.\nSocarrats al Forcall\nEl Forcall, a la comarca dels Ports, rep una doble cita esportiva, el bbtrail. Dissabte, trail; diumenge, btt. Combinació perfecta.\nDissabte les proves de trail, que seran la cursa de 28km i 1.400m de desnivell, i la marxa de 12km i 700m.\nDiumenge serà el moment de les bicicletes tot terreny amb dues opcions. Igualment, una cursa de 53km i 1.400m de desnivell, i l’altra de 37km i 1.000m en format de marxa.\nNovelda, muntanyes alacantines\nDiumenge a les 9.00h, des del Poliesportiu Municipal, 14a prova de btt de Novelda, la 9a cita del Circuit de les Muntanyes Alacantines.\nNovelda és la penúltima cursa del circuit, i les classificacions estan per decidir-se. Només queda aquesta cita i la de Monòver del pròxim 7 de maig.\nLes classificacions generals les dominen Ismael Hernández (Encacon SLU) i Laura Calomardo (El Flecha Villena), però en homes estan a prop Juan Beltra i Òscar Botella, i en dones Rosario Alacid i Rebeca Bertomeu.\nBTT La Yesa\nI per a tancar les cites del cap de setmana, diumenge 30 d’abril tindrà lloc la Marxa BTT La Yesa, prova de 42 km 1000+ de recorregut que és puntuable per al Circuit Serranía BTT. Es la tercera de les proves d’este circuit després de les ja disputades a Villar del Arzobispo i Gestalgar.\nResultats del cap de setmana: BTT Abr 10, 2017\nUna bendita locura Ago 4, 2015


Carta al Papa demanant la seva intercessió pels exiliats i presos polítics catalans – Avantguarda.cat\nOriol Domingo 2 de març de 2018 Contrapunts\nCarta al Papa demanant la seva intercessió pels exiliats i presos polítics catalans\nUna carta al Papa Francesc demanant la seva intercessió pels exiliats i presos polítics catalans ha estat enviada pel signant a títol personal. Segueix la versió en català.\nBarcelona, Catalunya, 2 de març del 2018\nSa Santedat Papa Francesc,\nEm dirigeixo a vostè, estimat Sant Pare, com a catòlic que aspira ser bon cristià, periodista d’afers religiosos (*) i ciutadà compromès amb les legítimes aspiracions socials, culturals i nacionals de Catalunya.\nCatalunya viu un Viacrucis que comparteix amb molts homes, dones i pobles que també ho pateixen al segle XXI. Governants, dirigents polítics, líders cívics i nombrosos ciutadans catalans són perseguits pel règim espanyol per promoure, sempre pacíficament i passant per les urnes, el dret a decidir del meu país sobre el seu futur. Alguns, des de fa quatre mesos, estan exiliats a Bèlgica i Suïssa o són presos polítics preventius en centres penitenciaris d’Espanya lluny de les seves famílies. Cap d’ells ha estat processat, ni jutjat, ni sentenciat. La seva trajectòria pacifista i de servei a la comunitat és implacable. I alguns donen testimoni de la seva fe cristiana.\nEls bisbes catalans expressen la seva preocupació per aquesta situació. Afirmen en un document (16/02/2018): “Volem fer esment d’una qüestió que ens preocupa. Quant a la presó preventiva d’alguns antics membres del govern català i d’alguns dirigents d’organitzacions socials, sense entrar en debats jurídics, demanem una reflexió serena sobre aquest fet, en vistes a propiciar el clima de diàleg que tant necessitem i en la qual no es deixin de considerar les circumstàncies personals dels afectats “.\nComparteixo aquesta preocupació, estimat Papa Francesc, i assumeixo, com tants, cristians o no, la vostra oposició a la presó preventiva segons vàreu manifestar a l’Associació Internacional de Dret Penal (23/10/2014). Diguéreu: “La presó preventiva (quan de forma abusiva procura una bestreta de la pena, prèvia a la condemna, o com a mesura que s’aplica davant la sospita més o menys fundada d’un delicte comès) constitueix una forma contemporània de pena il·lícita oculta, més enllà d’un vernís de legalitat, la qüestió dels detinguts sense condemna s’ha d’afrontar amb la deguda cautela, des del moment que es corre el risc de crear un altre problema tan greu com el primer, si no pitjor: el dels reclusos sense judici, condemnats sense que es respectin les normes del procés”.\nAquests són alguns dels motius, estimat Sant Pare, pels quals demano la vostra intercessió per tal que els exiliats i els presos polítics catalans siguin alliberats i puguin tornar a casa seva. En definitiva, es tracta d’aplicar la Declaració Universal dels Drets Humans i la Doctrina Social de l’Església.\nMoltes gràcies per les gestions que pugueu realitzar. I com acostumeu a demanar per a vostè, compteu amb la meva pregària al Déu de Jesús.\nCordialment en Crist, Oriol Domingo\n(*) Com a periodista d’afers religiosos he estat vinculat a “La Vanguardia” (diari de Barcelona), i col-laboro a “Qüestions de vida cristiana” (revista de l’abadia de Montserrat), “Ràdio Estel” (emissora de l’arquebisbat de Barcelona) , “Foc Nou” (mensual català), “El Pregó” (quinzenal), i www.avantguarda.cat (web personal que conté la secció In saecula saeculorum)\nJesús\t el 7 de març de 2018 a les 13:30\nMolt bona iniciativa la vostra. Esperançat de rebre resposta i que sigui positiva? Tant de bo. És una opotunitat extraordinaria del Papa Francesc d’interpel.lar directament al govern i jutges espanyols d’acord amb el que ell mateix va manifestar.\nSobiranisme. Sóc un català miserable


Història de la mà esquerra (independentista) | Cultura | EL PAÍS Catalunya\nEl Fossar de les Moreres, a Barcelona (durant la Diada de l’Onze de Setembre de 2002), espai icònic de l’independentisme majoritàriament d’esquerra. Jordi roviralta\n27 MAI 2021 - 11:33\tCEST\nL’obra, que acaba d’editar Tigre de Paper, traça en 900 pàgines l’evolució del sector de l’independentisme en què s’enquadra la Coordinadora d’Unitat Popular (CUP). A l’epíleg, l’exdiputada cupaire Anna Gabriel assegura que l’objectiu és “historiografiar-nos” perquè “l’acadèmia mai ha tingut interès en nosaltres”. És per això que, coordinat pel professor d’Història de la Universitat de Barcelona i de la Universitat Oberta de Catalunya Carles Viñas, el volum aplega assaigs d’una vintena d’historiadors, politòlegs i periodistes propers al moviment i vol ser un punt de partida per a futures investigacions i una bíblia per entendre qui és, d’on ve i què vol aquesta esquerra independentista. Qüestions que molts dels seus votants ignoren.\nFàbrica de símbols\nL’independentisme, la idea d’una Catalunya al marge d’Espanya i sense intenció de vincular-s’hi de manera federal o confederal, va afermar-se a redós de les múltiples revoltes mundials del 1968 i del discurs antiimperialista de les lluites de descolonització d’Algèria i el Vietnam o la revolució cubana. En la fundació del Partit Socialista d’Alliberament Nacional dels Països Catalans el 1969 (PSAN), hi havia militants del Front Nacional de Catalunya, la formació que havia mantingut la flama separatista durant el franquisme, però el nou partit tenia un component més barceloní (més urbà), jove, marxista —impensable en els vells separatistes anticomunistes— i amb ànim de transcendir el marc català per englobar el País Valencià, les Illes i la Catalunya del Nord.\nManifestació a Barcelona, el maig de 1980, amb una bandera del PSAN, un “partit escola” de l’independentisme d’esquerra. EFE\n“Independència, Socialisme i Països Catalans”. Cinquanta anys després de l’aparició de l’espai polític que defineix aquest lema del PSAN, l’autoanomenada esquerra independentista no ha aconseguit cap dels seus objectius. Era marginal ahir i reduït avui, però manté una alta capacitat per generar simbologia. D’ell sorgeix la bandera estelada que en comptes del triangle blau i l’estel blanc té el triangle blanc (i a partir de 1976, groc) i l’estel roig per simbolitzar el component socialista.\n“Fora les forces d’ocupació”, “ni França, ni Espanya, Països Catalans” i “Visca la terra, mori el mal govern” són algunes expressions que han popularitzat, com també van assimilar el Fossar de les Moreres a l’independentisme un cop acabada la dictadura. També es va introduir, entre les demandes de l’Assemblea de Catalunya, nascuda el 1971, “l’exercici del dret d’autodeterminació”.\nEl PSAN pretenia inserir-se en la lluita obrera i social i es veia com l’actor d’un moviment popular, però va constatar, diu el politòleg de la Universitat Ramon Llull Roger Buch, la seva poca penetració en aquests àmbits. Era un partit marxista sense masses, que es nodria d’incorporacions del món de la universitat i l’ensenyament i també d’escriptors que orbitaven al seu voltant a mitjans dels setanta, com ara Jaume Fuster, Xavier Bru de Sala, Maria Mercè Marçal, Maria Antònia Oliver, Isabel Clara-Simó i Quim Monzó.\nTant el patró com el discurs es mantindrà fins avui —“som base pura”, diu Gabriel—, per bé que la limitada atracció popular es comprova per la mitjana de rendes dels seus votants i l’escassa repercussió en el món sindical, tal com també descriu l’historiador Marc Santasusana.\nEntre 1969 i 1980, el PSAN no va superar els 500 afiliats i simpatitzants de manera estable. En canvi, van passar-hi unes tres mil persones. Buch el defineix com “un partit de pas” o un “partit escola” —com podrien ser Bandera Roja o el Front Obrer de Catalunya, al marge del PSUC— on els joves es formen políticament i després marxen, sovint per mitjà d’escissions. Alguns ho van fer a ERC (Jordi Carbonell, Josep Huguet, Francesc Codina, Josep-Lluís Carod-Rovira, Josep Bargalló); d’altres a ICV (Josep Ribas, Joan Armet, Josep Maria López Llaví, Joan Altarriba) i alguns al PSPV (Vicent Soler). Altres, com Josep Guia, hi han romàs, i també hi van col·laborar noms com el filòsof i sacerdot Lluís Maria Xirinacs.\nEl cartell amb què l’independentisme 'acusava' l’ERC de Colom de 'xuclar-los'.\nAquest relleu constant en la militància és fruit, en gran mesura, de les disputes ideològiques. L’Onze de Setembre de 1988, al Fossar de les Moreres militants dels dos sectors de l’MDT van estovar-se i mitja dotzena van acabar a l’hospital. La baralla es va conèixer com “el fossar de les hòsties”. De rerefons hi havia la divisió que ha marcat l’esquerra independentista durant quatre dècades: la priorització del component marxista/socialista de l’independentisme, defensat per PSAN-provisional, Independentistes dels Països Catalans (IPC) i Moviment de Defensa de la Terra-IPC, enfront de la priorització de l’alliberament nacional per tenir les eines per a l’alliberament social i que s’obre a aliances interclassistes (PSAN, MDT). El representant amb més pes específic dels primers en el conglomerat organitzatiu que avui forma la Candidatura d’Unitat Popular (CUP) és Endavant-OSAN, i dels segons, Poble Lliure.\nUn altre debat recurrent és la participació en el joc electoral. Com que el plantejament ideològic rebutja la Constitució i nega, segons la historiadora del PSAN Eva Serra, “la capacitat de regeneració” d’Espanya, la qual veu antagònica del concepte de democràcia, a partir de 1977 l’esquerra independentista va quedar condemnada a la marginalitat. Això va fer que, una vegada legalitzat el partit, a les primeres eleccions, encara que el PSAN es presentés en alguns comicis, els resultats fossin molt pobres. D’altra banda, mentre el PSAN-provisional negava l’Estatut de 1979 i apostava per l’extraparlamentarisme, el PSAN preferia un “Sí crític”.\nLa legitimitat de la via armada\nEl 9 de maig de 1977, un escamot de l’Exèrcit Popular Català, fundat el 1969, segons descriu el seu exmembre Àlvar Valls a Al cap dels anys. Militància, presó i exili, 1970-1998 (2014), va col·locar “un petit estoig metàl·lic d’uns deu centímetres de llarg per uns quatre d’ample i dos de gruix, que contenia la meitat de la càrrega d’un cartutx de goma-2”, al pit de José María Bultó al seu domicili. Per desactivar-l’hi havia d’abonar 500 milions de pessetes abans de 25 dies. L’industrial va esclatar en provar de deslliurar-se’n. El 25 de gener de 1978 es va procedir de la mateixa manera amb Joaquin Viola, demanant-li 25 milions. Quan l’exalcalde franquista se’n va voler alliberar el dispositiu el va matar a ell i l’esposa.\nEPOCA no va ser l’únic grup armat de l’esquerra independentista. També van actuar el Front d’Alliberament de Catalunya (FAC, 1969-1977) i la Resistència d’Alliberament Nacional (RNAC, 1979-1980). Quan després dels assassinats de Bultó i Viola la policia va detenir diversos dels seus militants, EPOCA va traspassar armes, explosius i alguns activistes a una nova organització, Terra Lliure, en començar la dècada dels vuitanta. El que les diferenciava era que mentre la primera no pretenia ser coneguda, la segona volia fer-se notar.\nL’espai era marginal ahir i és reduït avui, però manté una alta capacitat per generar simbologia\nViñas assenyala que, més que l’IRA irlandès, el seu gran referent era ETA, a qui va donar suport logístic en alguns atemptats a Catalunya, però com la resta d’organitzacions armades independentistes catalanes, “no va assolir un suport significatiu dins la societat” i, com els avalots o els actes de guerrilla urbana, era “gairebé una pràctica autoreferencial”. Terra Lliure no va passar mai d’una vintena de persones actives i d’un total d’una seixantena d’activistes durant els seus 15 anys aproximats d’història, alguns dels quals mai van ser detinguts, ni descoberts.\nSegons constata el professor associat a la Universitat Autònoma de Barcelona i a la Universitat de Girona Ricard Vilaregut a Terra Lliure. La temptació armada a Catalunya (2004), l’organització va fer “prop de 150 atemptats, amb una senyora morta i desenes de ferits i quatre dels seus activistes van morir”: un metrallat per la policia enmig d’un robatori i els altres manipulant explosius que, en conjunt, l’esquerra independentista considera “caiguts en combat” per Catalunya. L’assumpció estesa avui és que Terra Lliure era un grup terrorista, però Vilaregut la defineix com “un grup armat que practicava la propaganda armada”, perquè, segons la mateixa organització, l’objectiu no era obtenir una victòria militar sobre Espanya, com en el cas d’ETA, sinó “servir de motor i estímul a tot el procés polític revolucionari”. Si la pretensió d’alguns dels seus membres era fer un salt violent qualitatiu, no ho van aconseguir.\nTerra Lliure va comptar amb un braç polític, el Moviment de Defensa de la Terra, que, momentàniament, va unir les diverses branques del PSAN el 1984, com explica el periodista Francesc Viadel. Encara que avui només alguns sectors de l’esquerra independentista defensin la legitimitat de la via armada per acompanyar els seus propòsits polítics, a finals dels anys vuitanta l’assumpció era àmpliament estesa. Sovint, les campanyes contra la “repressió” i de suport als empresonats amb lemes com “Llibertat patriotes catalans” han contribuït a galvanitzar el conjunt d’organitzacions enfrontades.\nGarzón, l’amic d’ERC\n“Ostres, aquests són dels nostres”. L’actual president de la Generalitat va viure com una revelació del seu independentisme als deu anys, el 29 de juny de 1992, el moment d’assabentar-se de l’inici de l’Operació Garzón, segons admet a Pere Aragonès, l’independentisme pragmàtic (2020). La majoria de detinguts i el seu entorn, però, no eren afins al partit en què ell militaria. Al contrari, com detalla la periodista Sònia Bagudanch, l’esquerra independentista ho va viure com una estocada al seu espai, de la qual es va aprofitar ERC en un procés d’apropiació que havia començat tres anys abans.\nDos militants emmascarats de Terra Lliure, en un balcó de la plaça del Born, la Diada de 1986. julián martín EFE\nEn el Congrés Nacional de Lleida, el novembre de 1989, Esquerra Republicana va declarar-se obertament independentista i el pacifista Àngel Colom, recolzat per Josep-Lluís Carod-Rovira, va desbancar Joan Hortalà. La seva “crida nacional” a aglutinar l’independentisme sota les sigles històriques del republicanisme i a la participació parlamentària, fins aleshores autonomista o separatista, incloïa també la dissolució de Terra Lliure. Entenien que la via armada era perjudicial per a l’independentisme i una equivocació —amb un ampli rebuig social sobretot després de l’atemptat d’Hipercor d’ETA el 1987.\n“Aquí ni treves ni intermitències possibles; o desapareix o s’acaba del tot, o no entra ningú”. El juliol de 1991, Colom era taxatiu. La seva intermediació amb el govern espanyol amb l’ajut de Pere Bascompte, activista del grup armat, no es va pair en amplis sectors del PSAN, MDT i branques dissidents; i encara menys que als membres de l’or-ganització s’apliqués una reinserció individual a canvi d’informació i delacions.\nIniciada la fi de Terra Lliure, l’operació del jutge Baltasar Garzón tenia per objecte assegurar que el que en restava no atemptaria contra els Jocs Olímpics i aprofitar-ho per debilitar el moviment. Durant l’estiu, van ser detinguts una cinquantena d’independentistes, una vintena dels quals van ser condemnats per pertinença a banda armada (molts van denunciar tortures) i es va entrar a la redacció d’El Temps i El Punt sense ordre judicial, com recull el periodista i actual cap d’informatius de Televisió de Catalunya, David Bassa, a L’operació Garzón: un balanç de Barcelona 92 (1994).\nEls Maulets, branca juvenil de l’MDT, acabaria desembocant en Arran.\nLa fuga de militants i simpatitzants de l’MDT i l’entorn —com Jaume Renyer, Xavier Vendrell i el mateix Bascompte— cap a la renovada ERC, el cop que va suposar l’operatiu policial i la fi de Terra Lliure són percebuts encara avui com una “opa hostil” d’Esquerra Republicana a l’espai ideològic de les múltiples sigles filles del PSAN, com explica l’historiador i diputat al Congrés per la CUP Albert Botran. N’és una mostra clara el cartell de l’Onze de Setembre de 1995 amb la cara de Colom lluint un tricorni i el lema “Al Fossar [de les Moreres] no hi parla cap traïdor”. A partir de mitjans dels noranta el possibilisme parlamentari, una orientació vers la socialdemocràcia i unes sigles conegudes van donar a ERC una projecció que l’esquerra independentista no havia tingut i que la va situar, enmig de més discussions, en la marginalitat.\nEl rescat va venir de fora\nEncara que l’esquerra independentista havia impulsat candidatures a les eleccions municipals en la dècada dels vuitanta i noranta, va ser a partir del Procés de Vinaròs (2000-2002), l’enèsim intent d’unir les famílies de l’espai, que les anomenades Candidatures d’Unitat Popular (CUP) van proliferar. El nom és una translació al català d’Herri Batasuna i una referència a l’etiqueta de la coalició d’esquerres que va dur Salvador Allende a la presidència xilena. El conglomerat d’organitzacions que agrupen aquestes candidatures es basa en el rebuig dels partits com a models per estructurar-se i aposten per l’assemblearisme deliberatiu per evitar que els personalismes s’imposin al col·lectiu.\nParticipar en el sistema autonomista de manera matisada, sense fer-ho en uns comicis catalans o espanyols, era més assequible i permetia combinar la reivindicació independentista amb el discurs de lluita al carrer a partir dels casals i ateneus locals, com detallen els exmembres de la gestora de casals i ateneus de l’esquerra independentista Oliva Serra i Xavi Pellicer. En aquest procés hi va ajudar l’assumpció que “no podem esperar la independència per començar a construir el país que volem”. Un pragmatisme impensable vint o trenta anys enrere i amb una evolució des de candidatures municipalistes convertides en “icones simbòliques”, com les d’Arbúcies, Sant Pere de Ribes i Ripollet, fins a l’actualitat, com expliquen l’escriptor Julià de Jòdar i l’historiador i polític David Fernàndez a Cop de CUP (2012).\nA sortir de la marginalitat va ajudar-hi la gestació dels moviments altermundialistes, antiglobalització i euroescèptics, que des de fora van contribuir a reconduir el discurs marxista inicial d’aquest espai, com sostenen el politòleg Joan Teran i l’activista del moviment del dret a l’habitatge Laura Vega, per parlar més d’anticapitalisme independentista amb lemes com “capitalisme és precarietat” o “amb l’euro, a la misèria”. Sense abandonar mai, però, l’ús polític i conscient del conflicte per assolir els seus propòsits, perquè és inherent a la seva cultura política. Una mostra evident són les actuacions de la branca juvenil de l’espai, Arran, sorgida el 2012 de la fusió de Maulets i la Coordinadora d’Assemblees de Joves de l’Esquerra Independentista (CAJEI), fins aleshores oposades.\nEn la ressaca de la crisi econòmica mundial, l’inici del procés sobiranista va situar la idea d’independència al mig de l’escaquer i va posar al centre les idees que fins aleshores l’autonomisme de la majoria catalanista havia situat en la marginalitat, a més d’altres com el feminisme, la igualtat de gènere o l’ecologisme, que l’esquerra independentista havia preconitzat sempre. Això ha permès que, mig segle després de l’inici de la conformació d’aquest espai ideològic, avui sigui la mà que bressoli el govern de la Generalitat amb nou diputats, que representen 190.000 vots, només un 6,68% de l’electorat.


JUMP Math » “Una escola amb cervell i cor”, Jesús Guillén a Barcelona\n“Una escola amb cervell i cor”, Jesús Guillén a Barcelona\nCaixaForum: Av. Francesc Ferrer i Guàrdia 6-8, Barcelona\nInflueixen les emocions en l’aprenentatge? És possible millorar l’atenció? Com podem fer un ús adequat de la memòria? Si juguem, aprenem? Són importants les arts a l’educació? És necessari apostar per un aprenentatge actiu? Necessitem cooperar?\nPer respondre a aquestes qüestions, el debat “Una escola amb cervell i cor” comptarà amb Jesús Guillén, expert en Neuroeducació de reconegut prestigi en la comunitat educativa, que proposa el cultiu de les emocions, la motivació, l’atenció i l’ús adequat de la memòria com a fets fonamentals en l’enriquiment de l’aprenentatge des de i per a la vida. Guillén és professor del postgrau de neuroeducació de la Universitat de Barcelona i del màster de neurodidàctica de CADE a Madrid. És creador del blog Escuela con Cerebro, pioner a Espanya sobre neuroeducació; és autor del llibre “Neuroeducació a l’aula. De la teoria a la pràctica”; i coautor de “Neuromites en educació. L’aprenentatge des de la neurociència”, entre d’altres.\nJUMP Math fomenta la reflexió col·lectiva sobre aquesta temàtica perquè és intrínseca al model d’ensenyament-aprenentatge que promovem. Aquests debats intenten respondre a la inquietud dels docents per conèixer propostes que millorin l’ensenyament i permetin respondre als reptes educatius als quals s’enfronten: la personalització de l’aprenentatge, el respecte a la diversitat dels alumnes i la responsabilitat ètica d’oferir un ensenyament de qualitat a tota la comunitat.\n“Diversitat, inclusió i personalització: és posible aquesta ecuació?”, Mar Martín i Coral Elizondo a Madrid\nEscrit el08 nov. 2019


Pa amb tomàquet i orenga | Omplet de vida\nPa amb tomàquet i orenga\nAquesta recepta em recorda una mica a la focaccia, un pa típic de la cuina italiana, amb ingredients bàsics i senzills semblants als de la pizza. De vegades quan estic a la cuina vaig afegint, substituint un ingredient per l´altre i, de vegades sorgeixen preparacions així de bones. Aquesta és una recepta d´aquelles que fas quan et vols donar el gust de menjar quelcom diferent i ben gustós. No cal que te l´acabis tot! El pots fer i quan estigui fred congelar-lo tallat a llesques.\n350 grams de farina d´espelta integral\n7 grams de llevat sec de forner\n280 ml d´aigua a temperatura ambient\n100 grams de tomàquet deshidratat\n25 grams d´AOVE\nPrimer de tot passa per la picadora el tomàquet deshidratat (reserva´l). En un bol posa la farina, el llevat i barreja-ho bé amb l´ajuda d´una cullera. A continuació, afegeix la resta d´ingredients: l´aigua, el tomàquet picat, l´AOVE i l´orenga. Remena tots els ingredients fins que vagin quedant integrats, queda una pasta una mica enganxifosa.\nSi has estat previsora deixa reposar la barreja unes 12 hores a la nevera i, 2 hores abans de posar-la al forn treu-la perquè reposi a temperatura ambient. Si no tens massa temps, pots deixar-la reposar 2 hores a temperatura ambient ben tapada amb un drap.\nEn una safata posa-hi paper de forn i pinta´l amb una mica d´AOVE per evitar que s´enganxi el pa o, si veus que la barreja està tan enganxifosa que costa agafar-la, posa´t una mica d´AOVE a les mans i agafa la barreja tot acaronant-la amb l´oli (en aquest cas no posis més oli al paper de forn). Posa la barreja a sobre del paper de forn i dona-li la forma que vulguis, més allargada o més rodona, simplement dona-li la forma, sense aixafar-la massa. Amb el forn pre-escalfat a 220ºC forneja durant 30-40 minuts a la mateixa temperatura.\nMalgrat aquesta és una recepta feta amb ingredients saludables recorda mirar l´etiquetatge dels aliments processats. Hi ha algunes marques que al tomàquet deshidratat li afegeixen força quantitat de sal, no obstant, algunes marques ofereixen el tomàquet deshidratat 100%, sense res afegit. Mira de fer una bona tria.\nSi t´animes a fer la recepta, m´agradarà saber si t´ha agradat. Bon profit!