Dinamització de xarxes\nContinuació del recorregut Dinamitzar un projecte col·laboratiu. Aquest és el lloc per aprofundir en el treball col·laboratiu i en la dinamització\nDurada de la formació: llarga\nLa mida dels grups i el rol dels membres\nAutor de la fitxa : Jean-Michel Cornu\nEls grups petits fins a dotze persones\nUna limitació cognitiva de l'home és la que es refereix a la mida d'un grup en el qual pot entendre el que passa sense ajut de cap eina. Per sobre de tot, l'ésser humà és un animal que sap fer aliances, és a dir "una unió entre persones, que és el resultat d'un acord o d'un pacte1". Si molts animals saben viure en ramat o gossada, molt pocs són els que poden escollir per ells mateixos participar en una aliança. Els grans simis i alguns cetacis arriben a fer aliances fins a tres, i nosaltres el humans, estem limitats a dotze2.\nPer saber-ne més: el límit de dotze per als grups humans\nL'antropòleg britànic Robin Dunbar s'ha interessat per la relació entre la mida del neocòrtex de 38 espècies de simis i la mida dels grups respectius en els quals viuen3. Curiosament, ha trobat una correlació entre aquests dos elements. Més endavant, ho ha extrapolat a l'ésser humà i n'ha deduït que el límit natural de la mida de la xarxa social d'un humà és de 148, nombre que arrodonit a 150 s'anomena "nombre de Dunbar". Aquest nombre correspon a la mida dels poblats d'agricultors i ramaders del neolític, i avui en dia encara es troba en la mida de les xarxes socials4. Aquest nombre - que malgrat tot Dunbar considera bastant aproximatiu – determina el nombre de persones amb les quals podem socialitzar fàcilment sense necessitat de tenir cap eina (aquestes eines poden ser per exemple, la "llista d'amics" al Facebook, o senzillament la nostra agenda de telèfons, que de vegades ens permet mantenir el contacte amb moltes més persones que les que recordem...)5.\nNo obstant, la confiança que permet crear aliances requereix no només tenir una visió de conjunt dels diferents membres del grup, sinó també de les relacions que existeixen entre ells. És el que s'anomena enfocament holòptic 6 (del grec holos, sencer i optikós, relatiu a la vista) per oposició a l'enfocament panòptic7 (del grec pan, tot) que permet veure totes les persones però no necessàriament els vincles entre elles.\nAixí, encara que els ximpanzés tinguin un nombre de Dunbar d'uns 55 que els permet mantenir grups d'aquesta mida, només saben aliar-se com a màxim entre tres. L'ésser humà, a més de tenir un nombre de Dunbar elevat, també té una capacitat d'holoptisme que li permet crear aliances amb una dotzena de persones. La mida màxima d'aquesta aliança correspon a 144 vincles entre les persones (tenint en compte alhora les pròpies persones i les diferències entre el vincle d'una persona amb una segona persona i el vincle recíproc de la segona cap a la primera). D'aquesta manera, a més de la seva capacitat per constituir una xarxa social d'unes 150 persones (que correspon a la mida dels primers poblats d'agricultors i ramaders del neolític), l'ésser humà també és capaç de constituir una aliança amb unes dotze persones aproximadament per dur a terme accions col·lectives més complexes 8.\nPer tant, no sabem cooperar normalment en grups de més d'una dotzena de persones. Per anar més enllà hem hagut de desenvolupar estratègies: establir una jerarquia per tal que el cap s'encarregui com a màxim d'una dotzena de sots caps que s'encarregaran d'una dotzena de persones cadascun9 ;o bé tenir representants (de Déu o del poble) que ens permetin focalitzar-nos en algunes persones segons una estructura més centralitzada en estrella; o bé confiar en un sol mecanisme d'intercanvi en el grup – els diners – en lloc d'haver de conèixer cada persona i cada interacció entre les persones. Però, podríem superar la barrera dels dotze per beneficiar-nos directament de la intel·ligència col·lectiva d'un nombre més gran sense tenir una jerarquia, uns representants o uns mecanismes monetaris com a intermediaris?\nEl curiós principi del 90-9-1 en els grups de més de dotze\nNo es pot seguir la totalitat de les interaccions dins del grup si té més d'una dotzena de participants. Per a un membre del grup no participar sense que "es vegi" es torna més fàcil. Si en un grup petit, la participació és la norma i la no-participació l'excepció, en un grup gran, al contrari, només els qui decideixen participar ho fan.\nPerò els que participen no són sempre els mateixos. Nosaltres mateixos, ens impliquem en determinats grups i no en d'altres en funció de l'interès que presenti el grup. Si el nombre de persones que estan actives ens sembla baix, tenim certa tendència natural a "adoptar aquesta posició". Si al contrari, hi ha més persones treballant de les que semblen necessàries, tenim tendència a quedar-nos inactius. Això explica una regla molt contraintuïtiva: independentment del nombre de persones que hi hagi, en un grup gran, el tant per cent de les persones actives segueix sent relativament molt estable, segons el principi del 90-9-110 :\nEls "proactius" que prenen iniciatives representen entre un i alguns per cent.\nEls "reactius" que reaccionen quan se'ls sol·licita representen entre deu i algunes desenes per cent.\nEls altres no són tots totalment inactius. N'hi ha alguns que són "observadors11" que segueixen els treballs del grup, els fan servir per a ells, fins i tot si no hi participen. Així, hi ha tota una gradació en els rols més o menys actius que pot assumir un participant, que li permet implicar-se cada cop més… o cada cop menys.\nEls percentatges observats en els grups existents corroboren el principi del 90-9-1. Aquesta regla té unes implicacions curioses. Imaginem un grup d'un centenar de persones. De manera natural tindrem al menys una desena de persones reactives. Imaginem que l'animador, contrariat pel fet que hi hagin persones no actives, decideix excloure-les per concentrar-se només en el grup petit de la desena d'actius. El seu nou grup conservarà no els mateixos actius, sinó el mateix percentatge d'actius, que per tant passarà a ser d'aproximadament…un. I se sentirà molt sol! A la inversa, agafem un grup d'una cinquantena de persones. Perquè hi hagi més de cinc o sis reactius, caldrà esforçar-se molt. Imaginem aquest cop que hi afegim unes cinquanta altres persones menys concernides i que per tant són més aviat susceptibles de romandre inactives. Aleshores s'observa com algunes persones que eren inactives, fins i tot en el grup inicial, esdevenen més actives per conservar el mateix percentatge d'actius en el grup. Els reactius es converteixen així en una desena... Aquests comportaments tan curiosos són fàcils de verificar en la realitat: en general tenim una comprensió aproximativa del nombre de membres del grup que fa que alguns optin per convertir-se en actius o en inactius.\nEl nombre de participants estructura els grups\nUn grup que funcioni normalment tindrà més o menys un 1% de proactius i un 10% de reactius. Caldrà esforçar-se perquè el percentatge de reactius arribi al 20%, o fins i tot al 40% en casos molt excepcionals. Perquè un grup gran pugui produir tant com un grup petit de fins a una dotzena de persones sense que calgui fer esforços massa grans, com a mínim haurà de tenir un centenar de participants per tal de tenir al menys una desena o una dotzena de reactius.\nEntre dotze i cent participants, ens trobem en el cas d'un grup intermedi: massa gran perquè puguem seguir tot el que passa i, per tant, per poder gestionar-lo de manera coercitiva, i massa petit perquè funcioni tan bé com un grup petit de dotze persones sense que calguin grans esforços per dinamitzar-lo. Més enllà de cent participants, amb una implicació raonable, podem "passar a l'escala superior" i tenir un grup on el nombre d'actius superi la barrera dels dotze, a condició de tenir en compte els comportaments reactius (al menys un 10%) i no només els pro-actius (al menys un 1%). També existeix un límit de grandària: més enllà, d'un a alguns milers de persones, els animadors i els altres proactius que s'apropien d'algunes tasques de dinamització representen ells mateixos un grup que també supera la barrera dels dotze i per aquest fet dificulta que hi hagi coherència en el grup12. Així doncs, un grup d'uns quants milers de persones sembla més complex de dinamitzar. La xarxa Tela Botanica dels botànics francòfons ha posat "membres relleu" per tal que resulti més fàcil identificar els proactius i començar a constituir un grup per desenvolupar els intercanvis entre ells. Més enllà, en els grups d'algunes desenes de milers de membres, el nombre de proactius encara creix més per superar el centenar i permetre altres formes de regulació i una governança descentralitzada i col·laborativa. D'aquesta manera existeixen grups molt grans en els quals la dinamització no es fa de manera coercitiva, sinó per oportunitat. És el cas, per exemple de grans projectes en línia com ara algunes de les versions lingüístiques de l'enciclopèdia Viquipèdia o també la cartografia col·laborativa Open Street Map. No obstant, encara no se sap gran cosa d'allò que facilita l'establiment i el desenvolupament de grups molt grans com aquests.\nPer saber-ne més: per als reactius, Internet està dividit en tres\nSi volem treballar amb un grup gran que no obstant estigui limitat a alguns centenars o fins i tot a un o dos milers de persones, el que cal imperativament és mirar de treballar amb els reactius (de deu a algunes desenes per cent) i no limitar-nos a treballar només amb els proactius (d'un a alguns per cent). A Internet, la diferència es tradueix en la noció d'einespush i d'einespull.\nUna eina pull és una eina que requereix "estirar" la informació d'allà on es troba. És el cas per exemple dels llocs web clàssics, però també dels fòrums i de les principals eines 2.0 per a les quals cal que siguem proactius per anar-hi a buscar la informació. Una eina push, al contrari, té per objectiu portar (o "empènyer") la informació fins a nosaltres, o més exactament fins l'eina que consultem regularment. En la nostra vida quotidiana, és el cas del contestador telefònic (amb un enfocament pull, hauríem de consultar la bústia de veu de tots els nostres amics o de la nostra feina per veure si no hi ha un missatge per a nosaltres o per a tots… També és el cas de la bústia de casa nostra, que consultem regularment i on ens arriba el correu. D'aquesta manera només hem de "reaccionar" al que hem rebut.\nEn el cas d'Internet, l'aplicació push tipus és el correu electrònic. Per treballar entre diferents persones, per exemple, les llistes de discussió permeten fer arribar els missatges directament a la bústia electrònica de cada participant, sense obligar-lo a anar de manera proactiva al lloc del grup. Però ara també hi ha altres llocs que consultem regularment com ara Facebook, Twitter, o altres xarxes socials. Una de les grans dificultats que tenim actualment per treballar plegats amb moltes persones és que no podem consultar-ho tot sistemàticament: la bústia de casa i la de la feina, els contestadors del telèfon fix i del mòbil, el correu electrònic privat i professional, els nostres comptes de Facebook, Twitter i de vegades d'altres xarxes socials per a la nostra feina o els nostres projectes. Cada vegada més gent consulta amb regularitat només el correu electrònic, només Facebook o només Twitter, de vegades dos d'ells. En termes d'eines push, i per tant d'enfocament reactiu, Internet es troba dividit principalment en tres, tot i que segueix sent possible anar de manera proactiva a buscar la informació en altres canals que no fem servir amb tanta regularitat.\nEn el cas de les empreses, sol haver-hi un canal privilegiat. Per exemple, s'imposa l'ús del correu electrònic i d'aquesta manera es pot "empènyer" la informació directament fins als diferents treballadors. En aquest cas, per no frustrar els proactius que tot i que són deu vegades menys que els reactius representen les persones més motivades, pot ser interessant permetre l'ús d'eines push tan aviat com pull. Per exemple, es pot associar un fòrum amb el correu per tenir els avantatges d'una llista de discussió i eines pull: quan es proposa un tema nou al fòrum, la majoria dels participants el reben per correu electrònic. D'aquesta manera només caldrà que contestin perquè la resposta aparegui com a resposta al fòrum. Els que vulguin adoptar un comportament proactiu tot evitant que se'ls ompli la safata d'entrada poden anar directament al fòrum per llegir els temes, les contribucions dels altres i contribuir ells mateixos. En funció del nombre de participants i per evitar que aquells que reben la informació per correu electrònic rebin massa missatges, la majoria del grup pot adoptar un funcionament reactiu per a tots els missatges (per a grups limitats a alguns centenars de persones)13 ; o rebre per correu electrònic únicament les preguntes inicials, una selecció de contribucions preparada pels animadors i les síntesis de les discussions per als grups més grans. En aquest cas, els que vulguin conèixer els detalls de totes les contribucions hauran d'anar a buscar la informació de manera proactiva al fòrum14. L'ideal és que els participants puguin escollir entre rebre totes les contribucions de manera push per correu electrònic o només els correus importants (preguntes, síntesis, invitacions...) sigui quina sigui la mida del grup15.\nEn el cas de grups grans que reuneixen persones vingudes d'horitzons diferents (particulars, organitzacions diverses...), quan escollim una eina push, per exemple el correu o al contrari Facebook, estem excloent una part dels participants potencials. Per evitar-ho, cal poder rebre la informació i contribuir des del canal que es consulta regularment. Ara per ara encara no s'ha desenvolupat l'eina que permetrà escollir entre rebre tots els intercanvis o únicament les preguntes inicials i les síntesis en el canal que haguem triat (correu, Facebook, Twitter) i contribuir directament des d'aquesta eina mitjançant una simple resposta. Per aquells que ho desitgin, aquesta eina també ha de permetre anar a buscar les contribucions de manera proactiva en una eina de tipus fòrum i fins i tot fer contribucions des d'aquest indret.\nLa importància dels grups grans de 100 a 1000, basats en els reactius\nTot i que avui els grups molt grans representen un nou horitzó que mostra que es pot col·laborar amb milers de persones i potser més, els grups grans de cent a mil persones presenten un interès especial per dues raons.\nAbans de convertir-se en grups molt grans amb milers o fins i tot desenes o centenars de milers de persones, els grups comencen per tenir uns quants centenars de membres. Per tant, és important entendre com funcionen els grups grans per permetre l'emergència dels grups molt grans. D'altra banda, no hi ha molts temes que tinguin per vocació reunir milers de persones. Encara que pugui ser necessari fer més grans - de vegades de manera una mica artificial – alguns grups de diverses desenes de persones per superar el centenar de membres, no tots els grups es poden fer créixer més enllà d'alguns centenars o milers de persones. Els grups de treball de l'Internet Engineering Task Force (IETF) que desenvolupen els estàndards d'Internet solen ser d'alguns centenars de persones cadascun. Amb els diferents grups que el projecte Imagination for People recolza com a soci i que es dediquen a buscar i recolzar els projectes amb una visió particular de la innovació social (Fab labs, tercers llocs, monedes, innovació al Sud, energia, dinamització de grups...) passa el mateix.\nNo obstant, aquests grups grans necessiten tenir en compte especialment els reactius i no només els que han adoptat un funcionament proactiu que en aquest cas no són prou.\nQuan un grup supera la dotzena de membres, cada persona adopta una posició proactiva, reactiva, d'observador o inactiva i pot canviar-la en funció d'alguns criteris. De manera bastant contraintuïtiva s'observa que el tant per cent d'actius segueix sent remarcablement constant (principi del 90-9-1): els proactius són entre un i alguns per cent i els reactius entre deu i algunes desenes per cent.\nEn podem deduir diferents tipus de grups en funció del nombre de membres:\nEls grups petits de dotze persones com a màxim que es poden gestionar de manera coercitiva (esperant una acció de cadascun dels seus membres);\nEls grups intermedis d'una dotzena a un centenar de persones que necessiten més esforços de dinamització per obtenir reaccions;\nEls grups grans d'un centenar a un o dos milers de persones que permeten produir de manera col·laborativa… a condició de centrar-nos en els reactius;\nEls grups molt grans intermedis d'alguns milers de persones en els que el grup format pels membres proactius es torna més difícilment coherent;\nEls grups molt grans de més d'algunes desenes de milers en els quals els proactius són prou nombrosos per fer que la dinamització sigui menys coercitiva;\nEls grups grans d'un centenar a un o dos milers de persones presenten un interès especial: són una etapa obligatòria per als grups destinats a convertir-se en grups molt grans, i sobretot representen una mida que sol correspondre al nombre de persones que es poden reunir al voltant de molts temes bastant concrets. No obstant, requereixen que es tinguin molt en compte els membres que han adoptat una actitud reactiva (als quals en els sistemes en línia es pot arribar mitjançant eines push com el correu electrònic, Facebook o Twitter més que amb eines pull com la web o els fòrums) i no només els proactius que en aquest cas no són prou nombrosos.\n8Correspon aproximadament a la mida màxima d'una família humana, a la mida dels grups humans abans que es constituïssin els poblats al Neolític i també a la mida màxima de les petites orquestres de jazz que, contràriament a les "big bands", no tenen director d'orquestra per a dirigir-les...\n9En ambients molt restrictius com ara el dels bombers durant una intervenció, s'hi afegeix un nivell jeràrquic a partir del moment en què el nivell n-2 supera les 12 persones (en comptes de fer-ho a partir del nivell n-1 immediatament inferior com en els altres casos). En un incendi forestal, per exemple, hi ha un cap per cada camió de 4 persones. Quan cal mobilitzar 4 camions (16 persones de les quals 4 caps) es designa un cap de nivell superior.\n12Aquest fenomen no es produeix amb els reactius que reaccionen a les propostes dels animadors o dels altres reactius però interactuen menys entre ells i que per tant no constitueixen un subgrup com a tal sinó que només formen una part del grup principal.\n13La Fondation Internet Nouvelle Génération desenvolupa el 2012 una eina que permet contribuir per correu electrònic (enfocament push) als fòrums instal·lats a la seva xarxa social (enfocament pull) en el cas dels seus treballs col·lectius com ara Question Numérique o Digiworks que reuneixen entre cent i tres-cents participants : Réseau social de la Fing. Réseau FING [online]. [Accessed 30 January 2014]. Available from: http://www.reseaufing.org/\n14El 2013, el grup Adeo (13 cadenes de bricolatge a tot el món: Leroy Merlin, Weldom...) prova d'associar un fòrum amb el correu electrònic per enviar únicament les preguntes, seleccions de contribucions i síntesis als 1500 membres de la societat que participen als intercanvis sobre la definició de l'estratègia del grup. En aquest cas, tothom rep la mateixa informació (limitada) per correu electrònic i només els proactius van a buscar els detalls al fòrum (eina pull) si ho desitgen.\n15El grup de prospectiva digital de Franche Comté, utilitza una llista de discussió per als seus intercanvis, però alguns dels seus membres han optat per no rebre els correus de la llista (tot i estar-hi inscrits per poder enviar-hi les seves contribucions). Així doncs, se'ls posa en còpia – actualment de manera manual – quan s'envien correus importants: síntesis i invitacions.\nCr�er/fonctionner en r�seau Concevoir et animer un projet concept\nComprendre per vosaltres mateixos el que passa en el vostre grup\nCartografiar per donar una visió de conjunt\nLa vigilància tecnològica compartida i col·laborativa a Internet\nCréixer o convertir-se en arxipèlag?\nLa presa de decisions a posteriori\nCooperació oberta i\_/o tancada?\nLes xarxes que duren tenen llicència CC BY SA\nAlguns recursos d'animació


Un independendentista ha interromput els discurs de Pedro Sánchez a dins del Liceu i centenars s'han manifestat a Les Rambles.\n21/06/2021 Drets i Llibertats\nUn independendentista ha interromput els discurs de Pedro Sánchez a dins del Liceu\nProtestes a Les Rambles contra l'anunci d'indult de Pedro Sánchez (Imatge:ANC)\nMobilitzacions contra la presència de Sánchez a Barcelona\nPancarta d'Omnium davant del Liceu\nConcentració contra Pedro Sánchez a les portes del Liceu. (Imatge: Adrià Costa-Nació Digital)\nL'independentisme ha pertorbat avui l'acte publicitari de Pedro Sánchez sobre els indults. Un independendentista ha interromput els discurs de Pedro Sánchez a dins del Liceu i centenars s'han manifestat a Les Rambles.\nAmb crits de 'Visca la Terra', 'Independència és l´única solució', 'No pacteu els indults, és el que necessita l'Estat', 'No hi ha solució mitja en un conflicte en el que hi ha és independència o submissió'... un independendentista ha interromput el discurs de Pedro Sánchez a dins del Liceu fins que ha estat expulsat pels serveis de seguretat (veure a partir dels 14 minuts i 30 segons d'aquest enllaç, el primer vídeo en aquesta notícia). El president del Govern espanyol ha arribat al Liceu envoltat d'un fort dispositiu de seguretat, forçat per les protestes convocades per Poble Lliure, La Forja, Arran, La CUP, els CDR i l'ANC. Centenars de persones s'han congregat a Les Rambla per protestar contra la proposta de Sánchez.\nEn un acte de protesta a la visita de Sánchez presentat per Eduard Berranodo han parlat un membre de la coordinadora de l'advocacia de Catalunya i els veterans militants independentistes Carles Castellanos i Ramon Piqué (veure a partir de 1 hora i 15 minuts d'aquest enllaç). 'Casualment' el canal de youtube de RTVE Noticas ha tallat l'emissió de l'acte en el mateix moment que l'exrepressaliat Ramon Piqué deia que durant l'Operació Garzón els mitjans de comunicació van ocultar les tortures als detinguts independentistes (veure a partir de 1 hora, 27 minuts i 20 segons d'aquest enllaç, el segon vídeo en aquesta notícia). 14 minuts després han el canal de youtube RTVE Noticias ha tornat a emetre les protestes.


Com divertir-se sent un conductor designat | blaggbodyshopinc.com\nEl fet de ser el conductor designat sol tenir un mal rap, ja que aquesta persona no pot beure. Tanmateix, això és una suposició que suggereix que la diversió només es pot gaudir quan és conscient, i això és una visió realment limitada de la vida. Si heu escollit el conductor designat per a un esdeveniment o fins i tot el cap de setmana, aquí teniu algunes maneres en què podeu estar segur que encara us divertiran.\nSurt amb gent divertida. Trieu persones que siguin alegres, que no siguin malvolentes amb la intenció. Pretén passar una vetllada agradable i divertida i estar a punt per veure que els altres amics et fan riure un cop estan beguts.\nTrieu la ubicació que més us agradi. La majoria de la gent estarà borratxera, no s’adonarà d’on és, per què no anar a un lloc que t’agradi, ja que seràs l’únic que ho vegi i ho gaudirà pel que és. Anomeneu-lo per ser el conductor designat.\nBeu juntament amb tots els altres. No suposi que no poder consumir alcohol significa no poder prendre begudes delicioses. Proveu versions verges de begudes alcohòliques, maquetes i batuts o batuts interessants. Podeu provar diferents aigües aromatitzades i tes gelats. Si sou del que més us agraden les begudes calentes, tingueu cafès, tes o bombons calents per escalfar les escopinyes del vostre cor.\nTrobeu un amic que no begui. Potser aquest amic mai no beu o potser també és un conductor designat per a la mateixa ocasió. Pot ser una gran persona per combinar-se i observar el deteriorament general de les maneres i la comunicació a mesura que es manté la nit. Tots dos seràs una font de suport mutu per a l'enfocament no consumidor de l'esdeveniment i no et sentiràs tan lluny.\nConvertiu-ho en una ocasió de seguiment de la gent. Busqueu les coses més divertides que passen o intenteu endevinar el que la gent pensa, fa o relacionant-se entre ells, tot des de la distància.\nDiverteix-te veient les coses boges i divertides que fan els teus amics. Per exemple, explicar històries altes o ballar excèntricament. No us oblideu de captar els moments més destacats de la vetllada a la càmera, recordant-los els seus antics crits. Aquesta serà la millor part de la vetllada i podreu riure d'ella fins i tot diverses setmanes després.\nNo aneu a publicar les fotos en línia; això és una gran manca de maneres i respecte pels teus amics. Simplement compartiu-les entre vosaltres.\nNo et faci gràcia als teus amics ni fes-los sentir malament. Saber quan dir-los que és hora de parar-se i pensar en tornar a casa.\nParlar amb la gent. Probablement trobareu que les persones borratxes no tenen res a guardar pel que diuen i es diuen moltes coses que no es dirien normalment. L’honor de Scout quan ho sentiu tot, però és una manera interessant de mantenir-vos compromès amb el que passa a la festa sense sentir-vos fora.\nSigui la tia o l’oncle agònic. Quan l’estat d’ànim s’enfosqueix i les llàgrimes comencen a caure i comencen les històries sobres, sigueu allà pels vostres amics. Tot i que pot no semblar "divertit", hi ha un element de gaudi per poder ajudar els amics, per agafar les mans i abraçar-los millor. Escolteu-los i digueu-los que tot anirà bé.\nTruca’l a la nit quan tingui clar que la festa ha d’acabar per als teus amics. Gaudeix del paper d’ajudar, que també hauria d’incloure estar atents a dir-li a un amic quan n’ha tingut prou i que ha arribat l’hora de tornar a casa. Ser fort per als teus amics és part de ser un conductor designat i és un paper que guanya respecte.\nAgafeu el vostre cotxe o, com a mínim, tingueu les claus d’un cotxe que us hagin donat un permís absolut i clar de conduir. Quan arribi l’hora de tornar a casa, compta amb els teus amics: oblidar-ne un seria una vergonya! Assegureu-vos que els vostres amics no estiguin a punt de tirar endavant. Si sembla probable que ho facin, espereu-ho una estona o pressioneu-los abans de pujar al cotxe.\nManteniu les finestres obertes per donar-los aire fresc i ventileu el vostre cotxe per desfer-vos de la pudor de l’alcohol.\nConduïu lentament i sense problemes per no agitar els fràgils estómacs dels vostres amics.\nPotser porteu una galleda o algunes bosses malaltes, per si de cas.\nT’ajuda a ser conductor designat quan no t’importa fer-ho i / o si normalment no ets qui beu gaire ni en absolut. És molt més difícil passar-ho bé si aneu sentint-vos ressentit i deixeu-vos fora abans que encara comenci la festa. Teniu una bona mentalitat al respecte i adoneu-vos que és realment útil ser el conductor designat.\nTrieu begudes que semblin que tinguessin alcohol. D'aquesta manera, la gent no et molesta que tinguis alcohol.\nPreneu el telèfon intel·ligent amb aplicacions de jocs. Si estàs realment avorrit, juga amb les aplicacions fins que ha arribat el moment de sortir. Tots els altres estaran massa borratxos per recordar que us heu arrupit al sofà en un racó i heu jugat a la nit. Tanmateix, tingueu cura de mantenir les pestanyes als vostres amics del partit i d’assegurar-vos que van bé.\nCom triar un controlador designat


La nova llei de comunicació audiovisual estatal se sotmet a informació pública - comunicació21\nLa nova llei de comunicació audiovisual estatal se sotmet a informació pública\nRedacció|2020-11-09T21:46:22+01:009 novembre 2020|Comunicació21\nEl Govern espanyol ha sotmès a audiència pública l’Avantprojecte de llei general de comunicació audiovisual que transposa la Directiva europea aprovada fa dos anys. El termini per presentar al·legacions finalitza el 3 de desembre. El text actualitza la legislació a la realitat amb els nous actors del mercat audiovisual, ja que l’actual estableix obligacions gairebé únicament per a les operadores de TDT en obert.\nEl nou text reforça la protecció dels menors contra els continguts perjudicials, ja sigui en serveis de TV lineal o sota comanda o en serveis d’intercanvi de vídeos. Així, es regulen les franges horàries de protecció reforçada en la televisió en obert, i s’estableix d’1 a 5 h com l’única possible per emetre continguts o publicitat de joc, esoterisme o paraciència. A més, tots els prestadors de serveis audiovisuals hauran d’oferir mecanismes de control parental o sistemes de codificació digital.\nEl document també flexibilitza els límits quantitatius de publicitat a la TV en obert i de pagament. Així, es passaria de l’actual límit de 12 minuts per hora a un màxim de 144 minuts entre les 6 i les 18 h, i a un màxim de 72 minuts de 18 a 24 h. A més, s’amplia l’actual prohibició de publicitat d’alcohol i tabac a tots els prestadors de serveis de comunicació audiovisual, incloses les plataformes d’intercanvi de vídeos , que han d’oferir als usuaris eines que permetin denunciar l’existència de continguts que incompleixin les limitacions.\nPromoció d’obra europea\nEls prestadors de serveis de comunicació audiovisual televisiu lineal hauran de reservar a obres audiovisuals europees el 51% del temps d’emissió. A més, el 50% d’aquest percentatge haurà de ser per a llengües oficials a Espanya, i d’aquest percentatge, el 10% per a obres de productores independents. Per la seva part, els prestadors de serveis televisius sota comanda hauran de reservar un 30% del seu catàleg a obres europees, la meitat del qual per a obres en llengües oficials a Espanya.\nPel que fa a la contribució financera a la promoció d’obra audiovisual europea, s’aplicarà a tots els prestadors de comunicació audiovisual televisiu lineal o sota comanda d’àmbit estatal o autonòmic, i també als prestadors de el servei de comunicació audiovisual televisiu lineal o sota comanda establerts en un altre estat membre que dirigeixen els seus serveis a Espanya.\nEls prestadors amb una facturació generada pels seus serveis a Espanya superior a 50 milions d’euros a l’any hauran de destinar el 5% d’aquests ingressos al finançament d’obra audiovisual europea o a la contribució al Fons de Protecció de la Cinematografia. D’aquesta quantitat, un mínim de el 70% s’haurà de destinar a finançar obres audiovisuals de productores independents i un mínim de el 40% a pel·lícules cinematogràfiques de productores independents de qualsevol gènere en qualsevol de les llengües oficials de l’Estat.\nEn el cas dels prestadors que generin una facturació a Espanya inferior a 50, hauran de destinar el 5% d’aquests ingressos al finançament d’obra audiovisual europea, a la compra de drets d’obra audiovisual europea acabada, o la contribució al Fons de Protecció de la Cinematografia. D’aquesta quantitat, com a mínim el 70% s’haurà de destinar a finançar obres de productores independents.\nEls prestadors amb una facturació inferior a 10 milions a l’any en queden exempts.


ELS TRENS DE CC7601: APOCOPA : ELS AUTOMOTORS MULTI-CAIXA\nAPOCOPA : ELS AUTOMOTORS MULTI-CAIXA\nAPOCOPA + ROCO / Kit T/C\nCardan de barra i Vis sense Fi\nROCO ref. 63950 Play-Time\nComprat en forma de kit, aquest conjunt cotxe motor + cotxe remolc pilot, la meva mania d’exactitud em va fer refusar el bogi motor lliurat, procedent, sembla, d’un automotor Rivarossi fora de mides, per una altra opció fruit de la meva investigació al respecte.\nFinalment va ésser una diesel BR-290, la BB mono-cabina de maniobres alemanya de Roco, quina disponibilitat al mercat era alta i amb cota de preu a rebentar, quin bogi dona la mida; però amb la llargada d’aquesta automotriu només vaig poder aplicar un sòl bogi motor, i la capacitat de tracció se’n ressent força.\nLes Z-7100 són famoses, importants i eren molt visibles a les línies 1,5 kv. del sud i est francès. En deien “l’automotor elèctric” i de fet, era com una versió elèctrica dels X-2800 ó 2400; equipats amb 2 cabines, i amb capacitat per remolcar de 1 a 3 remolcs d’automotor, se’n construïren alguns més reforçats ( ZR-17100 ) per elles, alguns amb capacitat de pilotatge. D’origen roig i crema com els automotors estàndard.\nAls anys 80 es modernitzaren, varen adoptar aquests colors moderns blau i blanc, i es formaren conjunts indivisibles en explotació amb 1 ó 3 remolcs. Aquest és l’estat del meu model.\nPla amb el remolc pilot al front\nTambé vaig equipar el remolc amb uns bogis Jouef d’automotor EAD, més detallats que el subministrats de reïna, però tot plegat dóna una circulació força difícil per frecs excessius i manca de potència i adherència. Total, per què compro “kit” si després no faig servir molts dels seus elements lliurats i els reemplaço ?\nVista longitudinal del cotxe motor\nEn modelisme industrial gama mitjana, es troba a faltar de manera punyent aquest material, tant la versió modernitzada aquesta com, sobretot, l’original roig i crema, amb teulada crema i gris o roja segons èpoques. Pal·liatius n’hi han, i als dos extrems : el model estàtic Atlas Collection, només aproximat, i l’alt de gama Bouttuen en llautó coreà. Manca el mig. I sí, s’ha anunciat per part de la jove marca francesa R37, amb projecte de totes les versions i variants : però portem 3 anys de l’anunci i encara no s’ha vist gran cosa : dibuixets i també un prototip sense finir ni pintar. Seguim esperant. I el preu final pujant.\nJOUEF ref. 8601 “Picasso”\nAixò és un automotor per recorreguts llargs RGP2, a base de cotxe motor i cotxe remolc pilot que s’explotaven de manera aplegada.\nTant Lima canal històric com Roco han fet automotors RGP, però sempre la versió posterior amb 1 sol motor, dita RGP1 ó RGP-TEE; mancava al mercat la versió més primerenca amb 2 motors al cotxe motoritzat, és aquesta i per això es diu RGP2, o sigui, el “2” no és índex temporal si no la presència de 2 motors.\nApocopa va fer el trans-kit i el vaig comprar davant la carència del model al mercat; va quedar però el material arraconat sense muntatge.\nPerò heus aquí que al setembre-2019 Hornby-Jouef l’anuncia : això em mou a atacar el projecte sense més demora, abans que me’l “xafin”; resulta doncs que pocs mesos més tard queda enllestit el meu, i ara mateix ( març-2021 ), encara estem esperant el de Jouef, i sense cap previsió fiable de sortida tot i que han ensenyat a les xarxes socials un prototip sense acabar ni pintar. Tot això que he guanyat i avençat. Si acaba sortint realment, compraré l’altre versió de color verd i crema, l’original o quasi. I dic “quasi” per què l’original exacte portava uns relleus cromats al frontal i al llarg de la caixa, i de moment no s’ha proposat ja que cal modificar el motlle “modern” per fer-la.\nPer donar el moviment, fet l’estudi i l’aplec de documentació, resulta que els bogis de l’automotor són idèntics als dels “Picasso” X-3800, mateix pas, diàmetre de rodes, aspecte de la suspensió etc...; perfecte, un Picasso Jouef ha fet de donant, aprofitant el seu bogi motor i el captador “inserits” dins la carcassa als punts correctes. Pel remolc, de nou vaig refusar el material subministrat ( apart carcassa i vidres ) i vaig fer-me amb un xassís i bogis de producció Roco, ja que el remolc de la RGP1 i el de la RGP2 són tècnicament idèntics. També els vidres corbats del XR són recanvi Roco\nA les 2 fotos afegides, hi manca encara la franja groga dins la zona platejada per damunt de les finestres. Finalment vaig poder fer-la amb cinta de màscara pintada de 0,4 mm. d’ample marca Aizu. A la següent, més actual i costat pilot, ja la duu.\nPublicat per CC7601 a 4:43


Dia 4: Orongo i l'home ocell | Volant he vist - Blog de viatges i fotografia\nHome Illa de Pasqua\tDia 4: Orongo i l’home ocell\nwritten by Gemma 01/01/2014\nEl dia es lleva lletjot, i desistim d’anar a Rano Raraku. Ens queden suficients dies com per intentar encertar! Sembla que vol ploure, i tot i que ens llevem com cada dia a les 8.00, ens entretenim a la casa. Esmorzem amb molta calma, juguem amb els 3 gats que van darrera nostre tot el dia, acariciem el cavall…\nAprofitem per anar al banc, a canviar euros per pesos i dinem amb els moais a Ahu Tahai el tupper que teniem fet. El dia s’està obrint una mica, i ens estirem a la gespa sota el solet. Les siestes després de dinar comencen a formar part del nostre dia a dia!\nCom que el dia s’ha obert una mica, pensem en apropar-nos a Orongo. Està aprop i “a males” podem intentar tornar-hi un altre dia, perquè està a 10 minuts del poble en cotxe. Li demanem al guarda que està a la taquilla (fan d’Alexis Sanchez) si podem tornar un dia que faci més bò, i ens diu que no ens segella el bitllet, i que així podrem tornar. Fantàstic!\nL’entrada a Orongo i Rano Raraku està limitada a un sol cop per evitar l’erosió dels turistes, però si ho demanes als guardes, normalment no hi ha problema en tornar-hi a entrar. De fet tot el patrimoni arqueològic de l’illa està a l’aire lliure, a l’abast de vent, pluja i dels milers de cavalls que pasturen per tot arreu…\nOrongo és un antic poblat cerimonial situat entre el volcà Rano Kau i el mar. No hi vivia gent sempre, només quan feien cerimònies, com les de l’home ocell.\nEl “Tagata Manu” o l’home ocell era el guanyador d’una competició / cursa anual que consistia en anar des d’Orongo a l’illot de Motu Nui, agafar el primer ou de la temporada, i tornar nedant i escalant el penya-segat sense que l’ou es trenqués. Cada familia o tribu presentava el seu candidat i el guanyador es convertia en una mena de semi-déu durant aquell any, cosa que li suposava certs privilegis per a ell i la seva tribu. Com la majoria d’històries de l’Illa de Pasqua, els detalls d’aquesta competició s’han perdut en la tradició oral, i només se sap el que els navegants que van passar per l’illa en aquells anys van deixar anotat en els seus diaris.\nL’any en que es va començar a celebrar la competició es desconeix, com també si va coexistir amb el culte als moais o bé va substituir-lo. L’any 1860 els missioners cristians van prohibir el “Tagata Manu”, i mai més es va tornar a celebrar. Es creu que es va prohibir perquè s’adorava a algú que no era Déu, i també perquè cada any morien diversos participants en caure mentre escalaven el penya-segat.\nD’una cabana d’Orongo és d’on es van endur els anglesos el petit moai perfectament conservat que s’exibeix al British Museum de Londres. A la gent d’aquí li dol una mica aquesta història, ja que tot i que saben que d’aquesta manera més gent coneixerà la seva illa, també els fa ràbia que el moai més treballat i “maco” de tots no el tinguin a casa. A banda de que els moais representen avantpassats venerats, i tenir un “besavi” lluny de casa no els fa gaire feliços.\nDesprés de la visita, tornem a dinar a l’hostal per preparar el tupper de l’endemà. Anem a sopar d’horeta al carrer principal (Restaurant Tavake, pse pse), perquè a les 21h comença l’espectacle de ball Rapa Nui que tothom ens ha dit que s’ha de veure! Es diu Vai Te Mihi i està al carrer coster d’Hanga Roa, al costat del restaurant “Au bout du monde”.\nNo hi anem molt convençuts a les danses. Valen pasta i ens esperem una “turistada” que ens deixi totalment freds, però l’espectacle ens sorprèn! Les músiques de la polinèsia, amb molta percussió, són molt potents i ens ho passem sorprenentment bé. Els balls representen en molts casos als guerrers de l’illa, i venint de l’escenari de l’Home Ocell, ens posem especialment en el paper!\n[BSO PEL POST]\nEl vol de l’home ocell by SANGTRAÏT on Grooveshark\nDia 4: Orongo i l’home ocell was last modified: January 3rd, 2016 by Gemma


Artà i Colònia de Sant Pere: a la perifèria del desastre\nLa zona és una de les més belles de Mallorca, però ara es troba embrutida pel fang, els esvorancs i els munts de deixalles\n9 min. Artà 12/10/2018 23:09\n651x366 EFECTES DEL TEMPORAL 01. Una de les cases de la Colònia de Sant Pere, després de les inundacions. 02. Dos cotxes estavellats contra una olivera. 03. La platja de la Colònia, gairebé desapareguda. 04. La supervivent Maria Bel Sanxo. / I. VELÁZQUEZ / S. ALZAMORA EFECTES DEL TEMPORAL 01. Una de les cases de la Colònia de Sant Pere, després de les inundacions. 02. Dos cotxes estavellats contra una olivera. 03. La platja de la Colònia, gairebé desapareguda. 04. La supervivent Maria Bel Sanxo. / I. VELÁZQUEZ / S. ALZAMORA\nA la Colònia de Sant Pere, un nucli costaner del municipi d’Artà, un bon tros de la platja ha estat esborrat per la torrentada, però això no impedeix que hi hagi cinc o sis banyistes aprofitant que la mar ara està tranquil·la i a una temperatura agradable. És dijous al matí, no fa encara ni 36 hores de la furiosa tempesta que va destrossar el Llevant de Mallorca, i fa un sol bondadós i un cel amb quatre niguls que podrien fer pensar que aquí no ha passat res. Però a la Colònia de Sant Pere, el vespre de dimarts, hi van caure en poques hores més de 230 litres per metre quadrat.\nPep Jaume és un jove colonier que va haver de passar la nit de dimarts refugiat a la finca que la seva família té a foravila, on havia acudit a donar menjar als animals, i tornar caminant al poble l’endemà al matí, abandonant el seu cotxe al camp perquè el camí era impracticable. M’acompanya a resseguir el rastre de la catàstrofe, per altra banda encara ben visible.\n“El xaragall que hi ha a la carretera va rebentar i els dos carrers principals, que baixen cap al mar, es van convertir en un moment en dues rieres amb més d’un pam d’aigua que baixava a tota velocitat”, m’explica. Es refereix als carrers Major i de Sant Lluc, i als que en són perpendiculars. Al de Jaume I, els veïns fan neteja i s’ajuden entre ells. A les voreres s’hi acaramullen mobles, estris de cuina, llibres i tota casta d’objectes. Molts han quedat inservibles i d’altres s’eixuguen al sol, després d’haver-los tret, a cop de mànega, el fang que els cobria.\nAntònia Fernández recordarà sempre una escena: “L’aigua va tombar la paret mitgera del darrere i va topar amb la que separa el pati del carrer; va fer dues o tres onades i va entrar de cop dins la casa: en qüestió de segons n’hi va haver mig metre”. Ella i el seu marit, Joan Llabata, tenen una criatura de 13 mesos. “Vaig pujar damunt el sofà amb la nina en braços”, explica Antònia. “El meu home va sortir de la dutxa, nu, va agafar la nina i vam sortir per la finestra cap al carrer, per refugiar-nos al pis dels veïns del davant”. En Joan assenteix i corrobora la història amb un somriure. “En un moment així no t’atures a pensar si vas vestit o en pèl”, diu algú altre, rient. Estan contents de poder-ho contar, però s’enfaden recordant que fins l’endemà al matí no va aparèixer cap ajuda enviada des de l’Ajuntament. “A mi no em sap gens de greu pagar impostos, però en moments així les coses no es poden retardar tant”, diu Joan.\nUna altra veïna, Maribel Ginard, ens fa passar a casa seva, un pis amb un pati interior que és la pura imatge de la devastació: murs esfondrats, baranes retorçudes, una porta metàl·lica esbotzada i que va sortir disparada d’una punta a l’altra del pati. “Si m’aplega em mata”, diu Maribel, mentre na Dolça, la cusseta, gemega al seu costat. “Cada vegada que veu el pati es posa a plorar”, somriu Maribel, que té un suggeriment: “El torrent del Parral està condemnat; s’hauria de fer una síquia per desviar el corrent cap a la mar”. El delegat municipal de la Colònia, Pep Borràs, aporta matisacions. “Més que condemnat, el torrent del Parral el van voler soterrar fa uns anys i el resultat no funciona. Ja estava planificada una gran síquia des del cementiri fins al torrent i cap a la mar, sense que l’aigua passi dins el nucli urbà, i les obres han de començar ben aviat”.\nFer nets els accessos\nPel que fa als retards: “La nit del dimarts la Colònia va quedar incomunicada, no podia sortir-ne ni entrar-hi ningú. L’endemà a les 7 del matí ja hi havia una brigada de dos homes fent feina per obrir un pas i fer nets els accessos, i unes hores més tard va arribar més ajut, però durant la tempesta ens vam haver d’espavilar com vam poder”. Encara el dijous, veient tot el que l’aigua va arrossegar dins el torrent de na Borges, per on passa la carretera, és fàcil d’imaginar que la zona fos inaccessible durant les primeres hores. Borràs afegeix: “Sant Llorenç està dins un clot, dins el torrent mateix; la nostra sort és que la Colònia fa pendent i va cap a la mar”.\nSant Llorenç va ser l’epicentre, el que a alguns els agrada anomenar la zona zero, però a la perifèria del desastre els estralls també són ben notoris i fàcilment podien haver estat tràgics.\nLa carretera continua tallada just al tram que arriba a Artà, i per entrar-hi cal desviar-se pel camí de la Carrossa i després per un altre caminet que desemboca a la carretera principal, la que uneix Artà amb Manacor. Aquesta zona entre Son Serra de Marina, la Colònia de Sant Pere i Artà és, sens dubte, una de les més belles de Mallorca, però ara es troba embrutida pel fang, els esvorancs i els munts de deixalles, a més dels cotxes abandonats dins els torrents: plens de pedres i males herbes, semblen taüts d’una necròpolis ignota que hagin sortit a la superfície. El primer pensament és que ningú en pot haver sortit amb vida. Per fortuna, el pensament pot equivocar-se.\nMaria Bel Sanxo és la propietària de la botiga d’artesania i cafeteria-restaurant Art Artà, ubicada en una bella casa de finals del XIX situada al centre del poble. Al pis de dalt s’hi pot visitar també una exquisidesa: el Museu de Sa Rondaia de Pere Pujol, que aplega la quarantena de figures que aquest escultor artanenc va fer representant els personatges de l’imprescindible Aplec de rondalles mallorquines de mossèn Antoni M. Alcover. Però més extraordinària encara que el local que regenta és la història de Maria Bel la nit de la torrentada.\n“Cada dia he de travessar el torrent del Molí per arribar a casa, perquè vivim al camp”, explica. “Plovia molt i mirava si trobava un pas; de sobte em vaig girar i vaig veure una onada enorme que em venia al damunt. El cotxe va quedar penjant de la vorera del torrent. Vaig intentar telefonar al meu marit, al meu fill, a na Carlota (que treballa aquí amb nosaltres), a l’112, però no hi havia cobertura. Vaig enviar a na Carlota un WhatsApp que només deia: SOS. Vaig veure uns llums, davant meu hi havia un jeep i un jove que s’hi havia enfilat al damunt amb una corda per ajudar-me a sortir, i vaig pensar que estava salvada. Però en aquell moment el cotxe va caure dins el torrent. Després he sabut que el jove amb el jeep també va ser arrossegat dins el torrent”.\nEl relat de Maria Bel és feliçment interromput tota l’estona per persones que s’aturen a saludar-la, a abraçar-la, a comprovar que és cert, que se n’ha sortit i és viva. Somriuen, s’emocionen de sentir-la parlar. Ella també, però continua: “Vaig intentar sortir, però l’aigua va entrar en tromba dins el cotxe i em va tirar als seients del darrere. Fent força amb els peus damunt una porta vaig aconseguir empènyer la del darrere del conductor i obrir-la; la mateixa glopada d’aigua que es va formar em va expulsar a fora. Vaig nedar una bona estona, la fosca era total i hi havia aigua a tot arreu, de sobte un torrent petit semblava tan gran com la mar. Vaig aconseguir aferrar-me a una branca i enfilar-me a un taronger. M’hi vaig estar una bona estona, cridant, però la veu es perdia dins l’estrèpit de la tempesta, i no hi havia ningú. Quan l’aigua em va arribar al coll vaig deixar el taronger i vaig tornar a nedar; en un determinat moment alguna cosa em va colpejar fort i vaig anar desorientada per sota l’aigua. Per instint em vaig impulsar cap amunt, fins que vaig agafar terra amb les mans i vaig sortir enmig d’un canyissar”.\nLa darrera estona va ser la més agònica. “Treia el cos a fora de l’aigua, però les cames m’havien quedat empresonades per uns troncs que hi ha sota el pa de terra del canyissar i notava que a poc a poc deixava de sentir-les. Amb la claror dels llamps entreveia una carretera darrere meu. Vaig veure els llums d’un cotxe que s’aturava; vaig cridar, però el cotxe se’n va tornar. Més tard en va venir un altre: eren el meu germà i dos agents de la Guàrdia Civil. Vaig rompre una canya i la vaig moure de banda a banda, i aleshores em van veure. Na Carlota havia rebut l’SOS i ella, el meu germà, el meu fill i el meu marit em cercaven. Arribar fins a mi era molt complicat, i els agents van dir al meu germà que no hi podia anar ell perquè era un civil, i que ja ho feien ells. No duien cap equip de rescat. Es van ficar dins l’aigua sense cap protecció, i amb molta dificultat van aconseguir treure’m. Un d’ells em va carregar a l’esquena. Ara sé que es diuen Carlos Alberto i José Antonio, i que un d’ells ve molts d’horabaixes amb el seu fill a veure les escultures d’en Pere Pujol, quan el nin surt d’escola. Tenc moltes ganes de donar-los les gràcies. He sabut que el jove del jeep també s’ha salvat. He tornat a néixer: primer de la meva mare, i ara, de dins un torrent”.\nTornant d’Artà, sota un sol que ja escalfa fort, el trànsit torna espès a prop de Sant Llorenç, per la multitud de cotxes que s’arremolinen entorn de les tres entrades al poble, també tancades. Són centenars, milers de voluntaris que hi acudeixen per oferir-se a fer net i a cuidar qui ho necessiti. Des de la perifèria cap a l’epicentre, es mou un poble que també torna a néixer.


Sallent convertirà el poble un gran aparador local - Ona Bages\nInici Bages Sallent Sallent convertirà el poble un gran aparador local\nEl servei de Promoció Econòmica de Sallent ha ideat una jornada per donar més visibilitat al comerç i als productors locals. Tindrà lloc el pròxim 14 de maig i consisteix en què les botigues podran oferir, dins dels seus establiments, activitats als clients com ara jocs infantils, photocalls, concursos, entre d’altres.\nL’objectiu és convertir Sallent en un gran aparador local per demostrar que les botigues no són magatzems de coses, sinó que ofereixen productes d’un valor afegit.\nEntre les activitats més destacades, es farà una desfilada de moda a tres quarts d’una del migdia en què hi participaran 16 establiments de moda, complements, calçat i òptica. També els productors agroalimentaris locals es donaran a conèixer a través d’una exposició de productes a la Plaça Anselm Clavé.\nPer complementar les accions dels comerços i dels productors locals, el servei de Promoció Econòmica ha organitzat actes paral·lels a la zona comercial que inclouen demostracions de cuina al carrer amb productes del territori i de temporada, música en viu, tast de vins, animació al carrer i exposició de pintures de Sallent, entre d’altres.


ICV es desvincula del projecte olímpic d'Hereu ! directe!cat\nRicard Gomà renuncia a formar part de la Comissió de Seguiment\nEl president del grup municipal d'ICV-EUiA a l'Ajuntament de Barcelona, Ricard Gomà, ha enviat aquest dilluns al matí una carta a l'alcalde, Jordi Hereu, per comunicar-li la seva decisió de 'declinar personalment de formar part' de la Comissió de Seguiment Institucional Barcelona-Pirineu 2022, que aquest dimarts celebra la seva sessió constitutiva. D'aquesta manera, el líder municipal dels ecosocialistes es desvincula per complet del projecte olímpic que impulsa Hereu i el Govern de la ciutat, del que forma part Iniciativa. De fet, Jordi Hereu i el PSC van quedar-se sols defensant la candidatura olímpica en el ple que va celebrar el consistori per presentar la proposta. Amb tot, Gomà assegura que per 'responsabilitat institucional', el lloc que hauria d'ocupar ell a la Comissió Institucional l'ocuparà el portaveu del seu grup a l'Ajuntament.\nEl president del grup municipal d'ICV a l'Ajuntament de Barcelona, Ricard Gomà.\nbarcelona, icv, Jocs Olímpics dHivern, jordi hereu, psc, ricard gomà\n'Com hem tingut oportunitat de comentar en diverses ocasions', exposa Gomà a la carta, la candidatura de Barcelona als Jocs Olímpics d'Hivern 'és un projecte que respectem però no compartim', i 'no és ni serà per al grup municipal que presideixo una prioritat del nostre treball polític a l’Ajuntament. Tampoc no creiem que ho sigui per la ciutat'. En resposta a la carta en què l'alcalde el convidava a participar en la sessió inicial de la Comissió, el líder d'ICV-EUiA al consistori manifesta que entén 'que s'hagin de posar en marxa les diferents comissions per tal d'anar concretant els continguts' de la candidatura, i assegura que 'des de la nostra responsabilitat institucional, hi serem presents', representats pel portaveu de la coalició a l’Ajuntament, Joaquim Mestre.\nBarcelona convoca la Comissió Institucional per preparar la Candidatura Olímpica 09.04.2010.\nTrias prioritzaria la creació de llocs de treball als Jocs d'Hivern 09.02.2010.


Alumnes de l’IES Puig de sa Font retiren més de 60 bosses de residus de la carretera des Comellar Fondo — manacormanacor.com\nAlumnes de l’IES Puig de sa Font retiren més de 60 bosses de residus de la carretera des Comellar Fondo\nAvui dematí, 11 d’abril, ha tengut lloc a l’IES Puig de sa Font una activitat d’educació ambiental per als alumnes de 3r d'ESO programada per la Regidoria de Medi Ambient de l’Ajuntament de Son Servera.\nAquesta activitat forma part de les campanyes de sensibilització ambiental de la Regidoria de Medi Ambient per tal de fomentar la co-responsabilitat ciutadana en la preservació i millora del nostre entorn. En aquest sentit, les accions de sensibilització ambiental volen promoure nous hàbits i valors ambientals entre la ciutadania, en aquest cas, entre els més joves, per tal d’aconseguir una major qualitat ambiental al nostre municipi i així fer-lo més sostenible.\nL'activitat s'ha desenvolupat a la carretera des Comellar Fondo, on els alumnes han netejat les voreres i els torrents dels voltants i n’han retirat tot tipus de voluminosos, papers, vidres i plàstics. En total hi han participat 60 alumnes i al llarg de tot el dematí han recollit aproximadament unes 60 bosses de residus amb una capacitat de 100 litres que han anat separant allà mateix en les fraccions que pertoca.\nEl regidor de Medi Ambient, Miquel Espases, ha expressat la seva satisfacció i ha agraït la constant col•laboració dels professors de l’IES: "S’han realitzat accions educatives i de sensibilització ambiental lligades al medi urbà i natural del nostre municipi. El plantejament general del programa ha estat proporcionar, per mitjà d'activitats didàctiques o de sensibilització, consciència i informació ambiental a tot el nostre jovent. De fet, els grans reptes ambientals als quals s'enfronta la nostra societat necessiten la implicació de tots, tant ciutadania, com entitats, empreses i administracions... Cal un canvi d’actituds i de valors que només podrà esdevenir en el si d’una societat formada i conscienciada."\nFinalment, tots els alumnes han gaudit d’un bon berenar a mitjan dematí per reposar forces i han col•locat uns cartells confeccionats per ells mateixos on informen les persones usuàries de la neteja que hi han duit a terme.\nDes de l'Ajuntament de Son Servera consideram essencial l’educació ambiental com una eina imprescindible per avançar cap a la sostenibilitat del municipi.


9 febrero, 2021|In Actualitat|1 Minutes\nEnguany, estem d’enhorabona! No vos podeu imaginar el dia que vam rebre la telefonada! Ni les setmanes que hem hagut d’esperar per contar-vos, per fi, la notícia que avuí publiquem:\nLa nostra Federació ha sigut guardonada amb la menció honorífica pel projecte «Escoles de Democràcia 1994-2020».\nAquestos guardons tenen l’antecedent històric en el Premi Prat de la Riba instituits per la Generalitat de Catalunya a l’any 1935 per premiar el millor llibre sobre formació i educació cívica i en l’actualitat reconeix persones o organitzacions que destaquen per l’excel·lència de la seva tasca i trajectòria de servei al país i aquest han celebrat la seua cinquena edició.\nA l’acte van assistir representants de les diferents entitats premiades, i diferents membres del jurat.\nEnhorabona a tot l’equip de la FVCJ, animadores i animadors, activistes, treballadores, i a tots i totes les joves que feu realitat aquest projecte educatiu cada dia. Podeu consultar més detalls a la notícia de la Generalitat de Catalunya.


Quinze poetes s'apleguen a la casa on va néixer Rosselló-Pòrcel\nPer a llegir-hi els seus versos i reivindicar-lo · Ara fa cent anys que va néixer\nBartomeu-Rosselló-Pòrcel va néixer el 3 d'agost de 1913 al número 25 del carrer de Sant Llorenç de Palma, al barri del Puig de Sant Pere, just devora la plaça de la Drassana. Es va morir tan sols al cap de vint-i-quatre anys. Havia de ser un dels erudits de la República i un poeta de referència. Però la guerra i la tuberculosi diagnosticada massa tard li van estroncar de primer la carrera i després la vida. Diuen que aquesta mort prematura el va convertir en símbol d'una generació perduda. Tot i morir-se tan jove, va deixar tres llibres de poemes: 'Nou poemes' (1933), 'Quadern de sonets' (1934) i 'Imitació del foc' (1938), en edició pòstuma i dedicada a Salvador Espriu. Molt sovint el seu nom va de bracet del d'Espriu, perquè foren bons amics...\nPer recordar-lo, una quinzena de poetes acudiran demà just davant de la casa on va néixer, al carrer, i llegiran versos dels seus poemes. A l'acte, a les 11.00 i obert a tothom, hi participaran: Àngels Cardona, Anna Gual, Biel Mesquida, Carles Saure, Elisenda Farré, Esteve Plantada, Glòria Julià, Jaume C. Pons Alorda, Joan Manresa, Maria Victòria Secall, Miquel Cardell, Nicolau Dols, Pau Vadell, Sebastià Alzamora i Sebastià Perelló.\nA tall de presentació, Biel Mesquida, un dels organitzadors, ha fet servir aquest fragment de 'Bartomeu Rosselló-Pòrcel, precursor', de Josep Palau i Fabre:\n'Si ho mirem amb calma, amb l'esguard tradicional, l'evolució de Rosselló-Pòrcel és inversa a la considerada normal: un pintor, un músic o un poeta en els seus inicis titubeja, cerca la seva personalitat a través d'altres i acaba trobant la seva veu, una forma, uns accents personals que el fan inconfusible. En canvi, Rosselló-Pòrcel, a través de la seva obra, sembla que procedeixi al revés: és a dir, en el primer llibre, "Nou poemes", hi ha un to que s'inicia, es consolida en el "Quadern de sonets" –entre el conceptisme i la poesia pura–, i, de sobte, en "Imitació del foc", tot això es trenca en mil bocins i apareixen tants de Rosselló-Pòrcels com poemes hi ha en el llibre. En això, crec que és moderníssim. […] Aquesta diversitat essencial no existia en la poesia catalana del seu temps.\nAquesta va ésser i és la gran aportació de Rosselló-Pòrcel, allò que el fa per sempre un valor inqüestionable en la línia de la nostra lírica.'


Mor José Antonio Vates, president de l’AV Les Oliveres - El Web del Mirall.net\nMor José Antonio Vates, president de l’AV Les Oliveres\nSanta Coloma de Gramenet també està de dol per la mort de José Antonio Vates Duque, president durant molts anys de l’associació de veïns i veïnes de Les Oliveres, qui ens ha deixat a les últimes hores a l’edat de 76 anys. Militant socialista molt actiu i compromès, Vates va treballar a la SEAT i durant molts anys ha estat al capdavant de l’associació de veïns i veïnes del barri de Les Oliveres, on sempre se l'ha reconegut com un veí amable, reivindicatiu, respectat i molt estimat.\nLa família de José Antonio Vates ha informat que en el moment que sigui possible es farà una missa en el seu record.\nEls missatges de condol van succeir-se a les xarxes socials, començant per l’alcaldessa Núria Parlon ("ens ha deixat una bona persona, compromesa amb la seva ciutat i el seu barri de Les Oliveres"), també la regidora Petry Jiménez (“tristesa i dolor per aquesta pèrdua. Gran persona i gran veí), o el tinent d’alcaldessa Esteve Serrano, que va mostrar la seva profunda tristesa amb un concís missatge: "Llàgrimes…".\nEl president de la Favgram, Tomás Fernández, ha assenyalat que “és una trista i dolorosa pèrdua. Vates era una gran persona, un gran lluitador i un gran amic. Mai oblidarem els teus missatges de solidaritat i constant lluita per millorar el nostre entorn”.\nEmpresaris de la ciutat com Xavi Altozano, col·laborador de El Mirall.net, han destacat de Vates “el seu treball de formigueta, des del respecte, l’educació i la constància aconseguies petites i grans coses per al teu barri. Sempre et tindré com a exemple”.\nTraslladem des de El Mirall.net el nostre sincer condol a la família i amistats de José Antonio Vates. En pau descansi.


AMICS CICLISTES ANOIA: de març 2014\nNens i nenes d’Igualada! Tal dia com avui ens hem plantejat de fer una sortida normal tan estranya com sigui possible. Què podem fer per a pujar i baixar com uns sonats i esmorzar bé i posar ben difícil la cosa a qualsevol company que hagués de tornar una mica d’hora i directe? Doncs a Marganell, que queda a l’altra banda de Montserrat, en una bonica fondalada i on s’arriba per camins que amb prou feines si coneixen el GPS o àdhuc el mateix Ramon, que això sí que és gros!!!\nAixí doncs, bon ritme i a esperar que el dia s’aguantés, com finalment va fer! Bon esmorzar i millor companyia; entrenaments de la F1, crítica de futbol en un restaurant on els tovallons porten l’escut del Barça (FREAK FREAK FREAK!).\nComptat i debatut: més de 1.300 metres de desnivell i a mi encara em fan mal les cames!\nAra fa un any, !!\nPublicat per Joan ACA a 22:54 Cap comentari:\nSTA COLOMA QUERALT 22/03\nDesprés de grans dolors hem arribat al Castell de Queralt i d’allà cap a Santa Coloma a esmorzar com Déu mana. Hem descobert alguns interfectes de carretera que s’havien esmunyit fins allà amb clares intencions de fer proselitisme entre personal que, fins avui, encara no corria per carretera... Vaia, vaia... A muntanya estem contents perquè continuem amb una gran quantitat de jovenalla que tiba dels grans a les pujades, la qual cosa ens omplena el cor de joia. De tornada, hem passat pel pantà-santuari on en Xuitxi va rebre les atencions d’un helicòpter molt bonic que tots hem recordat amb la mà al pit. Quin gran país que tenim, vatua! Després, l’Eucaria, Tous i un cop de carretera per tal d’arribar a l’hora de dinar. O de no dinar, és clar. ;-)\nPORTS DE BESSEIT 15/03\nEs tractava de fer una sortida especial per el Ports de Besseit, doncs quasi be ningú hi havia anat. Algú a peu pot ser sí, però poca cosa. Alhora de triar el track adequat, es veu però, que em vaig equivocar i en ves de triar el fàcil per gaudir del dia, vaig triar-ne un altre, una mica més complicat. Corriols, pujades curtes però amb desnivell, trossos d’anar a peu, trialeres, etc. I es veu que no l’ha vaig encertar del tot ja que la sortida és maca però potser una mica massa exigent. Tot i així espero que n’ hàgim tret un bon record, tot i que algú s’ha n’ha emportat algun, que el recordarà, al menys, tota la setmana. Hem sortit ben d’hora, ben d’hora (06:00 AM) del 092 amb la furgoneta, que ens ha deixat el Ròmul, ben carregada i amb dues hores i mitja, ens hem plantat a Arnes (prop d’Horta de Sant Juan) i des de on hem començat la ruta, amb un inici per la Vall de l’Estrets, de lo més maco del dia (amb voltors i tot). Després sort del GPS, ja que amb la quantitat de corriols i voltes que es donen, un acaba no saben on hi ha el nord. Hem esmorzat al picnic de Mas de la Franqueta per començar la pujada al punt més alt de la sortida i després, ja hi ha unes trialeres de baixada amb pedra que cal anar amb compte. Hem passat per el Toll de Vidre, lloc que a l’estiu deu estar a petar de gent, on hem gaudit un bon moment de la natura i també hem decidit, ja que mes de un anava tocat per les caigudes, anar per la pista directament a Arnés. La cosa semblava monòtona, però vet aquí que el fet de haver de travessar un munt de vegades el riu, ens ha fet gaudir de un altre tipus de coses. Costa poc disfrutar com a nens si el cor és jove.\nPublicat per Joan ACA a 22:07 Cap comentari:\nSANT MARTI DE SESGUEIOLES 08/03\nAmb tot el temps que fa que sortim i ves per on encara hi ha algun lloc que no ens hi hem arribat, així es que avui el lloc triat ha sigut Sant Martí Sesgueioles, lloc nou que en Ramon ens ha incitat a anar-hi i no s’ha equivocat. Sortint per l’Espelt, Jorba i Copons, tot mullant-nos els peus, i després pujar la carena que porta direcció a Prats de Rei per abans de arribar-hi desviar-se cap a l’esquerra direcció Sant Martí Sesgueioles. El lloc triat per esmorzar ha sigut el restaurant Llenegues que al arribar, com que érem 15 membres, el propietari ha vist que no hi arribava, però amb una mica de paciència ens ha fet un esmorzar a base de botifarra la mar de bo. Cada dia ens adonem que aquesta canalla ja no necessiten “monitors” i se’ns escapen a cada moment, quina “canalla”.\nPublicat per Joan ACA a 18:29 Cap comentari:\nLA LLACUNA 01/03\nA la Llacuna que és a prop, tot i que es pot donar alguna volta i es fa una mica més llarg, si més no quan perds una mica el nord i vas a parar dins una finca, “sort que el bon home ens ha obert la porta”. Aquí es on hem anat avui un bon grapat de “membres”, sense pastor dons estava malalt. El que no ha sigut el mateix ha sigut el temps ja que a la sortida feia molt bon dia però després d’esmorzar la cosa s’ha girat i els núvols i el vent ens han acompanyat a la tornada, que com que és bastant curta també l’hem allargat tot pujant cap a dalt de la serra on hi ha la Creu, ja que pujar cap al Castell no ens ha semblat oportú i ho hem deixat per un altre dia.\nPublicat per Joan ACA a 8:07 Cap comentari:


Dilluns, 04 Gener 2016 12:33\nEl GOB ha demanat reiteradament al Govern de Francina Armengol que posi remei al desgavell territorial, urbanístic i turístic que deixà el Govern Bauzá.\nEn resposta a les nostres peticions, han declarat públicament que fan seves les peticions ecologistes, que el GOB presentà en forma d’Iniciativa Legislativa Popular aquest passat any 2015.\nPerquè els consellers del PP Carlos Delgado i Gabriel Company deixaren un llegat molt perniciós pel territori i pel medi ambient balear. Les seves lleis urbanístiques, turística i agrària faciliten projectes que poden desfigurar encara més les nostres illes. El remei que el GOB demana al Govern Armengol és la derogació d’articles i disposicions concretes d’aquestes lleis del Govern Bauzá.\nAra que els Reis d’Orient duran regals als nins i les nines de les Illes Balears, el GOB els demana que Govern Armengol rebi un cofre ben ple de rigor, compromís amb el territori i bon govern amb els que complir les seves promeses electoral i derogar els articles més perniciosos de les lleis Bauzá.\nPer fer-los les coses fàcils, aquí tenen una bona llista de derogacions i modificacions urgents de les lleis del Govern Bauzá:\nL’amnistia d’edificacions a sòl rústic (D.T. 10a de la LOUS 2/2014).\nEliminar la figura dels assentaments en el medi rural, perquè premien als infractors del sòl rústic (derogar els arts. 24 i 26 de la LOUS 2/2014).\nEliminar la resurrecció de zombis i fantasmes urbanístics (derogar la D.A. 6a de la LOUS 2/2014).\nDerogar la dispensa del compliment dels paràmetres urbanístics, territorials i turístics per les modernitzacions d’establiments turístics (D.A. 4a de la Llei 8/2012 del Turisme).\nDerogar les facilitats per fer equipaments a sòl rústic (D.A. 19a i D.T. 6a de la Llei 8/2012 del Turisme). Refermar la inadequació de fer més camps de golf/polo, la seva oferta complementària o centes comercials a sòl rústic.\nDesclassificar sòls urbanitzables i urbans no transformats i en condició rural. Modificar la Disposició addicional 6a i la disposició transitòria 1a de 1a Llei 7/2012 de mesures urgents per a l'ordenació urbanística sostenible.\nFer prevaler la legislació urbanística i d’ordenació territorial a l’agrària, eliminar la Disposició final 2a i l’article 104 de la Llei agrària.\nProtecció amb categoria d'ANEI-ANP dels espais inclosos en la Xarxa Natura 2000: LIC, ZEPA i ZEC. La seva protecció ha de ser urbanística, incloent-los a la Matriu de Sòl Rústic amb la mateixa protecció que les ANEI-ANP. Aquesta Matriu recuperaria també el seu nivell de protecció del sòl rústic de la Llei 6/1999 de les DOT, després del seu debilitament amb la Disposició Final de la Llei 12/2014 Agrària.\nRecuperar el principi d’exclusivitat d’ús pels establiments d’allotjament turístic que suposa posar fre a la transformació d’hotels en d’altres negocis.\nDescartar les noves autopistes i autovies.\nAplicar una moratòria de ports, per evitar la nova creació i ampliació dels existents.\nProhibir per llei la importació de residus.\nFomentar l’autoconsum energètic.\nReforçar la moratòria turística, amb una nova redacció per l’article 88.5 de la Llei 8/2012 del Turisme que imposi que per obrir una nova plaça calgui tancar-ne dues, Llei 8/2012 de Turisme, article 88.5.\nLlegir 1041 vegades\tDarrera modificació el Dijous, 07 Gener 2016 10:50\nMés en aquesta categoria: « Més d'una vintena d'entitats de Mallorca han signat aquest manifest en defensa de ses Fontanelles\tEl GOB crític amb l'impost turístic: ha de servir per rebaixar la pressió ambiental del turisme i no continuar «alimentant» el sector. »


Actors que no eren el mateix per culpa d’un paper - Pel·lícules\nActors que no eren el mateix per culpa d’un paper\nGetty Images Per Brian Boone/2 de març de 2018 12:11 pm EDT/Actualitzat: 23 de març de 2018 11:45 EDT\nL’actuació consisteix en connectar-se amb un personatge i fer que una persona que només existeix en una pàgina de guió es faci viva i sembli una persona real, carn i sang, pel bé del públic. És realment màgic quan un intèrpret el treu. La seva capacitat de canalitzar la creació d’un escriptor enriqueix un film –i la vida dels espectadors– amb noves visions sobre la condició humana. I no és aquest el punt de l'art?\nD'altra banda, és jugar amb el foc, tant psicològicament com físicament. De vegades en la línia del deure, un personatge pot arribar massa lluny a la pell d’un actor, o el procés de realització de la pel·lícula és un viatge tan difícil que l’intèrpret sent els efectes del paper molt després que les càmeres hagin deixat de rodar. El seu personatge es fa una mica massa real i mai no deixa plenament el cervell i el cos. A continuació, es mostren alguns actors que es deixen canviar definitivament per una pel·lícula d’una manera o altra.\nLa vida és com una caixa de bombons (que està fora de límits per a Tom Hanks)\nTom Hanks ha estat anomenat amb raó 'America's Dad. ' És una presència reconfortant, un estimat actor i un noi aparentment agradable, tant que va a protagonitzar una pel·lícula sobre Rogers, una persona és, probablement, més simpàtica i més amada que Hanks.\nLa seva persona és tan forta que és fàcil oblidar que Hanks és un actor meravellós, i un que es dedica a això. Ha posat el seu cos a través d'un rigorós turment físic per jugar-hi millor. Va perdre un munt de pes per jugar a un advocat morint de sida Filadèlfia, i una altra vegada per jugar a un nàufrag Repartiment. Però també ha guanyat pes per a altres pel·lícules, com l'entrenador Jimmy Dugan Una lliga pròpia. El 2013, Hanks va revelar que li havien diagnosticat diabetis tipus II, que culpava en part sobre les fluctuacions de pes relacionades amb les pel·lícules.\nQuan va matar Bill, Quentin Tarantino gairebé va matar també a Uma Thurman\nMentre filmava l’èpica, història de venjança en dues parts Mata Bill, L'escriptor-director Quentin Tarantino va demanar a l'estrella Uma Thurman realitzar una escena de conducció. Ella no volia fer-ho, li va semblar que el seient no havia estat assegurat correctament, però Thurman diu que Tarantino la va obligar pràcticament a fer-ho.\nLes preocupacions de Thurman es van acabar legítimes: va filmar l'escena i el cotxe grollera va sortir a la carretera i es va estavellar contra un arbre. Thurman va suportar lesions al genoll i al coll que encara li causen dolor més de 15 anys després. Tarantino va donar a Thurman les primeres imatges del sinistre del 2018, que va publicar Instagram per cridar als productors de la pel·lícula que, pel que fa a les seves ferides, van 'mentir, destruir proves i continuar mentint sobre el dany permanent que van causar i van optar per suprimir'.\nThurman no creu que el mateix Tarantino hagi actuat amb cap malícia, tot i que va trobar la trucada que hi havia 'negligent fins al punt de la criminalitat. '\nDe vegades, un cigarro és només un cigarro, però no per a Gary Oldman\nGary Oldman és un camaleó d’un actor, que suprimeix la seva forta personalitat i fins i tot sembla que desapareix en papers com Dracula, Sirius Black i Sid Vicious. El 2017 va assumir el que fins ara era el seu paper més destacat i obscur fins ara: Winston Churchill, en l'època de la Segona Guerra Mundial, en l'èpica de l'espècie de premis,Hora més fosca. Oldman mira, sona i es comporta exactament com el gran primer ministre anglès, incloent-hi el seu fumador de cigars gairebé constant.\nDurant el rodatge, Oldman va fumar al voltant de 400 cigars romans Romeo i Julieta: la marca preferida de Churchill a la vida real. 'Tindríeu un cigarro fumat a tres quarts i el prendríeu a la llum i, al cap d'un parell de cops, baixaria i, després, l'ambient tornaria a omplir-me amb un cigar nou, ' Va dir Oldman El periodista de Hollywood. Quan això va haver de passar per deu o més minuts per escena, Oldman va acabar patint pel seu art: 'Em vaig produir intoxicacions greus amb nicotina'.\nL’ Oscarscar de Kate Winslet va sortir a un preu\nKate Winslet va guanyar un Oscarscar per retratar a Hannah Schmitz, una analfabeta guarda del camp nazi que fa preses sobre un adolescent El lector -però valia la pena? Winslet va tenir dificultats per trobar el seu personatge i després deixar-lo anar després.\nAbans de rodar, Winslet va veure la pel·lícula d'un camp de concentració nazi, cosa que la molestava. 'Una vegada que veieu les imatges documentals del campament, llegeu qualsevol cosa a l'Holocaust, mai no podreu veure aquestes coses, no podreu mai escoltar-les, no llegir-les. Encara estic absolutament traumatitzat pel que vaig veure durant el procés de preparació ”, va dir Winslet The Huffington Post.\nsecrets d’anatomia de grisos\nDesprés de filmar-se, Winslet va dir que es va allunyar com una víctima d'un accident de cotxe que, d'alguna manera, no havia estat ferit a l'exterior, però sentia que no podia parlar-ne. Va ser veritablement aclaparador. Vaig anar realment a algun lloc. Jo estava en algun tipus de tràngol. I encara estic d'acord amb tot això.\nMila Kunis no pot suportar el pes\nCigne negre és una pel·lícula trepidant i fascinant, carregada d’actuacions de gran carrera per Natalie Portman, Winona Ryder i Mila Kunis, que en aquell moment va ser coneguda per Jack Jack Burkhart a vuit anys com a Jackie Burkhart a la web. Espectacle dels anys 70\nKunis està embruixant-se com la ballarina adversària, però també obsessió del personatge de Portman, un paper que va obligar a la ja minúscula actriu a baixar fins a només 95 lliures. Kunis va obtenir més tard els 20 quilos que va perdre sense cap problema. Però, en fer-ho, l'actriu diu que el seu cos 'mai no ha estat el mateix'.\nLa ràpida pèrdua de pes i el posterior augment van semblar que va canviar la forma mateixa de la seva figura: 'Quan vaig baixar a 95 lliures, jo tenia músculs, com una caseta de maó, però pell i ossos', va dir Kunis. Harper's Bazaar. “Quan el vaig recuperar, va anar a àmbits completament diferents. Tot el pes que em va deixar el pit em va anar al maluc lateral, a l’estómac ”.\nJake Gyllenhaal està embruixat per l'element menys esgarrifós de Donnie Darko\nMentre que el seu debut a la pantalla va ser un petit paper com a fill petit de Billy Crystal Slickers de la ciutat el 1991, Jake Gyllenhaal es va posar de debò com a actor amb el paper principal en el thriller psicològic pesadís (i clàssic del culte) de Richard Kelly.Donnie Darko.Gyllenhaal va interpretar a un estudiant d’escola privada profundament inquiet, les converses amb un monstruós i gegantí conill podrien representar la fi del món. Gyllenhaal és magistral en el paper desafiant, cosa que fa sorprenent que no fos la primera opció de Kelly.\nJason Schwartzman(Rushmore, The Darjeeling Limited)havia aterrat el paper i va començar a preparar-se per a la pel·lícula, però després es va retirar a causa d'un conflicte de programació. Gyllenhaal va dir en una xerrada SAG-AFTRA del 2016 que aquest estat de segona classe encara fa mal, i que 'el que podria haver estat' amb Schwartzman l’enfanta. 'Encara m'intimida fins avui, tot i que jo sóc qui ha jugat aquest paper' Va dir Gyllenhaal. Només el fet que hagués estat ell.\n'El coll, la meva esquena' - George Clooney\nGeorge Clooney sabia que hauria de filmar una escena de tortures per al thriller polític del 2005 Syriana, però probablement no pensava que acabaria passant pel dolor real. Mentre disparava la seqüència, Clooney va patir lesions al coll i a la columna vertebral. Quan els mals de cap posteriors es van tornar insuportables i va començar a bufar una substància del nas que va resultar ser líquid espinal, Clooney va buscar un tractament mèdic professional.\nMentre estava 'estirat a un llit d'hospital amb una IV al braç, incapaç de moure's, tenint aquests mals de cap on se sent com si patissis un infart', va dir Clooney Pedra rodant que contemplava el suïcidi, només per aturar el dolor. 'Comences a pensar, no vols deixar un desastre, així que vés al garatge, entra al cotxe, posa en marxa el motor.'\nUna cirurgia va alleujar sobretot totes les de Clooney Syrianaproblemes relacionats amb la salut i el dolor, però anys després del seu treball guanyador a l’Oscar a la pel·lícula, Clooney assegura que pot arribar a tenir mal de cap.\nAnne Hathaway es va imposar\nInterpretar potser el personatge més tràgic de l’increïble adaptació cinematogràfica del musical Les Miserables - Fantine, una prostituta que es desfà de la tuberculosi - Anne Hathaway es va sotmetre a una impactant transformació física.\nPrimer va perdre 10 quilos a través d'una neteja i, després, altres 15 menjant com una prostituta francesa del segle XIX amb una malaltia final de la vida real: dues petites porcions diàries de pasta de civada seca. 'Havia de ser obsessiu per a això: la idea era mirar a prop de la mort. Tenint en compte tota l’experiència –i no ho jutjo de cap manera–, va ser sens dubte una mica més “, va dir Hathaway Vogue (via The Huffington Post).'Sens dubte va ser una ruptura amb la realitat, però crec que és qui és Fantine de totes maneres.'\nRodar-se i preparar-se per filmar, però Hathaway entra en un 'estat de privació' tant emocional com físic. 'Quan vaig tornar a casa, no podia reaccionar davant el caos del món sense ser atabalat', va dir Hathaway. 'Em van prendre setmanes' fins que vaig tornar a sentir-me com a mi mateix.\nCançó cinematogràfica de cigne de Bjö rk\nBjörk és un dels músics més originals i creatius de tots els temps. Com altres estrelles del pop únic que van actuar a la interpretació (com Madonna i David Bowie, per exemple), el més famós islandès del món va fer un tomb.\nEl 2000, va actuar en el director de Lars Von Trier en el paper de fred Ballarina a les fosques. Björk va interpretar a una dona txeca que vivia a una ciutat rural nord-americana que es va cegant lentament, que també està intentant recaptar diners per a una cirurgia per evitar que el seu fill també es cegui. Ah, i és un musical! Per al seu debut cinematogràfic, Björk va acumular un munt de Premis del festival de cinema així com una nominació al Globus d’Or. Malauradament, filmar el musical va ser una experiència horrible per a la cantant i swan-dress aficionat.\nQuan es va estrenar la pel·lícula, es van registrar tensions entre Björk i Von Trier, inclòs un moment on l'estrella estava tan en contra de portar una samarreta, el director va intentar portar-la que la va arrencar i se'n va menjar part. El 2017, Va revelar Björk que un director danès sense nom la va víctimar amb avenços no desitjats. Després de rebutjar-lo, Björk va dir que la directora va trencar la cadira amb ràbia, 'com algú a qui sempre se li ha deixat entusiasmar les seves actrius'.\nDes de Trier negat que era el tipus, tot i que és danès, i Ballarina a les fosques és l'única pel·lícula que la cantant ha protagonitzat, fent ressò de la declaració que va fer l'any 2000 que es va fer amb cinema.\nEl Dude es troba i es troba amb la residència ...\nUn actor hauria de tenir la sort de tenir un paper icònic en una pel·lícula clàssica a la qual estigui sempre associat. Per a Jeff Bridges, aquest paper és el mestre de stoner zen, Jeff 'The Dude' Lebowski, a la pel·lícula de Coen Brothers, 1998 El Gran Lebowski. Però alguna cosa interessant ha passat en els vint anys que es va publicar aquella pel·lícula: Jeff Bridges sembla tenir-ho convertir-se en El tiet.\nPonts va ser famós durant dècades abans Lebowski, un nen estrella i fill de la llegenda hollywoodiana Lloyd Bridges que es va convertir en un home guapo i net i principal dels anys 70 i 80 en pel·lícules com El darrer espectacle d'imatges, Tron, i The Fabulous Baker Boys. Des de llavors LebowskiTanmateix, no ha deixat de jugar a Lebowski, ni al cinema ni a la vida real. Ha mantingut aquesta barba tan escandalosa quan juga a cowboys, drifters i malcontents en pel·lícules com Autèntic coratge i Cor Boig, i fins i tot Tron 2.0, on pronuncia la frase 'jazz biodigital, home, 'que sembla que provenia de Ponts o el tipus, i no dels escriptors d'una pel·lícula sobre el món de l'ordinador.\nquants anys té l’atzar el raper\nper què Chloe va deixar mares balladores?\nautèntiques mestresses de casa del comtat de taronja acomiadades


TAC12 TV - Diada de Santa Rosalia sense els principals objectius marcats\nLa diada de Santa Rosalia a Torredembarra no va complir els objectius previstos per les colles, especialment ambiciosos per part de la colla local, uns Nois de la Torre que no van poder complir el principal repte de la jornada, en forma de 2d7. Els de la camisa blau cel el van intentar a la segona ronda, però l'estructura va quedar lluny de poder-se carregar 33 anys després. Uns Nois que sí van poder descarregar per primer cop al seu historial el 5d7 amb l'agulla, que van completar a la primera ronda. Així les coses, els torrencs van completar la diada amb dos castells també amb el pilar al mig com el 3 i el 4d7 amb l'agulla, a l'espera de poder tornar amb el 2d7 al proper Concurs de Castells.\nUna diada que tampoc va deixar bones sensacions a uns Xiquets de Tarragona que després de descarregar d'entrada el 3d8, van veure com el 5d8 els quedava en intent desmuntat en dues ocasions abans d'entrar els poms de dalt de l'estructura. Els matalassers només van poder descarregar abans d'acabar el 4d8, ja que el pilar de sis va quedar en carregat de la mateixa manera que els havia passat fa uns dies per Sant Magí.\nL'actuació més complerta la van oferir uns nens del Vendrell que van descarregar sense dificultats la clàssica de vuit.\nTambé els dos castells de vuit van ser els millor castells que va portar la Joves de Valls aquest diumenge a Tortosa, els que van completar amb el 5d7.\nTambé hi van haver castells dissabte a Sant Pere i sant Pau, amb la tornada a les places de la colla local després de Sant Magí. Els de la camisa verda, van descarregar tres castells de la gamma lata de set com el 5d7 i el 3 i el 4d7 amb l’agulla. Tant a Sant Pere i Sant Pau com a Tortosa també hi van ser uns Xiquets de Vila-seca que van tenir en el 2d6 descarregat dissabte a la tarda el seu millor castell.\nMés en aquesta secció: « Torredembarra - Montblanc (1-2) Cal Jan presenta el pastís dels 60 anys dels Gegants de Torredembarra »


O d’octubre 2013 ~ ESCOLA ÍTACA, Vilanova i la Geltrú\nLa llengua Anglesa s´introdueix a la nostra escola des de P5.\nL´assoliment del domini de la competència comunicativa al final de l'etapa de primària, és la base sobre la qual giren totes les activitats dins l'àrea d´Anglès.\nAixí, des de ben petits, els nostres alumnes aprenen a través de cançons, jocs, tallers i activitats que ajuden a l'infant a interioritzar que la llengua Anglesa serveix com un mitjà de comunicació.\nAquest aprenentatge significatiu envolta totes les activitats en els diferents cicles, on hi juguen un paper important els desdoblaments per grups, que permeten un treball més individualitzat depenent de les necessitats de cada alumne.\nDes de la nostra àrea potenciem les teatralitzacions com a mitjà d´expressió oral.\nPer aquest motiu fem tallers de teatre en Anglès com a complement del treball fet a l´aula.\nDe la mateixa manera i com a eix transversal dins el nostre centre, potenciem el treball cooperatiu a través del projecte Reading in pairs, iniciat en el nostre centre des de l´any 2016.\nEstudiar una llengua és fer-la servir, per això participem en el projecte eTwinning que ens posa en contacte amb altres centres arreu d´Europa.\nWritting letters for our European friends.\nDonem molta importància a la celebració de les festivities relacionades amb la cultura Anglesa.\nI el més important ... Aprenem de manera lúdica i divertida!\nWe enjoy our corners\nIntroduim als infants al món de la informàtica mitjançant jocs que afavoreixen el domini del ratolí i programes educatius relacionats amb el que es treballa a l'aula.


Campanya (2020) d’intervenció arqueològica al poblat talaiòtic de na Nova – Lausa\nPublicat a 01/08/2020 01/08/2020 per Lausa\nCampanya (2020) d’intervenció arqueològica al poblat talaiòtic de na Nova\n13/07/2020: Hem començat la campanya.\nCampanya 2020 d’excavacío arqueològica a na Nova (1) de Lausa (Sebastià Vidal) a Vimeo.\n14/07/2020: Segon dia de campanya.\n15/07/2020: Tercer dia de campanya: Avui les tasques a Na Nova s’han centrat en continuar espedregant i excavant la zona d’enderroc adossada al talaiot. En alguns trams ja comença a aparèixer la roca mare. Igualment, s’han marcat algunes pedres i s’ha preparat la secció per a documentar-les abans de procedir a la seva extracció amb l’excavadora mixta.\n16/07/2020: Quart dia de campanya: Avui la jornada a Na Nova ha estat marcada per l’activitat de l’excavadora mixta, que ha extret els blocs més grossos de les zones est i sud-oest de l’exterior del talaiot. Així mateix, a primera hora, s’han muntat unes rampes de terra per tal que l’excavadora pugui accedir als sectors 3 i 4 sense afectar a la integritat d’algunes estructures muràries del poblat. Amb l’ajuda dels participants restants s’ha prosseguit amb l’excavació i l’espedregat manual de tot l’enderroc adossat a l’exterior del talaiot. Igualment, s’han passat dues noves seccions.\n17/07/2020: Cinquè dia de campanya: Les tasques del divendres a Na Nova han transcorregut amb tranquil·litat. Els participants han prosseguit amb l’excavació del sector 1, a l’exterior del talaiot, per intentar eliminar els nivells d’enderroc i donar visibilitat a l’estructura. Igualment, durant el dematí s’han realitzat comprovacions amb l’Estació total topogràfica al sector oposat per assegurar que les coordenades són correctes i així garantir que, quan s’intervengui en aquesta zona, la documentació gràfica serà acurada.\nCampanya 2020 d’excavacío arqueològica a na Nova (2) de Lausa (Sebastià Vidal) a Vimeo.\n20/07/2020: Sisè dia de campanya: Avui hem tingut visita institucional.\n21/07/2020: Setè dia de campanya. Avui, s’ha intervingut en dues zones de manera simultània. Per una part, al sector nord-oest de l’exterior del talaiot prossegueix l’excavació dels nivells sedimentaris, on la situació de relacions estratigràfiques continua adquirint complexitat. Al sector 4, s’ha espedregat manualment tota l’àrea per deixar-la llesta per a excavar l’estrat superficial i facilitar així les tasques d’espedregament mecànic; igualment, s’ha actualitzat la secció planimètrica per aquest sector. Segueix apareixent molt material en nivells superficials, algun de sorprenent com una moneda antiga.\n22/07/2020: Vuitè dia de campanya: Avui, a primera hora del matí s’han concentrat esforços al sector 4 per tal d’excavar el sediment superficial que cobreix el nivell d’enderroc de grans blocs d’aquesta zona. Apareix bastant quantitat de material, especialment notable pel que fa a les pegellides i altres mol·luscs. Així mateix, s’ha actualitzat la secció del sector 3. Més tard, també s’ha avançat al sector 1 després d’haver interpretat la composició estratigràfica d’aquesta àrea i haver pres les decisions relatives a la seva excavació.\n23/07/2020: Novè dia de campanya: S’ha continuat l’excavació del sediment superficial del sector 4, on de cada vegada s’intueixen amb major claredat alguns murs que s’adossen al talaiot i que podrien ser possibles habitacions, tot i que encara és prest per afirmar-ho. Al sector oposat, les tasques avancen amb major lentitud degut a la gran quantitat de material ceràmic i faunístic que apareix per sota del nivell d’enderroc.\n24/07/2020: Desè dia de campanya.\nImatge: Tolo Font\nEl que segueix, gràcies a en Sebastià Vidal, teniu una exploració del jaciment amb tècniques de fotogrametria: model 3D de malla poligonal texturitzada.\nCampanya 2020 d’excavacío arqueològica a na Nova (3) de Lausa (Sebastià Vidal) a Vimeo.\n01/08/2020: Avui, hem realitzat la darrera jornada de treball de camp per una temporada, ja que ara tocarà avançar amb la gestió de l’abundant material que ha sortit enguany. Les tasques d’avui s’han centrat en continuar excavant sediment superficial del sector 4 que cobreix, encara, parts de l’enderroc. S’ha aconseguit aclarir una mica més la zona del portal d’accés del talaiot, que de cada vegada apareix més destapada.\nSi voleu veure imatges de la campanya i de les jornades de neteja (prèvies a la campanya) ho poder fer a la galeria.\nCategoriesActivitats fetes, Anunci, Arqueologia, General EtiquetesCala Llombards, Dron, Excavació, Na Nova\nEntrada prèviaAnterior Cercam voluntaris per a les Talaies de Can Jordi\nEntrada següentSegüent Jornada de portes obertes a na Nova 2020 (anunci)


El cas Andratx arriba al president del Consell Consultiu Balear La República\nEl cas Andratx arriba al president del Consell Consultiu Balear\nEl president del Consell Consultiu, Miquel Coll Carreras, declararà avui en qualitat d’imputat davant del magistrat titular del Jutjat d’Instrucció número 12 de Palma, Álvaro Latorre, per la seva presumpta implicació en l’operació Voramar contra la corrupció urbanística a Andratx. El cas d’Andratx esquitxa així el president del màxim òrgan consultiu de les Illes, i posa en dubte la parcialitat del mateix consell.\nLa compareixença de Coll Carreres es produeix després de ser interrogat per la Policia Judicial i el Servei de Protecció de la Naturalesa (Seprona) de la Guàrdia Civil pel presumpte cas de corrupció urbanística desenvolupat a Andratx. En concret, va ser convocat el mes d’abril passat a les dependències de l’Institut Armat en relació amb la promotora immobiliària S’Almudaina Dos SL, i va quedar en llibertat amb càrrecs després de la declaració.\nLa imputació del president del Consultiu en la presumpta trama de corrupció va provocar la petició, per part dels grups de l’oposició, de la seva destitució al capdavant del màxim òrgan de consulta de les Balears. El PSIB-PSOE ha sol·licitat dues vegades la convocatòria de la Diputació Permanent de la Mesa del Parlament per debatre la destitució de l’empresari i advocat, tot i que, finalment, les peticions no han estat admeses a tràmit.\nL’operació Voramar va començar el mes de novembre passat amb la detenció de l’ara exalcalde d’Andratx, Eugenio Hidalgo, l’exdirector d’Ordenació del Territori del Govern, Jaume Massot, i l’exzelador d’Obres del municipi, Jaume Gibert, i la imputació d’un gran nombre d’empresaris, constructors i propietaris. Gibert i Hidalgo han restat gairebé dos mesos a la presó, acusats de diversos delictes de tràfic d’influències, blanqueig de diner, prevaricació i suborn, entre d’altres. El cas segueix encara en període d’instrucció.


EncampL’aïllament domiciliari que està vivint la població per culpa de la Covid-19 ha obligat a adaptar molts dels serveis que els comuns ofereixen als seus ciutadans. Un d’ells és el servei diari d’àpats per a la gent gran que abans es feia als menjadors socials dels casals, i que ara s’ha hagut de reinventar per garantir que tots els padrins i padrines del país que ho necessitin tinguin un dinar calent a taula.\nTot i que l’activitat a la cuina ha disminuït, ja que molts padrins han anat a viure amb les seves famílies i no requereixen d’aquest servei, l’adaptació en l’entrega del menjar ha suposat un canvi important per a l’equip de cinc persones de la cuina de Bio Bio, que encén els fogons a les 7 del matí i els apaga a quarts de 12, quan els àpats estan llestos perquè el comú els pugui repartir. “Abans entregàvem unes safates amb el menjar preparat i el comú s’encarregava de la seva distribució, però ara hem d’embalar nosaltres el menjar amb recipients individuals i posar-ho en bosses separades per fer-ho arribar a la tercera edat i que s’ho puguin escalfar al microones de casa”, detalla en Pablo.\nPerò no és l’únic canvi que els ha portat el coronavirus, aquesta empresa s’havia convertit en la primera del país en exportar el seu servei fora del Principat, però la crisi sanitària va obligar a aturar temporalment la iniciativa. Des de fa dos anys, serveix els seus menús a l’hospital de la Vall d’Hebron de Barcelona, on lliuren fins a 324 quilos de menjar cada mes.\ncomuns padrins coronavirus


Publication : lundi 13 janvier 2020 10:00\nAquest dissabte 18 de gener el programa especialitzat en curtmetratges Curtcircuit 33 estarà dedicat als quatre curts nominats als XII Premis Gaudí: Después también, de Carla Simón, amb producció d'Avalon PC; Suc de síndria, d'Irene Moray, produït per Distinto Films; Tahrib, de Gerard Vidal, amb producció d'Escac Films; i La higuera, de Mikel Mas, produït per Cornelius Films.\nEl presentador, Lluís Salgado, moderarà una taula rodona amb els quatre directors dels curts nominats enguany als premis del cinema català. També es projectarà el curt que es va endur el guardó en l'anterior edició dels Premis Gaudí: La última virgen, de Bàrbara Farré, amb producció d'Escac Films.\nMés informació: ccma.cat/tv3/curtcircuit-33


Mandonguilles amb cols de Brussel·les – Sabors de Casa\nPublicado por mnesweda el 8 noviembre, 2015 10 diciembre, 2016\nLes Mandonguilles sempre ens han agradat molt! Aquesta versió, amb cols de brussel·les, és diferent a les versions més típiques, i realment combinen molt bé. A més a més, quan les menges, sempre hi ha el factor sorpresa de saber si menges col o mandonguilla 😉\n250gr de carn de vedella, picada només una vegada\n250gr de carn de porc i una tira de cansalada, picada només una vegada\nLa molla d’un pa de pagès.\nSal, pebre i canyella en pols\nI evidentment les cols de Brussel·les.\nLa primera operació és blanquejar les cols. Treus la primera capa i una mica del tall si és massa gran, les neteges i les poses en aigua bullint amb sal, i quant l’aigua torni a bullir, comptes tres minuts i les passes immediatament a un bol amb aigua i gel per aturar la cocció.\nUn cop refredades, les asseques, les enfarines i les fregeixes lleugerament. Aquí no es tracta de coure les cols, només han d’agafar un to marronós a la capa externa; ja és couran conjuntament amb les mandonguilles a la cassola. Un cop fregides, les passes a un plat amb paper absorbent.\nDesprés et poses a fer les mandonguilles. Primer empapes la molla de pa esmicolada en llet, i seguidament barreges bé les dues carns, l’ou, la molla de pa (escorreguda, que no gotegi), ben amanida de sal i pebre i una punta (poca!) de canyella en pols. Per donar forma a les mandonguilles, és interessant comptar amb una bona ajudanta; la Paula s’ho va passar molt bé i li van sortir molt rodones!\nLes fregeixes en el mateix oli en el què has fregit abans les cols i les retires també a un plat amb paper absorbent. Igual que les cols, no cal fregir-les massa, la cocció es farà després, així que només cal que es torrin per fora, però que quedin crues per dintre.\nQuan tinguis fetes tant les cols com les mandonguilles, agafes una mica de l’oli que has fet servir per fregir, el poses a una bona cassola, i comences a fer un bon sofregit. Com sempre, sense presses! Ceba, pebrot, un cop ben fets ambdós, el tomàquet, i un cop ben sec, el gotet de vi ranci. Recorda fer el sofregit també amb sal, per a què la ceba perdi l’aigua més fàcilment i a més a més tot vagi agafant el seu punt de sal.\nQuan el sofregit estigui de nou ben sec, és a dir, el vi ranci s’hagi quasi evaporat, poseu a la cassola les mandonguilles i les cols, i quasi cobriu d’aigua. Millor que en falti una mica que no pas que en sobri, d’aigua. Quan l’aigua arrenqui el bull, poseu el foc al mínim i tapeu. A partir d’ara, compteu una horeta, només remenant de tant en tant.\nPassada la hora, acabeu de coure sense la tapa fins que la salsa agafi la textura que us agradi. Com que les mandonguilles i les cols s’han fregit amb farina, la salsa ja quedarà molt lligada, no cal que hi afegiu cap espessidor. I ja està, bon profit!\nCols de Brussel·lesPorcVedella\nEntrada anterior Crema de carabassa i castanyes\nPingback: Pollastre de Nadal | Sabors de Casa\nPingback: Mandonguilles amb sèpia – Sabors de Casa