About: Bartosz Soćko\nBartosz Soćko (Piaseczno, 10 de novembre de 1978), és un jugador d'escacs polonès, que té el títol de Gran Mestre des de 1999. És casat amb la també GM Monika Soćko. A la llista d'Elo de la FIDE d'octubre de 2015, hi tenia un Elo de 2599 punts, cosa que en feia el jugador número 10 (en actiu) de Polònia, i el 231è millor jugador del rànquing mundial. El seu màxim Elo va ser de 2663 punts, a la llista de febrer de 2014 (posició 84 al rànquing mundial).\nBartosz Soćko 2013.jpg\nMàxim Elo: 2663\nFitxa de Bartosz Soćko a Olimpbase\nBartosz Soćko (Piaseczno, 10 de novembre de 1978), és un jugador d'escacs polonès, que té el títol de Gran Mestre des de 1999. És casat amb la també GM Monika Soćko. A la llista d'Elo de la FIDE d'octubre de 2015, hi tenia un Elo de 2599 punts, cosa que en feia el jugador número 10 (en actiu) de Polònia, i el 231è millor jugador del rànquing mundial. El seu màxim Elo va ser de 2663 punts, a la llista de febrer de 2014 (posició 84 al rànquing mundial). (ca)\nBartosz Soćko (ca)


Athina: de febrer 2018\nSemblances entre l'Antiga Roma i "Star Wars"\nProbablement si algun cop hem vist alguna pel·lícula de "La guerra de les galàxies", ens haurem centrat tant a gaudir de tota la ciència-ficció i tot el conjunt d'aventures que se'ns presenta, que no haurem parat gaire atenció a què potser George Lucas va extreure moltes de les seves idees d'una civilització què, tot i haver passat un bon grapat de segles, no és tan llunyana com diu a les pel·lícules. En efecte, aquesta antiga civilització és l'antiga Roma. Aquí us presento uns quants factors que segurament han servit per crear "Star Wars".\n1. Coruscant, la capital de la República galàctica:\nTot i que aquesta mega ciutat (que segons George Lucas omple tot el planeta Coruscant) ha rebut probablement influència dels gratacels de Nova York, també podem adornar-nos del fet que gairebé tota la ciutat té la mateixa arquitectura, just com també ho tenia l'antiga capital romana.\n2. El Senat:\nLa segona coincidència és una de ben clara. La República galàctica no té ministres, sinó senadors, de fet, el sistema polític galàctic és pràcticament idèntic al sistema de la república romana, l'única diferència és que al món fictici de "Star Wars" hi podem trobar un Canceller Suprem, que té les mateixes funcions que un president del govern. Tot i això, durant l'episodi III, si parem atenció a una conversa entre els personatges principals (l'Obi-Wan Kenobi i l'Anakin Skywalker) podem sentir que comenten que el Canceller Suprem Palpatine ha estat reescollit en el seu càrrec durant quatre anys més amb l'única aprovació del Senat i sense convocació d'eleccions. Aquest succés també era comú al Senat de la República Romana, de fet Juli Cèsar va ser reescollit unes quantes vegades. També hi destaca que en certes ocasions el Canceller Palpatine porta una vestimenta que ens pot fer recordar les togues dels senadors romans.\n3. De la República a l'Imperi:\nUna altra similitud és el fet que una vegada acaben les guerres clon (les quals podrien ser un equivalent a la II i III Guerra Civil romanes) el Canceller Palpatine aconsegueix desfer-se dels Cavallers Jedi, la amenaça més gran que podria fer-lo fracassar en tots els seus plans per arribar al poder absolut. Una vegada fet això, convoca un ple al senat per anunciar noves reformes, les quals li atorguen tot el poder a ell (auto proclamant-se emperador) i reorganitzen la república en el Primer Imperi Galàctic on el senat no té cap tipus de poder polític real. Això és semblant al que va passar realment a l'antiga Roma, quan Juli Cèsar va començar a reunir tot el poder, i tot i no viure per veure-ho, finalment Roma es convertí en un Imperi on l'emperador o "Caesar" tenia tot el poder sobre tot el territori romà.\n4. La guàrdia del canceller/emperador:\nSi observem els guàrdies que protegeixen al Canceller o a l'emperador, podríem veure certa semblança (pel que fa al seu uniforme), amb la Guàrdia Pretoriana que durant l'imperi romà protegien el Cèsar.\n5. L'amfiteatre de Geonòsis:\nCap al final de l'episodi II, podem veure com els protagonistes són portats a una mena d'amfiteatre per ser devorats per unes bèsties alienígenes. Això ens pot recordar a les famoses "Venationes", espectacles que es duien a terme en els amfiteatres i en les quals els gladiadors havien de lluitar contra feres salvatges com lleons o tigres.\n6. Les curses de Baines:\nDurant l'episodi I, se'ns mostra una cursa de Baines, les quals podríem relacionar amb les curses de Moto GP o la Fórmula 1, però també (pel disseny dels vehicles i la violència de les curses) podem relacionar-les amb les curses de cavalls que es feien al circ romà.\nAquestes són les sis similituds que he trobat entre l'antiga Roma i "Star Wars", segurament no les he trobat totes. I vosaltres, podeu recordar cap?\nPublicat per AARON TRIGOS a 10:18 2 comentaris:\nEtiquetes de comentaris: cinema, civilització, Roma\nDins del sacerdoci romà, un grup particular i específic van ser les vestals, sis dones la missió de les quals era vigilar i preservar el foc sagrat del santuari de Vesta, sota l'autoritat de la Gran Verge Vestal.\nLa funció exercida per les vestals es considerava de primeríssima importància. Els romans consideraven que la destinació de Roma estava lligada al manteniment del foc sagrat del temple de Vesta i, si aquest s'extingia, Roma mateixa es ressentiria. Per aquest motiu, es tractava de dones acuradament seleccionades, que gaudien d'un alt respecte.\nLes vestals eren en total sis, que designava el gran pontífex. Per ser seleccionades havien de ser filles de famílies importants, tenir entre sis i deu anys, ser verges i ser molt belles. Les escollides eren separades de la seva família. Les portaven al temple, on els hi tallaven el cabell i les sotmetien a una prova: les deixaven penjades per provar que realment no necessitaven a la seva família.\nQuan acabaven el seu servei, podien tornar amb la seva família, casar-se i formar la seva pròpia família, o quedar-se dintre del temple.\nLa feina més important d'una vestal era mantenir el foc sagrat encès en el temple de Vesta, que estava situat al fòrum romà. Si el foc s'apagava, el Senat es reunia per determinar-ne la causa i solucionar-la, després es purificava el temple i el tronaven a encendre.\nLes vestals tenien privilegis i honors: se'ls hi reservaven llocs de privilegi en els actes públics als quals havien d'assistir; viatjaven en un carpentum (un carro de dues rodes cobert) i eren precedides per un lictor que portava vares i destrals per infligir càstigs a les persones que no respectessin a la vestal o als seus drets, entre els quals es trobava el dret de preferència de pas; eren les úniques dones que disposaven d'un estatus similar al dels homes romans i podien testar encara vivint els seus pares i disposar dels seus béns i herència sense necessitat de tutor; podien alliberar a un condemnat a mort, absolent-ho de la pena, solament amb creuar-se amb el reu de forma casual, la qual cosa ens dóna una idea del rang i prestigi del qual gaudien en la societat romana; podien disposar de totes les seves possessions i fins i tot podien fer testament, encara que el seu pare o qualsevol altre home de la família encara estigués viu.\nEl reglament de conducta de les vestals, però ,era molt estricte i estaven sotmeses a la disciplina del Pontifex Maximus, que s'encarregava de presidir els ritus, establir les regles de convivència, les normes per al desenvolupament, les cerimònies públiques i vetllar pel compliment de les normes de conducta de les vestals i en cas d'incompliment imposar-los el corresponent càstig.\nLes vestals tenien algunes prohibicions i responsabilitats per les quals podien ser durament castigades. El més important de tot era que no s'apagués el foc del temple. Si aquest s'apagava, doncs es considerava que el nou foc era impur i que ocasionaria greus mals a Roma. Si això succeïa, el Senat es reunia i parlaven sobre les causes i les conseqüències del fet; després el foc tornava a encendre's. La vestal que havia estat de guàrdia quan la flama s'havia apagat era lapidada. La mort de les vestals no era, no obstant això, igual que les de la resta: enmig d'espantoses cerimònies en les quals es recordava a les divinitats més malignes, la Vestal castigada havia de baixar a la seva pròpia tomba, on la tancaven amb una làmpada, una mica d'oli, pa, aigua i llet. Així doncs, la infortuna moria d'inanició.\nPer aquelles Vestals que perdien la virginitat, se les enterrava vives, mitjançant un ritual, tancant-les al Campus Sceleratus, prop de la porta Pujol, i se li tancava en una estança amb menjar, un llum i un llit i se li deixava fins que moria. L'home amb qui la vestal havia maningut relacions sexuals, era condemnat a mort per suplici.\nPer a incompliments lleus de les normes, el càstig consistia a assotar-les.\nA Roma, no es podia enterrar a ningú a la ciutat. Per això, per no dir que les enterraven vives, es deia que a les vetals se les tancava "en una estança habitable" sota terra.\nPublicat per Nur Riadh a 14:41 1 comentari:\nEtiquetes de comentaris: Roma, vestals\nÉs el panteó de Roma un rellotge solar?\nEl Panteó de Roma o d'Agrippa és un dels edificis de l'antiga Roma més ben conservats. Originàriament va ser construït com a temple dedicat a les set divinitats planetàries (el Sol, la Lluna, Venus, Saturn, Júpiter, Mercuri i Mart). L'edifici el va fer construir a l'any 27 aC el polític i general romà Marc Vipsani Agripa, però després d'un 'incendi al 80 d.C, Adrià el va reconstruir totalment, entre els anys 118 i 125 d.C i en va alterar la seva estructura. Adrià va voler homenatjar al cònsol Agripa amb la gran inscripció en llatí que hi ha en la façana, la qual significa "Marc Agripa, fill de Luci, cònsol per tercera vegada, ho va fer".\nLa llum pot arribar al Panteó a través de dues zones: la gran porta d'entrada, en el nord, i el forat en el sostre (oculus). L'edifici s'orienta al nord i, per tant, la llum del sol només pot entrar directament a l'edifici a través del sostre. La llum que entra pel migdia traça una línia a l'interior de l'edifici que varia amb els mesos: durant l'estiu, quan el sol està més alt en el cel, el feix es mou en la part baixa de les parets del Panteó, i en hivern la llum arriba directament a la part superior de la cúpula. Però el fenomen més curiós es produeix durant els equinoccis d'hivern i estiu, quan el feix solar dibuixa una trajectòria sobre el punt que uneix la cúpula i les parets del Panteó.\nSegons el científic Miguel Cabanillas: "És impossible que sigui una coincidència que la llum del sol arribi a l'equador de la cúpula just durant l´equinocci, perquè això és resultat de la forma de l'interior de la cúpula, i l'interior de la cúpula està deliberadament construït perquè tingui l'aspecte d'un perfecte hemisferi, encara que estructuralment no ho sigui"\nMalgrat demostrar que el Panteó era utilitzat com a rellotge solar, no es pot saber si aquest era el propòsit principal del seu arquitecte.\nPublicat per Alba Plaza a 14:33 3 comentaris:\nEtiquetes de comentaris: arquitectura, Panteó, Roma\nEn el dialecte eòlic Safo vol dir "transparent, translúcid".\nSafo de Lesbos o també coneguda com Safo de Mitilene neix aproximadament cap el 650 aC i morí al voltant del 580 aC va ser una compositora i poetessa grega.\nSafo provenia d'una família aristocràtica. El seu pare es deia Escamandrònim, la seva mare Cleis i tenia tres germans més petits que ella.\nQuan es declarà la guerra entre Lesbos i Atenas, el seu pare va a lluitar i com a conseqüència és mort.\nSafo participà en lluites polítiques. Ella s'exilia cap a Sicília i allà es casa amb Cerciles, un mercader, amb el qual va tenir una filla.\nDurant la seva estancia a Sicilia va estar en contacte amb moltes cultures, això la fa créixer intel·lectualment. En aquesta època Safo es converteix en el centre de la vida cultural i artística de Sicilia. Es queda vidua poc temps desprès de casar-se i heretà la fortuna del seu marit.\nDe tornada a Lesbos, Safo crea un grup de noies que rendien culte a Afrodita, tot i que altres versions diuen que aprenien a recitar cançons, i que confeccionaven flors i collarets. El que es cert és que convivia amb elles i que entre elles hi havia relacions amoroses. Això ho podem saber a través dels seus poemes\nSafo és la primera poetessa grega en escriure subjectivament, és a dir, sobre el seus sentiments. També la manera com ella escriu acaba tenint el nom de vers sàfic. Un vers sàfic és un vers de deu síl·labes que té la tercera, la vuitena i l'última síl·laba tònica i acaba en paraula plana\nNomés es coneixen alguns fragments dels seus poemes, de fet tot el que sabem de la seva vida els deduïm a partir dels seus poemes. El contingut amorós dels seus poemes fa que la gent comences a parlar sobre ella.\nEls seus poemes es recitaven a Atenes, i més tard els poetes romans lloaven els seus poemes. Ha sigut probablement la poetessa més imitada i traduïda de l'antiguitat clàssica. La seva poesia va servir d'inspiració a poetes, com Catul, Horaci i Ovidi.S afo adquireix el nom de la decena musa per la seva importància dins del món de la poesia.\nD'entre els fragments que s'han conservat està Himno en honor a Afrodita. Les característiques de les seves obres són la naturalesa (serena i dolça), la bellesa de la dona, l'erotisme i les festes matrimonials.\nPublicat per valeria nicole flores soliz a 10:50 1 comentari:\nEtiquetes de comentaris: Grècia, literatura, Safo\nAtamant, rei de Bootia i la seva dona Nèfele van tenir un fill anomenat Frix i una filla anomenada Hel·lè. Al cap d'uns anys, Atamant va deixar Nèfele i es va casar amb Ino, que es va enamorar de Frix, però ell no l'estimava a ella. Aquest rebuig la va fer enfadar tant que va intentar matar-lo junt amb la seva germana. Però Frix i Hel·lè van ser salvats per la seva mare, que va enviar un moltó perquè els rescatés i els portés fins a un lloc on estiguessin segurs. Aquest moltó era Crisomallus, fill del déu del mar Neptú i Teòfane. El moltó va acompanyar els germans a un lloc segur, però Hel·lè es va ofegar al mar durant el viatge. Ja a terra Crisomallus li va dir a Frix que el sacrifiqués i li va donar el seu mantell daurat com a regal de comiat i després de la seva mort va pujar immediatament cap a les estrelles. On va passar a representar Aries.\nMoment en el que Hel·lè cau al mar.\nJoana Estrada Vila\nPublicat per joana a 6:32 1 comentari:\nEtiquetes de comentaris: horòscop, mitologia


El Consell aprova el decret que desenvolupa la Llei d'Igualtat de les persones LGTBI | Valencia Extra\nEl Consell ha aprovat el decret per al desenvolupament dels preceptes continguts en la Llei d’Igualtat de les persones LGTBI, establint els mecanismes, mesures i procediments destinats a garantir els drets que la Llei reconeix per a totes les persones LGTBI que es troben en l’àmbit territorial de la Comunitat Valenciana.\nEl decret estableix els principis generals que les administracions públiques de la Generalitat hauran de contemplar com el respecte i protecció de la població LGTBI, garantir els seus drets de manera real i efectiva, així com facilitar la seua participació i representació en tots els àmbits de la vida social.\nAixí mateix, hauran de contribuir a la superació dels estereotips que afecten negativament la percepció social de les persones LGTBI i, en definitiva, treballar per a aconseguir una societat més justa, lliure i equitativa basada en la igualtat d’oportunitats de les persones LGTBI i en l’acceptació de la diversitat com un valor.\nEl decret aprovat pel Ple del Consell regula la composició i funcionament del Consell Valencià LGTBI com a òrgan de participació ciutadana en matèria de drets i llibertats de les persones LGTBI, encarregat de l’avaluació i seguiment de l’aplicació de la Llei i de l’Estratègia Valenciana per a la Igualtat LGTBI.\nEl Consell estarà integrat per una presidència, dues vicepresidències, vocalies i una secretària, i la seua composició respondrà a criteris d’una presència mínima del 50% de dones i del 50% de persones no vinculades a les administracions públiques.\nCal destacar la presència com a vocalies de 12 persones en representació de les associacions que tinguen entre els seus fins a la defensa dels interessos de les persones LGTBI i que compten amb seu en la Comunitat Valenciana, així com 2 persones professionals que hagen destacat en el seu treball i en la seua qualitat d’expertes en l’àmbit LGTBI.\nEntre les funcions que haurà de realitzar el Consell destaca, entre altres, realitzar propostes per a aconseguir la plena visibilitat i igualtat de la població LGTBI, evitar la discriminació i prevenir tots els fenòmens de la LGTBIfòbia, així com formular propostes i recomanacions per a fomentar la igualtat, la llibertat, el benestar i la inclusió social de tot el col·lectiu.\nAixí mateix, realitzarà informes i promourà estudis i iniciatives sobre actuacions i projectes relacionats amb la igualtat de les persones LGTBI. Anualment, informarà les Corts sobre la situació del col·lectiu en l’àmbit de la Comunitat Valenciana.\nAtenció a les persones LGTBI\nLa Generalitat disposa d’un servei públic d’informació, orientació i assessorament integral, inclòs el psicològic, legal, administratiu i social, amb inclusió dels seus familiars i persones reunides, amb independència de la seua procedència i situació administrativa, en relació amb les necessitats de suport específicament lligades a la condició de persona LGTBI.\nEl servei atén de manera específica a les persones trans en les seues necessitats socials, oferint orientació educativa i laboral i assessorament en qüestions jurídiques i sanitàries.\nAixí mateix, presta una atenció integral, incloent-hi l’assessorament jurídic, a les persones LGTBI víctimes de violència per LGTBIfòbia i sol·licitants d’asil per motius d’orientació sexual, identitat de gènere, expressió de gènere, desenvolupament sexual o grup familiar.\nEl servei és l’encarregat de fer la proposta a la direcció general amb competències en matèria LGTBI per a la derivació a habitatges per a acolliment temporal de persones en situació d’especial vulnerabilitat o d’exclusió a causa de la seua orientació sexual, identitat de gènere, expressió de gènere, desenvolupament sexual o grup familiar.\nPersones LGTBI majors\nL’atenció gerontològica que reben les persones LGTBI a través dels serveis socials, assistencials o residencials, es realitzarà seguint un protocol d’atenció i coordinació que serà realitzat conjuntament entre la direcció general amb competència en protecció de les persones majors i la direcció general amb competències en matèria LGTBI.\nEl personal encarregat de l’atenció gerontològica, tant en l’ajuda en domicili com en l’atenció residencial, haurà de tindre coneixement, per formació o per experiència, de les realitats LGTBI. A aquest efecte s’establiran les mesures necessàries per a garantir la seua específica formació.\nInfància i adolescència LGTBI\nAixí mateix, i per a atendre la infància i adolescència LGTBI s’inclourà en els protocols de prevenció, acompanyament i intervenció davant supòsits d’assetjament o violència, quan estiguen motivats per LGTBIfòbia relatives a l’àmbit familiar, les especificacions corresponents a aquesta situació.\nAquests protocols seran d’obligat compliment per a tots els serveis que tracten amb persones menors d’edat i estiguen sostinguts amb fons públics de manera total o parcial.\nEl mateix ocorrerà quan aquests supòsits d’assetjament o violència succeïsquen en l’àmbit escolar i educatiu.\nAtenció de víctimes de delictes d’odi\nEl decret estableix així mateix que la conselleria competent en les oficines d’atenció a víctimes del delicte, conjuntament amb la conselleria competent en matèria LGTBI, elaboraran el protocol per a l’atenció a les víctimes de delictes d’odi per motiu d’orientació sexual, identitat de gènere, expressió de gènere, desenvolupament sexual o grup familiar.\nAquest protocol serà aplicable en tots els serveis públics, especialment els de sanitat i seguretat i emergències, tant de competència local com autonòmica, que tindran una coordinació especial amb els cossos policials dels municipis que tinguen grups especialitzats en la prevenció dels delictes d’odi.\nIgualtat LGTBI en l’ocupació\nFinalment, el decret estableix també que la conselleria competent en ocupació crearà un premi per a aquelles empreses que realitzen bones pràctiques en matèria d’inclusió i de promoció i garantia d’igualtat i no discriminació per raons d’orientació sexual, identitat de gènere, expressió de gènere, desenvolupament sexual o grup familiar, entre les quals s’inclouran mesures específiques, preferiblement de manera negociada amb la representació legal de la plantilla o sindical, en plans de diversitat o convenis col·lectius i elaboració de protocols de prevenció i actuació enfront de l’assetjament laboral per raons LGTBIfòbiques.


Els delictes es redueixen però augmenten les infraccions de trànsit i els decomisos de marihuana a Sant Quirze | Diari Sant Quirze\nInici » a-ultimesnoticies » Els delictes es redueixen però augmenten les infraccions de trànsit i els decomisos de marihuana a Sant Quirze\nLa Junta de Seguretat Local, l’òrgan encarregat d’analitzar les dades policials, que compta amb la presència dels caps dels diferents cossos policials amb presència al municipi sota la presidència de l’Alcaldessa, va reunir-se ahir a la sala Josep Brossa de la Patronal en una sessió oberta a la ciutadania.\nLa primera intervenció va anar a càrrec del sostsinspector de la Policia Local de Sant Quirze del Vallès, Andreu Tàpia, que va explicar que la regressió de la pandèmia havia reduït també les intervencions de la Policia local, amb 451 menys que el 2020. En total, els policies santquirzencs van fer 8188 actuacions, de les quals el 47% van ser iniciativa pròpia i el 53% requeriments de la ciutadania.\nEl centre de la població i el Mas Duran concentren la majoria dels incidents perquè, tal com va explicar Tàpia, són el centre neuràlgic de l’activitat del poble i també és per on discorre la gran majoria del trànsit. Altres dos espais que generen força activitat són el polígon industrial Can Torras Can Llobet i el polígon industrial de Can Feu. El primer, per la macro-discoteca i el segon, per ser l’espai on hi ha grans concentracions de cotxes que han merescut important atenció per part de la Policia Local.\nEn relació al trànsit, el poble va haver de lamentar 140 accidents, 94 sense ferits, 42 amb ferits lleus i 2 d’ells mortals per atropellament, i es van posar fins a 1105 denúncies. Els accidents han augmentat respecte el 2020, que hi va haver poca mobilitat per la pandèmia, però no han arribat a ser tants com al 2019, quan n’hi va haver 148. Destacar també l’activitat policial relacionada per les molèsties entre veïnat, fins a 408, la gran majoria d’elles per sorolls, i fins a 339 per desperfectes a la via pública.\nSegons Enric Cervelló, el cap de l’Àrea Bàsica de Mossos amb competència al municipi, Sant Quirze és un municipi segur i, en general, s’ha observat un descens dels delictes. Entre abril de 2021 i març de 2022 es van produir 952 delictes contra el patrimoni a Sant Quirze del Vallès, que s’han reduït un 11,3 % respecte el període entre abril 2019 i març 2020. D’aquests delictes, els furts representen un 34,5 % del total i, segons van explicar els Mossos, la gran majoria es concentren al voltant de la macro-discoteca ubicada a Can Torras-Can Llobet, on també s’apleguen la majoria de robatoris amb força a interior de vehicle dels 92 totals. De fet, fins a 160 actuacions policials van tenir lloc a l’entorn d’aquest espai, on en un any hi ha hagut 46 agressions i 36 detencions, 3 d’elles per violació. Aquestes dades van fer reaccionar al públic assistent, que va preguntar si l’Ajuntament podia tancar un espai com aquest que generava tants conflictes. Segons van explicar els ponents, la competència en relació al cessament és exclusiva dels Mossos d’Esquadra.\nEl segon delicte contra el patrimoni més important a Sant Quirze del Vallès són les estafes per internet. D’aquestes se’n van comptabilitzar fins a 190 el darrer any. En aquest punt, els Mossos van explicar la importància d’assessorar-se bé i tenir coneixement d’on comprem i posem dades bancàries o personals a la xarxa. Pel que fa a robatoris amb força a domicilis se’n van denunciar 56, un 33,3 % menys que el període anterior. També han disminuït els robatoris amb força a establiments un 87,5%, passant de 16 a 2, tot i que sí que van incrementar en dos els robatoris amb força a empresa, passant de 14 a 16. La dada global de robatoris amb força a Sant Quirze, 200 en total, ha augmentat un 9,9% degut a l’increment de robatoris amb força a vehicles, un total de 92, que augmenta un 91.7 % i es concentra principalment al voltant de la macro-discoteca del polígon Can Torras Can Llobet. En canvi, els robatoris amb violència o intimidació s’han reduït un 28%, de manera molt especial a l’espai públic, on se’n van produir 26 enfront els 47 registrats anteriorment.\nEls cossos policials van realitzar un total de 60 detencions durant l’any passat, un 15,4% més que l’anterior. D’aquestes, el 35% les va fer la Policia Local de Sant Quirze del Vallès i el 65% els Mossos d’Esquadra. La majoria dels detinguts, 53, eren homes i la franja d’edat que concentra més detinguts és la compresa entre els 18 i els 25 anys, amb un 46,7%. Per nacionalitats, el 56,7% eren espanyols i la resta distribuïts per diversos països d’origen. La ciutadania va fer fins a 1357 peticions de servei als cossos policials durant l’any passat. D’aquestes, 572 estaven relacionades amb la seguretat ciutadana, 375 amb trànsit i 208 amb la policia administrativa, és a dir, la que s’encarrega d’inspeccions i control, entre altres. La policia assistencial va fer un total de117 actuacions, i es va d’intervenir 55 vegades per mantenir l’ordre públic, 35 per ocupacions il·legals de propietats particulars i 18 per atendre emergències.\nLa Junta de Seguretat va comptar també amb representants de la Policia Nacional, encarregats de l’expedició de documentació i del control de delictes contra la salut pública que, segons van exposar, cal destacar l’augment generalitzat de decomisos de marihuana, 14.400 plantes i 330 kg de droga tractada al 2021 i 17.624 plantes i 364,6 kg en el que portem d’any.\najuntament de Sant Quirze del Vallès decomissions Diari Sant Quirze marihuana News SQ Policia de la Generalitat-Mossos d'Esquadra Policia Local de Sant Quirze Sant Quirze del Vallès\t2022-05-25


pintures archivos - Soca art\nSalvador Dalí en Soca Bio Art\nabril 4, 2019 /0 Comments/in Pintura /by desarrollo\nObres d’art de Salvador Dalí en Soca Bio Art\nSalvador Dalí va ser un dels autors més important de la història de la nostra pintura recent. Durant el segle XX les seves realitzacions van sorprendre el món, no només per la seva personal execució sinó per la temàtica que anava triant i la manera en què reflexionava entorn d’això.\nExemples de les seves propostes hi ha milers, encara que són “La persistencia de la memoria” amb aquests rellotges tous que tant agraden entre el públic aficionat a l’art; el quadre “Somni causat pel vol d’una abella al voltant d’una magrana un segon abans de despertar”, on tigres salin d’un peix abissal i veiem a una dona nua en primer terme; o “La temptació de Sant Antoni”, on el món oníric i la realitat es barregen per a donar forma a un capítol religiós.\nLes creacions de Salvador Dalí van aconseguir aconseguir al gran públic. Mostra d’això és, per exemple, el quadre “Los elefantes”, que va pintar l’any 1948, i en el qual l’artista modelava un nou concepte de l’animal en posar-li unes llarguíssimes potes que l’elevaven al cel.\nEn tots els casos, els quadres esmentats i els que no s’han ressenyat, ens descobreixen a un Salvador Dalí que es preocupa pel dibuix, que juga amb els colors per a crear clarobscurs, que divideix el quadre de manera acadèmica per a crear altres mons no realistes, que sotmet a la realitat a una reinterpretació constant per a posar-la en dubte. És a dir, a un artista complet en el qual prevalia el mestratge sense necessitat de renunciar a la creativitat.\nUna mirada que va estar influenciada (i molt) per Gala (Elena Ivánovna) qui el va ajudar a concretar moltes obres pictòriques i li va inspirar per a continuar donant forma a la personalitat excèntrica que es va construir Salvador Dalí en vida. L’artista era tan conscient de la influència que Gal·la tenia en el seu treball que, a partir de determinat moment, va començar a signatures les seves creacions com a Gal·la-Dalí.\nMolts són els investigadors que avui dia han abordat la particular relació que tots dos tenien. I és que Gal·la va estar durant molts anys relegada al paper de musa de l’artista; el que amb el pas del temps s’ha desmentit completament.\nAvui dia Salvador Dalí continua sent un valor segur en el món de l’art, per aquest motiu hi hagi molts col·leccionistes interessats a fer-se amb alguna de les seves creacions. Per petites o estranyes que estan siguin, sempre hi ha algú disposat a licitar per les realitzacions que van emanar d’un geni com el seu.\nEn Soca Bio Art comptem amb dos originals de Salvador Dalí. Un d’ells és una litografia i serigrafia en color titulada “Galatea”, de 59 x 50 centímetres en el qual s’endevina el bust d’una dona sobre les quals es projecten figures esfèriques creant una sensació de somni molt original. Signat per l’artista suposa una de les peces estrella de la col·lecció. El seu preu és de 375 euros. Només hi ha un exemplar d’aquesta creació.\nUn altre exemple del treball realitzat per aquest artista català és el dibuix titulat “75è AniversariFC Barcelona”. Una litografia i serigrafia en blanc i negre en la qual el pintor de Figueres reprodueix l’escut del club de futbol en un entorn de línies i blancs on una figura (no sabem si humana) sosté un bàcul del qual sali fum. Un fum que fa dibuixos en l’aire i que suggereix elements quotidians amb altres excepcionals. La seva grandària és de 45 x 32 centímetres. El cost d’aquesta creació, de la qual només hi ha un exemplar en la nostra galeria, és de 175 euros.\nPer a veure qualsevol de les dues obres ressenyades no tens més que acostar-te a la nostra pàgina web i conèixer els detalls d’aquesta. I, si malgrat això, vols més detalls o tens una curiositat, no dubtis a posar-te en contacte amb nosaltres. Estarem encantats d’atendre’t.\nhttps://soca-art.com/wp-content/uploads/2021/10/LOGOup-1-300x300.png 0 0 desarrollo https://soca-art.com/wp-content/uploads/2021/10/LOGOup-1-300x300.png desarrollo2019-04-04 11:00:202019-04-08 08:49:42Salvador Dalí en Soca Bio Art


Han de tenir els nostres déus (Jaume Funes)\nSopem al menjador de l’hotel. Dues noies d’edats adolescents ho fan, amb les seves famílies, en taules contigües. Una d’elles porta el cap cobert amb mocador i vesteix una llarga túnica. L’altra, melena rossa a l’aire, porta samarreta estripada que deixa veure sostenidors de color i estètica seductora. La primera es fa càrrec del seu petit infant, mentre la seva mare també cuida el seu propi nadó. Més nens, un pare i un gendre completen la taula. La segona comparteix el seu sopar, amb malenconia i silenci, amb pare i mare que tenen aire de professors universitaris francesos. El que passa al seu costat no sembla que els interessi gens.\nLa meva deformació professional em fa observar els adolescents fins i tot de vacances i, entre plat i plat, penso en les raons dels seus presents tan diferents i en les possibilitats que cadascuna d’elles té de construir el seu personal futur. Fa poques hores que he fotografiat popes ortodoxes beneint, entre soldats disposats a disparar, el bateig de grups de fidels, mentre a dos metres del brut Jordà se’ls miraven una altra categoria de fidels, des d’una riba on catòlics que creuen en un sol déu tenen cinc esglésies i cadascuna va a la seva.\nAllà, una jove feia immersió eufòrica amb Jesucrist estampat a tot color a la samarreta. Aquí, separada per una escassa frontera d’aigua i una enorme barrera ideològica, una noia aparentment musulmana es cobria el cap amb mocador, afegint-hi una gorra Nike a sobre per mirar de fer veure que se sentia primer de tot jove.\nA l’hotel observo i recordo les imatges del riu, penso en tot allò que condiciona les vides adolescents que he vist o tinc davant. Ara no sembla que es tracti de grans diferències econòmiques. Es podrien trobar, però aquell sopar és car per a tothom i a les dues ribes feien turisme. He de concloure que els adults tenim una enorme passió per imposar vides als nostres fills. Donem per suposat que seran bons en la mesura que s’emmotllin a allò que nosaltres hem previst. No suportem que s’alliberin dels nostres déus. No eduquem per pensar ni per mirar amb ulls crítics la realitat. No podem permetre que descobreixin les absurditats del món dels seus adults. Què hauria passat si s’haguessin petonejat enmig del riu o haguessin ajuntat les taules per descobrir juntes models diferents de felicitat? Es demostraria que sense nosaltres tot pot començar a ser diferent.


Maribel Verdú: “Els actors i les actrius som, per norma general, insegurs”\nAra Estiu 26/08/2021\nMaribel Verdú. Raúl Tejedor\nMaribel Verdú té una carrera professional de més de trenta anys, però s’ha prodigat poc a la televisió. Entre els seus papers més recordats a la petita pantalla hi ha el d’Alicia, la protagonista de Canguros, comèdia dels inicis d’Antena 3. Després de gairebé dues dècades allunyada de la petita pantalla, hi torna amb Ana Tramel. El juego, un thriller judicial basat en la novel·la de Roberto Santiago sobre una advocada en hores baixes. La sèrie, una de les grans apostes per a la tardor de La 1 i prevista per al setembre, s’estrenarà al FestVal de Vitòria, que tindrà lloc del 31 d’agost al 5 de setembre.\nHas tingut una relació intermitent amb la televisió. Què tenia aquest projecte perquè decidissis tornar-hi?\n— Vaig llegir el llibre de Roberto Santiago, Ana, quan es va publicar i em va fascinar. Quan de sobte em van trucar al cap de tres anys per dir-me que farien la sèrie i que els agradaria que en fos la protagonista em va semblar que era un gran projecte. És un gran paper, amb una història molt bèstia perquè la ficció espanyola no havia tocat fins ara la qüestió del joc i el vessant legal. Em va semblar que era la manera de tornar-hi. Feia disset anys que no trepitjava la tele perquè el que m’havien ofert no m’havia agradat prou per dedicar-hi molts mesos.\nLa sèrie és molt clara respecte a la permissivitat social que hi ha amb el joc.\n— Sí, hi ha un moment a la sèrie en què apareix un anunci d'una casa d'apostes que diu “Tots portem un jugador a dins” i el meu personatge diu a un altre: “T’imagines que fos un anunci de rom o de whisky i que en comptes de jugador hi posés alcohòlic? Tots portem un alcohòlic a dins”. Això mai es permetria, ningú podria fer una publicitat així, però amb el joc tot es permet i està destrossant vides i famílies. És un negoci que només a Espanya recapta anualment 40.000 milions d’euros.\nHi ha hagut un canvi a la ficció espanyola pel que fa al tipus de personatges i els temes que s'hi tracten?\n— Sí, ho noto molt. Durant tot aquest temps els papers que m’oferien eren de mestressa de casa amb fills i trames que continuaven sent familiars. Això es feia abans perquè per nassos havies de tenir avis, nens i família de teló de fons, t’ho exigien les cadenes. Ara això no passa, ha canviat molt. Hi ha trames familiars si algú vol, però si no n’hi ha no passa res. Des de fa un temps ja no és així i jo esperava un personatge d’una tia independent, autosuficient o que no tingués fills. O, com en aquest cas, que és alcohòlica i està enganxada a les pastilles. Menys la del joc, té totes les addiccions possibles. Això abans era impensable a la ficció espanyola.\nUn personatge femení que no estigués reduït al paper de mare era difícil de trobar...\n— Efectivament, la veritat és que sí.\nLa preparació de la sèrie va coincidir amb la pandèmia. Com va ser treballar en aquella situació?\n— Quan estàvem fent els assajos per a la sèrie va esclatar la pandèmia i ho vam haver de parar tot. Ens vam quedar tots quatre mesos a casa i jo ja creia que no es faria, que era impossible. Els productors van tenir la valentia de tirar-la endavant i crec que va ser la primera sèrie que va tornar a posar-se en marxa amb uns protocols molt rigorosos i amb molt de control. Afortunadament tot va sortir bé.\nGracia Querejeta dirigeix dos dels capítols de la sèrie i juntes formeu un tàndem de llarg recorregut. Què t’aporta com a directora?\n— Amb ella he fet quatre pel·lícules i aquest és el cinquè projecte que fem juntes. Treballar amb ella és un gust, un autèntic regal.\nQuan fa tant de temps que et mous en el món de la interpretació, ¿es continua sentint vertigen amb un nou projecte?\n— Si sabessis! Quan em van oferir el projecte d’Ana Tramel primer em va fer molta il·lusió i després em va agafar tanta por i vertigen que els productors van haver de parlar amb mi perquè no volia fer la sèrie. Em deia que no podia fer-ho, que no n'era capaç. Van haver de parlar amb mi, tranquil·litzar-me i convèncer-me. Em va entrar por i pànic, són coses que passen i quan més temps portes a la professió, pitjor.\nÉs una mica com la síndrome de la impostora, en què les dones dubten de la seva vàlua professional.\nNo crec que depengui de si ets home o dona, crec que els actors i les actrius som, per norma general, insegurs.\nEl FesTVal de Vitòria, posada de llarg de la nova temporada\nLa celebració del FesTVal de Vitòria marca tradicionalment l'inici de la nova temporada televisiva, perquè és on se solen presentar els projectes més destacats de les cadenes i plataformes de cara al nou curs. A més d'Ana Tramel. El juego, el festival acollirà la posada de llarg de projectes com el retorn de Los hombres de Paco (Antena 3), Celebrity bake off (Amazon) i la nova sèrie de Pau Freixas per a Movistar+ Todos mienten. La trobada televisiva, en què s'entregarà el premi Joan Ramon Mainat a Pablo Motos i Ana Obregón, arrencarà amb l'estrena de Lola, una sèrie documental de Movistar+ sobre la vida de Lola Flores en què participa la seva família.\ntelevisió sèries Maribel Verdú


Pecat original - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nAdam i Eva per Peter Paul Rubens.\nEl pecat original és la falta comesa per Adam i Eva que explica la seva expulsió del Paradís. És anàleg a les explicacions de la cultura grega, on l'home comet una falta i descendeix a una edat inferior des de l'edat d'or i als fruits prohibits mesopotàmics i egipcis.\nLa serp va temptar Eva perquè convencés Adam de prendre l'únic fruit prohibit (representat sovint per una poma) de l'Arbre del Bé i del Mal. Aquest ho va fer i va intentar ocultar la seva falta a Déu, qui ho va descobrir i va castigar els homes a ser mortals, tenir treball i dolors i ser expulsats del Paradís (Gènesi 3:6-24).\nLa visió tradicional indica que la serp era una encarnació del dimoni (com la majoria d'animals d'escates a l'edat mitjana). Eva apareix com la dona que tempta l'home. Descobreixen que van nus després de prendre el fruit, senyal que assoleixen alhora el coneixement, la pèrdua de la innocència i el pecat. Seria per tant alhora una falta per orgull (volen conèixer el que no els pertoca) i de desobediència a Déu. Aquest pecat original explicaria la tendència al mal de l'ésser humà, tot i conèixer el seu deure.\nAltres visions ho veuen com un acte alliberador i necessari, ja que a partir d'aquest moment l'home és humà: lliure, mortal, capaç de reproduir-se i de poblar la Terra. El fet que l'arbre s'anomeni de la ciència o del Bé i del Mal indica que la persona només ho és des del moment que pot accedir al coneixement (ésser racional) i que jutja els seus actes (ésser moral), a diferència dels altres animals. Seria un ritu de pas cap a l'edat adulta sota la forma d'un mite.\nLa psicoanàlisi ha vist una al·legoria de l'acte sexual. La serp té forma fàl·lica i connotació de luxúria; la parella descobreix que va nua; els càstigs estan associats al part; es diu que perden la innocència.\nLa doctrina cristiana[modifica]\nEl catolicisme creu que el baptisme neteja el pecat original. L'única persona que va néixer sense aquesta falta va ser Maria, mare de Jesús, "sense pecat concebuda". La doctrina de l'església al respecte està fortament influïda pels escrits de Sant Agustí d'Hipona. El protestantisme subratlla el paper de la gràcia divina: l'home és pecador des que neix i Déu escull salvar-lo malgrat tot.\nEl pelagianisme, declarat heretgia, va afirmar que aquesta concepció estava contaminada pel maniqueisme, que intentava justificar la doble naturalesa de l'home (pecador i angèlic). El socianisme va secundar aquesta manera de pensar, afirmant que una criatura dotada d'ànima i feta a imatge i semblança de Déu, com diu la Bíblia, no pot néixer pecadora sinó que és després que s'allunya de la voluntat divina.\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Pecat original\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Pecat_original&oldid=29230460»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 13 gen 2022 a les 20:08.


Amb Els Berros de la Cort – kurtibolos.com\nSe’n troben a faltar d’aquests\nBolo amb Els Berros de la Cort a la Festa Major de Granollers, per a la Colla dels Blaus. Avui vaig de substitut d’en Carles Xirgo i és el primer cop faig el berro -d’aquesta manera, vull dir, és clar!-. Fer un grup que no has fet mai sempre està bé, i si és d’un estil que no fas mai encara més. I caram quin grup! Música medieval amb instruments de caire tradicional: gralla, tarota, sac de gemecs, viola de roda, mandola, percussions… I caram quines persones! Una bona trepa que em van rebre amb els braços oberts i no em van tenir gaire en compte alguna “novatada” que vaig fer. I és el que primer cop que fas a algú, amb aquest tipus d’instruments, i més encara si fas PA i monitors des d’abaix, acostuma a passar alguna coseta. Però vaja, res greu, si hi ha un proper cop ja sabré més de què va.\nFotos vàries al camerino, preparant el repertori i afinant els instruments.\nAvui hem estat molt ben assistits per en Joan, en Johnny i l’Edgar, treballant per Ara So. Moltes gràcies per la vostra feina, una vegada més!


S’obren les inscripcions al 10è. Mercat d’Intercanvi i Segona Mà a Calafell | MercatSetmanal.cat\nInici Dia Puntual S’obren les inscripcions al 10è. Mercat d’Intercanvi i Segona Mà a Calafell\nS’obren les inscripcions al 10è. Mercat d’Intercanvi i Segona Mà a Calafell\nDel 21 de març a l’1 d’abril estarà obert el termini d’inscripcions per a participar en la desena edició del Mercat d’intercanvi i segona mà organitzat per l’Ajuntament de Calafell. Tothom qui estigui interessat a portar objectes de segona mà en bon estat per a regalar, intercanviar o vendre, a un preu simbòlic pot inscriure’s a través de l’Oficina d’Atenció Ciutadana (SAC).\nDissabtes: 09:00 – 13:00\nEntrada anteriorMercat Viu SanTS – 27 de Març\nSegüent entradaL’Ajuntament d’Arenys de Mar treu a concurs 15 parades vacants del mercat dels dissabtes


About: Ignasi Balanzat d’Orvay i Briones\nIgnasi Balanzat d’Orvay i Briones. (Eivissa, 1773 - Madrid, 30 d'octubre de 1837) fou un militar espanyol i ministre de la Guerra. Fill del del coronell Marià Balanzat i Orvay –que va ser diputat per Eivissa- i de Maria Ignasia Briones, era el germà gran del tinent general Luis María Balanzat de Orvay y Briones.\nGrabado retrato Mariscal Ignacio Balanzat.JPG\nGravat al·legòric en el que el Mariscal Balanzat s'inclina davant Hispània per rebre els seus honors\nIgnasi Balanzat d’Orvay i Briones. (Eivissa, 1773 - Madrid, 30 d'octubre de 1837) fou un militar espanyol i ministre de la Guerra. Fill del del coronell Marià Balanzat i Orvay –que va ser diputat per Eivissa- i de Maria Ignasia Briones, era el germà gran del tinent general Luis María Balanzat de Orvay y Briones. A l'inici de la Guerra del francès, era tinent coronel participant en la Batalla de Talavera formant part de la secretaria de l'estat major del general Gregorio García de la Cuesta, capità general de Castella i cap de l'exèrcit espanyol a l'aliança hispano-anglesa. A punt d'acabar la Guerra, en 1814 va saber de la mort en combat del seu germà Francisco, coronel graduat del Regiment dels Voluntaris de la Corona Espanyola que s'havia distingit un any abans en el Pas del Bidasoa. La sort no va acompanyar en la terrible Batalla de Tolosa de Llenguadoc on van ser massacrats els aliats per les tropes napoleòniques al comandament de Nicolas Jean de Dieu Soult. El 1815 fou ascendit a mariscal de Camp dels Reials Exèrcits (General de Divisió), dues vegades Benemèrit de la Pàtria, Secretari de la Guerra interí en 1821, Inspector General d'Infanteria, membre del Consell Suprem de la Guerra en 1834, va ser Ministre de la Guerra amb el -també- eivissenc President del Consell de Ministres d'Espanya, Eusebio de Bardaxí y de Azara, però el seu gabinet només va durar quatre dies. Va rebre entre altres condecoracions la Creu Llorejada de Sant Ferran i la gran creu de l'Orde de Sant Hermenegild.Era casat amb Dª María Dolores de Baranda y Cajigal (també de família de militars) i pare d'una nombrosa prole de militars entre els quals destaquen Rafael Balanzat y Baranda, José Balanzat y Baranda i els menys coneguts Francisco i Luis Balanzat y Baranda. (ca)\nIgnasi Balanzat d’Orvay i Briones. (Eivissa, 1773 - Madrid, 30 d'octubre de 1837) fou un militar espanyol i ministre de la Guerra. Fill del del coronell Marià Balanzat i Orvay –que va ser diputat per Eivissa- i de Maria Ignasia Briones, era el germà gran del tinent general Luis María Balanzat de Orvay y Briones. (ca)\nIgnasi Balanzat d’Orvay i Briones (ca)


Olga Marso RRHH Workshop Escènic - Olga Marso RRHH\n«M’ho comentes, o m’ho expliques?» Nou Workshop Escènic per a professionals de l’empresa.\n«Tot allò que un viu presencialment i que expressa directament, no li calen paraules».\nSessió dividida en varis blocs/escenes sobre situacions del món de l’empresa, que combinades amb estratègies empresarials i amb les eines de les arts escèniques, té com a finalitat, oferir als assistents noves habilitats de comunicació efectiva de cara al client intern/extern, així com una millor gestió de la seves funcions.\nEls assistents gaudeixen d’una experiència diferent al veure’s identificats en les situacions que proposem a escena. Aprenen a gestionar d’una manera més conscient, les seves pròpies habilitats per assolir millors objectius professionals.\nDurant la sessió, es proposen una sèrie d’escenes i de situacions actuades per les professionals, on es plantegen activitats dissenyades i dirigides pel públic de la sala, perquè la sessió sigui el màxim de vivencial, interactiva, entenedora i transferible al lloc de treball.\nDirigit a tota empresa que estigui buscant una nova manera de comunicar-se, relacionar-se, organitzar-se i liderar. Aquestes sessions estan pensades pel món empresarial que volen oferir als seus equips una formació diferent. Empreses que busquen transmetre una altra fórmula:\nAquest nou workshop escènic té la peculiaritat que es pot adaptar a tota tipologia de perfils professionals. Des de perfils relacionats en l’orientació al client i orientació a resultats; com per exemple:\n-Personal d’atenció al client en punts de venda, comerciants, personal de call centers, comercials…\n-Personal que gestiona equips de treball o gestió de projectes.\n-Perfils de comandament i direcció.\nFins i tot s’ha enfocat per potenciar la cohesió d’equips de diferents departaments.\nQuina és la missió i l’objectiu del Workshop?\nEl nostre objectiu és escenificar tota una sèrie de situacions reals, acordades prèviament amb el client, per poder posar en pràctica tot allò que de vegades la teoria no arriba. Perquè el públic assistent pugui viure directament, tot allò que necessita treballar, alhora d’expressar-se, d’organitzar-se, de liderar, d’automotivar-se i utilitzar més conscientment la pròpia empremta i creativitat com a professional.\nL’èxit d’aquesta experiència viscuda durant els nostres workshops escènics, ens indica que el món empresarial necessita cada vegada més obrir-se a viure i escoltar altres experiències i noves oportunitats. Crear i treballar més espais de debat conjunt per poder expressar els seus dubtes i compartir-los. És gràcies a aquesta necessitat de trobar-se, compartir, debatre i expressar, que hem creat el nostre workshop: M’ho comentes, o m’ho expliques?\nGràcies aquesta experiència compartida, els assistents surten amb més consciència i una millor motivació per fer de la seva professió una passió, una raó de viure.\nEstà plantejat en 4 hores presencials amb un descans màxim de 10 minuts.\nAl ser una posada en escena, es demana el mínim d’entreactes per no interrompre el ritme de la dinàmica i fer-la més àgil.\nHelena Pla, Actriu amb una llarga experiència en el món de les Arts Escèniques. Formada en l’escola Internacional de Teatre Jacques Lecoq de Paris. Juntament amb l’experiència escènica se l’hi suma la de Relacions Públiques , venta i Atenció al Client. Per tant les seves classes estan creades i orientades a tots aquells professionals que vulguin aprendre a comunicar per treballar amb més habilitats, d’una manera pràctica i eficaç. Ha participat en sèries de televisió com «El cor de la ciutat», «Fora de sèrie», a programes televisius com «Crackòvia», «Polònia», i en teatre ha participat en diferents espectacles sobretot com a creadora.\nOlga Marsó, Experta en el món dels Recursos Humans amb una llarga experiència en la transformació dels professionals en les organitzacions. Llicenciada en Psicologia per la Universitat Ramon Llull – Blanquerna. Màster especialitzat en Recursos Humans per EADA. Certificada com a Coach Professional per International Coaching School. Grafopsicologia Aplicada a Recursos Humans per la Universitat Autònoma de Barcelona. Compta amb més de 15 anys d’experiència en l’àmbit de la capacitació i desenvolupament de professionals per potenciar el seu talent en el món empresarial.\n>> Tornar a la pàgina de Serveis.


Reviu la màgia del Nadal al districte\nUn any més, el districte de les Corts ha viscut intensament el Nadal amb gairebé cinquanta activitats. T'oferim alguns àlbums fotogràfics i el vídeo de la cavalcada de Reis.\nDesprés de festes, reciclem els arbres de Nadal!\nL'Ajuntament habilita 226 espais de recollida d'arbres de Nadal a tots els districtes de la ciutat que estaran actius entre el 7 i el 17 de gener. A les Corts, n'hi ha 15.\nFabricació digital als tallers 'Antena Maker' del primer trimestre\nAquest hivern la Biblioteca Montserrat Abelló ofereix tallers de fabricació digital en col·laboració amb l'Ateneu de Fabricació de les Corts.\nPublicada la convocatòria general de subvencions 2020 de l’Ajuntament de Barcelona\nEl termini de presentació de sol·licituds finalitza el 30 de gener de 2020 i només es poden presentar telemàticament a través de la Seu Electrònica de l’Ajuntament de Barcelona.\nComença el primer trimestre del XXI cicle Clàssica a les Corts\nA les Corts ens seguim emocionant amb la música clàssica i al centre cívic Josep M. Trias i Peitx la podreu gaudir amb la XXI edició del Cicle de Clàssica a les Corts, a partir de diumenge 19 de gener.\nLa Targeta Barcelona Solidària entrarà en funcionament aquest 2020 amb l’objectiu de simplificar el procés burocràtic i de potenciar l’autonomia i reduir l’estigmatització de les persones usuàries.\nEl passat 5 de gener es va celebrar la tradicional cavalcada de Reis al districte!! No et perdis el nostre vídeo resum!!!\n#lescorts #cavalcada #nadal #benvingudamàgia\nEl Concert d'Any Nou tanca la programació nadalenca\nL'Auditori AXA acollirà el tradicional concert, el diumenge 12 de gener a les 18.30 h, amb les corals Quòrum i l'Orfeó de les Corts. Les invitacions estan exhaurides.\nMatinal infantil de teatre\n12/01/20, a les 12 h\n12/01/20, a les 18 h\nDel 10 al 17/01/20\nLes activitats de les Corts\nFins al 19/01/20\nSi voleu donar-vos de baixa d’aquest butlletí electrònic feu clic aqui.


La Fundació Mutua Levante acull una exposició de Pérez Vaquer -\nEs podrà visitar fins el 7 de novembre a la sala de la plaça d'Espanya\nTags: #Alcoi, Art, Exposicions, Fundación Mutua Levante\n‘La veïna de dalt’ és la nova proposta expositiva que acull la sala de la Fundació Mutua Levante. Un treball de l’artista Javier Pérez Vaquer, i que podrà visitar-se fins el dia 7 de novembre.\nDones sense rostre, materials reutilitzats i molt de colorit sobre fusta i taules de forner. Aquest és sense cap tipus de dubte el tret distintiu de l’artista Javier Pérez Vaquer, que ha inaugurat el passat dijous, 3 d’octubre, a la sala de la plaça d’Espanya, una mostra sobre el veïnat que fa vida dalt de sa casa, no sabem si a les proximitats del seu taller a Planes. Una exposició exquisita visitable fins el primer divendres del proper mes.


Alanaire: Connexió Mallorca-Londres | Qualsevol Nit\n7 · marzo · 2021\nA vegades el millor és parar-se en sec i escoltar. Per això de tant en tant demanem als músics que s’expressin i que ens expliquin la seva història per ells mateixos. Sense guió, sense preguntes. Simplement els donem espai i ells parlen. Aquesta vegada és Alanaire, un quartet d’origen Mallorquí, qui ens parlen dels seus orígens i de com els seus camins es van creuar a Londres.\nLa nostra història és tan sols la condició necessària per ser, avui, el que som, un grup musical de Mallorca, que surt de la necessitat de quatre joves de crear les seves pròpies cançons. Alanaire no som tan sols quatre músics, som un equip que fa possible el resultat que poc a poc anirem publicant. Aquest equip està format, a més dels quatre integrants, per Dominic Massó i Joan Miquel Oliver, els quals han produït i mesclat, respectivament. Per Natxo Bassols, qui ens presenta al món tal com som a través de la transparència de la seva imatge, per Bernat Muntaner, el nostre mànager, i per Promo Arts Music, la discogràfica.\nEn la música que fem es pot sentir la nostàlgia dels dies grisos i freds d’Anglaterra, on va començar el projecte, combinada amb l’alegria mallorquina dels dies de camisetes de màniga curta. El contrast més gran que defineix la banda és probablement el que existeix entre cadascun dels seus integrants, amb recorreguts molt diversos però amb un punt de fuga comú, que és la nostra illa.\nN’Eirian i na Laura estudiaren música clàssica al Royal College de Londres, on es conegueren. En Pau passà a ser baixista de The Prussians i The Wheels; i en Joan anà a estudiar percussió clàssica a l’ESMUC (Bcn) i posteriorment composició jazz a Berna. En paral·lel a Alanaire, na Laura té un projecte a duet amb flauta (Músiques d’elles), en Joan ha publicat l’àlbum Blau Salvatge amb el seu octet de jazz i n’Eirian està engegant el seu propi estudi (Terra Records), d’on sortirà el seu primer EP en solitari.\nAlanaire, doncs, és la nostra necessitat de fer un projecte personal i íntim, una forma d’expressar temes que ens toquen molt d’aprop. La millor manera de fer-nos entendre és a través de cançons.\nEl nom, fruit d’un error, està basat en el poble d’Alenària, de la novel·la de Guillem Frontera La Mort i la Pluja. A causa de l’erosió a què es veu sotmesa la memòria amb el pas del temps i no tenint ja el llibre a mà, en Pau, va errar en el lletreig del nom, resultant aquest ALANAIRE. Quan ens n’adonàrem de l’error vam trobar que era simpàtic, i la sonoritat de la paraula ens agradava tant que decidírem deixar-lo així.\nPer últim, però no menys important, l’univers musical d’Alanaire, on també es pot veure reflectida la diversitat i l’evolució dels integrants del grup. Alanaire parteix del rock més tradicional en català i anglès, amb músics com The Beatles, els Guns ‘n Roses o Antònia Font, passant pel folk amb Mumford and Sons i Alabama Shakes, pel pop indie i jazz electrònic com Jacob Collier, Jordan Rakei, Tom Misch, Ferran Palau, Radiohead i Silvia Pérez Cruz i acabant amb compositors clàssics com Ravel, Debussy, Stravinsky, Brahms i Prokofiev, entre d’altres.\nEstem emocionats d’ensenyar la nostra música al món, una música que s’ha tractat amb molta paciència i cura i és ara, que està llesta per ser escoltada allà on pugui arribar.\nImagen de portada © Natxo Bassols\nEn portada, Folk, Indie, Rock\nPrevArtículo anteriorMeritxell Neddermann: Debut sorprenent\nSiguiente artículoChris Frantz: Recuerdos de un busto parlanteSiguiente


Crítica: Carmen - Teatre Eòlia ~ EspectáculosBCN\nInicio Teatro críticas Crítica: Carmen – Teatre Eòlia\nCrítica: Carmen – Teatre Eòlia\nMarina Fores 3 marzo, 2022 3 marzo, 2022 críticas, Teatro\nCarmen és l’espectacle que tanca el cicle de violència de gènere al Teatre Eòlia sota la direcció de Tony Casla de la companyia Antzoki Teatteri. Una versió contemporània de Carmen de Prosper Mérimée amb motiu del 175è aniversari de la novel·la breu des d’una perspectiva feminista. I que es podrà veure de l’1 al 6 de març al Teatre Eòlia.\n1 Entreteniment i reflexió en la nova revisió de Carmen\n1.1 Un guió àgil centrat en una femme fatale contemporània\n1.2 Uns canvis d’escena poc marcats\nEntreteniment i reflexió en la nova revisió de Carmen\nLa peça teatral és una adaptació lliure del clàssic de Prosper Mérimée (1845) sota el mateix nom. Després d’haver vist Carmen l’èxit en l’òpera de Georges Bizet, i en el món cinematogràfic i escènic repetides vegades, Casla fa un pas endavant de reflexió per presentar una Carmen recontextualitzada al s. XIX per primera vegada a dalt d’un escenari.\nTot un repte ambiciós que ha superat satisfactòriament i ha resultat en una obra necessària on la reflexió s’entrelliga amb l’entreteniment durant 80 minuts en els quals els personatges són moguts per la gelosia, el desig, l’amor i la llibertat. Carmen es converteix d’aquesta manera en un mirall que reflecteix el funcionament de la societat actual, 177 anys després del naixement de la novel·la, i la violència masclista que pateix no només la figura femenina més tradicional i genèrica, sinó una dona específica: la femme fatale dels suburbis de les grans ciutats.\nUn guió àgil centrat en una femme fatale contemporània\nEl guió meravellosament versemblant es converteix en el màxim atractiu de l’obra que atorga un pes impressionant a la protagonista, interpretada per la jove Alexandra Flores. Considerada com una femme fatale, tenint en compte el que ha significat aquesta designació a la història, en aquesta obra es giren les anses per donar veu, poder i autonomia a una Carmen contemporània. Interpretada per una actriu que aconsegueix transmetre la força i l’empoderament del personatge que esdevé la femme fatale dels nostres temps que anhela la llibertat en un món patriarcal que l’encadena i la converteix en un objecte de desig.\nCarmen és un personatge rodó amb molt diàleg que permet aprofundir en la seva personalitat per oferir-nos el seu punt de vista: ella és l’estrella de l’obra. Cosa que, per altra banda, provoca l’efecte contrari en els altres personatges interpretats pels joves i talentosos actors amb bones interpretacions Patrick Martínez, Andrés Piza i Pol Forment. Qui tenen un diàleg reduït que no els fa justícia, fins a arribar a interpretar algun d’ells més d’1 personatge.\nUns canvis d’escena poc marcats\nEl guió, el cant, el moviment, la dansa i les baralles són remarcables. Tanmateix, ha faltat lligar les diferents escenes entre elles de manera més visual i comprensible.\nL’escenari no està delimitat del tot, de manera que els actors surten d’escena deixant d’actuar sobtadament tot quedant-se a un cantó de l’escenari on hi ha uns tambors urbans per acompanyar les escenes amb percussió de fons. Són canvis d’escena massa forçats que poden confondre a l’espectador i dificultar el seguiment de l’obra.\nEl que més m’ha agradat: el personatge de Carmen. Té molta força i es converteix en tota una heroïna que desafia els estàndards masculins.\nEl que menys m’ha agradat: l’inici de l’obra. Comença in media res i és massa sobtat.\nMostra Igualada presenta la seva 33a edició amb 47 espectacles\nCrítica: Pédagogie de l’échec – Festival OUI 2022


Unitats | Emporion\nper Jordi Bellapart\t el oct. 26, 2014\nFa pocs dies, en un acte de celebració dels 35 anys dels ajuntaments democràtics, públicament i com a membre de la llista guanyadora al municipi de Torroella de Montgrí en aquelles primeres eleccions, se’m va preguntar si en aquells moments (any 1979) teníem clar el que anàvem a fer a l’Ajuntament.\nFou una pregunta directa, imprevista i vaig haver d’improvisar una resposta immediata en poques paraules. Ara, més mesuradament i amb temps per reflexionar-hi, podria ampliar i concretar molt més la meva resposta.\nCrec que els que vàrem encapçalar aquella llista guanyadora, la majoria voltàvem els trenta anys, ho teníem molt clar, però abans havíem hagut d’aconseguir una cosa, de la qual avui se’n parla molt: la unitat.\nUns anys abans de les eleccions municipals, Torroella havia estat capdavantera d’una extraordinària activitat cultural i política. Eren temps en què encara aquesta activitat estava controlada, i en major o menor grau perseguida, per les restes del règim franquista. Sota una entitat cultural, podien passar desapercebudes activitats clarament polítiques i el Casal del Montgrí, entitat cultural continuadora de l’esperit de l’antic Ateneu, agafà aquest compromís i sota el seu sopluig varen sorgir nombroses propostes de signe cultural, social i també polític: manifestació de protesta contra la contaminació del Ter i exigència de responsabilitats contra l’estrall ecològic del 6 d’agost de 1976; el Debat Costa Brava en el qual el Casal va presentar una comunicació en defensa de la creació de parcs naturals a la Costa Brava, entre ells el Montgrí; manifestos en contra d’actuacions urbanístiques desmesurades al municipi i reclamació de l’aprovació d’un pla general urbanístic democràtic; cicle de conferències de partits polítics, de les quals només es va poder celebrar la primera a càrrec de Jordi Pujol. La segona havia de ser la del PSUC, el conferenciant de la qual era Jordi Solé Tura, però va ser suspesa uns dies abans pel Govern Civil, la qual cosa va provocar una reacció unitària del Casal i de tots els partits, i de comú acord es va decidir suspendre la resta i moltes altres iniciatives.\nLa gent que dins del Casal del Montgrí impulsava aquestes actuacions, no pertanyia a un mateix partit polític, la majoria no militava en cap, i possiblement en unes eleccions tampoc hauria votat el mateix, però l’esperit unitari que havia estat tant profitós no es podia perdre, calia passar a l’acció i era difícil fer-ho sota les sigles d’un sol partit. Per això, després d’unes quantes reunions, no va ser difícil arribar a un acord per fer una llista que ajuntés esforços i evités enfrontaments. Així es va poder constituir l’agrupació d’electors Pacte per un Ajuntament Democràtic (PAD), constituïda per més de cent persones i avalada pels partits polítics (ERC, PSC, PSUC i Front Nacional de Catalunya), disposada a treballar al servei de la població amb honradesa i eficàcia, en el nou Ajuntament.\nAquell esperit unitari es va reflectir en un programa en el qual es proclamava el compromís de no defensar cap interès particular sinó el de tot el municipi i es concretaven propostes d’actuació en la relació ajuntament-ciutanania (creació de consells municipals de participació ciutadana), urbanisme (redacció d’un nou Pla General d’Ordenació Urbana fet democràticament, superar l’abandó en què es trobava el nucli urbà de la vila), sanitat i salut pública (hospital, reforma del cementiri, creació d’una llar de jubilats), prioritzar la promoció cultural (normalització de la llengua catalana, impulsar i donar suport a les associacions culturals, ultimar el museu), esports (planificar l’esport com un servei públic projectant noves instal·lacions esportives adequades, a fi de que estiguessin a l’abast de tothom).\nAquestes i altres fites foren les que d’una manera unitària es proposaven assolir i es proclamava: “agafem aquesta responsabilitat amb una total i desinteressada voluntat de servei envers la ciutadania del municipi de Torroella de Montgrí, perquè estimem i volem redreçar la seva història”.\nMoltes fites, amb aquest esforç, es van aconseguir aquells quatre anys i per a moltes més es va obrir camí per fer-les realitat en posteriors legislatures.\nTot això ve a tomb de la pregunta que se’m va fer sobre si teníem clar el que anàvem a fer a l’Ajuntament ara fa 35 anys i que no vaig poder respondre amb una curta i improvisada resposta, però també com a símil a la situació actual sobre el procés sobiranista de Catalunya.\nLa unitat es viu com un triomf dels ciutadans sobre els dirigents i els partits. Per això és l’argument més poderós que els moviments socials tenen per pressionar els partits. La unitat entre diferents és sempre precària, escriu Josep Ramoneda, i per tant ha de ser sobre coses molt concretes i útils. El cas al qual he fet referència sobre l’Ajuntament va ser útil en el seu moment i pot continuar essent-ho. El municipalisme no té data de caducitat. El dret a decidir, per a la gran majoria de catalans, també hauria de ser un cas clar d’unitat per tal que manifestessin la seva voluntat com a poble. Estem encara en la fase de mobilització i el 9-N ha de ser un nou exponent de la capacitat de mobilització unitària de la ciutadania catalana. A partir d’aquí entrarà de nou la política que possiblement trenqui aquesta unitat..


La ministra creu que els passos fets i altres qüestions, com la percepció de la destinació, pot afavorir Andorra\n32.000 turistes més previstos durant aquest estiu Arxiu ANA\nAndorra la Vella"Esperança" respecte que aquest estiu puguin arribar al país una xifra important de turistes tenint en compte l'evolució de la pandèmia, la feina que ha fet el país per situar-se com a una destinació segura i el fet que tant França com Espanya el puguin situar en una mena de corredors segurs que facilitin l'arribada de turistes. Aquest és el sentiment que ha expressat la ministra de Turisme, Verònica Canals, a escassos dies de l'obertura de les fronteres, l'1 de juny, una data que ha qualificat com a "primer 'round'", és a dir, com a primera prova de foc per al sector per veure com poden anar les coses aquest estiu.\nEn aquest sentit, Canals ha manifestat que si bé en un principi el sector donava l'estiu per perdut "a poc a poc", i veient també com estan evolucionant les coses als països veïns, aquest "punt de vista" ha anat canviant tot i que ha reconegut que és "difícil quantificar" aquesta arribada de turistes. En aquest sentit, ha apel·lat a estadístiques que mostren que un percentatge elevat de persones d'Espanya perceben Andorra com a territori domèstic i també 'Covid ready', amb la qual cosa aquesta percepció pot jugar a favor d'Andorra, com les negociacions que s'estan fent perquè el Principat sigui considerat un territori nacional quan els francesos i els espanyols puguin viatjar lliurement pels seus països.\nTambé ha manifestat que s'han incrementat "les recerques a les xarxes" relacionades amb aspectes que tenen a veure amb la natura i que sembla que la gent també està predisposada a passar més nits de pernoctacions en els destins turístics, unes dades que segons Canals criden a un cert optimisme per al sector tenint en compte, també, el treball que ha fet per elaborar uns protocols que donin "garanties" als visitants, en total se n'han fet set, segons els establiments. En aquest mateix sentit, el ministre de Presidència, Economia i Empresa, Jordi Gallardo, ha manifestat que de cara a dilluns s'espera "amb ganes i il·lusió" aquests visitants que puguin arribar i ha fet valdre la feina feta en matèria sanitària que, ha afegit, ha fet que "molts països" es puguin sentir "emmirallats".\nCanals ha incidit en algunes mesures que afecten el sector i que ja s'havien avançat, com el fet que no hi podrà haver bufets lliures o que es reforçaran els plans de neteja i desinfecció per tal de "protegir els treballadors i els clients" o que quan una persona presenti símptomes haurà de contactar el metge o el 116 de manera immediata.\nEl mes de juny, de franc\nCanals també ha manifestat que els equipaments culturals que podran ja obrir l'1 de juny oferiran entrada gratuïta per al mes de juny per incentivar també les visites del públic nacional i que es marcaran uns fluxos d'entrada i sortida, i serà obligatori l'ús de mascareta i desinfecció de les mans així com que es recomanarà el pagament amb targeta. Les biblioteques només funcionaran en règim de préstec i les instal·lacions esportives ho faran amb cita prèvia, es limitarà l'accés a dutxes i vestidors, a les graderies, s'eliminaran els sistemes de control dactilar i les màquines s'hauran de desinfectar abans i després de l'ús.\nLa tercera fase de la represa econòmica\nturisme coronavirus Covid-19


Fitxatge Vitalli Augustovskyi\nEl CB Cantaires Tortosa continua treballant per configurar l’equip sènior. Durant aquestes darreres hores s’ha incorporat el jugador ucraïnès Vitalli Augustovskyi. Aquest jove jugador de 25 anys, medeix 2’05 mtrs i pesa 96 Kg.\nVitalii Augustovskyi va néixer a Ucraïna on va jugar en els equips base del club de la seva ciutat, Dnepropetrovsk. Posteriorment es va desplaçar a EUA, concretament a Califòrnia, on a es va formar com al jugador que és ara.\nVitalii Augustovskyi té coneixements de bàsquet molt sòlids. Pot manejar la pilota amb destresa, és ràpid, té bon tir exterior i té gran visió del joc. Sap jugar d’esquena al cèrcol i des del perímetre pot disparar des de qualsevol distància. Aquest jugador pot jugar en múltiples posicions, no obstant ve a jugar amb una posició de Ala-Pívot i Pívot.\nAmb aquest fitxatge el joc interior de l’equip ja queda configurat.\nLa seva experiència com a jugador és la següent:\n1997-2008 va jugar en els equips de bàsquet de la seva ciutat, Dnepropetrovsk 2009-2010 Va formar part de la Basketball AcademyFrance, treballant amb entrenadors serbis.\n2010-2011 Jacksonville College, Jacksonville, Texas USA 2011-2012 Durant aquesta temporada va jugar a Antelope Valley College,California USA Als estius del 2011 i 2012, va estar jugant a lligues a Los Angeles –SAYNO Classic, JBL National Pro AM, The Drew–


“La base de la ciutadania és habitatge, espai públic i accés a l’ocupació” | Euram\nInici » Observatori de l'Euram » Observatori de l'Euram » Xarxa de territori i societat » “La base de la ciutadania és habitatge, espai públic i accés a l’ocupació”\n“La base de la ciutadania és habitatge, espai públic i accés a l’ocupació”\n22/12/2015 | Jordi Borja, doctor geògraf-urbanista i professor emèrit de la Universitat Oberta de Catalunya\n– Quins són els reptes a l’hora de planificar la ciutat donada la concentració de població que s’hi produeix?\nCatalunya és un sistema de ciutats (és una de les seves característiques). Barcelona és també una ciutat de ciutats: és una ciutat metropolitana amb vocació poli-cèntrica.\nPerò Catalunya no solament té una estructura cap endins, també té uns eixos que la connecten amb l’exterior. Probablement, l’eix més important de cara al present i al futur és el Mediterrani, des d’Andalusia oriental i el País Valencià cap al sud de França i connexió l’eix Rhône-Rhin, nord d’Itàlia i Europa central. A Catalunya i al País Valencià els cal la màxima integració en l’economia europea.\nEl nostre problema no és la concentració de població, sinó el seu envelliment. Ens convé rebre immigració de tota mena, principalment jove. I no apostar només pel turisme i les feines poc qualificades. Ara bé, el creixement demogràfic ha d’anar complementat per la diversitat de centralitats. I per evitar l’especulació urbanística i la segregació social, cal una política activa de fiscalitat sobre el sòl i un planejament urbanístic que redueixi a mínims el cost del sòl i faciliti la concentració i la barreja de la població en àrees ja urbanitzades i amb centralitats reals o potencials.\n– Com es viu aquesta situació a les poblacions rurals?\nLes poblacions rurals són gairebé inexistents. Vivim en àmbits altament urbanitzats. Els pobles petits (la meitat dels municipis catalans no arriben als 1.000 habitants) tenen a prop una ciutat gran o mitjana. Les formes de vida no discriminen, la distinció és entre centres urbans i perifèries sense ciutat o poble. És important mantenir nuclis relativament petits, no només per l’activitat agrícola, també per la cura del medi ambient.\n– Quins són els aspectes de qualitat de vida més afectats? Mobilitat, aglomeració, seguretat, etc.\nLa base de la ciutadania és habitatge, espai públic i accés a la centralitat i a l’ocupació. El problema a solucionar és la mobilitat, que actualment és un factor de degradació de la vida urbana. La mobilitat actual i la importància adquirida per l’automòbil i les autopistes generen uns alts costos ambientals i socials: malbaratament de recursos no renovables, contaminació atmosfèrica, escalfament del planeta, temps i diners que redueixen la qualitat de vida de la majoria de la ciutadania, exclusió social i injustícia espacial per a importants sector de la població, etc.\nLa ciutat compacta, la barreja social, el policentrisme, l’habitatge digne per a tots i la qualitat de l’espai públic són les virtuts indispensables de la vida urbana.\nFotografia: Carme Secanella\nJordi Borja és doctor geògraf-urbanista, amb estudis previs de Dret i Sociologia. És professor emèrit de la Universitat Oberta de Catalunya. Va ser membre del govern municipal de Barcelona entre 1883 i 1995. Presideix l’Observatori de Drets econòmics, socials i culturals (DESC) i és director de l’Urban Technology Consulting. Així mateix, és col·laborador habitual dels diaris La Vanguardia, El País, Público i Diario.es/Catalunya plural. Els seus llibres més recents són: "Llums i ombres de l’urbanisme de Barcelona" (Edicions 62, 2010), "Ciudades, una ecuación imposible" (coeditor i coautor, Icària 2012), "Cartes de lluny i de prop" (L’Avenç 2013) i "Revolución urbanas y derechos ciudadanos" (Alianza Editorial 2013).


depressió i acne: el risc de depressió és just a la seva cara el sa - Salut De La Pell, De Novembre 2020\nEl sorprenent risc de depressió que està just a la vostra cara\nL’acne a qualsevol edat és molest, però les noves investigacions suggereixen que pot empènyer les persones a la depressió clínica. Aquí teniu el que heu de saber sobre el vostre risc.\nObteniu més informació sobre els signes clars que el vostre acne requereix de tractament mèdic; un dels principals és que la vostra autoimatge està bategant. No defugis els sentiments: un nou estudi suggereix que l’acne pot conduir a depressió important i el risc més elevat el primer any després de diagnosticar l’acne.\nPublicat a The British Journal of Dermatology, la nova investigació es va basar en dades de prop de 1,9 milions d’homes i dones en un període de 15 anys. (Tots formaven part de la xarxa de millora de la salut, una gran base de dades d’atenció primària al Regne Unit, segons un comunicat de premsa.) Els investigadors van comparar la salut mental de més de 134.000 persones amb acne amb la d’1,7 milions de persones que eren còrdiques. -free. Després de comptabilitzar els comportaments que poden contribuir a la depressió (coses com fumar, beure, pes i ingressos), els investigadors van descobrir que la probabilitat de desenvolupar una depressió major va augmentar un 63 per cent l'any després d'un diagnòstic de l'acne, i es va mantenir elevada fins a. cinc anys en comparació amb persones que no tenien acne.\nL'autora principal, Isabelle A. Vallerand, doctora, epidemiòloga a la Universitat de Calgary, va dir-ho Noticies de Nova York: “Sembla que l’acne és molt més que la pell. Pot tenir un impacte substancial en la salut mental en general. ”Ella creu que cal tenir seriosament l’enllaç. Els proveïdors de serveis de salut han de fer un seguiment de l’estat d’ànim dels pacients amb acne i estar preparats per afrontar la depressió dels signes o consultar amb un professional de la salut mental.\nAquí teniu el que més pot indicar el vostre acne sobre la vostra salut general.


Juke Box | La Finestra Digital\nL’editorial La Cúpula publica “Juke Box”, un còmic de Charles Berberian sobre el món de la música i els seus protagonistes més rellevants.\nAlex Mélis és l’encarregat d’engegar motors en el viatge musical que suposa “Juke Box” amb una gran introducció en la que ens explica que un bon Juke Box ha de tenir una cançó que serveixi per presentar les característiques del lloc on està situat, unes quantes cançons per ballar com idiotes, un grapat de cançons que reflecteixin la nostra malenconia, grandíssims temes dels grans grups de la història, temes de grups del moment, oldies per tal de rejovenir-nos uns quants anys, cançons populars de borratxera i cançons de cloenda.\nEns cordem el cinturons i comencem a viatjar pel món de la música fins que ens topem amb els grans dels ’80: George Michael, Boy George, Depeche Mode, Duran Duran i el gran Michael Jackson ens donen la benvinguda a l’època on no eres ningú sense unes bones ombreres, una època on per estar a la moda només calia semblar un rugbier i ser fan de “Thriller”, fins que arriba la revolució estilística de Leonard Cohen i les seves més que conegudes sabates. Podem deduir que cadascú canta segons les sabates que duu i organitzar una bona sabateria entre els mocassins de Cash, les esportives Adides de Queen, les Converse de Strokes i les sandàlies de Neil Youngi les apretades i llustrades del nostre amic símbol de malenconia, dolor i tristesa.\nUn exemple de cantant còmode és Phil Collins, que va descobrir que cantar amb uns pantalons còmodes no li restava ni gota de prestigi. Per això pot arribar a fer dos concerts benèfics a dos continents el mateix dia sense despentinar-se. El seu antònim seria l’impecable i extravagant Elton John que vesteix sempre de manera acurada perquè el dia que no ho fa pateix greus ensurts. Recordem quan es va disfressar de goril·la per anar a cantar amb Stooges i realment van pensar que un animal salvatge els atacava i va rebre una bona tunda.\nEls que demostren que tenen mals rotllos són els Rolling Stones. Molt ben representats se’ls veu en escenes típiques on els uns se’n foten dels altres i del que necessiten per rendir a un escenari. Els seus eterns rivals abanderats per John Lennon, en canvi asseguren que es duen molt bé però que “l’any 1979 no mata”.\nOm Kalsoum, MC5, David Bowie i Simon & Garfukel tot i no ser protagonistes també se les carreguen amb tot l’equip.\nHistorietes dels grans, dels ídols de masses, de les icones del pop i del rock que caricaturitzats al màxim ens porten a recordar allò que els defineix i alguna anècdota curiosa que ha fet que les seves carreres puguin ser discutibles. Ningú no és perfecte i per treure defectes l’autor en té la mà trencada. Ens fa viatjar sense bitllet de manera àgil a través de vinyetes obertes que no afluixen el ritme de lectura en cap moment.\nS’agraeix molt el treball de documentació que ha fet l’autor a l’hora de presentar-nos aquest treball ja que seria massa fàcil caure en estereotips i clixés a l’hora de fer les caricatures. Però no, Charles Berberian busca la manera d’estereotipar la imatge que ells donen però dóna una volta de cargol als seus diàlegs fent que imatge i text es complementin a la perfecció aportant dades precises i curioses sobre la música, els ídols, els fenòmens comercials, les modes i la societat en general.\nL’autor deixa a Monsieur Jean descansar i ens ofereix una obra totalment diferent. Salvant les distàncies i els contextos, el llibre em recorda a “Ellos mismos” de Joaquin Reyes, tot i que aquest darrer agafava a molta més gent però sense profunditzar tant en les seves vides. Tot i les discrepàncies tenen un humor molt semblant i un sentit de la realitat que sovint deixa al públic a prop del ridícul.\n“Juke Box és un llibre estereofònic, fet especialment per ser llegit a tot volum proporcionant una satisfacció auditiva excepcional”. I és que la música és el mitjà de transport més ràpid de tot el món.\nGuió: Charles Berberian\nDibuix: Charles Berberian\nAlex MélisCharles BerberianLa Cúpula


Hotel St. Leonhard Garni Bad Birnbach Alemanya - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nBrunnaderstrasse 21, Bad Birnbach, Bad Birnbach, Alemanya, 84364 - Veure al mapa\nSi el que està buscant és per un hotel ben situat a Bad Birnbach, no busqui més enllà de Hotel St. Leonhard Garni. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nA Hotel St. Leonhard Garni, l'excelent servei i instal.lacions superiors faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Mentres estan allotjats en aquestes meravelloses instal.lacions, els clients poden gaudir de Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, magatzem d'equipatge, aparcacotxes, aparcament de cotxes, servei d'habitacions.\nLes instal.lacions de l'hotel han estat seleccionades amb cura per tal de satisfer el més alt grau de comfort i conveniència, amb calefacció, escriptori, balcó/terrassa, despertador, telèfon a cada habitació. L'hotel compta amb una llista completa de comoditats, com centre esportiu, sauna, camp de golf (a 3 km), pesca, spa. Sigui quina sigui la seva raó per visitar Bad Birnbach, el Hotel St. Leonhard Garni és el lloc perfecte per una estimulant i emocionant escapada.\nCal que informeu el Hotel St. Leonhard Garni de la vostra hora d’arribada amb antelació. Podeu fer servir l'apartat de Peticions especials en fer la reserva o posar-vos en contacte amb l'allotjament directament mitjançant les dades de contacte que apareixen a la confirmació.\nTots els tipus de viatgers (38) Parelles (27) Viatgers en solitari (9) Famílies amb infants grans (2)


Haus Wollmeister Bad Liebenzell Alemanya - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nMeierhofgasse 16, Bad Liebenzell, Bad Liebenzell, Alemanya, 75378 - Veure al mapa\nMés informació sobre Haus Wollmeister\nAl visitar Bad Liebenzell, vosté es sentirà com a casa a Haus Wollmeister, què li ofereix un allotjament de qualitat i un gran servei. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nHaus Wollmeister ofereix un servei impecable i compleix amb totes les exigències dels més experimentats viatgers. L'hotel ofereix habitació familiar per garantir el més gran comfort possible als seus clients.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Amb una localització ideal i amb comoditats imbatibles, Haus Wollmeister no troba competidors en cap categoria.


Accés obert a pòsters de congressos: Llocs web d’utilitat de temàtica científica, de Catalunya i d’arreu del món\nINICI > Catalunya RDI > Recursos > Accés obert a pòsters de congressos\nAccés obert a pòsters de congressos\nLa informació científica, els pòsters que es realitzen a molts congressos i trobades, sovint acaben quedant en l’oblit. Per evitar aquest fet ha nascut ‘F1000 Poster Bank’, un repositori d’accés obert que recull pòsters de congressos i trobades relacionats amb les ciències biològiques i la medicina.\nEl repositori és beneficiós en tots els sentits. Per començar, dóna a conèixer permanentment els resultats i informacions de les organitzacions que ofereixen els seus materials. D’altra banda, es tracta d’una informació que ja no quedarà només en les ments dels assistents a les trobades (informacions que, a la llarga, poden quedar també en l’oblit), sinó que també serà accessible per a tothom. Una manera més, doncs, de donar més amplitud al coneixement científic. Els pòsters es presenten en format PDF. A més, cadascun d’ells conté informació addicional, com el resum escrit per l’autor, articles relacionats o avaluacions. Tothom pot contribuir al repositori, ja sigui com a usuari únic o com a societat; l’important és que el recull sigui cada vegada més ampli. F1000 Poster Bank Tòpics de l'articleCongressBiologiaMedicinaBase de dades Divulgació Divulgació científicaRecerca\nLa UAB intensifica la col·laboració amb Corea del Sud El joc dels animals Científics del CRG reben dos prestigiosos ajuts de col·laboració en recerca bàsica Acte d’adhesió al projecte del Campus d’Excel·lència Internacional de la Salut de la UB Talència convoca el Concurs de Cartells de la Setmana de la Ciència a Catalunya 2010 Gran èxit de convocatòria de la cinquena edició del Premi PRBB en Ciències de la Salut i de la Vida Es lliuren els premis de les XV Proves Cangur de Matemàtiques La recerca oncològica finançada amb La Marató de TV3 mostra els seus fruits Barcelona es convertirà en l’epicentre de la recerca oncològica mundial Relacionats Global\nArrenca l’edificació d’un nou centre de Geologia a Tremp Compartir tecnologia, nou repte de la recerca en biologia Un estudi de l’Idibell és el més influent del món en Biologia Localitzada l'àrea cerebral responsable d'integrar la informació tàctil Més carbó, que volem aigua! Cloenda de l’Any Monturiol XVI edició del Premi Europeu de Divulgació Científica 3r Jove Campus de Recerca a la UdG ‘La Ciència a la Plaça’ a la plaça Mercadal de Reus Què som ?-


Els veïns de Vilanova fan el pas per omplir les bosses del Banc de Sang - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nEls veïns de Vilanova fan el pas per omplir les bosses del Banc de Sang\nL'espai de Can Papasseit va acollir divendres la desena edició de la marató al municipi\nredacció | vilanova 15.05.2016 | 00:00\nDonació de sang a Vilanova del Camí aj. vilanova\nCan Papasseit va esdevenir divendres un banc de sang, en una de les maratons que organitza l'entitat gestora de les donacions que tradicionalment té més bons resultats a l'Anoia. La sala polivalent va acollir la 10a Marató de sang de Vilanova del Camí. De les 10 del matí a les 10 de la nit es va dur a terme aquesta donació del Banc de Sang i Teixits, l'Associació de Donants de l'Anoia i l'Ajuntament de Vilanova del Camí.\nEn la jornada hi va haver un degoteig constant de donants. En declaracions a Ràdio Nova, un dels donants, Antonio Garrido Montes, se sentia compromès amb la causa i deia: "no hi ha cap fàbrica d'on treure la sang, només el cos humà pot donar aquest element preciós". Ell va ser el primer donant de la marató del 2015 i divendres tampoc no va fallar a la cita. La campanya publicitària per donar a conèixer la marató l'han feta aquest any els alumnes de cinquè de l'escola Marta Mata. Els joves feien una crida a vèncer la por i volien convèncer tothom que "no hi ha excuses", si es compleixen els requisits de salut.


edifici Santa Fe - GUILLEM CARRERA arquitecte\nE D I F I C I S A N T A F E\nSanta Fe és un edifici d’apartaments dels anys 60 del segle XX que presenta una arquitectura d’un marcat caràcter racionalista, filla dels temps en que es va projectar i construir.\nMés de quaranta anys sense manteniment feren necessari encarar una actuació de rehabilitació de les façanes i de la coberta de l’edifici.\nEs planteja una actuació en l’edifici que vagi més enllà de la reparació constructiva i estructural estrictament parlant. A nivell compositiu es substitueixen les baranes per unes de disseny específic i també els porticons originals; s’aplaca la part més baixa de la façana amb un revestiment de peces de pedra Sant Vicenç, i es decideix unificar en color blanc els acabats superficials.\nEs projecta dotar a l’edifici d’una imatge global i d’un llenguatge més adaptat als corrents arquitectònics actuals, combinant la utilització dels nous materials amb els existents i reforçant el caràcter racionalista original.\nlloc : Cambrils\nany : 2006/2011\nautor del projecte : Guillem Carrera, Miquel Orellana\ncol·laboradors : Ruben Heras\ncontractista : Constècnia


«Ens han fet fora d’un pub perquè he demanat en valencià»: un altre cas de discriminació lingüística a València - Nosaltres La Veu\nGal·la Martí, del Canal Malaia, ha explicat a Twitter que no l'han atesa per adreçar-se a un cambrer en la nostra llengua\nDiumenge, 5 de desembre de 2021 - 14:36h\nGal·la Martí, del Canal Malaia\n«Ens han fet fora d’un pub perquè he demanat en valencià si tenien una taula. Discriminació lingüística en tota regla». Així, amb aquesta piulada a Twitter, ha denunciat la creadora de contingut valenciana Gal·la Martí, una de les protagonistes del Canal Malaia, que no l'hagen atesa en un pub de València aquest dissabte a la nit per haver-se adreçat a un cambrer en valencià.\nLa jove ha explicat que ella i tres amigues van sopar a la zona d'Aragó i després van anar a un pub on ella va preguntar si tenien taula per a quatre persones. Llavors el treballador li va amollar «per què em parles en valencià?» i Gal·la li va contestar «perquè estem a València». Resposta del cambrer: «Doncs no hi ha taula».\nGal·la Martí ha assenyalat a continuació: «En cap moment quan he d’adreçar-me a qualsevol persona en un lloc de llengua catalana (PPCC) em plantege en quina llengua he de fer-ho, sempre ho faig en valencià i encara que m’he tragat moltes cares de gos fent vore que no m’entenien, mai m’han tirat de manera tan descarada d’un lloc. Literalment, no ens han donat taula per parlar la nostra llengua, fort».\nTambé ha recalcat que «el problema és que s’ha normalitzat un autoodi cap a la llengua inadmissible» i que «estan matant la llengua, ens estan matant a nosaltres, no podem permetre estes situacions, s’han de denunciar, s’han de fer públiques perquè la gent veja quina és la realitat lingüística de merda que tenim ara mateix».\n«Molt decebuda i amb ganes de cremar-ho tot, eixir al carrer i cridar als 4 vents que la llengua està morint i que si no actuem ara mateix, ja no podrem fer res», ha reblat Gal·la.\nA més, ha compartit una captura d'una conversa a Instagram amb el compte del local, que contesta a Martí: «Quina llàstima que els teus pares no t'hagen educat bé».\nCal recordar que el fet ha coincidit amb el Dia dels Drets Lingüístics i que divendres passat entitats cíviques i sindicats en defensa del valencià van presentar a les Corts un informe anual que recull més de cent denúncies de vulneracions en aquest àmbit registrades enguany, enfront de les 14 que es van notificar el 2020 -marcat per la pandèmia-, un augment del 629%. Les organitzacions també van reclamar al Consell una Llei d'Igualtat Lingüística que «empare el dret dels valencianoparlants a expressar-se en valencià».\nEntitats i sindicats reclamen a les Corts una Llei d'Igualtat Lingüística


Volta Mallorca i GOB\nBrowse: Home » Volta Mallorca i GOB\nQuè impulsa a un home a navegar? Necessitats, el plaer, la manca de terra ferma, és una espècie d’escapament?\nPer què navegar amb una petita vela i rem llaüt, que va ser retirat del motor, com se suposava originalment per a ser?\nJo sé el que és. És tot el que jo no puc fer amb les meves paraules. Per la vela i el rem Puc mostrar una manera diferent de moure, aprendre i compartir projectes sense contaminació i sense massa mal a aquest miracle anomenat, per nosaltres els éssers humans, el planeta terra.\nEls nois i noies del GOB són especials. Una trobada agradable que s’ha afegit al projecte de la profunditat de l’acció en el llarg termini que un nòmada com jo no pot donar. En tots els meus projectes, bàsicament, observo, informe, enllaç, i jo tracte de posar una llavor.\nAra, fa poc vaig conèixer a algunes persones aquí a Mallorca .. bé .. que no només això, sinó que també va irrigar aquesta llavor, que la defensen i la tracte per a les cols i créixer sa. El GOB és una organització sense ànim de lucre fundada el 1973. GOB Acrònim sorgeix del nom original del Grup Ornitològic de les Illes. Actualment, el nom oficial és Grup Balear d’Ornitologia i Defensa de la Naturalesa, però va mantenir les seves cartes originals\nLa seva missió és millorar les condicions de conservació i el medi ambient de les Illes Balears per tal d’aconseguir un entorn de sostenibilitat social i ecològica.\nVeure més en: gobmallorca.com\nMallorca: aquesta illa-continent tan ric en bellesa, ha produït alguns dels personatges més interessants de la nostra història, Ramon Llull, els cartògrafs famosos que han marcat la nostra història, Antoni Gelabert Font, David Oliver Ramon, Mika Noguera, Cecile, Laura, Sebastià Vidal, Jaume Cifre, etc, etc .. i fins i tot alguns dels majors lladres i persones corruptes de la història. Els hotelers i constructors en l’avantguarda, en aliança amb les xifres sovint miserables i arrogants de “poder”. Però què poc poder?\nNo és fàcil compartir una illa preciosa amb gent que tracta d’explotar sense donar res a canvi per això. El Govern de Bolívia ha estat un gran enemic d’aquests lladres i gent corrupta i les hi van arreglar per aturar projectes vergonyosament aprovades per tants governs. L’illa de Dragonera va ser potser el major resultat. Una illa de gran valor naturalístic probable que sigui cobert per milions de metres quadrats de concret en els anys 70. L’acció col · lectiva interposada pels ciutadans ha fet que no va ser així. Sobre les cendres d’aquest episodi va néixer GOB. Grup d’Ornitologia de les Balears.\nAra els fronts en els quals opera són moltes. A la seva pàgina web hi ha un mapa del dolor, per a mi. I un mapa de l’esperança, a la vegada: l’acció del treball conjunt per evitar aquest dolor per a les generacions presents i futures. Els ignorants que encara estan tractant de guanyar diners mitjançant l’explotació i la destrucció de la natura són difosos a tot el món. La “misèria volta de la cantonada”, l’odi de la naturalesa, la falta d’educació i respecte pels altres davant l’educació i el respecte i amor pels altres, a la natura.\nEl camí ens condueix a una vida duradora i respectuosa en l’existència d’aquest planest: i no és només un, que hi ha! Són carretera pavimentada amb atenció i respecte.\nL’atenció requereix el compromís i el compromís que requereix atenció.\nMolts de nosaltres estem cansats de la lletjor, del miserable món dels especuladors. Necessitem la bellesa, l’harmonia, el silenci, l’esgotament de les coses, escoltant.\nMolts éssers humans estan cansats dels motors de contaminants, joguines flotants grans anomenats megaiots, consumir, contaminants i envaint amb les seves cales salvatges arrogància; pensem que, com nosaltres, moltes persones els agradaria una cosa senzilla, respectuós i net. I bonic.\nEn Volta Mallorca tractarem de donar un informe dels molts bells paisatges, persones, recursos i problemes. I ho farem de rem i vela. Per mitjà just.\nAnem a veure les coses boniques en aquesta volta al món. I fer-ho sense el soroll d’un motor serà un alleujament.\nMés esforç, però també un major plaer i atenció. Compartir ens necessita. Amb una treballadora, atenta i generosa cervell.\nHola Sr Bauza …, president dels Islads Balears, seràs benvingut a bord.\n← Pirates conscients\nPer què “Volta Mallorca”? →


Torna la Copa al Nou Sardenya, i que es repeteixi la història - L'independent de Gràcia\nTorna la Copa al Nou Sardenya, i que es repeteixi la història\nDimarts, 2 de novembre de 2021 - 15:11h\nFormació escapulada pel partit de Copa contra el Màlaga jugat l'1 de novembre del 1977 | Arxiu F.X.M.\nNo té la charme de la Coupe de France o la history de la FA Cup, però la Copa d’Espanya –cal posar-li el nom d’un personatge?- segueix sent una competició especial. No massa ben vista pels grans, sí que té significació pels –pocs- equips no professionals que hi participen. Entre ells, evidentment, l’Europa... potser també per estar poc habituat a disputar-la!\nTenim ben fresca aquella eliminatòria contra el Màlaga a finals dels 70, no hem oblidat la de l'Espanyol i la de l'Andorra\nDeu ser per això que alguns tenim ben fresca –tot i haver passat ja més de 40 anys- aquella eliminatòria contra el Málaga de finals dels 70 a la Copa del Generalísimo -EPND-. Veure al vell Sardenya jugadors habituals a les col·leccions de cromos –a TVE sortia el Madrid i prou- resultava temptador. I més davant dels nostres ídols del moment. Recordo haver gaudit veient com el guardià Pep Rovira, el contundent Balsera o el ratonil Sagrera –ningú no llançava les faltes com ell- plantaven cara. Del rival em fixaria amb el porter Palomo –nom impensable en l’odiós futbol modern- i Jantunen, un... finlandés! -en aquella època, poc menys que un marcià-. I davant de tots, el defensa internacional Macías –aquest sí, EPD- amb qui recordo que un grup de gent es va quedar parlant –jo només escoltant, la vena periodística encara no era prou gruixuda- a tocar dels vestidors, al final del partit. Una situació –la gent donant-li la ma i tocant-lo amistosament- impensable ara. En el fons, només eren escapulats feliços pel 3-3, per la imatge de l’Europa, pels gols de Saura i per gaudir d’un dia de Tots Sants diferent.\nQue toqui un equip amb trempera; millor l'Athletic que l'Alcorcón\nEl meus records tenen continuïtat al partit de tornada. A La Rosaleda el 5-0 va ser inapelable... però a casa, tota la família davant la ràdio escoltant els resultats de Copa, vam obrir els ulls com plats quan el locutor –devia ser RNE, poc més hi havia llavors- va dir: “Málaga, 0 – Europa, 5”. El meu pare –i, de retruc, la resta- vam reaccionar amb fredor. Impossible. Segur que era a l’inrevés, com va corroborar el propi comentarista pocs minuts després en repassar la totalitat de la jornada...\nTampoc he oblidat enfrontaments posteriors a la ja Copa del Rei (ex, ara). El de mitjans dels 80, i ja treballant per l’Sport, contra l’Espanyol. Prèvies pantagruèliques als xiringuitos de la Barceloneta –EPD, altre cop- i el gol de Bermejo a Sarrià –ja sabeu...- I l’últim amb l’Andorra. El gol de penal de Samper –un dels de la anomenada Mútua de Terrassa- a l’anada i el posterior KO al petit camp d’Aixovall, on també hi era.\nAra torna a tocar Copa, la del preparat. Dos desitjos: que toqui un equip amb trempera –millor Athletic que Alcorcón- i que el rival accepti jugar en una superfície deteriorada amb una il·luminació deficient. Vaig viure in situ com el València no posava cap pega a fer-ho, fa uns anys, al futbolí de la UE Llagostera (EPD, finalment). Esperem que es repeteixi la història.\nJordi Gastó, periodista