VILALTA: De presumptes sobiranies i evidents contradiccions.\nDe presumptes sobiranies i evidents contradiccions.\nDijous 24 de gener, l’endemà que el Parlament de Catalunya aprovés la “Declaració de Sobirania del Poble Català”, caminant per la plaça de la Creu, un punt ben concret del món real, em creuo amb un cotxe blanc. És un veí que, en veure’m, afluixa i abaixa el vidre:\n-Escolta, què collons va votar ahir la CUP?\nLi explico el nostre “sí crític”: que malgrat el discurs del consens esgrimit pels partits impulsors de la declaració no s’havia incorporat cap de les esmenes proposades per la CUP; que per aquest motiu havíem mantingut la nostra pròpia proposta de declaració i quins eren els principals punts de discrepància entre el text proposat i l’aprovat; que érem conscients que el nostre no s’assumiria però que si volíem parlar de sobirania ho havíem de fer sense imposar-nos límits; que, de totes maneres, no ens havíem oposat al text aprovat sinó que preteníem fer un toc d’atenció en com s’iniciava el procés; que, malgrat tot, creia que hauria estat millor que aquest “sí crític” s’hagués concretat en tres vots afirmatius; que la majoria de militants de l’assemblea de Torà i Biosca de la CUP també van votar pel sí, i que el mateix van fer la majoria d’assemblees de Ponent, però que finalment el Consell Polític, l’òrgan on hi ha representades totes les assemblees territorials, s’havia decidit per un vot afirmatiu i dues abstencions; que, en qualsevol cas, el què volíem no era pas posar pals a les rodes sinó assegurar-nos que realment es fessin passos en ferm cap a l’autodeterminació...\nMentre ens allunyem tinc la sensació que, malgrat la claredat de la declaració proposada per la CUP i la bona intervenció de Quim Arrufat al ple del Parlament, els propers dies hauré de repetir sovint l’exposició feta al veí del cotxe blanc, que no sé pas si m’ha entès. Fora de la militància de les assemblees, de la concurrència dels casals i de minories molt polititzades, costa d’entendre la nostra posició. La majoria de la gent només s’ha quedat amb el recompte final de vots i m’emprenya molt que hi hagi gent, poca o molta, que pugui arribar a percebre l’esquerra independentista, durant anys l’únic independentisme d’aquest país, ara referenciada en la CUP, com un obstacle per a la independència. Aquest fet és un dels dos que em referma l’opinió que la millor opció era la dels tres vots afirmatius. L’altre és que entenc que, per molt que s’hi explicitin innecessàriament objectius polítics no compartits, el més significatiu del text de qualsevol declaració de sobirania que ho sigui de debò és el no reconeixement de cap altra sobirania que la pròpia.\nEls punts de discrepància entre la proposta de CiU, ERC i ICV-EUiA i la de la CUP –territorialitat, marcs supraestatals, participació popular, insubmissió- no són temes menors. Precisament per això cal que, més enllà de votacions puntuals, hi hagi un ampli debat nacional (o sigui amb la participació d’agents polítics, socials, culturals, etc... d’arreu del país) de caire permanent i sense apriorismes, sobre les repercussions que cadascun dels possibles passos de l’anomenat procés sobiranista pugui tenir en les diferents zones del país i en els diferents sectors socials, per a tractar de corregir efectes colaterals no desitjats i de potenciar aquells que ens acostin a l’objectiu final desitjat: la plena independència nacional.\nDimecres 27 de març. Han passat més de dos mesos des d’aquella solemne declaració parlamentària i, contràriament al que preveia, les interpel·lacions sobre la posició de la CUP, al carrer, al cafè o a la feina, van ser poques i només els primers dies. Em fa l’efecte però que això no va ser així perquè hi hagués un augment de comprensió cap el vot de la CUP sinó perquè aviat molta gent que no entenia la nostra postura va “deixar d’entendre” els partits que havien subscrit la declaració. Quan aquest el text encara era calent alguns dels seus principals impulsors van iniciar el debat de com dur a terme la consulta “si l’estat no ens la deixa fer” –que no havíem quedat que érem sobirans i que la sobirania consistia en fer prevaldre la legitimitat per damunt de la legalitat imposada?- amb propostes sorprenents, com ara canviar la consulta per unes “eleccions plebiscitàries” el 2014 –que potser les últimes no ens les van presentar així?- amb llistes conjuntes de CiU i ERC, com a succedànies de la papereta del sí. Des d’aleshores el procés sembla que consisteix en marejar la perdiu -amb declaracions públiques de tot tipus per part d’alguns dels principals protagonistes del Pacte per la Llibertat i amb reunions secretes vergonyants- i en afegir aigua al vi –com a mostra la proposta parlamentària del PSC demanant la convocatòria d'un referèndum pactat amb l'Estat i respectant la legalitat ocupant, aprovada amb els vots dels seus autors intel·lectuals i els de CiU, ERC i ICV-EUiA el 13 de març, quinze dies després que el Congreso de los Diputados refusés la mateixa proposta! Esperpèntic: el Parlament de Catalunya demanant diàleg a Espanya després que el parlament espanyol acordés per una amplíssima majoria negar-se a dialogar.\nA cada dia que passa, i a cada piulada de Duran o de de Gispert, l’escenari sembla més descoratjador, i segur que ho serà si ho deixem tot en mans de la política institucional. Una altra cosa però és el carrer; malgrat el desconcert de bona part de la població que no entén alguns posicionaments dels partits –inclosa la CUP- el convenciment de que per sobreviure com a poble cal tocar el dos d’aquest estat putrefacte és cada cop més estès entre la població del Principat. Cal doncs que la mobilització popular no afluixi sinó que vagi a més, evitant dilacions en l’agenda, afrontant tots els debats i exigint un procés transparent i una pregunta i uns objectius clars. I, dit sigui de passada, la represa de les mobilitzacions per la independència hauria de comportar que la CUP, en tant que veu del carrer al Parlament, accentuï el seu perfil independentista.\nSi, pel contrari, el full de ruta s’ha d’establir entre dictàmens dels experts del Consell Assessor de Transició Nacional i pactes parlamentaris, em sembla que l’any vinent seré jo el que aturarà el veí del cotxe blanc:\n-Escolta, on cony para el dret a decidir que ens va prometre l’amplíssima majoria sobiranista del Parlament?\nA veure com s’ho farà per explicar-me perquè encara no som a l’Ítaca dels herois homèrics, ni tan sols a mig camí de Xipre –que deu ser l’Ítaca dels que volen un estat dins la UE-, sinó que continuem empantanegats en una merda molt més gran, que ja fa tres segles que ens va caure a sobre...\nPublicat per Josep A. Vilalta a 8:00 p. m.\nEtiquetes de comentaris: #hovolemtot, Articles a Llibertat.cat, Nacional\nL’esquerra independentista no és independentista...


S´apropa el 25 de novembre - Levante-EMV\nS´apropa el 25 de novembre\nteresa mollá 24.11.2016 | 04:15\nEl 25 de novembre i des de 1999 se commemora el Dia Internacional de la Eliminació de la Violència contra la Dona. Eixe és el nom que li va donar l´ONU. Com cada any institucions, organitzacions i persones ho recordarem de moltes i ben variades maneres. Cada any, afortunadament, se sumen noves i encertades iniciatives, per a sensibilitzar contra este fenomen que ens maltracta i assassina a les dones, pel simple fet de ser-ho.\nEntre eixes noves iniciatives enguany podem trobar la de Caixa Ontinyent que ha convocat un concurs de hastags. Utilitzarà el que resulte elegit a les seues xarxes socials en la campanya que faran al voltant del 25 de novembre. No esta gens malament si tenim en compte que és la primera entitat financera que s´implica en un tema tant sagnant com este. I des d´ací vull fer-los aplegar la meua felicitació sincera per haver donat este pas, perquè amb iniciatives com estes ens demostren que a eixa entitat el negoci, no sempre és el primer. Esperem que hagen obert la porta i que l´any vinent siguen més les entitats financeres que se sumen a la lluita contra totes les violències que patim les dones i les xiquetes.\nDit açò, hi ha un tema que em preocupa molt. El tema de les víctimes supervivents. Recordem les dones assassinades i des del dolor recordem els noms i els cognoms. Recordem també els noms de les criatures assassinades pels seus pares. Però, malauradament en massa ocasions les dones supervivents que han aconseguit eixir-se´n d´eixe infern queden a l´oblit.\nÉs com si se les negara, com si al no estar mortes no foren víctimes de primer ordre. I es una injustícia. Tenen la vida trencada pel dolor i també per la por. Els drets que per a elles contempla la Llei Orgànica 1/2004 sobre Mesures de Protecció Integral contra La Violència de Gènere no s´acompleixen per falta de recursos econòmics. En massa casos no s´ha format, com cal, a tots els agents que participen en estos casos. I només són dos exemples.\nNo podem perdre de vista que les víctimes d´estos delictes tenen unes particularitats molt específiques i que se les ha de tractar, també, de forma específica per la seua especial vulnerabilitat. I no s´està fent. A estes víctimes supervivents se les torna a revictimitzar amb la falta de recursos, amb informes que són elaborats sense formació específica en este tema i, en massa casos, amb prejudicis. I a més, des d´algunes instàncies se´ls qüestiona fins i tot la seua pròpia història, el seu propi patiment, la seua pròpia veu de dona que viscut eixe tipus de violències.\nEn preocupa, i molt, esta falta de sensibilitat amb les dones víctimes supervivents de les violències masclistes pel seu abandó institucional en massa aspectes, i des d´este espai demane una reflexió al voltant d´elles i de les seues situacions. I ho demane obertament a tohom perquè, afortunadament, elles estan vives. Elles, encara que trencades, encara tenen veu pròpia. Escoltem-la com cal.


Portfoli del 21A: Setmana pensant en les falles\nAquesta setmana ha sigut molt difícil tant per part dels alumnes com per la dels proffessors, ja que en les classes de valencià una gran majorìa de gent estaven colocats al final per a poder estudiar altres assignatures, perquè esta setmana la teníem plena de controls finals.\nDILLUNS: Aquest dia quasi la meitat de la classe estaven fent el A2 d'anglès, i yo soc un d 'ells ja que ens faltava sols terminar la part del ''writing'', però jo com vaig tindre una lessiò en la mà dreta o no vaig acabar l'exámen i em vaig pujar a classe trenta minuts després, quan vaig pujar em va donar uns fulls de coherència i mentres tant els demes estaven fent uns exercicis de la fitxa, per a poder practicar el dia de l'exàmen.\nDIMECRES: Aquest dia per diversos motius no varem anar a l'institut perquè teniem la primera excursiò del curs i varem anar a diverses universitats per a que ens explicarem el que volíem fer en el nostre futur i ensenyar-nos les luxoses instalacions. Cada persona podía triar la que volguera (la de Tarongers, la de Blasco Ibañez i per últim la de Burjassot).\nDIJOUS: L'últim dia de la setmana varem continuar amb la classe del dilluns i Toni ens va dir que ferem uns quant exercicis dels fulls que ens va donar per practicar cara l'exàmen del proper dillun on hi entra tota la llengua que hem donat fins ára. La classe va estar un poquet difícil de donar ja que tots estaven estudiant i sols uns poquets estaven fent lo que habia dit Toni.\nEn conclusió jo pense que aquesta setmana ha de haver sigut molt dura per a Toni ja que molt poqueta gent li ha fet cas en les seves classes. Ahh i que ja estem en falles! El diumenge va vore la primera mascleta i la Crìda que es on tots els fellers i valencians van a reunirse a les Torres dels Serrans per a donar la benvinguda a les falles 2014.\nPublicat per PABLO JUÁREZ MARÍNEZ a 20:59


Pérez-Reverte torna a lluitar a capa i espasa\n260x366 PÉREZ-REVERTE TORNA A LLUITAR A CAPA I ESPASA / CARMELO RUBIO SÁNCHEZ PÉREZ-REVERTE TORNA A LLUITAR A CAPA I ESPASA / CARMELO RUBIO SÁNCHEZ\nAra ja fa 15 anys que el capità Alatriste va desenfundar la seva espasa per primera vegada als carrerons de mala mort del corrupte i incívic Madrid del segle XVII. A Arturo Pérez-Reverte (Cartagena, 1951) no li havia anat pas malament amb títols anteriors com La taula de Flandes i El club Dumas, però va ser el 1996, amb la primera entrega de la franquícia, que la seva fama internacional es va disparar i l'èxit va començar a rajar amb més cabal que el corn de l'abundància. Des de fa tres setmanes, el setè volum de la saga, El puente de los asesinos (Alfaguara), ocupa el segon lloc de les llistes dels llibres més venuts en castellà.\nPérez-Reverte torna a l'any 1627, als ambients en què s'alternen versos de Cervantes, Lope de Vega, Calderón de la Barca i, evidentment, Quevedo, amic íntim de l'espadatxí del capot i el barret d'ala ampla. Aquest cop, però, l'acció no arrenca a la península. Íñigo Balboa, el protegit d'Alatriste que amb 18 anys acabats de fer ja s'espavila amb l'arma blanca, narra la història igual que ho va fer en les anteriors sis entregues. Aquesta vegada comença a enfilar el seu relat el dia de Nadal a la matinada, amb un combat entre l'inconfusible heroi i Gualterio Malatesta que s'estén pels ponts i molls de Venècia, on Alatriste ha estat destinat per ordre dels ministres de Felip IV.\nDes de la primera escena, Arturo Pérez-Reverte promet una nova aventura carregada d'acció en què el coratge i el valor són monedes indispensables. Ambientada amb tots els ets i uts del Segle d'Or espanyol i sense decebre les altes expectatives que va deixar Viggo Mortensen quan va encarnar l'heroi en el film d'Agustín Díaz Yanes, El puente de los asesinos traça un apassionant recorregut per Itàlia que fa escala en ciutats com Nàpols, Roma, Milà i, esclar, Venècia. Els protagonistes són els guerrillers de rigor, peons d'una trama d'espionatge propulsada per un misteri que mai no fa bona espina.


Elite Taxi calcula que la facturació ha caigut un 80 % | betevé\nAsseguren que encara hi ha massa taxis circulant per Barcelona donada la baixada de clients\nAquest estiu, la crisi del coronavirus ha fet canviar el panorama a Barcelona. Hi ha pocs turistes i pocs barcelonins –que s’han escapat a les segones residències–, l’activitat a l’aeroport i el port és gairebé nul·la i molts hotels estan tancats. És una combinació de factors que han fet baixar el nombre de clients potencials dels taxis. Des del sindicat Elite Taxi calculen que la facturació ha caigut un 80 % els darrers dies.\nA principis d’agost, els taxistes ja van anunciar que s’autoregulaven per fer front a un mes d’agost sense turistes per la crisi de la covid-19 i evitar un excés de taxis buits circulant pels carrers de la ciutat. Van acordar que, dels set dies que té la setmana, només en treballarien quatre. Això suposa uns 6.000 taxis. Tot i això, el sector assegura que només en circulen uns 4.000. N’hi ha que han decidit no treballar perquè no els surt a compte. L’Antonio, per exemple, es queixa que “diumenge passat només vaig fer 10 € en vuit hores”. “Les caixes han baixat en picat. Pràcticament és que no hi ha feina” diu un altre.\nDes de l’Agrupació Taxi Companys demanen que el Govern “els doni les ajudes econòmiques que necessiten” i afegeixen que “encara que surti el 60 % de la flota, quan la caiguda de la facturació és del 80 %, l’únic que fan és donar voltes pel carrer i contaminar molt més”. Un altre taxista, en Lluís Miquel, afirma, també, que “són massa cotxes al carrer” i que “no han legislat com s’hauria de fer”.\n— covid — Institut Metropolità del Taxi — Sindicat del Taxi de Catalunya — taxi


Activitats | Mas Goy\nLa provincia de Girona, es sens dubte una de les més boniques d’ Espanya, Molt ben comunicada, no concentra la seva població en una sola gran urb, sino que subsisteixen numeroses poblacions de dimensions mitjanes, al voltant de las que es mantenen l’ agricultura y la ganadería.\nEls pobles ántics, perfectament restaurats de pedra y decorats amb flors, son de visita obligada: els recomenem el recorregut per St.Martí Vell, Madremanya, Monells, de cami a la costa, però son innumerables: Peratallada amb el seu castell, Perelada, Besalú…\nTampoc pot perdres la Costa Brava, Calella de Palafrugell, Llafranc, Tossa…i potser degustar un arrós o unes gambes vermelles de Palamós.\nDe la ciutat de Girona per descomptat no s’ ha de perdre el seu Casc Históric o Barri Vell. Es un dels los més evocadors de Catalunya, contant amb elements monumentals únics a Europa. Es troba del-limitat al est per el Passeig de la Muralla, el cami de ronda de las antigues muralles carolingias (s. IX) i del baix medievo (s. XIV Y XV). Entre els seus monuments destaquen el Call (antic barri jueu, un dels millors conservats d’ Espanya); així com les famoses y colorides Casas del Onyar, i a dalt de tot la Catedral, d’ una gran nau única, que es la més ample del mon en estil gótic, li encantarà potser sopar en algun dels seus restaurants,o pendre una copa o un gelat.\nLa zona volcànica de la Crosa, las ruines ibériques d’ Ullastret, el Museu Dalí a Figueras o la casa-museo del pintor a Púbol, son algunes de las innumerables visites que poden fer-se, però per major detall li facilitem a continuació els links amb els Consells Comarcals de es diferents comarques de Girona on trobarà sens dubte una pormenorarització millor.\nPer més informació visiteu els seguents enllaços:


Fundació Nexe - Apunts sobre la liquidació del finançament autonòmic del 2009\nAquesta setmana s’ha fet pública la liquidació del primer exercici del nou model de finançament autonòmic, corresponent a l'any 2009, i la Comunitat Valenciana ocupa l'antepenúltima posició en finançament per càpita. Per darrere sols apareixen Múrcia i Canàries, encara que cal tindre en compte que les illes tenen un règim fiscal propi i possiblement caldria homogeneïtzar les dades.\nEl finançament per càpita dels valencians és un 9,5% inferior a la mitjana espanyola. La comunitat més ben finançada en relació amb la població és Cantàbria, amb uns recursos per càpita superiors en un 32% als dels valencians. Tot això sense comparar-nos amb les comunitats forals, que tenen règims propis que suposen un greuge comparatiu permanent.\nCal recordar que el 2009 és el primer exercici d'un nou model de finançament, encara que realment no és nou perquè són una sèrie de pegats per a solucionar els problemes que va donar l'anterior. Ja en aquest primer exercici hi ha una diferència de finançament per càpita de més del 38% entre la comunitat que ix més ben parada i la pitjor. Aquesta diferència és menor que la corresponent al 2008, però superior a la que hi havia el 2002, primer exercici de l'anterior model. Esperem que els mecanismes previstos per a controlar l’evolució del sistema eviten que aquest diferencial augmente amb els anys.\nSi el finançament autonòmic s’haguera distribuït exclusivament segons la població, la Comunitat Valenciana rebria 1.018 milions d’euros anuals més el 2009. És a dir, se li reconeixerien 10.720 milions d’euros, en compte dels 9.702 ara reconeguts. ¿D’on procedeixen eixes notables diferències?\nEl punt de partida dels càlculs del nou model de finançament és el respecte a l’statu quo resultant de l’aplicació de l’anterior model. Açò explica que la Comunitat Valenciana comence per davall del que li correspondria segons el pes poblacional en una quantia de 1.358 milions. A continuació el nou model intenta reduir les diferències ocasionades per l’evolució que va tindre l’anterior model i, amb eixa intenció, incorpora nous recursos. Aquests s’agrupen en diferents partides, amb l’objectiu de reforçar l’estat del benestar, ajudar les comunitats amb major dispersió poblacional, també les de menor densitat de població, i col·laborar amb les polítiques de normalització lingüística. La Comunitat Valenciana no participa en dues d’aquestes quatre partides (dispersió i densitat de població), però sí ho fa de manera destacada en les corresponents al reforç de l’estat del benestar i a la normalització lingüística. Com a conseqüència de la distribució d’aquests recursos addicionals integrats en el sistema, la Comunitat Valenciana rep un reconeixement de necessitats de finançament per damunt del seu pes poblacional en una quantia de 168 milions d’euros.\nA més a més, el nou model incorpora uns recursos addicionals no integrats directament en el sistema: el fons de competitivitat, el fons de cooperació (dividit en dues partides independents) i una compensació específica segons la disposició addicional tercera de la llei (de la qual sols es beneficien les Illes Balears). La Comunitat Valenciana no es beneficia de cap de les dues partides del fons de cooperació ni de la compensació específica, però sí que es beneficia del fons de competitivitat. Com a conseqüència de la distribució dels recursos d’aquests fons especials, la Comunitat Valenciana rep una quantia que excedeix el seu pes poblacional en 172 milions d’euros.\nEn definitiva, les novetats del nou model beneficien el País Valencià amb 340 milions per damunt del pes que aquest representa en la població de les comunitats de règim comú; però es queda molt lluny de compensar els 1.358 milions de menys que li atorga l’statu quo anterior. Com a resultat, el 2009 el País Valencià rep 1.018 milions menys del que li correspondria si tots els recursos es repartiren segons la població.


Clara Ponsatí denuncia que la Casa Reial vengui armes a Aràbia Saudita al Parlament Europeu – L'Alerta Canal\nCasa Reial Govern Espanyol Noticies Parlament Europeu Política fa 2 anys\nL’any passat, es van autoritzar vendes de fins a 400 milions d’euros amb la complaença del govern socialista.\nPonsatí va declarar ahir a l’Eurocambra contra els negocis del Palacio de la Zarzuela amb l’Aràbia Saudita, que consisteixen en exportar armes (principalment mines subterrànies), sota el vist-i-plau del govern de Pedro Sánchez. L’eurodiputada va afegir que a part de permetre que es portin a terme negocis èticament reprovables també van ajudar-lo en la seva fugida a Abu Dhabi.\nFont: El Nacional.\nL’exconsellera d’Ensenyament va denunciar que les crides al Congrés dels Diputats per aturar aquestes pràctiques havien estat ignorades en repetides ocasions ja que es tracta “d’una arrelada tradició” de tots els equips de govern que han passat per l’executiu espanyol.\nLa Casa Reial declara que les relacions comercials amb el govern saudita són un negoci familiar i que ha estat així amb l’aprovació de tots els governs espanyols des de l’inici de la democràcia.\nTags: #Aràbia Saudita #casa reial #Clara ponsatí #parlament europeu #pedro sanchez #politica


Apologia de la curiositat: Begurencs: obriu d’una vegada la reixa de Puig Son Ric!\nConstitució com ho està el dret a un treball i un habitatge dignes.\nEl cim gairebé urbà de Puig Son Ric brinda una vista circular de l’horitzó marí i terrestre. Ja sé que cada contrada té el seu balcó privilegiat, des del qual els autòctons senten la vibració de les arrels i el fonament del sentiment de pertinença. Però jo ahir vag pujar concretament a Puig Son Ric amb l’autor de l’article “He tornat a Son Ric”, l’amic Josep M. Fullola Pericot.\nEn realitat aquell article blasmava el fet de no haver-hi pogut tornar, perquè la instal.lació d’un radiofar de servei aeronàutic ha imposat una zona de seguretat de 300 metres de radi que impedeix l’accés públic al cim per excel.lència de Begur, conjuntament amb el del castell.\n“Vull tornar a Son Ric –deia amb precisió l’autor de l’article-- i del seu incomparable mirador estant abastar amb una única mirada quasi tota la Costa Brava, des del cap de Creus fins a Sant Feliu de Guíxols, amb el cap Norfeu, Roses, les Medes i l’Estartit, la gola del Ter, Aiguablava i les retallades costes que van fins a Sant Telm; i pel nord albirar el nostre mític i gegantí Canigó, el rodó perfil del Paní al costat de les dents de serra de Sant Salvador, el suau i harmoniós bisbe del Montgrí, la Roca Maura i la Torre Moratxa, tan diferents i tan juntes sobre l’Estartit, la punxa de la Mare de Deu del Mont, la dent esmolada del Far, el blanc de l’ermita dels Àngels i el feréstec i llunyà Montseny”.\nAhir tampoc no ho vam aconseguir. El pas continua barrat, talment com alguns drets constitucionals es veuen a bastament infringits. Vam voltar el puig pels carrers circumdants. Ens vam meravellar un cop més de la talaia que ofereix i ens vam escandalitzar de nou enfront del poc esforç que costaria protegir les instal.lacions radiolèctriques sense necessitat d’impedir-hi l’accés. És una qüestió d’estima del paisatge i per tant d’autoestima.\nEl meu amic i jo, compungits i revoltats, acompanyats ahir per un càlid ventet de garbí, ens vam dirigir a continuació a l’altre mirador begurenc, al castell. La vista hi és menys circular, menys oberta que al cim prohibit de Puig Son Ric.\nDe baixada vam anar a dinar, per consolar-nos, a la terrassa de Can Garreta a la platja d’Aiguablava. Actualment ostenta un altre nom comercial, però continua sent la històrica terrassa de Can Garreta. A aquesta vella àgora begurenca, arran de mar, de moment no hi han barrat el pas.


Col·lecció de moments: La noia de la paret\nFa anys que passem moltes hores l'una davant de l'altra. Mai no acabes d'aixecar els ulls, que mantens clavats a terra, just davant dels teus peus. Jo de tant en tant els aixeco fins a tu, per a comprovar-ho.\nEm commou el teu gest, d'una extrema fragilitat, i malgrat això com d'una segura voluntat de no cedir en res, ni la teva mirada ni en el teu voler. T'han deixat pensarosa, per l'eternitat, meditadora de pensaments secretament guardats.\nEnvejo els teus cabells ni pentinats ni escabellats, que s'escapen amb una bonica llibertat de qualsevol lligam, com una aura al teu voltant.\nAvui, m'he decidit a parlar-te, a reinventar-te, inútilment. O potser no, aquest somriure que llueixes ara, és lleugerament més ample que el que tenies a la paret.\nPublicat per Carme Rosanas a 6:57\nrebaixes 17 de març de 2010, a les 7:12\nHas decidit a parlar-li, i ella vol comunicar-se amb tu? Bon dia Carme, encara queda un poquet d'Anton.\nStriper 17 de març de 2010, a les 7:21\nDe tant en tant les comunicacions aquest nivell son molt importants.\nXeXu 17 de març de 2010, a les 7:50\nPenso que ens hauries de presentar aquesta noia, o prefereixes que fem especulacions de qui és i de quina paret ha sortit?\nsargantana 17 de març de 2010, a les 7:50\nes precios com ho descrius\ni important el que sens\nsi el sonriure te mes llum...es que has fet be.\nPilar 17 de març de 2010, a les 8:36\nM'agradaria saber veure i comentar un quadre donant-li vida.\nPreciosa la manera de fer-ho, Carme.\nJesús M. Tibau 17 de març de 2010, a les 8:53\nem sembla curiosa aquesta relació (o manca de relació) que s'estableix amb desconeguts que de forma periòdica i rutinària et trobes als mateixos llocs. Fa temps em va inspirar un conte on apareix un primer indici de contacte, una lleugera salutació amb un aixecament de cap.\nJoana 17 de març de 2010, a les 9:04\nEstaria contenta si sabés que l'has dibuixat somrient :)\nBon dia Carme i bon sol!!!\nCris (V/N) 17 de març de 2010, a les 12:08\nUn quadre ben evocador, i sobretot el somriue.... com sempre fantàstica Carme :) És un plaer recollir engrunes de delicadesa com la teva.... Petons reina!\nnovesflors 17 de març de 2010, a les 13:22\nM'has fet pensar en la Gioconda...\nM'ha encantat aquest relat breu i suggeridor.\nClara 17 de març de 2010, a les 14:30\nMoltes vegades pensem que fem coses inútilment, creiem que no serviràn per res... I moltes vegades ens equivoquem!\nMolt bonic el text!\nGarbí24 17 de març de 2010, a les 15:13\nEls cabells t'han quedat bé, però jo no se perquè m'he quedat mirant l'escot.....potser es la primavera!!\nRafel 17 de març de 2010, a les 22:45\nJa ens passa això en els transports públics, per exemple.\nPotser un està fent un conte de l'altre als seus blocs....\nElfreelang 17 de març de 2010, a les 23:26\nUna dona de la paret ben dibuixada i ben escrita i descrita...em vénen ganes de dir-li que l'has dibuixada feliç...\nCarme Rosanas 18 de març de 2010, a les 1:00\nAnton... molt d'Anton queda! encara vas donant i donant aquí i allà i saps? No, no sembla pas voler comunicar-se amb mi! :)\nSttriper, són bàsicament unilaterals...\nXexu, si hi tens un gran interès, te la presento... :)\nsargantana, dons sí, semblava més pensarosa...\nTibau, és curiós com et poden semblar de conegut s i en canvi són desconeguts del tot.\nJoana, li haure d'ensenyar.\nCris, un cabasset de petons!\nGràcies, Noves Flors, no sé si es poden comparar els somriures... però s'agraeix el teu pensament.\nGràcies, Clara, segur que tens raó! Si més no ha esta t útil en forma de post.\ngarbí, jo sempre li miro l'escot també... si veiessis l'original, valdria més la pena, té el punt de delicadesa suggerent... que no te'n pots estar, ni que jo sigui dona...\nMolt bona aquesta, Rafel... hauré de buscar el seu blog!\nElvira, gràcies, guapa, nomé s li he eixamplat una mica el seu mig somriure.\nGuspira 18 de març de 2010, a les 21:39


Inici BOTIGUES DE FUTBOL EUROPEU Jugadors de futbol francesos Eduardo Camavinga Childhood Story Plus Untold Biography Facts\nLa nostra biografia d’Eduardo Camavinga us explica fets sobre la seva història d’infantesa, vida primerenca, pares, família, nòvia / dona, estil de vida i vida personal.\nEn poques paraules, el nostre article retrata la història de la seva vida des dels primers dies fins a quan es va fer famós.\nPer fer-vos un tast de la naturalesa atractiva del nostre escrit, aquí teniu la seva infància a la galeria per a adults: un clar resum de la Bio d'Eduardo Camavinga.\nEduardo Camavinga Biography – From his Early Years to the moment of fame.\nAs El guardià segons informa, és un dels adolescents més emocionants del futbol mundial.\nMalgrat l'elogi, ens adonem que només unes poques persones han llegit la versió concisa de la història vital d'Eduardo Camavinga. És inspirador i sense més preàmbuls, comencem.\nHistòria de la infància Eduardo Camavinga:\nPer als principiants de la biografia, porta el sobrenom de "Tacklevinga".\nEduardo Camavinga va néixer el 10 de novembre de 2002 de la seva mare, Sofia i del seu pare, Celestino, a Miconge, una comuna d'Angola, situada a la província de Cabinda.\nThe French footballer is one among five children born to his family. Judging by looks, you’ll agree with me that one of Eduardo Camavinga’s parents (his mum) shares a dominant facial resemblance with him.\nConeix els pares d’Eduardo Camavinga: Sofia (la seva mare) i (Celestino) el seu pare.\nFamília Eduardo Camavinga Origen:\nEls pares del defensor, molt dur, són ciutadans congolesos que van emigrar d'Angola a França quan només tenia dos anys.\nInterestingly, he is a citizen of France, Angola and Congo because his ancestral roots are traced to these countries. Just like Christopher Nkunku, sang congolesa flueix per les venes de Camavinga.\nVa ser només dos anys quan la seva família va fer el recorregut de 6,550 km des d’Angola fins a França.\nEn arribar a França, els pares d’Eduardo Camavinga van tornar a casa a Lille abans de traslladar-se a la comuna de Fougeres, a només 40 quilòmetres de Rennes.\nVa ser a Fougeres que Camavinga va créixer al costat dels seus germans: dos germans (Sebastio, Celio) i dues germanes.\nAl créixer a la comuna, el petit Eduardo inicialment no estava dedicat al futbol. Aleshores va preferir practicar Judo fins que la seva mare el va fer centrar-se en el futbol perquè va trencar moltes coses mentre practicava l’esport de combat.\nAntecedents de la família Eduardo Camavinga:\nHem d’admetre aquí que el migcampista no va patir de manera angoixant durant la seva infància. La família d’Eduardo Camavinga es trobava entre ciutadans de classe baixa i mitjana.\nDe fet, eren del tipus que esperaven un impuls a la comoditat i pregaven contra un tràgic lapsus de la manca.\nBiografia d'Eduardo Camavinga - La història del futbol:\nQuan el petit Tacklevinga tenia set anys, la seva mare el va inscriure a un club local, el Drapeau de Fougères, on va fer els seus primers passos en el futbol professional. És fàcil localitzar-lo aquí, no hi estaria d'acord?\nLittle Tacklevinga es diverteix arruïnant records del seu primer dia d’entrenament amb el club. D'acord amb ell:\n“EN FUNCIONAR-ME AL CLUB, MAI RECOMPRIM LA NECESSITAT DE CUMPLIR AMB L'ENTRENADOR. EN lloc d’això, vaig entrar al camp i vaig agafar possessió d’una pilota a la qual jugaven els nens de la meva edat ”.\n“ELS ESFORÇOS FETS PER ELS NENS PER RECUPERAR LA PILOTA HEM PROVOCAT L’ABORTIU MENTRE ELS DRIBUEN ELS PASSATS I ELS HEU PASSAT A LA TALLA. VAIG RUINAR EL SEU JOC EL MEU PRIMER DIA DE FORMACIÓ AMB ELS ".\nMentre estava a Fougères, Eduardo va passar quatre anys construint la dinàmica de defensa que ara és característica del seu joc.\nLa seva habilitat amb la pilota i l'estil únic d'enfrontar-se a la tècnica d'afrontar l'admiració de la pista tant dels companys com de l'oposició.\nAls 11 anys, els pares d’Eduardo Camavinga van aprovar els seus judicis amb l’acadèmia Rennais, que va aprovar amb força. Va ser un moviment guanyat que el va convertir en gran.\nHo sabies? ... Camavinga va jugar al mateix club on Blaise Matuidi Ousmane Dembele van tenir el seu desenvolupament juvenil abans d’arribar a la fama. La veritat és que el seu viatge no havia de ser diferent.\nBiografia d'Eduardo Camavinga - Història del camí cap a la fama:\nJust en el moment en què la seva mare, pare, germans i germanes començaven a gaudir de la seva carrera professional, va passar la sort.\nHo sabíeu?... La carrera de Camavinga amb el club amb prou feines havia començat quan la casa de la seva família es va cremar el 2013.\nEl desenvolupament va suposar un gran revés per als seus pares immigrants que estaven fent tot el possible per arribar a final de mes.\nDurant aquesta desafortunada època, el pare de Camavinga el va portar de l'escola per inspeccionar el que quedava de la casa cremada, va dir al nen de 11 anys que:\n"Ara sou l'esperança de la família, sou vosaltres qui la plantejarà".\nAls 11 anys, ja portava les esperances de la seva família.\nEstant a l’altura de les expectatives de la seva família, Camavinga va registrar un impressionant ascens entre les files del Stade Rennais. De fet, la premsa tenia la mirada posada en ell quan només tenia 16 anys.\nQuan ESPN va demanar a un exjugador de Rennes, Hatem Ben Arfa, que comentés el talent de l'adolescent, es va enfonsar líricament i va assenyalar que:\n“No hi ha res impossible. És bo en antena, pot atacar, defensar, ajudar i marcar. És elegant, intel·ligent i té un potent peu esquerre ".\nEduardo Camavinga Bio – Rise To Fame Story:\nEl desembre de 2018, el regat tècnic va signar el seu primer contracte professional amb Les Rennais. En resumir la seva primera història d’èxit, la tenim aquí; sis rècords juvenils batuts per Eduardo Camavinga per 90 minuts.\nAls 16 anys, 4 mesos i 27 dies, es va convertir en el jugador més jove que va jugar al primer equip de Rennes.\nEl petit esquerrà es va convertir en el jugador més jove que va superar els 50 jocs amb un equip de Ligue 1 des de Basile Boli, a l'edat de 17 anys i 341 dies.\nEs va convertir en el jugador més jove que va jugar a França durant més de mig segle. En fer-ho, va batre el rècord establert per Kylian Mbappe, que va debutar a França als 18 anys i tres mesos. També és el golejador més jove de l’equip de França de la postguerra.\nVegeu qui va fer el seu debut internacional amb 17 anys i nou mesos.\nCamavinga became the first player born after January 1, 2002, to play a match in the five major European leagues (Spain, England, Italy, Germany and France).\nA l'agost del 2019, va ser elegit el jugador més jove del mes a la Ligue 1. Als 16 anys, el migcampista de l'Stade Rennais es va convertir en el guanyador més jove de la història d'aquesta distinció individual.\nAls 17 anys, 1 mes i cinc dies, va marcar el primer gol de la seva carrera i es va convertir així en el golejador més jove de la història del Stade Rennais.\nFinalment, el petit esquerrà va vèncer els rècords mundials Guinness com el jugador més jove de la història en oferir assistència en un partit de Lliga 1.\nAt the time of writing the Biography of Eduardo Camavinga, his career is still in the beginning phase, and there was no limit to what he can achieve at Roazhon Park.\nSigui com li surtin les coses, la resta, com diuen (inclòs el seu més destacat a continuació), serà història.\nQui és la nòvia d'Eduardo Camavinga?\nEl nostre noi continua sentent orgullosos els fanàtics amb la mirada posada només en el futbol. Afortunadament per a ell, als seguidors de la lliga francesa no els importa si els joves talents tinguin amigues.\nNo obstant això, tenir una núvia faria que Camavinga fos atractiu per als aficionats anglesos, sobretot si vol jugar a la Premier League.\nUs aconsellem que consulteu aquest espai sempre que sospiteu que l’estrella del futbol manté una relació.\nHas vist la nòvia d’Eduardo Camavinga?\nTalents come, talents go, and football grounds remain the same. However, this doesn’t apply to family. Alienating Eduardo Camavinga from his household would see him flop emotionally.\nPer què són importants per a ell? Relaxeu-vos, us oferim dades sobre els pares d'Eduardo Camavinga. A més, farem dades sobre els seus germans i parents.\nSobre el pare Eduardo Camavinga:\nCelestino és el nom del pare de Tacklevinga. Solia treballar en un escorxador de porcs a Saint-Brice-en-Coglès durant bona part de la infància del jugador.\nDe vegades, mai no dormia a casa a causa del caràcter trepidant del seu Job. Així va ser el treballador Celestino.\nNo obstant això, va fer temps per a la família i va confiar en el potencial de Camavinga per convertir-se en l'estrella del futbol que és avui.\nSobre la mare Eduardo Camavinga:\nSofia és una mestressa de casa i, en aquest cas, impressionant. Els mitjans de comunicació acrediten la supermamana per haver dirigit l'enfocament de Camavinga des del judo al futbol.\nEl món del futbol no hauria vist les seves actuacions estel·lars si es convertís en un mestre de judo. Avui, tots dos pares d’Eduardo Camavinga collen els fruits del seu treball.\nSobre els germans Eduardo Camavinga:\nEl mestre del mig camp té quatre germans, però només dos són identificables nominalment. Inclouen el seu germà gran Sebastio i el germà petit Celio.\nIgual que Camavinga, Sebastio tenia interessos en el judo però va passar al futbol. Juga a futbol amateur al costat del pare de Camavinga. Mentrestant, els altres germans de l’Eduardo, precisament les seves germanes petites i grans, són encara desconegudes.\nMireu Camavinga amb el seu germà gran, Sebastio.\nSobre els parents d'Eduardo Camavinga:\nHeu conegut un membre de la família del jugador que no són els seus pares i germans (família immediata)? Nosaltres tampoc. No es preocupi.\nPotser no trigarà a revelar qui eren els avis materns i paterns. Tampoc els registres dels seus oncles, ties, germans i cosins evadirien el ciberespai per sempre. També confiem que els seus nebots i nebots s’identifiquin aviat amb ell.\nEduardo Camavinga Vida personal:\nConsiderem que algunes veritats són evidents pel que fa a la personalitat d’Eduardo Camavinga. Inclouen la seva humilitat, concentració i maduresa.\nÉs algú que sap quan somriure i quan pot ocultar els blancs que formen el seu impressionant conjunt de dentició.\nA més, Camavinga escolta molt la música i té alguna cosa per jugar a videojocs amb els seus germans.\nÉs gran en els jocs. Podeu veure l’altaveu blau que hi ha a continuació?\nEstil de vida d'Eduardo Camavinga:\nNo estàvem inventant coses quan la humilitat va arribar a la nostra llista de trets personals de Camavinga. Heus aquí el perquè. Té un patrimoni net de 500,000 euros al novembre de 2020, però encara viu a casa dels seus pares.\nEsperem que un atleta que guanyi 12,000 € setmanals i 625,000 € mensuals aparegui entrenant en un cotxe decent, oi?\nNo obstant això, encara hem de veure'l flash cotxes i cases. Potser no està alienat al fet que viu amb els seus pares, que volen veure'l centrat en millorar el seu joc. Podem concloure amb seguretat que és ric conservador? Si podem.\nDades sobre Eduardo Camavinga:\nPer acabar aquesta impressionant biografia sobre la història i la biografia de Tacklevinga, aquí teniu fets sobre ell.\nEmir of Qatar Under his Spell:\nEl talent d’Eduardo Camavinga no s’ha escapat del propietari del PSG. Segons Footmercato via Leparisien, La destresa camavinga ha cridat l’atenció de l’emir de Qatar.\nTamim bin Hamad Al Thani sembla estar sota el seu encanteri i ha promès que el PSG es prepari per a una gran ofensiva en el traspàs de l'estiu del 2021.\nPer any: € 625,000.\nPer mes: € 52,083.\nPer setmana: € 12,000.\nPer dia: € 1,714.\nPer hores: € 71.\nPer Minut: € 1.18.\nPer segons: € 0.02.\nDes que vau començar a veure Eduardo CamavingaBiografia, això és el que ha guanyat.\nEduardo Camavinga’s Religion:\nSegons els informes, el migcampista defensiu és religiós, però supera la nostra imaginació sobre com no ostenta aquest aspecte de la seva vida a les xarxes socials. Tot i les nostres apostes són que ell sigui cristià.\nEl potencial d’Eduardo Camavinga, de 89 punts, supera el de N'Golo Kanté que té 88 al seu nom. És més un migcampista complet i un dels joves més ben valorats del videojoc de simulació de futbol.\nNo està malament, però es pot millorar.\nEsdevenir El golejador més jove de França en més d’un segle segur que el converteix en una perfecta estrella ascendent del futbol francès. Per a alguns fans, és un jugador considerat fins i tot millor que Paul Pogba.\nLa nostra biografia d’Eduardo Camavinga ens ensenya que la pressió “correcta” té el poder de crear un diamant. Això va quedar clar des de la seva resposta després que la casa dels seus pares fos arrasada pel foc.\nEls membres de la família d'Eduardo Camavinga (sobretot el seu pare) li van fer entendre que era l'esperança de la seva llar. Afortunadament, el jove va estar a l’altura de les expectatives.\nAra ens convé felicitar Sofia i Celestino per haver-li donat una educació adequada que ara es reflecteix en les seves capacitats.\nA Lifebogger, ens sentim orgullosos d'oferir històries de la infància amb precisió i equitat. Si veieu alguna cosa que no us sembla bé, poseu-vos en contacte amb nosaltres.\nEn cas contrari, deixeu un comentari sobre la vostra percepció del prodigi de Rennes. Per obtenir un resum de la Bio d'Eduardo Camavinga, utilitzeu la nostra taula Wiki.\nNoms complets: Eduardo Camavinga.\nData de naixement: 10 de novembre de 2002.\nLloc de naixement: Miconge a la regió de Cabinda, a Angola.\nPares: Sofia (mare), Celestino (pare).\nGermans: Sebastio (germà gran) i Celio (germà petit) i dues germanes.\nAficions: Escoltar música i jugar a videojocs.\nPatrimoni net: £ 500,000.


Combustió de gas - exposició - Guangzhou Jiema calor intercanvi Equipment Co, Ltd\nGas de combustió\nContinguda en la pols de combustió (com ara cendres i sutge), òxids de sofre i nitrogen és contaminant l'atmosfera de substàncies, sense depurar les seves emissions objectius es pot aconseguir quan les disposicions de protecció del medi ambient d'objectiu diverses vegades per dotzenes de vegades. Mesures per controlar les emissions d'aquestes substàncies abans de combustió, tecnologia de combustió, recollida de pols, desulfuration i desnitrificació. Mitjançant xemeneies altes pot reduir la concentració de contaminants a l'atmosfera a prop de la xemeneia.\nUtilitzat per la força de gravetat, força centrífuga, les ones d'inèrcia i acústica, adhesió electrostàtica de combustió. Per a les partícules gruixudes per separació de força inercial i gravitacional d'assentament, sovint utilitza la força centrífuga per separar el una capacitat més alta pols electrostàtics i bossa filtres amb alta eficiència. Humida i disminució de la venturi aigua pols Fregall aigua pel·lícula adhesió a volar cendra, eficiència d'eliminació de pols és molt alt també absorbeix contaminants gasosos.\nEl 1950 del segle XX, els esforços per desenvolupar un aprofitament integral de cendres, legalització de jocs d'atzar. Com en la fabricació de ciment de cendres, maons i materials de construcció com agregat de formigó. 70 i extracció de cenosphere de cendres, com materials d'aïllament resistents al foc.\nDesenvolupament futur augmentarà encara més calderes i eficiència tèrmica calderes de planta d'energia; reduir la caldera i unitats d'hidroelèctrica del cost de l'equip; millorar la flexibilitat operativa i nivell d'automatització de la unitat de la caldera; desenvolupar més calderes per a combustibles diferents; millora la fiabilitat de funcionament de la caldera i els seus equips auxiliars; reducció contaminació del medi ambient.\nUn parell de: Tecnologia de tub de calor de caldera de recuperació de calor de residus\nPrincipis de la caldera\nCaracterístiques de la caldera de b...\nTecnologia de tub de calor de calde...\nDistingir entre materials\nClau de postvenda\nAplicació d'intercanviadors de calo...\nAplicació de la Indústria d'Aliment...\nmarca intercanviador de calor de pl...


METRES QUADRATS - Pis en venda en Escaldes-Engordany per 275.000 € - V7002\nMETRES QUADRATS - Pis en venda a Escaldes-Engordany per 275.000 € V7002\nPis en venda al Carrer Fener\nPis en venda al costat d'Av. Carlemany.\nEntrant al pis trobem la zona de rebedor desde la que s'accedeix per una banda a la zona de nit, amb dues habitacions dobles i un bany ampli complert, i pr una altra banda a la sala d'estar i menjador amb cuina oberta.\nEl pis és tot exterior. Inclou plaça d'aparcament en el mateix edifici.\nEntrant al pis trobem la zona de rebedor desde la que s'accedeix per una banda a la zona de nit, amb dues habitacions dobles i un bany ampli complert, i pr una altra banda a la ...


Ajuntament de Benicarló: Arriba «Juguem!», un programa per a desenvolupar el joc offline entre els joves\nLa Regidoria de Joventut presenta un programa amb durada de cinc mesos amb el qual es pretén despertar l'interès dels joves cap als jocs no tecnològics. El divendres 21 de desembre tindrà lloc la primera sessió a la plaça de la Constitució.\nEl programa que ha presentat avui la Regidoria de Joventut, «Juguem», ha arribat a Benicarló per conscienciar els joves sobre la importància de desenvolupar activitats offline que afavorisquen la transmissió humana i d'hàbits culturals entre les generacions. Es tracta d'un programa que s'allargarà durant cinc mesos i que oferirà una sessió temàtica de dues hores cada mes, orientada cap a joves d'entre 14 i 15 anys, encara que estarà oberta a tots els públics.\nLes àrees temàtiques a desenvolupar seran: jocs populars i tradicionals, jocs d'upcycling o suprareciclatge, jocs recreatius, jocs de fusta i jocs d'enginy i habilitats. Així, la primera sessió que girarà al voltant de jocs populars i tradicionals tant d'origen benicarlando com genèric, tindrà lloc el divendres 21 de desembre de 17.00 hores a 19.00 hores a la plaça de la Constitució.\nL'empresa encarregada de dur a terme aquestes activitats és La Ludoneta, entitat que du treballant el joc des de 1997 en altres ajuntaments, tant dintre de la Comunitat Valenciana com fora, sota l'eslògan «sentir, comunicar i aprendre». Durant la presentació, la regidora de Joventut , Susana Pérez, ha explicat que «aquesta proposta és el resultat d'aquests anys de treball en què hem anat descobrint necessitats i coneixent els gustos dels nostres joves». «Així --ha afegit Pérez-- un dels requeriments que ens ha arribat des de diferents vies com el fòrum de la pàgina web del centre juvenil o les visites del CIAJ als instituts, ha sigut el de crear espais lúdics combinats amb educació que tingueren continuïtat en el temps».


La platja de Meliana esdevé una opció tranquil·la en època COVID - El Meridiano de L'Horta\nLa platja de Meliana està funcionant amb normalitat i ha esdevingut una opció tranquil·la i familiar per a passar els dies d’estiu en l’època de crisi sanitària motivada per la COVID-19. Un aspecte molt important és que el distanciament social entre les persones usuàries i els diferents grups o famílies està funcionant sense que s’hi produïsquen aglomeracions.\ndestaca la regidora de Medi Ambient, Rosa Peris, “per la ubicació, l’amplitud de la zona d’arena i la distribució dels espais, com ara els aparcaments o els accessos, es tracta d’una platja fàcil de gestionar i on també és fàcil mantindre les distàncies”. Així, només s’ha hagut de restringir l’accés amb vehicle en moments molt concrets algun diumenge i en hora punta quan s’han saturat les zones d’aparcament. I, com puntualitza la regidora, «en la mesura que han anat eixint vehicles de la zona de seguida s’hi ha tornat a permegtre l’accés. Independentment d’això, l’accés a peu o en bicicleta no ha patit cap restricció». En aquest sentit, cal destacar que la platja de Meliana és ideal per a anar-hi en bici, ja que està molt ben connectada per l’Anell Verd metropolità, que recorre una bona part de la seua franja litoral.\nA més, la platja de Meliana compta amb servei de vigilància i socorristes; diferents accessos a l’arena, uns quants dotats amb rentapeus; nombrosos punts de recollida de residus, aparcabicis i panells informatius. El servei de neteja de l’arena correspon a la Diputació, amb una programació àmplia a través de l’Àrea de Medi Ambient. D’altra banda, la retirada dels residus correspon a la contracta municipal i l’Ajuntament hi destina un programa d’ocupació específic per a la temporada d’estiu.\nAixí, detalla la responsable: “enguany, des de l’Ajuntament hi hem destinat nou persones a tasques de neteja, informació i ordenació i vigilància dels aparcaments, en tres torns de tres persones. A més de les quatre persones joves contractades per la Generalitat per a les tasques específiques d’informació de les normes pròpies d’acord amb els protocols fixats per a l’ús de la platja durant la crisi sanitària”. Tot aquest personal està coordinat per la Policia Local i, en el cas del personal contractat per la Generalitat, també per l’Agència Valenciana de Seguretat i Resposta a les Emergències.\nFinalment, Peris conclou: «l’oferta de platja es pot completar amb un passeig per l’horta i amb la interessant oferta de restauració que s’oferix al nucli de Meliana i, molt especialment, al nucli de Roca, a uns centenars de metres de la platja». Des de l’Ajuntament ja s’ha pres nota també d’algunes millores de cara a l’any que ve, com ara rectificar la ubicació concreta d’alguns rentapeus que, per a aquesta temporada, ja s’han tret més a prop de les zones d’aparcament i més protegits de l’envestida dels temporals de mar que tradicionalment danyaven la infraestructura.\nTags: Covid-19 playa meliana


¿Qué es el sistema vestibular? Detectando dificultades en el desarrollo.\nQUÉ ES EL SISTEMA VESTIBULAR?\nCom podem detectar si algo no va bé?\nUn xiquet que es mou constantment a la cadira, un adult que busca esports de risc, una xiqueta que es mareja al cotxe o un nadó que s’espanta cada vegada que el tomben per canviar-lo. Totes aquestes persones estan buscant o evitant estímuls vestibulars.\nEl sistema vestibular és l’encarregat de detectar el moviment, els canvis de direcció i la seua velocitat, i que ens orienta sobre la gravetat, què és dalt i què és baix. Ens diu, en definitiva, on som a l’espai.\nÉs una entrada d’estímuls que sorgeixen dels moviments actius del propi cos i com a reacció a la gravetat. Qualsevol posició o moviment del cap activa algun aspecte d’aquest sistema. La informació ens arriba a través dels receptors de l’oïda interna i el nostre cervell els utilitza per conèixer la nostra posició a l’espai i per mantenir l’equilibri.\nCom a resposta, el nostre cos fa xicotets i constants ajustaments per estabilitzar el camp visual, per mantenir la postura i mantenir l’equilibri. Tots aquests ajustaments també depenen del sistema propioceptiu i de la visió.\nEl sistema vestibular madura diversos components relacionats amb la motricitat i l’estudi:\nCoordinació Motora Bilateral\nAnticipació del moviment\nSENYALS DURANT EL DESENVOLUPAMENT\nEls xiquets i xiquetes aconsegueixen la informació vestibular a través del dia a dia, durant el joc i l’exercici o amb xicotets ajustaments durant la jornada, com balancejar-se a la cadira, botar per les escales o fer un parell de tombarelles.\nJa quan són menuts podem observar indicis que mostren quan un infant no té un bon registre i integració de la informació vestibular:\nÉs lent per dominar la gravetat: li costa desenganxar-se de terra, començar a gatejar o caminar.\nLi costen els reptes del joc motor gruixut.\nEs cansa fàcilment amb activitats físiques.\nDesagrat o plor quan hi ha canvis bruscos de pla, per exemple, quan se’l tomba per canviar-lo.\nPodem tenir dos grans tipus, aquells infants que presentaran una recerca d’aquests estímuls que interromp el seu dia a dia i aquells infants que evitaran completament aquests estímuls, afectant en la seva participació en les activitats, quan els estímuls que es reben resulten aclaparadors.\nA l’escola podem veure:\nDificultat en equilibri i postura en sedestació: cau de la cadira, sembla que es fon sobre la taula o necessita contínuament recolzar-se en el mobiliari.\nDificultats de coordinació bilateral: salts amb els peus junts, salts en tisora, corda o sambori.\nDesafiaments d’atenció i concentració per una recerca del moviment de manera inadequada, impactant de manera negativa al control motor fi.\nProblemes en activitats que desafien l’equilibri i el control postural.\nCerca de jocs bruscos que impliquen molt moviment o per contra evitació de jocs moguts, posar-se de cap per avall, girar…\nEs mareja fàcilment en viatges amb cotxe, autobús i altres transports.\nCOM TREBALLEM EL SISTEMA VESTIBULAR\nEls gronxadors terapèutics ens ofereixen la superfície perfecta per treballar el sistema vestibular.\nPer a aquells xiquets i xiquetes que tendeixen a buscar aquest estímul de manera constant ens permet fer un input major i incloure’l dins d’un joc estructurat per alternar-lo amb altres activitats i modular les reaccions.\nEn canvi, una xiqueta o xiquet amb una reacció negativa davant d’aquests estímuls s’ha d’acostumar de manera gradual. S’iniciarà la feina mitjançant canvis molt progressius de pla, jocs que incloguen, per exemple, petites rampes, fer la croqueta per superfícies planes, gronxadors tancats on se senten molt segurs, modulant molt la velocitat. Integrant la informació vestibular sempre en un joc del què gaudeixin.\nHem de modular l’estímul que arriba al sistema vestibular així com utilitzar altres sistemes, sobretot el propioceptiu, per regular la informació i les respostes.\nPer això és important no només utilitzar l’estímul vestibular (gronxadors, salts,…), sinó entendre com està afectant aquest estímul el sistema nerviós del nen/a, i què podem fer per ajudar-lo a integrar totes les sensacions que està rebent, per a la qual cosa no hi ha ningú millor que una Terapeuta Ocupacional formada en Integració Sensorial.


Jardí sostenible, ecològic i de disseny - Jardineria del Vallès\n» Projectes » Jardí sostenible, ecològic i de disseny\nJardí sostenible, on van de la mà el disseny i l’ecologia\nJardí sostenible de 400 m2, construït a Santa Agnès de Malanyanes, creat per a persones amb mobilitat reduïda.\nAquest jardí s’ha dissenyat perquè una persona amb dificultats a l’hora de desplaçar-se pugui moure’s lliurement sense cap problema.\nHem habilitat la parcel·la a dos nivells diferentes, unint ambdues parts amb dues rampes elaborades amb tarima sintètica timbertech.\nEn el nivell superior trobem una sèrie de paviments impresos conjuntats a la perfecció amb diferents tipus de pedres decoratives, una olivera i un Shinus molle.\nEn la part inferior trobem una zona amb un terrari a més d’un estany-font, que es manté net per un sistema de tractament de raigs ultravioletes. També trobem una caseta de fusta perfectament integrada en el jardí amb el terre de gespa artificial Cepex d’alta gamma.\nLa resta de la zona està formada per diferents tipus de pedra, junt amb gespa artificial i la tarima timbertech.


Pesques del món : La llegenda del peix gegant\nEl halibut és el rei d'Alaska, un peix que fàcilment pot arribar als 130 quilos i que de vegades és més gran que els propis pescadors que el capturen.\nEl poble de Metla Katla és una reserva índia de la costa sud-est d'Alaska, en la qual totes les energies es dediquen a una sola activitat: el salmó, la pesca de totes les varietats de salmó salvatge. De vegades, en plena temporada, es prohibeix la pesca durant uns quants dies. Llavors, els homes de mar canvien d'objectiu i també de calibre. El salmó es converteix aleshores en esquer per a un objectiu molt més curiós: el halibut, el peix gegant del Pacífic i del mar de Bering; el peix més car d'aquest oceà.\nDiuen que el mite del peix gegant va néixer en aquests paratges, a la ribera del Pacífic Nord. Un mite mantingut per narracions de lluites cos a cos entre l'home i el peix. La bèstia era de vegades enorme, de vegades perillosa, amb una mirada sorpresa i amb dos ulls molt grans a la mateixa banda. Un animal curiós, el halibut.\nUna pesca exemplar per exemplar\nSón les sis del matí al peu de les muntanyes volcàniques de les illes Aleutianes. El mar està tranquil i s'ha aixecat el dia amb boira. Fa unes deu hores que el Gran Blau, un dels nombrosos pesquers del halibut, navega pel mar de Bering. Els tripulants esperen que canviï el corrent per col·locar les primeres canyes als costats d'aquesta embarcació de palangres. I és que aquí, el halibut es pesca amb ham, d'un en un i mai amb xarxes.\nEl capità de el Gran Blau comenta que al llarg de la cadena de les Aleutianes, hi ha molts punts en els quals no ha pescat mai ningú del poble. Hi ha uns corrents massa bojos com per aventurar-s’hi. Suposo que per això hi ha peixos grans: perquè no els pots pescar tots. Tenen molts llocs on amagar-se i no tenen res més que fer que esperar que arribi l'aliment. No necessiten buscar-lo, de fet es mengen tot el que els passa per davant.\nCada any, en Jim, el capità de l'embarcació, no tan sols compra el dret de pesca, sinó també la quantitat de peix que capturarà. Com tots els pescadors d’halibut que pesquen aquí, és titular d'una quota individual, una quota de pagament cara i exclusiva. Aquí, privatitzar un recurs públic, un peix, és molt habitual. Políticament és discutible, però ecològicament és irrefutable.\nJa ha picat el primer. Això sí que és un bon senyal.\nAvui, la tripulació no té cap sorpresa. Hi ha molts halibuts, com sempre. Uns quants són molt grans i molts uns altres són de mitja alçada, però tots són molt tranquils. Els mariners expliquen que, quan comença a fosquejar, estan més nerviosos. També es diu que, en alguns vaixells, les armes només serveixen per espantar. I és que quan els peixos són massa virulents i no es deixen dominar... cal començar a pensar en els garrots.\nEn Jim comenta que sovint assoleixen pesos de 130 quilos, sobretot les femelles, que són més grans que els mascles. De vegades són molt agressius -explica . Fins i tot travessen el pont saltant. Estrany, oi? S'expliquen moltes històries, com per exemple una que diu que fa molt temps un halibut va matar un noi. Sobre això fins i tot es va escriure un llibre. Pot ser que sigui una casualitat, però a bord hi tenia tots els diners de la pesca de la temporada d'estiu. Només hi era el peix li va arrencar la cama. Llavors ell es va lligar les mans. Després va morir dessagnat. La gent va dir que s'havia lligat per no caure a l'aigua i, sobretot, perquè no se’l mengessin els crancs.\nLa visita de les orques\nL'explicació del capità es va veure truncada per una estranya visita. Orques. Aquestes balenes han vingut en rajada atretes pel peix que pujava a la superfície. Aquestes mosseguen el peix abans que puguin pujar-ho a bord, la qual cosa constitueix una important pèrdua. El capità es lamenta, perquè les orques no només han devorat una part de la pesca, sinó que obligaran a donar per acabada la jornada. Ara ja no s'aniran, noten massa l'olor a peix-explica en Jim.\nLa tripulació navega així quatre mesos cada any, de banc d’halibut a banc d’halibut per tot Alaska. Del sud al nord-est a la recerca d'una naturalesa excepcional i d'una fauna única. A l'estiu, a l'altura de les illes Aleutianes, els seus companys de viatge són albatros, balenes i, lamentablement, també les orques.


Lindehof Serviced Flats Zoersel Bèlgica - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nMolenbaan 14, Zoersel, Zoersel, Bèlgica, 2980 - Veure al mapa\nMés informació sobre Lindehof Serviced Flats\nDissenyat tant per oci com per negoci, Lindehof Serviced Flats està situat idealment a Zoersel; una de les localitzacions més populars de la ciutat. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nA Lindehof Serviced Flats, l'excelent servei i instal.lacions superiors faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Les carecterístiques més important de l'hotel inclouen instal.lacions per a minusvàl.lids, express check-in/check-out, restaurant, ascensor, lloguer de bicicletes.\nA més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara calefacció, balcó/terrassa, aparell de televisió LCD/pantalla de plasma, TV satèl•lit/cable, nevera per satisfer els clients més exigents. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Descobreixi una encantadora mescla de servei profesional i ampla gama de característiques a Lindehof Serviced Flats.\nEls clients han de presentar un document d’identitat amb fotografia i una targeta de crèdit durant el registre d’entrada. Les peticions especials són segons disponibilitat i poden comportar suplements. Cal que informeu el Lindehof Serviced Flats de la vostra hora d’arribada amb antelació. Podeu fer servir l'apartat de Peticions especials en fer la reserva o posar-vos en contacte amb l'allotjament directament mitjançant les dades de contacte que apareixen a la confirmació.


BARCELOFÍLIA : 01/05/2014\nCASA ENRIC LOSADA. Passeig de Gràcia / Gran Via. (1870's-1955)\n*1905.- La Casa Enric Losada a la cruïlla de Passeig de Gràcia amb Gran Via. (Foto: Lucien Roisin).\nUn dels primers edificis que es va bastir al Passeig de Gràcia fou la Casa Enric Losada, que ocupava el xamfrà amb la Gran Via a tocar del Cafè Novedades. Fou aixecada a començaments de la década dels 1870's i era una construcció amb semisoterrani, un entresol molt baix i tres pisos més fins al terrat. Allà a la part central de la façana de la cantonada s'hi aixecava una torreta amb dos pisos més coronada per una mena de cupulí. Posteriorment les obertures de les finestres del semisoterrani van ser ampliades i convertides en portes per permetre-hi l'accés directe des de la vorera.\nCap al tombar del segle es va instal·lar als baixos de l'immoble una Orxateria Valenciana i la direcció de la Societat General d'Aigües de Barcelona ocupava l'entresòl a començaments del segle XX.\nEl 22 de juliol de 1931 un acte terrorista va tenir lloc just davant de la casa Losada. Una bomba va esclatar al subsòl sobre la vorera de davant de l'entrada a l'immoble i va destruir la central de connexions telefoniques. L'atemptat va deixar Barcelona incomunicada amb una gran part del territori espanyol.\n*1874.- La foto més antiga coneguda de la Casa Enric Losada és aquesta en la que apareix a la dreta, en una Gran Via encara sense empedrar, plena de fang i amb els arbres acabats de plantar. (Foto: Joan Martí)\nEl 22 de juliol de 1931 un acte terrorista va tenir lloc just davant de la casa Losada. Una bomba va esclatar de matinada sota la vorera de davant de l'entrada a l'immoble i va destruir un pou de registre del cablejat interurbà de les connexions telefòniques que hi havia al subsòl. L'atemptat va deixar Barcelona incomunicada durant unes hores amb una gran part del territori espanyol.\n*1931.- Un nombrós grup de ciutadans s'aplega per contemplar l'esvoranc produït per la bomba que va esclatar davant la Casa Losada la nit del 22 de juliol de 1931. (Foto: Gaspar. Crónica)\n*1931.- Les pàgines de La Vanguardia informaven així del fets relatius a l'explosió de la bomba. (Font: Hemetoteca La Vanguardia. Cliqueu sobre la imatge per ampliar-la).\n*1940's.- Terrassa de l'Orxateria Valenciana que hi hagué instal·lada als baixos de l'immoble\nEntre les botigues històriques i emblemàtiques que hi hagué a la Casa Losada hi destaca la Joieria de Juan Valentí, que des de 1926 va ocupar els baixos de l'immoble. Quan al 1952 el solar fou adquirit per una entitat bancària per aixecar-hi un nou edifici, Valentí va iniciar una batalla judicial per evitar perdre el seu comerç en aquell privilegiat i cèntric emplaçament. El 1955 va començar l'enderroc per començar tot seguit la construcció de l'edifici del Banco Rural y Mediterráneo, que durant molts anys va acollir la Terraza Martini al seu últim pis. I el joier Valentí es va sortir amb la seva de mantenir la seva botiga en els baixos del nou edifici.\n*1940's.- Una foto de final d'aquella dècada que per l'absència total de públic fa pensar que va ser captada a primera hora d'un diumenge o festiu. Les cadires de la terrassa de l'Orxateria Valenciana apareixen recollides sobre la vorera.\n*1953.- La Casa Enric Losada ja amb el rètol del Banco Rural i Mediterráneo a la façana. Al fons pot veure's el desmuntatge de la cúpula original de l'edifici de la Telefònica. (Foto: Gabriel Casas / ANC)\n*1955.- Entrevista del periodista i caricaturista Manuel del Arco al joier Juan Valentí. (Font: Hemeroteca de La Vanguardia. Edició del 9 de setembre de 1955).\nPublicat per bar.cel.ona.uta a 10:50 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Anys 1860's, Edificis, Gran Via Corts Catalanes, Passeig de Gràcia\nCASA ENRIC LOSADA. Passeig de Gràcia / Gran Via. (...


La moda diu amén\n20. EL NAIXEMENT D’UNA ESTRELLA Rosalia Vila i Tobella (Sant Esteve Sesrovires, 1993), coneguda com a Rosalía, ha revolucionat el món de la música pop amb la seva particular barreja de flamenc, trap i hip-hop. El seu tema Malamente l’ha catapultada i li va valer dos Grammy llatins a la gala que es va celebrar Las Vegas el 15 de novembre. Sens dubte el 2018 ha sigut l’any de Rosalía. Sam Wasson/ Getty\nUna de les paròdies de Barber sobre Kardashian Celeste Barber\n01. Hannah Gadsby i el seu monòleg Nanette, un dels èxits de Netflix aquest estiu. 02. Tracy Jordan recorda l’accident que gairebé li costa la vida. 03. Patton Oswalt parla del dol.\nJosep Font abandona Delpozo després d’haver-la catapultat a l’èxit internacional Miguel Rajmil / Efe\nEl moment en què l’obra de Banksy s’autodestrueix a la casa de subhastes Sotheby’s. Reuters\nRihanna arribant al Metropolitan Museum of Art de Nova York, als Estats Units, per a la gala del Met, aquest any de temàtica religiosa Hector Retamal / Afp\nEl boom dels ‘poke bowls’, o el plat saludable que està de moda ‘Bowl’ de tardor David Borrat I Suís & Bowls\nUn dels models de Kanken INSTAGRAM/@mykankenbagofficial\nRihanna Rosalía Delpozo


LO CARRANQUER: El projecte cinematogràfic 'Nosferatu: El origen' es presenta al Festival de Cinema Fantàstic de Sitges\nEl projecte cinematogràfic 'Nosferatu: El origen' es presenta al Festival de Cinema Fantàstic de Sitges\nEl projecte de llargmetratge creat pel cineasta de Mollerussa Robert Garcia es va presentar ahir dijous al Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Sitges, en una sessió especial pensada perquè els nous realitzadors facin públics els projectes que estan en fase de desenvolupament o bé que ja estan a punt de sortir al mercat.\nEn el cas del projecte de “Nosferatu: El origen”, es va presentar un teaser-trailer rodat a finals d’agost entre el Castell de Les Sitges i el nucli de Florejacs, a la Segarra.\nEn la sessió conduïda per Mike Hostench, sotsdirector del festival, es van presentar 14 projectes més, alguns força destacables, ja que comptaven amb el suport de productores potents de la indústria cinematogràfica. El projecte de Garcia va ser un dels més aplaudits i valorats pel públic assistent. El mateix Hostench va destacar la professionalitat i l’originalitat del treball realitzat per Garcia i el seu equip format per unes 12 persones, entre tècnic i artístic; alguns d’ells desplaçats a Sitges per assistir a la gala de presentació.\nEn la seva intervenció, Garcia va incidir en que el film no és una pel·lícula de vampirs convencional, ja que va més enllà del que s’hagi pogut veure a les pantalles i es cerca una perspectiva més realista i científica. Protagonitzada per un nen (interpretat per Dídac Moya) i basada en part en fets reals relacionats amb la ràbia i el vampirisme sorgits a l’Europa de l’Est als segles XVIII i XIX, el producte final és fruit d’uns tres anys d’investigació sobre el tema. La gravació i l’edició del teaser van ser possibles gràcies a una modesta campanya de micromecenatge desenvolupada amb èxit durant els mesos de juliol i agost mitjançant la plataforma Verkami i al participació de dotzenes d’actors voluntaris que van acudir a donar suport al projecte.\nLes intencions que té el realitzador mollerussenc són, a part de mantenir reunions amb diferents productores nacionals, presentar el teaser i el dossier de producció a diversos festivals d’arreu del món on es facin sessions especials per a nous realitzadors i així poder trobar producció/coproducció per tirar endavant el projecte. Garcia està obert fins i tot a què algun director o directora consolidats puguin dirigir-lo. El projecte compta amb força presència a les xarxes socials i també disposa d’una pàgina web www.nosferatuthebeginning.com, on es pot seguir la seva evolució.\n“Nosferatu: El origen” es mostrarà també al públic en el dia de lliurament de premis de la 5a edició del Som Cinema de Lleida, on es podrà veure per primer cop el Making of, amb les imatges descartades i escenes del procés de rodatge. La presentació serà el dilluns 27 d’octubre a dos quarts de nou del vespre en una sessió especial anomenada “El primer tast” on realitzadors lleidatans donaran a conèixer els seus projectes al Cafè del Teatre de l’Escorxador.\nInformació facilitada pel Jaume Moya, jaumemoya@castelldelessitges.com\nPublicat per Lo Carranquer Cervera a les 14:14\nSecció: Fotografia i cinema, La Segarra Indrets i Monuments


09 març 2021 10:29\nMoltes estrenes renoven la cartellera aquesta setmana. La primera, i una de les més interessants, és L'illa de l'holandès, que el debutant Sigfrid Monleón va dirigir en part a Eivissa i Formentera. De fet, igual que passava a Lucía y el sexo, la trama transcorre a una illa indeterminada, però els paisatges són pitiüsos. En aquest escenari illenc és on arriben els protagonistes: Pere Ponce, Roger Casamajor i Cristina Plazas, que viuen una particular història d'amor i amistat en temps de la dictadura franquista.\nUna altra estrena espanyola és La mujer de mi vida. Un melodrama còmic interpretat per Emilio Gutiérrez Caba i Leticia Badrice, que ha dirigit Antonio Del Real (Cha cha cha). En aquest cas, hi ha un rerefons romàntic amb complicacions de caire social i conflicte d'interessos que exigeixen amor per conveniència.\nNanni Moretti és un dels realitzadors italians més reconeguts gràcies a magnífiques comèdies socials com ara Caro diario o Abril. Però ara ha canviat el registre i ha fet una dramàtica història familiar, La habitación del hijo. Un relat sobre la desesperació d'uns pares que han perdut un fill i no es resignen a la pèrdua.\nMenys dramàtica resultarà A todo gas, que només pretén ser entreteniment pur, estrident i espectacular. Una cinta plena de curses automobilístiques, d'accidents formidables, d'amor tan apassionat com prohibit, i d'amistat i traïcions imperdonables entre col·legues. Un producte dissenyat per a gent jove i poc exigent.\nEl mateix es podria dir d'Hora punta 2, que no passa de ser una seqüela previsible del primer èxit. Noves aventures dels dos polis bufons: Jackie Chan i Chris Tucker, que aquesta vegada se'n van a Hong Kong a combatre el crim a cop d'acudit. Dues comèdies més. Salir del armario és una pel·lícula francesa de l'autor de La cena de los idiotas i interpretada per Gerard Depardieu. Una cinta que reflexiona sobre l'homosexualitat i alguns dels estereotips que l'envolten a la societat actual. L'altra és Más que amigos hermanos, que narra la relació de quatre amics de color que reflexionen sobre l'amor i les seves conseqüències.\nNora parla de l'amor que aquesta dona inspirà en l'escriptor James Joyce.


El quadern robat: Josep Guinovart, com un estel\nLa primera cosa que veig quan entro a casa, és aquesta obra d’en Guinovart. Me la vaig quedar ja fa molts anys, després d’haver-la vist en una exposició a la Tecla Sala, el mes de gener de 1991. Es titula Com estels, i no sé si és el títol, o la disposició volàtil dels diferents elements que hi ha en el quadre, que sembla que siguin gronxats pel vent, que em fa pensar en alguna obra de Joan Miró, a qui, val la pena dir-ho de passada, en Guinovart admirava profundament. Les protagonistes del meu quadre són les llavors de blat, que surten de la terra i pugen cap al cel, per convertir-se en els estels del títol. És una obra que parla de la vida, d’una manera festiva, com si volgués descriure un dia de sol a l’estiu. En Guinovart sempre va ser un artista molt arrelat a la terra, i la transportava, literalment, a les seves obres.\nLa última vegada que la galeria va estar pleníssima de gent, va ser el durant la inauguració de l’exposició que vam organitzar pel 80è aniversari d’en Guinovart, el mes de març de 2007. Com en els millors temps, no es podia ni passar. Podies tardar molta estona a anar de l’entrada a la sala del fons. S’hi va congregar tothom: col.leccionistes, crítics, artistes, familiars i amics. Fins i tot el carrer estava ple de gent. Tothom volia veure les seves obres més recents, i descobrir de quina manera ens volia sorprendre aquell cop. Perquè en Guinovart, ens sorprenia a tots sempre. En aquella ocasió, nosaltres també li havíem preparat una sorpresa. De fet, havia estat una idea de la seva filla Maria. Com que ell era un entusiasta de la música de jazz, i en especial de la música escrita per a trompeta, vam pensar en improvisar un concert de jazz durant la inauguració. Els del Taller de Músics ens van posar en contacte amb un trompetista que tocava en la seva Big Band, i que va estar encantat en col.laborar en aquell “concert-sorpresa”. Li vam demanar que es passegés entre la gent i que, quan nosaltres li aviséssim, comencés a tocar qualsevol cosa de Louis Armstrong. Va ser una idea fantàstica, que tots els que vam estar presents aquell dia, recordarem sempre. I que aquell, va ser l’últim dia que van coincidir en Guinovart, en Ràfols Casamada i la Maria Girona. Van estar asseguts plegats, enmig de la festa, xerrant ben animadament tota l’estona.\nPocs mesos després, a finals de Setembre, vam tornar a tenir una exposició de dibuixos d’en Guinovart Els Amics del Liceu li havien encarregat les il.lustracions del llibre de la temporada d’òpera 2007-2008, i el vam presentar a la galeria. Havia de ser una exposició petita, per presentar només els dibuixos, i havia d’ocupar només dues sales. Però això era demanar-li un impossible a en Guinovart. Ell ho havia d’omplir tot. A la sala gran, va muntar una mena d’escenari, emmarcat per un teló de vellut vermell, en el que es projectaven fragments de diverses d’òperes, i a més, a banda i banda, hi va instal.lar dues grans peces alegòriques al món del teatre. Una vegada més, la galeria es va omplir de gent, i no només el dia de la inauguració. En Guinovart era un artista molt estimat i que despertava un gran interès a tothom. Recordo que a més de dibuixos, vaig vendre molts llibres. La majoria, el volien dedicat. Per no fer-lo venir expressament a dedicar llibres cada dos per tres, ho vam deixar tot pel final. En Guinovart va morir d’un infart a primers de desembre. Tots els llibres es van quedar sense dedicatòria.\nEn mirar el meu quadre, però, rebo un missatge que no té res a veure amb la nostàlgia. El seu vitalisme, m’empeny cap endavant i m’aparta del desànim. La vida, per sí sola, és tremendament engrescadora.\nPublicat per Anna Belsa a 11:54\nMarta Teixidó 26 de novembre de 2013, a les 14:56\nMentre anava llegint el teu article, curiosament he tingut una estranya sensació de nostàlgia. Només han passat 6 anys d’aquestes exposicions, i davant l’actual situació econòmica, i la radicalitat dels canvis socials que estem vivint, sembla que el temps s’hagi multiplicat per 5 i parlis de 30 anys enrere.\nJo vaig conèixer a Guinovart – Guino – a Mataró, en una antològica que li varen dedicar. I em sembla que també era al 2004. Ell va ver una xerrada sobre la seva obra, que en aquell moment era el primer cop que veia. Recordo sobre tot el seu particular tractament del blau. Una mena de “blau Montserrat”, ple de vida i de mar. Un home cordial i afable, apassionat de la seva obra i de la creativitat. Posteriorment, el vaig veure mantenir un diàleg amb l’Arnau Puig amb motiu de la II Biennal Torres Garcia, l’any 2007. Va ser pel mes de maig. I tal com els va definir el president de l’Associació Sant Lluc per l’Art en la seva presentació: Dos joves revolucionaris i evolucionaris: un crític i l’altre artista”. La veritat és que em sembla molt encertada la definició, tot i que actualment l’Arnau Puig fa uns catúfols del copón. L’edat no perdona.\nPerò efectivament, el treball de Guinovart és abstractament vitalista, matèricament explosiva o engrescadora com dius tu. Veient la teva obra, penso sincerament que és un Guinovart assossegat, que presenta el temps a través del creixement de les llavors, i aleshores, sembla que això requereixi la paciència que en altres peces no es contempla. Curiosament, un any desprès de la seva mort, la ara desapareguda CAM (Caja de Ahorros del Mediterráneo), va presentar a Mataró una mostra que jo en el meu article del meu blog de Cròniques Mataronines, vaig titular: “Guinovart, entre el seny i la rauxa”. Sí, definitivament, penso que la seva obra té aquestes dues vasants.\nPenso que fan falta altres Guinovart, no imitadors, sinó creadors amb la seva passió per l’art i per la vida, molt ben simbolitzada amb aquesta música de jazz li vàreu preparar com a sorpresa: Moviment i ritme com la seva obra. Però també penso que encara ha de passar temps. Estem dins el caos. L’ordre arribarà, però de moment no s’entreveu res. Cal deixar germinar les llavors.\nAnna Belsa 26 de novembre de 2013, a les 17:14\nGràcies pel teu comentari, Marta. Expliques la teva experiència amb la persona i l'obra de Josep Guinovart, i això ho valoro molt.\nUna de les coses més estranyes amb la que he hagut de conviure és amb l'aparent oblit de la gent (parlo en general, hi ha moltes excepcions, és clar) envers l'obra d'un artista quan aquest mor. La primera vegada que em va passar, va ser quan va morir en Joan Brossa. Sempre havíem anat mostrant l'obra d'en Brossa. No és que en venguéssim gaires, però de tant en tant es venien poemes visuals i alguns objectes. Quan va morir, l'interès es va aturar de sobte. Aquest fet es va accentuar molt més quan va morir en Ràfols Casamada.Vam deixar d'ensenyar la seva obra. Els diaris poc en van parlar, i a excepció d'un galerista de Paris, que sempre va ser un bon amic i admirador de la seva obra, tampoc hi va haver gaire interès per part d'altres galeries i institucions en mostrar degudament la seva obra. Com si l'interès el generessin ells mateixos, una cosa molt estranya. Em fa una mica de respecte una societat que reacciona així. Fa un parell d'anys, vam organitzar una exposició-homenatge a Guinovart. Res a veure amb l'ambient que descric en l'entrada del blog. Va venir poca gent a la inauguració i durant l'exposició va entrar relativa poca gent. Va ser força trist.\nTens raó, quan dius que sembla que hagin passat 30 anys, i només en fa sis. Tot ha canviat molt i ha canviat molt de pressa. És evident que la gent que s'interessa per l'art busca unes altres coses. Potser no sabem trobar-les. Confío en fer-ho ben aviat!.\nMarta Teixidó 26 de novembre de 2013, a les 19:21\nRecordo l'exposició de Guinovart de la galeria, doncs la vaig visitar i vaig fer el comentari oportú a www.cuadrosdeunaexposicion.com, Era una mostra ferma, que valia la pena per no oblidar l'obra de Guino.\nEl que tu planteges està passant per una rao: no hi ha marxants i les families dels artistes desapareguts estan dedicades a altres menesters, i no promocionen l'obra. Per tant aquesta decau, i per interès pel públic i valor en el mercat. No tan sols passa amb els contemporanis, també amb gent d'altres tarannas més clàssics. Estic pensant en un pintor mataroní, en Muntaners Muns, molt apreciat als anys 40 i 50 del segle XX, i ara absolutament oblidat. També trobem un Roig Vericat, Beltran Messa, Vila Moncau, etc., O sigui totalment diferents, del Ràfols o el Guino, i encara estan més oblidats. Són els temps que estem vivint i són absolutament desconcertants.\nAnna Belsa 26 de novembre de 2013, a les 22:51\nEstic d'acord amb el que apuntes sobre la importancia de la feina dels galeristes i dels hereus per mantenir viva l'obra dels artistes. Cal aplaudir aquí la labor de la vídua de Joan Hernández Pijuan, que ho esta fent molt bé. La seva obra es segueix exposant per Europa, es manté la cotització, i l'interès segueix força viu. La galeria Eude acaba de tancar una preciosa exposició d'obra gràfica, que ha estat molt i molt visitada. A més, l'han tancat amb vendes, la qual cosa esta molt bé en els temps que corren.\nPerò si la gent oblida fàcilment els artistes que han estat a dalt de tot, què no pot passar als artistes que s'han mogut en un àmbit més local, o que estan ja molt lluny en el temps!


El Parlament aprova el pla de xoc social vinculant-lo als pressupostos i al deute - Empordà\nEl Parlament aprova el pla de xoc social vinculant-lo als pressupostos i al deute\nEntre les mesures destaca l'increment de les beques menjador o destinar 10 milions a pal·liar la pobresa energètica\nBARCELONA | EFE/DDG 11.03.2016 | 06:30\nEl Parlament aprova el pla de xoc social vinculant-lo als pressupostos i al deute acn\nEl Parlament va tancar ahir dos dies de debat amb l'aprovació de 40 de propostes dels grups sobre beques menjador, pobresa energètica, habitatge, retallades en salut i dependència per atacar la pobresa a Catalunya, l'aplicació de la qual estarà supervisada per una nova comissió de seguiment.\nEl ple es va saldar amb 40 propostes aprovades, algunes d'elles impulsades per l'oposició i amb el suport del grup del Govern (Junts pel Sí) i 13 d'avalades per unanimitat. Ara bé, la majoria de les resolucions vinculen el seu compliment a l'aprovació dels pressupostos del 2016, tot i que inicialment la supeditació era molt més clara. JxSí i la CUP, van acordar eliminar aquesta referència més explícita, i en canvi van incloure la renegociació del deute com a forma de finançament del pla de xoc social.\nLes entitats socials van reconèixer un gust «agredolç» perquè, malgrat que s'han aprovat diverses mesures i per unanimitat sobre aspectes que consideren clau, troben a faltar uns pressupostos per al 2016, que són els que han de detallar la despesa social, encara que han donat un «vot de confiança» als parlamentaris.\nDe fet, en aquest ple, que van impulsar PSC i SíQueEsPot, no s'ha aprovat el detall numèric de les partides del pla de xoc social previst per Junts pel Sí i la CUP, que ascendia a 270 milions d'euros encara que condicionats a l'aprovació d'uns Pressupostos.\nEntre les mesures adoptades, destaca una proposta del PSC -recolzada per JxSí, C's, PSC, CSQP i PPC- de crear, en el termini màxim de dos mesos, una comissió de seguiment dels acords aprovats ahir en el ple monogràfic sobre pobresa i emergència social.\nEl nou òrgan estarà integrat pel Govern, els grups parlamentaris, les entitats socials i els professionals del sector i vetllarà pel compliment de les mesures després de l'experiència de l'anterior ple del 2014, que va avalar reformes que no es van aplicar.\nA més, es va aprovar donar explicacions del grau de compliment de les mesures acordades en la comissions corresponents, una vegada s'hagi reunit la de seguiment, així com publicitar els acords i el seu grau d'implementació en el web de la Generalitat, que serà actualitzada bimestralment.\nUn plec d'iniciatives\nEntre les mesures aprovades en aquest ple extraordinari destaca l'increment de les beques menjador perquè cobreixin el cent per cent del cost o mesures durant l'estiu -quan no hi ha escola- per atendre nens en situació de vulnerabilitat.\nLa cambra va acordar també fixar un calendari i actuacions concretes per «revertir les retallades en atenció primària de salut (ambulatoris o CAP)» efectuats a Catalunya.\nA més, es va acordar recuperar la Renda Mínima d'Inserció com a «dret subjectiu», ampliar el pressupost per garantir el 100% de la cobertura i «simplificar» el procés de concessió per reduir les llistes d'espera.\nEn matèria d'habitatge, es va aprovar iniciar els tràmits per poder expropiar passats sis mesos l'usdefruit per deu anys d'almenys 3.000 dels 15.000 pisos buits que els bancs han declarat que tenen en mal estat.\nPel que fa a la pobresa energètica, els parlamentaris van decidir mantenir en els pressupostos una partida «no inferior» als 10 milions d'euros, que doni resposta al pagament de les factures dels subministraments bàsics als habitatges en situació de vulnerabilitat econòmica.\nA més, s'impulsarà una tarifa «especial» en el transport públic per a col·lectius en «risc», prioritzant aturats, persones en risc d'exclusió social, joves i estudiants.\nTambé es va aprovar una proposta per renegociar el deute de la Generalitat després de realitzar una auditoria. El ple de pobresa va generar també una nova divisió de vot dins de Junts pel Sí (CDC i ERC) per la reforma laboral.\nEn general, el to del debat va ser tranquil i els grups van tirar endavant propostes conjuntes, sumant en alguns casos oposició i el grup del Govern, Junts pel Sí, encara que es van produïr alguns xocs dialèctics.\nSíQueEsPot va apuntar, en al·lusió a les propostes del PPC, que «la causa del problema no pot ser la solució i amb vosaltres no es pot», cosa que va provocar que els populars anomenessin al grup ecosocialista «els tontos útils del procés (sobiranista)».\nJunts pel Sí (únic grup que va aconseguir aprovar totes les seves propostes) va lamentar en al·lusió a SíQueEsPot que incloguin iniciatives per a les quals no hi ha recursos. Ciutadans va reclamar que aquest ple monogràfic no es converteixi en una «declaració d'intencions sense més recorregut» i el PSC va apel·lar a evitar «entre tots més paper mullat».\nLa CUP, de la seva banda, va lamentar la falta de temps que van tingur els diputats per debatre «amb rigor i amb calma» les propostes contra la pobresa.


Mercadona reobri hui un nou supermercat a Sant Joan d’Alacant (Alacant), concretament en l'avinguda de Benidorm al costat de la carretera N-332, després d'una reforma integral per a adaptar-lo al nou Model de Botiga Eficient de la companyia, amb una inversió de més d'1,3 milions d'euros i la participació de 38 proveïdors que han donat ocupació a 160 persones durant la fase de reforma. El nou supermercat presenta un nou disseny que millora la distribució, la decoració i la disposició de totes les seccions amb l'objectiu de millorar i optimitzar l'experiència de compra dels seus "Caps", com la companyia denomina internament els seus clients.\nLa nova botiga eficient de Mercadona a Sant Joan d’Alacant compta amb una superfície de sala de vendes de 1.730 metres quadrats i disposa d'un disseny totalment renovat respecte a l'anterior model de tenda amb nous colors i materials, tant en la façana exterior d'accés al supermercat com en la distribució de les diferents seccions. Aposta per amplis espais diàfans que faciliten l'entrada de llum natural i colors càlids en la delimitació dels diferents ambients.\nA més, presenta novetats en totes les seccions i d'elles es beneficien tant els “Caps” (clients), com els treballadors, els proveïdors i la societat. Per exemple, disposa d'una nova entrada amb doble vidre que evita corrents d'aire, lineals específics de llet fresca i sucs refrigerats, un nou punt d'acabat per a la carn, una góndola central en la perfumeria per a la cosmètica especialitzada i una nova exposició en la pescateria per als productes amb closca, especialitats de sushi, màquina de suc de taronja acabat d’esprémer, una nova secció de forn amb llescadora de pa, pastisseria refrigerada o una nova xarcuteria amb pernil al tall i envasament, entre les novetats.\nAddicionalment, amb l'objectiu de facilitar les tasques diàries dels treballadors, aquest nou supermercat inclou múltiples mesures per a millorar l'ergonomia i eliminar sobreesforços.\nPer al disseny del nou moble de caixa, Mercadona ha comptat amb la col·laboració de l'Institut de Biomecànica de València. A més, disposa de zones comunes perquè els empleats gaudisquen d'una major comoditat en els seus moments de descans, així com una zona menjador més equipada i unes taquilles personals més àmplies i còmodes.\nL'horari d'obertura del supermercat és de dilluns a dissabte, de 09:00 a 21:30 hores, i disposa d'un aparcament de 210 places per a facilitar l'acte de compra a tots els clients que es desplacen en vehicle privat. A més, Mercadona ha habilitat el seu servici a domicili i la compra online.\nMercadona compta amb 101 supermercats en els 42 municipis en els quals està present en la província d'Alacant, que proporcionen ocupació estable a més de 4.864 treballadors. D'altra banda, cal destacar que Mercadona ha reforçat al llarg de l'any passat la seua responsabilitat social en la província per mitjà de diferents iniciatives, amb més de 20.300 quilos d'aliments donats a la Fundació Banc d'Aliments d'Alacant. El passat mes de setembre va tornar a fer una entrega a la Fundació Banc d'Aliments d'Alacant de 5.600 litres de llet i 6.300 litres d'oli. A més, ha col·laborat en múltiples "Operacions Quilo" amb Creu Roja, Cáritas i altres entitats benèfiques, i en iniciatives com la del Banc d'Aliments a través de la seua campanya "El Gran *Recapte", participant amb els supermercats que té en gran part dels municipis de la província. Des del mes de juny de 2016, Mercadona també col·labora amb el Menjador Social de l'Associació de Veïns La Prosperidad de San Gabriel a Alacant, donant diàriament productes que retiren de la venda però que estan en perfecte estat per al seu consum.


No trobo el diari a primera -ni a segona- hora del matí a causa de la vaga de transportistes –se’n parla poc pels blocs habituals- i el compro en sortir de la feina en un quiosc on no els acabaran. En arribar a casa trobo un paquet amb llibres d'Edicions Bromera, la més immerescudament generosa amb mi, no em cansaré de dir-ho. Em faig el dinar i m’oblido del diari. Un dels llibres és Antologia poètica, de Vicent Andrés Estelles. Pensada especialment per a l’ensenyament, conté 75 poemes que no sé si llegiran amb el mateix interès que jo els alumnes, que sovint esperen un lirisme que se’ls emporti més enllà de la quotidianitat –on són les paraules “poètiques”? per què tantes paraules “aspres”?- dels versos del de Burjassot,. Aquests nois i noies solen trobar en Estellés massa fang i poc de cel perquè encara no saben –com ho sabien els vells clàssics llatins- els cels de la terra i, massa directes, si els parles de la Ironia, pensen que és un nom de noia desconeguda i mítica que tal volta -només tal volta- alguns coneixeran.\nAviso que, a risc de ser denunciat pels editors, tinc pensat –ara, demà no ho sé- copiar versos del mestre per a plaer meu i de qui els vulgui compartir. I no començo avui, sinó que aquesta nit estrafaig un poemeta de la posteritat. A la fi, quin és el servei dels poemes si no els pots fer teus i equivocar-te quan els memoritzes i, més tard, els recites?\nsinó que els altres visquin\ni t’editin els posts que no comprometran la teva molt digna memòria.\nEtiquetes de comentaris: Antologia poètica, Edicions Bromera, Vicent Andrés Estellés\nuna memória la teua molt aguda,\nque fà lligar tot...\ncap a on vas tu.\nNo sé cap on vaig, però no porto pressa ;-)


Activitats relaciones amb el Dia Mundial del Càncer de Mama a Tàrrega | CAP Tàrrega\n← VI Xerrada d’envelliment actiu de Creu Roja\nCampanya vacunació grip 2019-2020 →\nAmb motiu de la celebració del Dia Mundial contra el Càncer de Mama (19 d’octubre), aquest dilluns dia 21 d’octubre, durant el matí, a l’entrada del CAP de Tàrrega, s’ha instal·lat una taula informativa organitzada per l’Equip d’Atenció Primària i membres de la Junta Local de l’associació contra el càncer de Tàrrega, amb informació sobre el càncer de mama. També s’han repartit llaços de color rosa, distintiu d’aquest dia.\nDes d’aquí, volem donar les gràcies a la regidora d’Acció Social, Igualtat, Salut i Habitatge de l’Ajuntament de Tàrrega, la Sra. Assumpta Pijuan Tarragó, per donar-nos suport i a tots/es els/les usuaris/es que s’han acostat tant per rebre informació com per col·laborar amb aquesta causa.\nAquesta entrada s'ha publicat en activitats, informació i etiquetada amb activitats aecc + CAP Tàrrega, aecc, CAP tarrega, càncer de mama, Dia Mundial contra el Càncer de Mama, EAP Tàrrega, Tarrega. Afegiu a les adreces d'interès l'enllaç permanent.