Sjedinjene Američke Države | Strana 2 | Serbian Forum\nForumi > Zabavni Forumi > Svet i putovanja >\nDiskusija u 'Svet i putovanja' započeta od BaneFromDaHood, 23.10.2009.\nStrana 2 od 4 < Prethodna 1 2 3 4 Sledeća >\nKi Vest: Potraga za blagom, pirati, pecanje i zalazak Sunca\n02. 07. 2010. 13:58h| Politika\nOvde su nekada harali neustrašivi gusari i lovci na blaga trgovačkih galija potonulih u opasnim olujnim vodama. Danas caruju nostalgični turisti u potrazi za dobrim provodom i mističnim pričama o davno prohujalim vremenima\nOznake pored puta pokazuju koliko milja još preostaje do najjužnije tačke severno-američkog kontinenta. Na nultoj milji, gde se mešaju vode Meksičkog zaliva i Atlanskog okena i sudaraju dva različita sveta, poslovni američki i uzbudljivi karipski, bliže Kubi nego domovini, kao poslednja tačka u nizu minijaturnih ostrva, smestio se grad-ostrvo Ki Vest.\nOva grupa od preko 800 ostrva, od kojih je samo 30 naseljeno, nazvana je Florida Kiz. Neobičan naziv koji potiče od španske reči za nisko, ravno zemljište, dobili su sa pravom: na Ki Vestu najviša tačka je na pet metara nadmorske visine. Sva ostrva su pripadala Španiji koja ih je početkom 19. veka prodala jednom američkom bogatašu za dve hiljade dolara. Danas ovo zemljište basnoslovno vredi i na njemu se nalaze neke od najskupljih nekretnina u Sjedinjenim Američkim Državama.\nKi Vest je bio nepoznat svetu dok milijarder Henri Flager nije izgradio železnicu od severa Floride do njene krajnje tačke i pretvorio ga u kopneni grad. Danas stara železnica više ne radi i do ostrva širokog samo tri kilometra, udaljenog 165 kilometara od kopna, stiže se putem sa 42 mosta, od kojih je najduži jedanaest kilometara. Stotine tona blistavo belog, svilenkastog peska na plažama Ki Vesta doneseno je sa Bahama jer je obala kamenita. Nista neobično jer Ki Vest živi od turista kojih uvek ima više nego stanovnika.\nLjudi prelaze hiljade kilometara da bi pecali u vodama Ki Vesta\nU prošlosti, ovuda su prolazile galije španske krune natovarene zlatom, srebrom, dragim kamenjem, kafom i začinima. Koristile su povoljne struje i vetrove da stignu iz Meksika i Južne Amerike u Evropu. Tada neprijateljske države, Engleska, Franscuska i Holandija, organizovale su posebne brodove da otimaju ove dragocene tovare.\nKada je Španija sa njima sklopila mir, napadi su zvanično prestali, ali posade koje su do tada bile na državnom platnom spisku, nastavile su samostalno sa ovim unosnim poslom. Tako su nastali gusari koji su napadali sve brodove, bez obzira na zastavu pod kojom su plovili. Opasne vode oko Ki Vesta postale su grobnica preko dve stotine opljačkanih brodova koji i danas leže na morskom dnu. Gusari su svoj posao uspešno obavljali sve do sredine 19. veka, kada je američka mornarica, u cilju da ih uništi, osnovala ovde pomorsku bazu. Gusari su se onda preorjentisali na drugi, legalan posao - spasilaca potonulog blaga. Privlačne tirkizne vode oko Ki Vesta su podmukle i često kobne. Ispod blistave lepote mora, kriju se oštri koralni grebeni, a razbesnela oluja za tili čas prekrije sunčano nebo.\nOva smrtonosna kombinacija razbila je brojne brodove o stene i upropastila bankarske račune mnogih trgovaca. Tokom zime, kada oluje nisu česte, spasioci su lažnim signalima navodili brodove na grebene, a zatim hitali da spasavaju njihov tovar. Sa osmatračnica visokih preko trideset metara, danonoćno su gledali na pučinu. Oko 2000 tadašnjih stanovnika je sa nestrpljenjem iščekivalo klepet zvona i povike koji su se čuli od Atlantika do Meksičkog zaliva: "Olupina na vidiku”! Ko prvi stigne do nasukanog broda, komanduje akcijom spasavanja i dobija najveći deo nagrade za spaseni tovar. Zahvaljujući godišnjoj zaradi od nekih pola miliona, oko sedam miliona u današnjim dolarima, Ki Vest je pedeset godina bio grad sa najvećim prihodom po glavi stanovnika u američkoj uniji. Sa modernom navigacijom, neustrašivi spasioci potonulih blaga su nestali. Zamenili su ih novi, koji uz pomoć robota, u morskim dubinama nalaze davno potopljen dragoceni tovar.\nZlato sa olupina koje leže pod morem\nOvde je izvađeno i najpoznatije potonulo blago na svetu: preko hiljadu poluga zlata i srebra sa španskog jedrenjaka Nuestra Senora De Atoča koga je progutalo pobesnelo more pre četiri stotine godina.\nUzbudljivi događaji i dalje prate Ki Vest. Tako je ovaj grad-ostrvo proglasio nezavisnost od SAD 1982. godine, kao odgovor na policijsku blokadu jedinog puta koji vodi ka kopnu, u cilju da se spreči ulazak ilegalnih emigranata. Kada građani Ki Vesta nisu uspeli da je uklone ni sudskim putem, u znak protesta su proglasili nezavisnost, izabrali vladu, osnovali vojsku i objavili rat matici. Državu su nazvali "Konk republika”, po velikoj, jestivoj školjki koja se nekada lovila u okolnim vodama.\nNezavisnost je trajala samo jedan minut, jer se predsednik vlade po proglašenju predao federalnim agentima. Republika i danas postoji, ali samo kao simbol slobodnog duha i turistički mamac. Međutim, izdaje svoje pasoše sa kojima su neki vlasnici čak nesmetano putovali po svetu. Za samo 118 dolara svako može dobiti državljanstvo i pasoš, a za 10.000 dolara diplomatski i zvanje ambasadora!!! Zahtevi se primaju i preko interneta…\nMost koji povezuje ostrvo sa kopnom Floride\nNeobičnost Ki Vesta, avanturistički duh njenih stanovnika, izvanredna klima i toplo more tokom cele godine, privukli su mnoge interesantne ličnosti. Ernest Hemingvej je ovde napisao svoja najpoznatija dela čija se prva izdanja čuvaju u njegovoj kući pretvorenoj u muzej. U kuhinji, gde je spremao riblje specijalitete koje je sam lovio, i danas se osećaju njegov duh i miris ruma koji je pio umesto vode. Preko šesdeset mačaka, potomaka njegove mačke sa šest prstiju, slobodno šetaju okolo i mnoge imaju tu istu, neobičnu karakteristiku.\nNa Ki Vestu je i nekadašnje letovalište američkih predsednika "Mala Bela Kuća”, gde je predsednik Truman doneo odluku da pomogne izgradnju porušene Evrope. Salon još uvek krasi njegov kartaški sto, jer je. bio strastveni igrač pokera, sto je i u današnje vreme šokantno za jednog predsednika.\nIstorija Ki Vesta vezana je i za kubanske emigrante koji su počeli da se naseljavaju za vreme kubanskog građanskog rata. Sa sobom su doneli sve čari kubanske kuhinje i arome rukom uvijanih cigara. U gradu je nekada postojalo preko 160 fabrika koje su proizvodile više od sto miliona kubanskih cigara godišnje. Do Kube je samo 145 kilometara, pa su obale Ki Vesta i u savremenoj istoriji bile spas za Kubance: 1980. godine, za pet meseci, na plaže Ki Vesta iskrcalo se preko 125.000 kubanskih emigranata.\nJedinstven zalazak Sunca\nNeki su nastavili put, a oni koji su ostali na ostrvu po mnogo čemu sličnom njihovom rodnom, daju Ki Vestu poseban šarm, pa se putniku čini da je jako daleko od američke civilizacije: španski jezik se čuje više nego engleski, kubanski restorani vladaju gastronomskim nebom, a latino muzika preovlađuje u svim barovima i na radio talasima. Ko dolazi ovde, treba mu samo foto aparat, kupaći kostim i pun novčanik. Dobro raspoloženje i uzbudljiva atmosfera osećaju se u vazduhu, čim zakoračite na jedinu glavnu ulicu na svetu koja počinje na jednom a završava se na drugom moru. I ne zaboravite naočare za sunce: ovde je jedan od najspektakularnijih zalazaka sunca na zapadnoj hemisferi.\nТајни перон Асторије\nЊујоршки хотел Валдорф Асторија је био симбол економске моћи Америке и потребе за луксузом. И даље је остало неразјашњено ко је све користио специјални железнички колосек скривен испод хотела\nВалдорф Асторија: краљев салон\nКада је 1. октобра 1931. године отворен хотел Валдолф Асторија, председник Америке Херберт Хувер у говору на радију је рекао да је овај хотел „ симбол гостопримства наше нације, њене нарастајуће снаге, пример храбрости али и комфора и уметности“.\nЧињеница је да је Валдорф Асторија када је изграђен био највећи хотел на свету. Не по броју соба, већ по површини, јер његове собе и салони далеко су пространије од стандарда. Данас је овај хотел део ланца Хилтона, те и даље спада у луксузне хотеле, али са приступачним ценама за оно што нуди. Ноћење са доручком почиње од 319 долара, што је цена која више није баук ни за многе београдске хотеле.\nСпоља Валдорф Асторија личи на Емпајр Стејт Билдинг, отприлике у исто време су грађени – то је громадно здање од камена које показује империјалне амбиције. Једна од тих моћи хотела је посебан улаз. Колико нам је познато, Валдорф Асторија је једини хотел на свету који има свој сопствени железнички перон. Данас не ради, али је деценијама ширио фаму о монструозном луксузу хотела у строгом центру Менхетна у који може да уђе неопажено читав воз.\nНаиме, Валдорф Асторија је грађена изнад Главне железничке станице, која се, иначе води као највећа железничка станица на свету. Ето, још једног империјалног симбола. Можемо да поменемо и још један – сувласник хотела Џон Астор IV је потонуо заједно са Титаником! Ха, све симбол до симбола империјалне моћи.\nЊујорколози, истраживачи тајни Њујорка, написали су гомиле чланака па и једну целу књигу о „тајном перону у Валдорфу“. У штампи се помиње само у неколико друштвених догађаја. Као што је бикини модна ревија у холу Главне железничке станице, после које су учесници и новинари сели у луксузан вагон, који је одвежен до перона Валдорф Асторије. Из вагона се право улази у лифт, широк 1, 80 и дугачак 7 метара, а лифт је госте попео до банкет сале хотела, где је чекао ручак. Све се ово десило 12. јуна 1948. године.\nИ Енди Ворхол је правио „подземну журку“ на перону Валдорфа. Услуге овог перона, претпоставља се, користио је и председник Рузвелт. Њујорколози сматрају да је лифт чудних димензија прављен специјално за председника Рузвелта, да би у њега стала председничка инвалидска колица и довољан број људи из обезбеђења.\nПерон је послужио и у председничкој кампањи 1952, када је кандидат Адлај Стивенсон, одржао говор у Валдорф Асторији, потом се спустио до перона, сео у свој предизборни воз и хитро наставио кампању. Империјално, нема шта.\nИначе, на пољу масовне културе, Валдорф је и назив за фенси салату, од јабуке, лешника, целера и мајонеза. Као што је рекао председник Хувер поздрављајући отварање највећег хотела на свету, овај хотел је симбол нарастајуће снаге Америке али и њене потребе за конфором.\nBeograd u Montani\nSrbijaNet 27.08.2010 20:59\nPriča o gradiću koji se zove Beograd, počela je još tokom mojih priprema za putovanje u Ameriku.\nKrstareći mapom parka Yellowstone primetio sam da se u njegovoj blizini nalazi mali gradić koji se zove Beograd. Znatiželja je bila isuviše velika da bih propustio jedinstvenu priliku kada sam već tako blizu i gotovo instiktivno sam doneo odluku da vidim to mesto i da saznam zašto se baš tako zove, a ne Berlin ili Moskva.\nVeoma važan detalj ove priče svakako je bio moj saputnik Džozef Job, koji je ovim prostorima prokrstario više puta i koji mi je bio od velike pomoći u svakom pogledu. Jednostavno to je osoba za koju ne postoje zatvorena vrata i koji je sa puno strpljenja izlazio u susret mojim željama. bez njega ne bi bilo ni ove priče o malom gradiću Beogradu u dalekoj provinciji Montane u SAD.\nNakon sletanja u Bouzmen na aerodromu smo rentirali kola i odmah se uputili ka našem cilju koji je od aerodroma bio udaljen svega nekoliko kilometara. Posle samo par minuta vožnje na putu sam ugledao tablu na kojoj je pisalo Yellowstone 91 km, Beograd 1 km. Moram priznati da mi je sve to izgledalo nestvarno.\nSa aerodroma put nas je izveo na prostranu ravnu površinu kojoj se nije video kraj i kilometrima je sve bilo ravno kao da smo stigli u Vojvodinu. Posle par minuta okrenuo sam se nazad da uzmem nešto sa zadnjeg sedišta i zastao mi je dah. Ugledao sam snežne vrhove, gromade stena koje su jednostavno zatvarale svaki vidik. Bile su to čuvene Rocky mountains-Stenovite planine. Ispred nas nepregledna ravnica a odmah iza nas kamena barijera čiji se vrhovi uzdižu i do 4000 metara nadmorske visine.\nNa samom ulasku u gradić sa desne strane dominirao je veliki vodotoranj i na njemu krupnim slovima natpis” I love you Belgade” - "Volim te Beograde". Sa desne strane pumpa i dijagonalno od nje visoka drvena zgrada bez prozora. Prvi utisak baš i nije bio očaravajući jer dokle god je pogled dopirao nisam video ništa što bi ličilo na grad.\nNa kraju se ispostavilo da ustvari grada i nema. Postojala je glavna ulica i nekoliko sporednih. Dva kauboja su prelazili ulicu ušavši u obližnji bar. Pored mene se dešavao prilično monoton prizor. Zgrade drvene, prizemene,retko koja napravljena od nekog jačeg materijala.\nI dok je moje oko tražilo neki neuobičajeni detalj za fotografisanje, Džozef je već parkirao auto ispred Turističkog biroa. Prilazeći lepo uredjenoj, dakako drvenoj kući očekivao sam da ugledam natpis zatvoreno, jer šta bi zaista neko u turističkom birou u ovakvom mestu tražio u 5 sati popodne.\nAna Topalović – 08.11.2010.\nNju Orleans je dragulj severnoameričke države Luizijane. Svetluca tačno iznad ušća moćne reke Misisipi u Meksički zaliv. Srce grada leži između reke i jezera Pončartrein. Baš zbog oblika reke, koja krivuda oko centra, dobio je nadimak Srpasti grad, iako je za Nju Orleans prigodnije ime "opuštencija" - u prilog opuštenoj atmosferi grada, ali i klimi.\nSuptropska klima je uglavnom vrela i vlažna od sredine marta do oktobra, iako zime mogu biti prohladne i vlažne. Tako i u Nju Orleansu pada dosta kiše, a za vrelih letnjih popodneva dogodi se čak i prava oluja. Orkan Katrina obrušio se na grad 29. avgusta 2005. Kao da to nije bilo dovoljno, tornado ga je pogodio u februaru 2006.\nNju Orleans je osnovan 1718. godine na močvarnom zemljištu ogromne Francuske teritorije Luizijana. Ime je dobio po vojvodi od Orleana. Bez obzira na orkane, komarce, bolesti i poplave, doseljenici su došli i grad je prosperirao. Godine 1762. teritorija je tajno predata Španiji. Francuska ju je ponovo pridobila 1800, da bi je tri godine kasnije prodala Americi. Privučeni bogatim plantažama i lukom, Amerikanci su se naselili u potrazi za bogatstvom. Tokom 19. veka Nju Orleans je ekonomski eksplodirao zbog plantaža pamuka i šećera i do 1860. postao najbogatiji grad u zemlji.\nDanas je luka Nju Orleans druga najveća luka u zemlji i donosi blagostanje gradskoj ekonomiji, zajedno s petrohemijskom i vazduhoplovnom industrijom i, svakako, turizmom. Zbog svoje jedinstvene atmosfere, Nju Orleans je jedna od najpopularnijih destinacija u Americi, naročito za vreme karnevala Mardi gra (Mardi Gras) u februaru.\nMešavina francuske, španske, afričke i američke kulture tokom vekova stvorila je mešovito okruženje, miks otmene elegancije kolonijalnih kreola, muziku i kuhinju zemljoradnika Kajuna, raskošnost festivala Mardi gra, dah vudua i veliki komad diksilend džeza. Nju Orleans ima mnogo turističkih atrakcija, ali je najbolje razgledati ga neformalno. Lagana šetnja duž Francuske četvrti otkriće vam neobične radnje, skrivena dvorišta i prelepe kuće u kreolskom stilu, s bogato ukrašenim balkonima.\n"Korak" po zelenom Garden distriktu (Baštenskoj oblasti), elegantnoj nacionalno-istorijskoj oblasti očuvanih predratnih zgrada, dovešće vas do jedne od najgrandioznijih kuća - kuće Robinson iz 1415. godine, koja podseća na italijanske vile i verovatno je jedna od prvih kuća koja je imala vodovod. U centru Gardena nalazi se groblje Lafajet sa svojim ornamentisanim kriptama i grobnicama. Na tom mestu sniman je film "Intervju s vampirom" (1994), i jedno je od izuzetno posećenih odredišta. Garden distrikt su 1820. sagradili bogati američki trgovci. Iako mnoge kuće nisu otvorene za javnost, sama šetnja po tom kraju je veoma zahvalna za turiste.\nMnogi posetioci Nju Orleansa ipak hitaju prvo do srca grada - Francuske četvrti, poznate još i kao Stari trg. Ona pokriva oko 12 gradskih blokova, s Džekson trgom u sredini. Ako krenete nadole ka Kanalskoj ulici, silazite pravo na najpopularniji pogled grada - Voldenberg park, koji sa svojim drvenim šetalištem znanim kao Mesečeva promenada otkriva prelep pogled na Misisipi.\nDonji deo Francuske četvrti uključuje i Francusku pijacu, jednu od najživopisnijih tačaka grada. Datira iz kolonijalnih vremena, kada su Indijanci tu imali trgovačku koloniju, a za vreme španske i francuske ere tu je bila velika pijaca na otvorenom. Renovirane zgrade kao što je Kasapska pijaca iz 1813, danas kafeterija, zatim radnje i poslovnice, tezge i šarenilo daju ulici šmek festivala. Velika pokrivena pijaca Farmers market (izgrađena 1936. godine), na kojoj se prodaju sveži proizvodi, i buvlja pijaca, na kojoj možete pronaći sve - garderobu, nakit, lokalne gastronomske đakonije i suvenire, nezaobilazne su u obilasku grada.\nMožda najpoznatije mesto u Francuskoj četvrti jeste Burbon ulica. Čuvena je po džez klubovima, barovima i starinarnicama. U ovoj četvrti vredi potražiti i Lafit Bleksmit šop tavernu i Madam Džouns, kuću u jedinstvenom zapadnoindijskom stilu iz 1788. U tom delu nalaze se i centralna poslovna oblast, kao i skladišta, renovirani deo s galerijama, barovima i restoranima. Severozapadno odatle je tzv. Gornji grad, gde su locirani Garden distrikt i Faburž Marinji, istorijski deo grada s boemskom atmosferom, krcat mestima za noćni izlazak.\nA noćni život je nešto čime ovaj čarobni grad može naglas da se pohvali! Već nadaleko čuvena Burbon ulica magnet je za turiste. U njoj se nalazi sve, od striptiz klubova do barova u kojima se svira džez, bluz i kajunska muzika. Klubovi i barovi otvoreni su 24 sata, a grad je jedno od retkih mesta u Americi gde alkohol može da se konsumira na ulici. Donja starosna granica za piće i kockanje je 21 godina. Za džez se kaže da je nastao u Nju Orleansu, a grad neprestano bruji od muzike. Nekoliko lokalnih časopisa, "Tajms Pikajun", "Ofbit", "Gambit", svakodnevno obaveštava o dešavanjima u gradu, najboljim mestima za izlazak ili večeru, kao i o zabavama koje se priređuju. Najpoznatiji bar je "Old apsint haus" u Burbon ulici br. 240. Otvoren je 1806. godine. Danas je u njemu zabranjeno služiti piće apsint, ali atmosfera je ostala mladalačka i brza, a enterijer je svojevrsni muzej starog Nju Orleansa. Još jedna atrakcija barskog tipa je i "Pat O'Brajans" u Piter ulici br. 718. Ima status institucije i mesto je na koje se dolazi na probu čuvenog koktela Orkan (rum, sok od pomorandže, sok od ananasa i grenadin).\nŠto se tiče kulture, Nju Orleans je jedan od "najevropskijih" gradova u Americi. Kulurne korene vuče od ranih španskih i francuskih doseljenika (kreola), kao i francuskih azilanata iz Nove Škotske u 18. veku (Kajuni). Sledeći važan kulturni sloj ostavili su Indijanci i Afrikanci. Diksilend džez i zastrašujući vudu\ndoneli su haićanski robovi. Budući da je takva mešavina kultura i stilova, Nju Orleans je i bogate kulturne baštine. Najveći događaj je Mardi gra, koji se tu proslavlja kao nigde na svetu. Budući da je Francuska četvrt cele godine jedna velika zabava na otvorenom, možete zamisliti kako je tek kada ekstravagantna gomila kostima i ljudi krene da struji ulicama, svako pojedinačno u potrazi za dobrom zabavom. Oni koji žele suptilniju vrstu provoda pronaći će u Nju Orleansu i veliki izbor pozorišta. Ponuda je bogata, od klasične do avangardne scene, s akcentom na komade Tenesija Vilijamsa, koji je veći deo svog života proveo u ovom opuštenom gradu. U martu se održava i festival pod njegovim imenom.\nУ реду за колаче\nБЕЛЕШКЕ С ПУТА: ЏОРЏТАУН\nАмеричка престоница има „град у граду”, онај који је постојао и пре него што је почео да се гради Вашингтон – и који још чува шарм минулих дана\nКолачи у корпицама\nВашингтон – Главни град Америке је, кад се упореди са урбаним темпом мегаполиса као што су Њујорк, Чикаго или Лос Анђелес, некако питом. Нема вишеспратница које парају небо и улице чине истинским кањонима, нити непрестане вреве на његовим плочницима. Вашингтон је седиште федералне владе, па према томе град политичара, њихових неизбежних овдашњих пратилаца лобиста, затим туриста – и наравно пратеће услужне индустрије.\nВашингтон је град који је прво, установљен политичком одлуком, онда је изабрана локација, његове административне границе су повучене лењиром, да би потом посао планирања преузео један од најпознатијих архитеката тог доба, Француз Пјер Шарл Ленфан. Он је на додељеном му простору прво одредио где ће бити седишта власти (Бела кућа и Конгрес), одредио географски центар града (купола Капитол хила), и одатле испреплетао мрежу елегантних авенија и улица.\nПростор међутим није био сасвим празан – на месту одређеном да буде главни град, већ је постојао један град. На обали реке Потомак је пола века пре тога настао Џорџтаун, варош трговаца, индустријалаца и њихових робова. Именован по краљу Џорџу Другом, подигнут је на земљи, имању од 24 хектара, купљеној од два друга Џорџа (један се презивао Гордон, а други Бел) за ондашњих 280 фунти. Џорџтаун је никао као варош у Мериленду, британској колонији, која се са још 12 других нешто касније побунила и потом постала једна од 13 федералних јединица, утемељивача Сједињених Америчких Држава.\nЏорџтаун је своју административну самосталност изгубио 1871. и постао део престонице – али је до дана данашњег задржао своју посебност.\nТо је данас елитно насеље старих, махом једноспратних кућа колонијалног (лондонског) стила, које су се са разним станарима који су се смењивали, мењане изнутра, али су остајале исте споља. Са фасадама јарких, контрастних боја које му дају нарочити шарм у сеновитим улицама које ових дана пламте свим бојама јесени, и житељима који махом припадају вашингтонској политичкој, бирократској и лобистичкој елити. Истим оним који су својевремено потписивали петицију да не добију станицу метроа, страхујући да ће им најезда „странаца” који користе ефикасни урбани транспорт пореметити мир. (Из истих разлога нису желели ни да се преасфалтира стара, одавно напуштена трамвајска пруга.)\nШетња Џорџтауном је због свега овога повремено истински времеплов. Ако се, по лепом времену ових дана, проведу два сата у планском разгледању (Друштво национална географија је направило посебну мапу за пешаке), видеће се подједнако његова прошлост и садашњост. Од првог црначког гробља из 1808 – Џорџтаун је био и важна пијаца за трговину црним робовима све до 1862 – преко елегантних вила припадника америчке елите из 19 века, раних цркава које су подизали колонисти, до куће из које су се Џон и Жаклина Кенеди после избора преселили у Белу кућу...\n(Афро-американаца иначе нема више међу житељима Џорџтауна, али је овде остало неколико њихових цркава које редовно посећују. У многим кућама су остале просторије које су некад користили робови, а чије намене станари, како је то предочио један од њих у недавном чланку у „Вашингтон посту” – углавном нису свесни.)\nПут затим води до обале реке Потомак где су сачувани некадашњи пловни канали (прокопани да би се заобишли оближњи велики водопади) којима су транспортовани дуван, крзно, жито и грађа. Поглед привлаче и димњаци некадашњих млинова, кланица и стругара. Нема, наравно, трагова оних који су овде били домаћи пре него што су ту улогу преузели освајачи „Новог света”: остатака насеобине индијанског племена Накотанг, мирољубивих трговаца крзном, који су „етнички почишћени” мање оружјем белаца (Накотанги није било много), а више болестима које су они донели из својих старих крајева са друге стране океана.\nНајстарија сачувана грађевина Џорџтауна данас је „камена кућа” из 1765, сада продавница сувенира у једној од две главне улице, „М стриту” (друга је Авенија Висконсин). Њено двориште је мини парк за предах оних који се уморе од обилазака оближњих бутика, али немају паре (или не могу да нађу место) за увек пуне ресторане и кафиће.\nУ Џорџтауну се углавном среће млад свет, што није изненађење, будући да је овде још од 1789. истоимени универзитет чије главно здање подсећа на неку катедралу. Данас има 10.000 студената, а међу његовим познатим дипломцима су и Бил Клинтон, јордански краљ Абдулах, председник Европске комисије Жозе Мануел Барозо, затим председници или премијери Колумбије, Либана, Филипина, Еквадора, Литваније – и да поменемо и комшију, члана председништва БиХ, Жељка Комшића. Наравно, уз дугачак списак министара, гувернера, судија, амбасадора...\nКад се сиђе на обалу реке, преко пута је Арлингтон, град у Вирџинији, где важе друга урбанистичка правила, што се одмах примећује по високим стакленим небодерима. Са ове стране, на обали су скупе резиденције (поглед на реку мора да се плати), понеки хотел – и пристаниште, са кога се лепо виде елегантно здање „Кенеди центра”, важне културне институције Вашингтона – и зграда чувеног хотела који је ушао у америчку политичку историју, „Вотергејта”.\nКо жели, може да се успе (мада је лакше да се сиђе), чувеним степеницама (има их укупно 75 и веома су стрме), овековеченим у већ класичном (1973) хорор филму „Истеривач ђавола” („Exorcist”). А недалеко од њих, на углу 33. улице и „М стрита” је нова знаменитост Џорџтауна, коју вреди посебно описати.\nПрепознаје се по томе што су испред ње стално дугачки редови. Углавном са младим светом, али и понеким средовечним паром (по фото-апаратима око врата рекло би се да су туристи). Сви они стрпљиво чекају да на њих дође ред – да купе колаче.\nЧека се дакле у реду испред, условно речено, посластичарнице, која продаје само једну врсту колача, „капкејкс” (они у папирним или алуминијумским „корпицама”), али у 18 комбинација. Радња се зове „Џорџтаун капкејкс”, и успех који је постигла – продаје око 5.000 колачића дневно, о њој је написано много новинских чланака, а била је тема и једне „ријалити” ТВ серије – у ствари је само једна од многих прича о америчком предузетништву.\nТо је прича о две сестре, које до 2008, када су одлучиле да инвестирају своју уштеђевину, уз мали предузетнички кредит, у производњу ових колача, који су већ били популарни у Америци (а посебан статус им је дала једна епизода из серије „Секс и град”), нису баш много знале о овом занату. Катарина Каминс (31) и Софија Ламонтањ (33), желеле су само да некако опстану у послу лиферујући колаче за свадбе, рођендане и слично, а ако неко нешто купи у радњи, биће добродошао.\nИзгледа да је рецепт њихових бака, уз неке интервенције са модерним састојцима, био сасвим успешан. Иако нису потрошиле ни долара за „маркетинг”, већ после неколико сати од отварања, продале су све што су за тај дан направиле. Да ли су њихови колачи били нешто посебно, или се тако учинило младим муштеријама, није више битно: брзо су стекле добар глас и направиле веома успешан бизнис.\nДанас запошљавају прилично помоћника, али кажу да на сваки колач лично ставе шлаг или шта већ стоји на врху. Један кошта 2,75 долара, па кад се то помножи са 5.000 дневно (продати у две радње и преко Интернета), па са бројем дана у години, добије се лепа бројка од око 35 милиона долара промета и адекватног профита.\nНисам одстојао у реду у Џорџтауну да купим чувени колач – али сам га ипак пробао. Купио сам га у новој радњи „капкејк сестара”, отвореној у мом крају, у Бетесди, вашингтонском предграђу које припада држави Мериленд. Кад сам улазио, ред је био само унутра, кад сам изашао, много њих је стрпљиво чекало и напољу.\nСудећи по укусу, чекање се исплати. Али сам констатовао да џорџтаунски колачи имају и велику ману.\nТекст и фотографије:\nMetropola koja nikada ne spava\nMaja Isović - 27.11.2010 19:10\nAko vas put navede na jugozapad ogromnog jezera Mičigen, na prag Čikaga, u državi Ilinois, koji je po veličini treći grad u Sjedinjenim Američkim Državama, moraćete odvojiti nekoliko dana za njegovo razgledavanje.\nU metropoli koja nosi naziv ''vjetroviti grad'' u toku hladnijih dana s jezera, koje je skoro tri puta veće od Jadranskog mora, duva jako hladan vjetar tako da je uz svaku odjevnu kombinaciju nezaobilazna kapa.\nUži centar grada, u američkim gradovima poznat kao ''down town'', u sebi sabira ogromne zgrade neobične arhitekture kroz koje u Čikagu vodi dugačka Mičigen avenija koja se proteže od jezera pa sve do dubokog gradskog jezgra.\nTaj dio Čikaga podijeljen je u dvije zone, u jednoj, onoj koja je bliža jezeru, nalazi se šoping zona u kojoj se nalaze mnoge modne kuće i prodavnice koje će vam oduzeti mnogo vremena prilikom razgledanja, a vikendom je od velikog broja ljudi često nemoguće dočekati red na kasi. Zbog toga dva puta razmislite da li ćete slobodno vrijeme trošiti na šoping ili razgledavanje grada.\nMali pokretni most na Mičigen aveniji dijeli šoping i ekonomsku zonu grada. Ispod mosta protiče rijeka Čikago koja se spaja s Mičigen jezerom.\nNa toj rijeci plovi veliki broj brodova s kojih turisti imaju predivan pogled na grad.\nU ekonomskoj zoni, koja je po mnogima interesantnija, nalaze se zgrade velikih korporacija, što ne čudi, jer Čikago važi za jedan od najvećih poslovnih i privrednih centara u svijetu. Zgrade svojim sjajem i visinom oduzimaju dah, a prosječnom Evropljaninu je teško zamisliti visine u koje se savremena arhitektura uzdiže.\nU ovaj grad svake godine dolazi oko 45 miliona turista da bi uživali u metropoli koja nikad ne spava i gdje se svjetla nikad ne gase.\nVikendom, u noćnim satima, na ulicama ovog grada je nezamisliva gužva i izgleda kao da su svi izašli iz svojih stanova zbog nekoliko sati dobrog provoda u velikom broju klubova i restorana.\nNekoliko mjesta je nezaobilazno u obilasku grada koji u toku radnog vremena u svom jezgru ima nekoliko miliona stanovnika.\nU jednu od ulica u koju se skreće sa Mičigen avenije nalaze se poznati i manje poznati čikaški teatri.\nOni koji se svojim sjajem uzdižu iznad ostalih su Teatar ''Čikago'', u kojem je snimljen uspješan istoimeni film, i Teatar ''Orijent'' u kojima budu igrane najuspješnije predstave s Brodveja.\nUnutrašnjost Teatra ''Orijent'' je jedno prelijepo zdanje koje sve prisutne vraća u neka davna vremena večernjih toaleta.\nInteresantno je da je taj teatar jedno od rijetkih mjesta gdje je zabranjeno fotografisanje, pa sve impresije iz njega morate nositi u sebi.\nNekoliko ulica dalje nalazi se, za čikaške pojmove, omanja trospratna zgrada pored koje bi možda na prvi pogled samo prošli, ali to bi bila velika greška. U Kulturnom centru svakodnevno ćete moći pogledati veliki broj izložbi i kulturnih dešavanja i to besplatno.\nTokom novembra postavljena je izložba ''Kubanski portreti'' koja svojim neobičnim pogledom u daleki svijet otkriva tajne ljudi iz ove zemlje, a pored nje postavljeno je još nekoliko drugih izložbi.\nU tom centru, petkom u podne, možete očekivati interesantan džez koncert, a iskustvo koje ne biste smjeli propustiti je gubljenje u mnogobrojnim hodnicima ove, naizgled male zgrade.\n''Willis Tower'' je sa 152 metra i 108 spratova najviša zgrada u Čikagu.\nKada je izgrađena 1973. godine postala je najviši neboder na svijetu, prevazilazeći do tada najviši "Svjetski trgovački centar" u Njujorku.\nIzgradnja je trajala tri godine, od 1970. do 1973. godine. ''Willis Tower'' je trenutno najviša zgrada u SAD i četvrta, po visini, građevina na svijetu.\nNajviša je bila 24 godine do izgradnje "Petronas Twin Towersa" u Kuala Lumpuru u Maleziji.\nDo ljeta 2009. godine neboder se zvao ''Sears Tower'', kada je promijenio ime u ''Willis Tower''.\nOmanje staro zdanje "Water Tower" nalazi se u srcu Čikaga na Mičigen aveniji i predstavlja drugi najstariji water tower u SAD.\n"Water Tower" u Čikagu izgrađen je 1869. godine što je za taj dio svijeta prilično staro.\nViskok je 47 metara, a za istoriju grada ima veliku važnost, jer je to jedna od rijetkih zgrada koja je ostala netaknuta poslije velikog požara koji je zahvatio Čikago 1871. godine.\nDanas se u "Water Toweru" nalazi gradska galerija u kojoj je ulaz za posjetoce besplatan, a tokom tekućeg mjeseca postavljena je izložba modnih fotografija.\nBroj zgrada u Čikagu se svakodnevno povećava, ali to ne umanjuje značaj koji grad posvećuje zelenilu. Iako se na ulicama nalazi mnogo drveća i cvijeća, parkovi su duša tog grada.\nU samom centru nalaze se dva parka koje je u šetnji nemoguće zaobići. Jedan od njih je Milenijum park koji je nastao na liniji moderne arhitekture u kojem se nalazi veliki "Džej Pritzker", paviljon na kojem se tokom ljeta održavaju koncerti na otvorenom. Taj park krasi i poznata skulptura ''Cloud Gate''.\nOdmah do Milenijum parka nalazi se Grant park koji je neopisive veličine u kojem se krije raznolikost biljnih vrsta. Šetajući kroz zelenu zonu naići ćete na veliku staru zgradu u koju morate, ali prosto morate ući. Riječ je o Umjetničkom institutu Čikaga.\nČikago je metropola u kojoj se umjetnička djela nalaze na svakom koraku, i to doslovno.\nAko imate hrabrosti da se malo izgubite u uličicama toga grada naići ćete na skulpturu Huana Miroa na ulici koja se simbolično zove ''Miró's Chicago''.\nU blizini nje nalazi se skulptura ''The Chicago Picasso'', a velika skulptura koja svojom neobičnom, crno-bijelom kombinacijom krasi Čikago je rad francuskog umjetnika Žana Dibifea.\nU Čikagu se nalazi veliki broj muzeja u kojima je u toku sedmice, ponekad, ulaz slobodan. Za umjetničke duše najinteresantnija su dva.\nJedan je Muzej savremene umjetnosti, a drugi je Umjetnički institut Čikaga.\nJedna od manjih zgrada u gradu na obali Mičigen jezera krije u sebi carstvo savremene umjetnosti u kojoj se na tri sprata mogu vidjeti izložbe i tokovi umjetničkog puta današnjice.\nTrenutno se mogu pogledati tri velike izložbe: ''Ubrana Kina'', ''Izgubljeno i nađeno'' i velika retrospektivna izložba belgijskog umjetnika Luka Tumansa u kojoj su sabrana njegova djela od crteža, fotografija i eksperimentalnih filmova, a neka od njih su prvi put izložena upravo u Čikagu.\nJedna galerija u tom muzeju izlaže radove mladih umjetnika koji nalaze svoj put prema umjetničkoj prepoznatljivosti, a često se pored tih djela možete, slučajno, sudariti s umjetnikom koji će vam rado prokomentarisati svoj rad.\nOgromno kameno zdanje, koje na svom pročelju nosi imena velikih umjetnika, unutar svojih zidova krije carstvo umjetnina za koje vam treba cijeli dan da biste ga obišli.\nNa tri sprata, s nekoliko desetina galerija na svakom, sigurno ćete nešto u tom obilju ljepote propustiti.\nHod kroz muzej vodi vas kroz vrijeme starog Egipta, Kine i Rima pa sve do savremenog doba i njegovih umjetnika i postmoderne umjetnosti i interesantnih instalacija.\nGalerije u sebi kriju radove Pabla Pikasa, Vinsenta van Goga, Huana Miroa, Kloda Monea, Salvadora Dalija, Huana Miroa i mnogih drugih umjetnika, a nedavno je izloženo i poznato djelo Marka Šagala ''Američki prozori''. Osim Šagalovog djela, radovi koji privlače najveći broj posjetilaca su Van Gogov ''Autoportret'' i Pikasov ''Stari gitarista''.\nTokom ljetnih dana, od jutra do sumraka, uz Umjetnički institut otvorena je bašta u kojoj budu izložene različite skulpture.\nPoznato turističko mjesto na obali jezera Mičigen je Park ''Navy Pier'' koji na svom 1.000 metara dugačkom šetalištu okuplja veliki broj turista koji tu nalaze razonodu i odmor.\nOvdje lokalni ljudi dolaze da se rekreiraju, a tursti da se zabavljaju. Za djecu je na tom mjestu intresantan Dječji muzej, a odrasli kojima nije stalo samo do puke zabave uvijek mogu pogledati neku interesantnu izložbu.\nU tom parku možete naići na veliki broj mladih marinaca koji na tom mjestu imaju svoje pristanište.\nU Čikagu se nalazi interesantan spoj starije arhitekture koja vuče korijene od osnivanja grada do moderne arhitekture koja ne poznaje granice.\nStare zgradice su sačuvale svoj izvorni oblik, a najzanimljiviji je spoj manje kućice koja je prekrivena s ukrasnom mahovinom koja dijeli zid sa staklenim neboderom.\nKarakteristika čikaških modernih nebodera jeste da svaki ima nešto osobeno i u potpunosti se razlikuje od drugih zgrada.\nŠetajući gradom odjednom ćete doći u ulicu gdje uopšte nema nebodera i gdje je najveća zgrada dvospratnica, dok pogled iza nje krasi visoki stakleni džin.\nOd 1850. godine Čikago je poznat i kao univerzitetski grad u kojem se nalazi više od 50 univerziteta u kojima je zastupljen najrazvijeniji sistem državnog školstva.\nU gradu se nalazi veliki broj univerziteta i instituta od nacionalnog interesa. Interesantno je da je na fakultetima u Čikagu predavao najveći broj nobelovaca, a trenutno ih predaje njih 17.\nVelika biblioteka toga grada ima više od šest miliona knjiga na više od 30 jezika. Kad je društvena nauka u pitanju, u Čikagu je dvadesetih godina prošlog vijeka nastala poznata ''Čikaška škola'' koja je postala pravi konkurent evropskim naučnim tokovima.\nU ekonomskoj zoni grada nalazi se veliki broj hotela i ako imate sreće naći ćete smještaj upravo tu, ali se u tom području ne mogu naći jeftiniji smještaji i to mnogi smatraju anom grada.\nPrednost smještaja u tom dijelu je u tome da se hoteli nalaze u samom centru Čikaga i ne morate da koristite gradski prevoz da biste došli u down town.\nNaravno da u tom gradu postoje i hosteli, ali su oni malo udaljeniji od centra dešavanja, ali javni prevoz je jako čest, a taksi nije skup.\nInteresantno je da u hotelima i stambenim zgradama u SAD ne postoji trinaesti sprat, zbog raširenog sujevjerja oko broja 13.\nKao u svakom američkom gradu velika važnost se pridaje hrani, po mogućnosti raznolikoj.\nAko želite da probate nešto drugačije, prekrasni mali restorani nalaze se u Greek townu, dok je trenutno u Čikagu apsolutni hit restoran ''Bandera'' u kojem morate imati dosta strpljenja da dočekate slobodno mjesto.\nKada je hrana u pitanju, ono što slučajni ili namjerni prolaznici kroz ovaj grad ne bi smjeli propustiti jeste odlazak u restoran ''Chessse factory'' koji se nalazi na Mičigen aveniji, a koji nudi fenomenalne kolače na bazi sira.\nKad je hrana u SAD u pitanju, sigurno je da ni u jednom restoranu nećete ostati gladni, jer su porcije stvarno obilne.\nZa predah od šetnje uvijek možete sjesti u jedan od jako popularnih kafića ''Starbucks''.\nInteresantne karakteristike grada\nGrad pokriva površinu od oko 600 kvadratnih kilometara, ima oko tri miliona stanovnika i predstavlja najvažniji transportni centar u SAD.\nOsim važnih drumskih i željezničkih čvorova, ovdje se nalazi i jedan od najvećih i naprometnijih aerodroma u Sjedinjenim Američkim Državama, ''Chicago-O'Hare''.\nČikago ćete od drugih metropola razlikovati i tako što ćete u njemu na mnogim dijelovima metro vidjeti na površini, a samo se u užem dijelu grada spušta pod zemlju.\nPostoje još mnoge znamenitosti na koje ćete naići šetajući jezgrom ove metropole.\nInteresantna je javna plaža na obali jezera Mičigen koja u ljetnim danima okuplja veliki broj posjetilaca.\nZgrada koju ćete svakako primijetiti je i studio Opre Vinfri koja u tom gradu snima svoj šou. Kao urbana legenda kruži priča da postoji podzemni kanal koji spaja Oprinu kuću i studio gdje se snima šou, pošto je niko nije vidio na ulicama Čikaga kako dolazi na posao.\n3 miliona stanovnika\n45 miliona turista godišnje\n442 metra visoka najviša zgrada\n17 nobelovaca predaje na fakultetima\n3. grad po veličini u SAD\n108 spratova ima najviša zgrada\nNa jesenjem repertoaru u Teatru ''Orijent'' u Čikagu može se pogledati najuspješniji mjuzikl iz prošle godine.\nZa ovaj užitak moraćete izdvojiti između 30 i 100 dolara, ali utiske nakon gledanja predstave koja je osvojila deset ''Tony Awards'' nagrada zauvijek ćete nositi u sebi.\nMediji u SAD ističu da je to najbolji mjuzikl koji ćete ikada vidjeti, a muziku za taj komad potpisuje Elton Džon. Njegova radnja bazirana je na istoimenom filmu koji govori o problemima dječaka koji se, u sredini gdje je nezamislivo da dječaci plešu, odlučuje na bavljenje baletom.\nObamin rodni grad\nPredsjednik SAD Barak Obama je iz Čikaga, pa u tom gradu u državi Ilinois on ima veliku podršku.\nPoslije njegove pobjede u najvećoj političkoj trci cijeli Čikago je svim srcem slavio.\nKada dolazi u posjetu svom rodnom gradu, Obama odsjeda u svojoj privatnoj rezidenciji, a ne u ekskluzivnim hotelima kao drugi predsjednici. Na Univerzitetu u Čikagu, Obama je dugo vremena predavao na Fakultetu pravnih nauka. Interesantno je da je i državni sekretar SAD Hilari Klinton iz Čikaga.\nKlivlend: Grad rokenrola, Rokfelera i 112 nacija\nMarko Lopušina | 13. decembar 2010. 13:00 | Večernje novosti\nReporter “Novosti” u gradu, koji je tri puta uzastopno proglašen za najbolji američki grad za život\nKlivlend, ili, kako ga još zovu, "šumski grad", zbog velikih i prostranih parkova, kroz koje trče jeleni i srne, ali i miševi na koje je lov bez dozvole zabranjen. Uz to raskošno zelenilo i vegetaciju, lepota njegove prirode upotpunjena je i jezerom Iri, na čijim obalama se prostire. U njegovim lepo uređenim predgrađima živi uglavnom bogatiji i srednji sloj, a centrom “vladaju” biznismeni, hotelijeri, kao i turisti.\nGrad koji čuva baštinu 112 nacija, tri puta zaredom proglašen je za najbolji američki grad za život, ali i za poslovne sastanke. Klivlend ima oko pola miliona stanovnika, a šire područje grada više od dva i po miliona. Grad je 1796. godine osnovao geometar Mozes Klivlend, koji je ar tada pustog zemljišta plaćao 41 cent. Brzo se razvijao i postao centar teške industrije, pre svega, čeličana i automobila. Poslednjih decenija, zbog krize, Klivlend se orijentiše na poslove osiguravajućih korporacija, finansijskih društava i medicinskih centara, univerziteta, a razvijen je sport i turizam.\n- Naš grad je imao tu sreću da je početkom 20. veka postao stecište evropske inteligencije, koja je ovde udarila temelje medicine, zatim obrazovnog sistema i religije. Otuda je Klivlend vremenom izrastao u grad bolnica i klinika, grad državnog univerziteta, kao i grad crkava. Mi imamo više od pedeset državnih i privatnih klinika najvišeg ranga na svetu, Univerzitet Klivlend sa 29 fakulteta i mnogo instituta, kao i više od stotinu hramova svih veroispovesti – nabraja nam gradonačelnik Frenk Džekson.\nKao Amerikanac italijanskog porekla gradonačelnik pominje Rimokatoličku crkvu, ali nam kaže i to da je Klivlend dugo godina bio grad masona. Naime, Bratstvo slobodnih zidara u Klivlendu ima svoj veliki masonski hram, koji je sedište više od 15.000 američke masonske braće. Kako je masonerija u SAD, za razliku od Evrope, javno društvo, turisti mogu da posećuju kuću Bratstva slobodnih zidara. Svoje hramove imaju i Vitezovi Templari, ali i ljubitelji đavola i Drakule.\nNije to jedina neobična atrakcija ovog grada na obalama jezera Iri, jer je, na primer, u Klivlendu 1937. godine osnovan Nacionalni institut za čips. A u novije vreme poznat je po Rokenrol muzeju u okviru kog se nalazi i rokenrol Hol slavnih, kao i velika koncertna dvorana. Muzej je smešten u posebno građenom zdanju futurističkog izgleda, u kome se nalazi izložbeni prostor sa zbirkama biografija velikih rokera, njihovih pesama i instrumenata. Ova jedinstvena muzička arhiva rokenrola nastala je u aprilu 1983. godine, po ugledu na muzeje u Menfisu, Sinsinatiju i Njujorku. I dok su muzeji u ovim gradovima nastali kao arhiva velikih producentskih kuća, u Klivlendu je skromnu rokersku baštinu čuvao disk-džokej Alan Frid. On je, naime, utvrdio da je Čak Beri 1957. godine održao prvi rok koncert.\nKada se početkom devedesetih godina prošlog veka glasalo koji će od gradova biti grad rokenrola, Klivlend je dobio 600.000 glasova više od svojih protivkandidata. I donaciju od 65 miliona dolara od države, da izgradi ovaj muzej. Prvi direktor bio je dr Brus Konfort, bivši rok i folk muzičar, profesor folklora i etnomuzikolog, koji bio ekspert za bluz. Boreći se sa građevinarima i kolekcionarima, Konfort je uspeo da otvori Muzej rokenrola 2. septembra 1995. Centralne ličnosti ove svečanosti bili su Litl Ričard i Joko Ono. Muzej danas ima dva miliona jedinica arhivske građe, koju su posebno obogatili pevači Roj Orbison i gitarista Džordž Harison, kada su podarili svoje originalne snimke i filmove sa koncertnih turneja po svetu. Na čitavih osam spratova čuva se sve što su u muzici stvorile rok legende poput Elvisa Prislija, “Bič Bojsa”, “Bitlsa”, “U2”, Boba Dilana, “Kleša”, “Dorsa”, Roja Orbisona.... Najveću pažnju posetilaca privlači kolekcija "500 najlepših pesama", sa snimcima bluz pevača i orkestara iz 1920. godine, ali i šest pesama\n“Rolingstonsa”. Koncertna kolekcija ima originalne snimke nastupa “U2”, Pati Smit, Sajmona i Garfankla, Lu Rida, Arete Franklin, Stiva Vondera, Stinga i Bili Džoela. U Holu slavnih izloženi su arhivski dokumenti, među kojima dominiraju Džejms Braun, Fets Domino, Rej Čarls, Čak Beri, Badi Holi i Džeri Li Luis. Nastupi ovih klasika rokenrol muzike mogu se videti na najnovijoj tehnologiji 3-D kao koncert filmovi, ili se snimiti na MP3 i poneti. Puna cena karte je 22 dolara. Godišnje muzej u gradu rokenrola poseti više od pola miliona ljudi.\nKlivlend ima svoju Kuću bluza, Narodni teatar, ali i svoje zvezde. Najpoznatiji Klivlanđani bili su Pol Njumen, “oskarovac” i jedan od najcenjenijih američkih glumaca, koji je rođen u ovom gradu 1925.godine, i Eliot Nes, nesalomivi tužilac SAD koji je gonio Al Kaponea i umro u Klivlendu. Danas njegov grob najradije posećuju strani turisti.\nZa poslovne ljude i one koji sanjaju američki san najvažnija ličnost ovog grada je milijarder Džon David Rokfeler, koji je ovde sa 12 godina zaradio svoj prvi dolar. Rokfeler je udario temelje poslovnog života u Klivlendu, zbog čega smo jako ponosni.\n- U Klivlendu živi 112 nacija iz celog sveta. Ja sam italijanskog porekla. Ima puno Poljaka, Rusa, Nemaca, Francuza, ali i Jevreja i Srba. Poštujući tu nacionalnu pomešanost grad je još pre sto godina formirao Kulturnu baštu u kojoj je svaka nacija podigla svoj vrt. Bašta je nastala u Rokfelerovom parku, na površini od 12 hektara. Ideju je osmislio Leo Veidental, a diznajnirao je arhitekta Ernest Bovdič. Jedna od prvih nacija koja je “sadila” baštu bila je ispred Kraljevine Jugoslavije, koja je 1930. godine u svom vrtu podigla bistu Petra Petrovića Njegoša – otkrio nam je ovu malu istorijsku tajnu gradonačelnik Frenk Džekson.\nU ovom patriotskom činu učestvovao je arhitekta Đorđe Voinović, čiji je sin Džordž Voinović bio gradonačelnik Klivlenda od 1978. do 1988. godine, a danas je senator SAD.\nKulturna bašta Klivlenda 112 nacija nastala je kao potreba da doseljeni narodi sačuvaju svoj kulturni identitet, ali i kao izraz protivljenja amerikanizaciji po svaku cenu. Srpska zajednica u Klivlendu uspela je da na parčetu tog parka, plac broj 32, podigne novu Srpsku kulturnu baštu. U njoj se danas nalaze biste srpskih velikana Njegoša, kralja Petra i Karađorđevića, naučnika Mihaila Pupina, genija Nikole Tesle i svetog Save. Njihove likove u bronzi uradili su vajari Drinka Radovanović, Robert Faulker, Mat Rebrović i Kris\n- U ovom jedinstvenom parku uskoro planiramo da postavimo i biste drugih srpskih velikana, kao što su, na primer, patrijarh Pavle, Vuk Karadžić, Dositej Obradović, ali i sveti Nikolaj Velimirović, koji je preminuo u SAD – otkrio nam je malu tajnu Aleks Mačeski, počasni srpski konzul, biznismen i patriota, koji je oživeo Srpsku kulturni baštu.\nБЕЛЕШКЕ С ПУТА: У Српском дому на обали Мисисипија\nТед не губи наду\nУ граду Саут Сент Пол у Минесоти Тодор Тркља већ 37 година настоји да сачува историјско здање које сведочи о досељавању Срба у Америку\nОд сталног диписника\nМинеаполис – У насељу скромних дрвених кућа, на углу 4. авеније и 3. улице вароши Саут Сент Пол, истиче се здање од тамне, препечене цигле. Снег, који овде падне у децембру, а истопи се тек у априлу – донекле заклања праве димензије куће на чијем прочељу је од времена по средини напукла мермерна плоча са уклесаним натписом „SERBIAN HOME” („Српски дом”). Главни улаз се не користи, једно од стакала на двокрилним вратима је замењено шперплочом, а на вратима је упозорење да је неовлашћен улазак кршење закона.\nНа десној страни зграде је још једна, знатно мања, плоча на којој је уклесана бројка „1924”, а одмах поред ње бронзани званични знак на којем је рељефно обавештење Департмента за унутрашње послове америчке владе да је „Српски дом уведен у регистар историјских здања”.\nПовод за одлазак у државу Минесоту, слетање на аеродром који опслужује њена два највећа града, „близанце” Минеаполис и Сент Пол, први на десној, а други на левој обали Мисисипија, реке која је овде, на почетку 3.730 километара дугог пута на југ, до Мексичког залива, још само скроман водени ток – управо је ово несумњиво историјско здање и 37 година дуга борба једног човека да га сачува.\nОд Теда (у комуникацији са „нашима” Тодора) Тркље пре доласка сам добио неколико мејлова, која је на српски превео његов млађи пријатељ и сарадник Владимир Вукомановић. Још прошле године Тодор ми је скренуо пажњу на једну занимљиву слику која се налази у Српском дому, а пре око месец дана његова ћерка Дон (Зора) је у редакцију „Политике” послала текст са прве стране локалног листа који детаљно описује напоре њеног оца да се избори да Српски дом постане живи музеј досељавања Срба у Америку и њиховог живота у новом свету.\nУпознајем се, коначно, са домаћином. Тодор Тркља има оштре, рекло би се типично херцеговачке црте лица. Са 74 године кретање му отежава оперисани кук, али му је тело витално, а дух поготово.\nКао Американац из друге генерације досељених Срба, није савладао српски језик. Његов отац Васо и његова генерација, они који су овде из Херцеговине стигли трбухом за крухом и радили углавном у овдашњим највећим америчким кланицама, одржавали су везу са домовином, али њихова деца су желела да што пре постану прави Американци. Тед, односно Тодор, правог Србина у себи је открио тек касније.\nСрпски дом је историјским здањем проглашен 1992, али Тодор Тркља сада сву енергију коју има – и сав свој новац – улаже да спречи да та кућа постане историја. Она одавно није више место окупљања локалних америчких Срба, који су у Сент Полу иначе подељени, пола њих иде искључиво у једну од две српске православне цркве, а пола само у другу. Али јесте веома импресиван музеј српског постојања у овом делу Америке.\nПроблем је настао када се накупило много неплаћеног пореза на зграду, па је она прешла у руке државе. Држава је, пак, новостечену имовину продала једном предузимачу, који је намеравао да је споља остави истом, али да унутра изгради станове које би продао. Пошто је увидео да би за те станове било мало заинтересованих, одустао је од те замисли.\nТодор Тркља је у међувремену пронашао једног пријатеља, Американца, пензионисаног кардиолога, који је позајмио новац да се Дом откупи. Потом је уложио сву своју уштеђевину да се поправи кров, окрече две велике сале и једна претвори у музејски простор, на галерији преуреди мала црква и потпуно реновира котларница.\nПлан му је да део Дома буде професионални музеј, а део остане место окупљања Американаца српског порекла. Градске власти међутим одбијају да издају дозволу за клупски део, јер Дом нема сопствени паркинг. Паркинг је и услов да у Дому може да се точи пиће, како би окупљање у њему било и прилика за опуштање у друштву „са својима”.\nПроблем паркинга је у међувремену постао решив, пошто је поменути кардиолог, који жели да остане анониман, позајмио још пара да се откупи и суседна зграда са великим плацем. Али, дуг је тиме само повећан – нарастао је до око 240.000 долара не башпревелика свота за америчке стандарде, а рок за договорен повраћај се приближава.\nУ Дому су најупечатљивији призори минулих времена.\nУ приземљу, у великој сали у коју су после напорног дана, Срби који су тек постајали Американци свраћали на ракију, пиво и на сарму спреману на још добро очуваном шпорету на гас са чак 10 рингли, налази се мала позорница, столови који чекају госте, мноштво слика и старих фотографија на зидовима...\nАли, оно главно је на спрату. Нешто између музеја и антикварнице: на хиљаде предмета које су овдашње српске куће поклањале кад су их мењале за модерније, мноштво фотографија, медаља, књига, стакларије, два клавира, гусле, заставе, грбови, старе медаље и иконе...\nНа полицама су књиге Тита и Ђиласа, једне поред других. На посебним местима је једна невелика копија на платну у уљу чувених „Сеоба” Паје Јовановића, направљена у 19. веку. У суседству су фотографије династије Карађорђевић и наравно, Драже Михаиловића. Поред слике у уљу Светог Саве, из 18. века, је и портрет Његоша, којег је недавно урадила уметница са Тајвана Су Ли. Недалеко одатле је једна од првих колор репродукција „Херцеговачког робља” Јарослава Чермака из 1886. године. И још небројени експонати који су у кутијама, иза завесе на великој бини.\nТу је и велика, панорамска фотографија са отварања Дома, испред кога позира неколико стотина Срба, практично цела прва генерација имиграната чија су имена наведена, заједно са износима које су приложили за његову изградњу. У фоно-архиви су траке са гласовима око 50 српских песника који су овде свраћали...\n– Овде је највише предмета који сведоче о доласку Срба у Америку у 20. веку” – помало сетно констатује Тодор Тркља, који је три године био амерички војник, водио бизнис просторног уређења, трговао антиквитетима и сликама...\n– Имамо много тога што морамо да сачувамо, али за то је потребан новац – каже домаћин.\nДобијање статуса непрофитног музеја, за шта се Тодор изборио прошле године, ситуацију олакшава, јер нема више пореза, али је не решава.\n– Има много богатих Срба у свету и Америци, надамо се да ће нам неки од њих помоћи да спречимо да српска култура овде потпуно умре. Било би веома жалосно ако би све ово нестало – али ми можемо да учинимо само онолико колико можемо – слеже раменима Тркља.\nIME PRESTONICE SRBIJE\nNOSE GRADOVI U DRŽAVAMA\nMEJN, MINESOTA, NEBRASKA I MONTANA\nU Americi četiri Beograda\nBeograd u Montani nazvan u znak zahvalnosti srpskim investitorima koji su pomogli izgradnju železnice\nGlavni grad Srbije nije jedini Beograd na svetu! U Sjedinjenim Američkim Državama, naime, postoje još četiri Beograda, i to u saveznim državama Mejn, Minesota, Nebraska i Montana. Ime naše prestonice davali su gradovima u znak zahvalnosti, a pretpostavlja se da su naši ljudi kumovali imenima novih varošica.\nBeograd u državi Mejn je grad u okrugu Kenebek, osnovan 1796. godine, koji od početka nosi ime po srpskoj prestonici, a danas ima oko 3.000 stanovnika, oko 1.200 domaćinstava i oko 900 porodica.\nGrad čine Severni Beograd, Depo Beograd i Beograd jezera, koji je u stvari selo, jer se njegovi stanovnici uglavnom bave poljoprivredom.\nBeograd postoji i u državi Minesota, u okrugu Sterns, i ima oko 750 stanovnika, 316 domaćinstava i 183 porodice.\nU državi Montana takođe postoji Beograd, u okrugu Galatin, sa 5.800 stanovnika. Nazvan je po glavnom gradu Srbije u znak zahvalnosti srpskim investitorima koji su pomogli izgradnju železnice koja je nekada tu prolazila.\nVažni sportski, ali i drugi događaji, odvijaju se u "Beograd centru za specijalne događaje" sa 4.800 mesta, koji je ujedno i teren "Pantera" školskih rvačkih, košarkaških i odbojkaških timova.\nSvake jeseni, obično trećeg vikenda u septembru, u gradu se održava festival koji ima dugu tradiciju, a obuhvata paradu, sajam umetnosti i zanata u Luis i Klark parku. Najmanji američki Beograd, nalazi se u državi Nebraska, u okrugu Nens, i ima samo 134 stanovnika. Čitavo selo ima 63 kuće i 36 porodica i prostire se na svega pola kilometra.\n[FONT=Arial, Helvetica, sans-serif][SIZE=-1][/SIZE][/FONT][FONT=Arial, Helvetica, sans-serif]Beograd[/FONT] [FONT=Arial, Helvetica, sans-serif]Mejn[/FONT]\n[FONT=Arial, Helvetica, sans-serif]Beograd se nalazi samo nekoliko kilometara sjeverozapadno od Maine glavnoga grada, Augusta.[/FONT]\n[FONT=Arial, Helvetica, sans-serif]Naša trenutna populacija procjenjuje se na oko 4.000 građana tijekom cijele godine, a taj broj gotovo udvostručuje kada nerezidenata stići provesti ljetnih mjeseci na njihove vikendice.[/FONT]\n[FONT=Arial, Helvetica, sans-serif]Prvi doseljenici došli u Beogradu 1774, a Grad je registriran u 1796.[/FONT]\nU ranim danima, a većina njenih građana zaradio za život od poljoprivrede ili rade u nekoliko žito za mljevenje i drvo mlinova.\nPostupno, međutim, stanovnici počeli putovanje na posao u obližnje gradove za zapošljavanje.\nSada, bez radnog farmi ostaju u Beogradu, a grad je postao ono što mnogi zovu "spavaća soba zajednicu" sastavljene od ljudi koji žive ovdje, ali koji rade negdje drugdje.\nZapošljavanje u gradu je ograničen, s dvije klade tvrtki i proizvođača betonskih proizvoda zapošljavaju većinu mještana.\n[FONT=Arial, Helvetica, sans-serif]Mala poduzeća kao što su restorani i zemlja trgovina dati nekoliko cjelogodišnje radnih mjesta, uz iznajmljivanje vikendice, dječaci / djevojčice kampovima, marinama i golf dodavanje nepunim radnim vremenom pozicije u ljetnim mjesecima.[/FONT]\nBeograd pokriva oko šezdeset kvadratnih kilometara, uz veliki dio ovog područja čine jezera, potoke i močvare.\nNjegova pet jezera i njihova ulazni / izlazni potoci nude nekoliko vrsta riba za one koji vole ribolov, puno vode površina za nautičare, i odlična prilika za one ljude zainteresirane za promatranje ptica.\n[FONT=Arial, Helvetica, sans-serif]Uz naše šume površina širi, kao bivši farme vraća na stablu rastu, jeleni, losovi i ptica postaju sve više izdašan za ljude da uživaju.[/FONT][FONT=Arial, Helvetica, sans-serif]Tu je novi 18-rupu golf teren, južno od Beograda jezera selo, sa ulazom iz West Road.[/FONT]\nWelcome... Dobrodošli ...\nu Beogradu jezera Regija - mirnoj, slikovitoj i gostoljubivi-je Središnja Maine's premier jezero prostor za rekreaciju, opuštanje, i zdrave obiteljske zabave.\nPoznat po svojim agilnim Scenic potoci i lanac od sedam jezera, svoje panoramski pogled na polja, brežuljke i šume, njegova poziva gradovima i selima, i aktivnosti za sve uzraste.\nBilo odredište za aktivnosti i djelovanje ili utočište za mir i spokojstvo, Beograd Jezera Regija je uistinu gdje sjećanja zadnji jedan životni vijek!\nToliko toga za napraviti! Beograd jezera nudi ponešto za sve uzraste i sva godišnja doba. Odaberite među brojnim aktivnostima okolnih jezera: za vodene sportove, veslanje, vrhunska ribolov, plivanje, golf krug na prvenstvu, naravno, ili uživati u šetnji uz brojne staze za uzimanje daha pregleda. Uživajte ture automobilom ili biciklom na naše čudan selo ili mirno izletište. Djeca mogu doživjeti ljeto tradicija Maine na jednoj od mnogih specijaliziranih djece ¹ e kampovima.\nBilo da ste došli u Beograd jezera kako bi uživali u ljetnim zabavno, da biste vidjeli pada lišće, ili led ribe i cross-country ski, Beograd jezera je nešto posebno za vas tijekom svih godišnjih doba.\nKliknite ovdje za prikaz Virtual Tour u Beogradu jezera područja \nPoslednja izmena: 13.05.2011\nSalem - nešto više od grada veštica\n27. 06. 2011. 08:00h| Vesti online\nSalem - čak i samo ime grada asocira na veštice. Veštice koje su obešene na zloglasnim suđenjima 1692. godine, veštičije kuće i klike, Muzej veštica i Muzej veštičijih pećina.\nCeo grad od 41.000 duša toliko se identifikovao sa svojom veštičijom istorijom da logoi sa vešticama koje lete krase policijska kola i uniforme vatrogasaca. Maskota salemske srednje škole je - , gle čuda, veštica. Moderna veštičija zajednica bavi se veštičarenjem a čak imaju i sektor za odnose sa javnošću - Biro za edukaciju veštica.\nTuristi u gomilama posećuju grad u vreme proslave Noći veštica koja traje ceo oktobar. Veštac Kristijan Dej u slabo osvetljenoj sobi naplaćuje posetiocima 65 dolara za polusatnu seansu gledanja u kristalnu kuglu. U obližnjem tržnom centru, vampir obučen u crno, sa belim licem i lažnom krvlju oko usana stoji pored mrtvačkog sanduka i plaši posetioce.\nOvo su tipični momenti iz turističke ponude ove luke u Masačusetsu. Ali salemski oci žele da ponude posetiocima i nešto više od ''veštičarenja“ i nadaju se da će muzeji, lepi sutoni, istorijska arhitektura i bogata pomorska istorija ohrabriti posetioce da provedu više vremena u njihovom gradu.\nProcenjuje se da turisti koji dođu na jedan dan u Salemu potroše 90 dolara, a oni koji prespavaju 210 dolara. S obzirom da se od turizma godišnje u Salemu zaradi 99 miliona dolara i da on predstavlja glavnu industriju grada, zvaničnici svim silama pokušavaju da povećaju zaradu.\nKako prenosi Rojters, ovo nije prvi put da Salem pokušava da promeni svoj imidž. Pre nekoliko godina gradski zvaničnici nisu mogli da se dogovore da li da naglasak stave na veštičarenje ili na pomorsku istoriju grada pa je ceo poduhvat neslavno propao.\nSalem je jedna od najznačajnijih luka na američkom tlu. Grad je 1626. godine osnovala grupa ribara, a ime je dobio po hebrejskoj reči za mir ''šalom“. Tokom revolucije u Americi, Salem je postao centar zvaničnog oblika piraterije gde su kapetani privatnih brodova zaplenjivali britanska trgovačka plovila i konfiskovali tovar. To je dovelo do porasta broja bogatih mornara koji su gradili lepe kuće u ulicama Kestena, Feredalnoj i Glavnoj.\nSalem je vremenom postao najprometnija luka sa brodovima koji su odlazili na egzotične lokacije i vraćali se sa začinima, umetničkim predmetima i suvenirima koji su sada smešteni u Muzeju Pibodi.\n''Jedan od problema ovde je što je veštičija industrija uglavnom sezonski posao“, rekao je portparol muzeja Pibodi, Džej Fini.\n''U stvari, Salem proslavlja Noć veštica gotovo ceo mesec i tada 100.000 ljudi dođe. Ali šta se dešava ostatak godine? Potrebno je restoranima, muzejima i drugom ponudom ljudima pokazati da je Salem mnogo više od veštica“, dodao je on.\nKako bi proširili ponudu, zvaničnici su investirali 200 miliona dolara u renoviranje Pibodi muzeja, što je dovelo do toga da ovaj muzej godišnje poseti između 200.000 i 300.000 ljudi, što je opet dovelo do otvaranja novih restorana, radnji, hotelčića u centru Salema.\nPosetioci i dalje dolaze u Salem da bi kupovali u radnjama za veštice, istraživali mračnu stranu ljudske prirode ali se mnogi iznenade kada shvate da ova luka može da ponudi i bogatu istoriju koja nema veze sa ozloglašenim lovom na veštice iz 17. veka.


Фундаменталистички свет уместо космополитског века\nFundamentalistički svet umesto kosmopolitskog veka\nJedno vreme je 11. septembar, napad militantnih fundamentalista na simbole američke moći, delovao kao izuzetak, neočekivana prepreka na putu do vrlog novog kosmopolitskog sveta i večnog neoliberalnog mira. Par malih ratova je trebalo da postavi stvari na svoje mesto i vrati probuđenu istoriju u grobnicu.\nAli, ubrzo se pokazalo da nije reč o zombiju. Fundamentalistički žar se rasplamsao širom sveta, od hinduističke Indije i budističke Burme do Izraela i SAD. Puritanski impulsi i pripadajuće vizije budućnosti osvojili su srca mnogih mladih stanovnika siromašnih predgrađa zapadnih metropola i velikih gradova u Trećem svetu.\nU Iraku i Siriji, na hiljade Evropljana danas ratuju za nepriznatu Islamsku državu. Možda najveći kulturni šok u Kairu predstavlja broj mladića koji u svojim taksijima, radnjicama ili na tezgama, umesto Bijonse, gangsterskog repa ili libanskog turbo-folka, slušaju ritmično recitovanje kuranskih stihova.\nIslamski fundamentalisti kontrolišu sve veća prostranstva Afrike i Azije – u Maliju, Keniji, Nigeriji, Pakistanu, Jemenu, Filipinima, Avganistanu… Da je svet demokratskiji i slobodniji bili bi na vlasti u mnogim državama. Zapadno mešanje, vojne diktature i jeziva represija sprečavaju njihovu pobedu na izborima u Alžiru, Palestini, Egiptu i naftom bogatim zalivskim monarhijama.\nUzroci bujanja fundamentalističkih pokreta su brojni, ali jedan od najvažnijih vezan je za nezaintresovanost političkih, ekonomskih i intelektualnih elita za opštu dobrobit, sve izraženije zanemarivanje socijalne sigurnosti građana i prepuštanje vitalnih javnih službi privatnom sektoru.\nNeoliberalne bajke o „jednakim šansama” i „inkluziji”, koja je ostala ograničena na benigne, politički korektne manjine, prikrivaju svet u kome ima sve manje društvene mobilnosti naviše i sve manje ljudi ima pristup dobrim školama, kvalitetnoj zdravstvenoj zaštiti ili funkcionalnom javnom prevozu.\nSamo nekoliko stotina metara od posećenih spomenika islamskog Kaira krije se teško pojmljiv stepen ljudske degradacije. Čini se da više niko ne odnosi đubre u prenaseljenim i zapuštenim četvrtima u kojima žive pristalice Mohameda Mursija, islamiste i prvog demokratski izabranog predsednika Egipta, koji je jula 2013. godine svrgnut uz podršku Zapada i domaćih kosmopolita.\nDruštvene elite sve manje osećaju potrebu da služe zajednici i učine nešto za one koji nemaju. Emancipatorski i modernizatorski projekat, koji je i sam bio daleko od poželjnog i potrebnog, zamenilo je nešto mnogo gore i opasnije – samoizolacija privilegovanih staleža spojena s prezirom prema gubitnicima u neoliberalizaciji sveta.\nOtuđenost elita oslanja se na dva mehanizma. Na prosperitetnom Zapadu, utemeljena je na sveprisutnom visokotehnološkom nadzoru onih koji imaju sumnjivu boju kože, fizionomiju ili odeću. U siromašnom Trećem svetu, bogati i srednja klasa uglavnom žive u ograđenim enklavama, manje ili više ušuškani i sve odvojeniji od realnosti ljudi koji nemaju mnogo razloga za optimizam i veru u bolje sutra.\nU ovako podvojenom svetu ništa nije crno-belo i zato greše svi oni koji fundamentalizam poistovećuju s terorizmom ili civilizacijskim zaostajanjem. Svuda gde se život pretvorio u seriju poniženja kojoj se ne nazire kraj, fundamentalistička vizija će mnogima delovati kao legitiman izbor i jedini garant, ako ne boljeg, onda bar dostojanstvenijeg i moralnijeg života.\nVerovanje da je danas svako sam krivi za svoju bedu ili nesreću, da zaslužujemo samo ono što smo sami uspeli da prigrabimo, navodi mnoge ljude da se još snažnije okrenu religiji, naročito ako pripadaju zajednicama čije su tradicije uporno klevetane i ocrnjivane. Čistoća vere im istovremeno služi kao uteha i svojevrsni amortizer, način da život dobije smisao koji se ne svodi na puko preživljavanje.\nU neoliberalnom poretku, koji najizdašnije nagrađuju samoživost i pohlepu, religija nudi ne samo prekopotreban moralni kompas, već i adekvatnu zamenu za red koji policija ne želi ili nije u stanju da održava i pravdu koje odavno nema u korumpiranim sudovima.\nDa bismo razumeli privlačnost fundamentalizma kao važne civilne i civilizacijske snage, dovoljno je uporediti stope nasilnog kriminala u Egiptu i Brazilu. U fundamentalizmu sklonom Egiptu, religija se meša u sve sfere života i uslovljava svaki lični izbor – pa i „prelazak na drugu stranu zakona”. U Brazilu, gde je održavanje reda prepušteno snagama bezbednosti i gde Katolička crkva verno služi interesima elita, brutalno nasilje i kriminal deo su svakodnevice.\nU tom kontekstu treba posmatrati i činjenicu da čak 22 odsto, uglavnom jako siromašnih, Brazilaca – četiri puta više nego pre samo tri decenije – danas pripada crkvama „ponovo rođenih” hrišćana, koje dele verovanja američke fundamentalista. Uostalom, najveće demonstracije prethodnih godina u Brazilu bile su „Marš za Isusa”, koji je na ulice Sao Paula izveo preko 800.000 građana.\nIstovremeno, na Zapadu se kosmopolitska utopija uglavnom svela na udobnu realnost privilegovanih elita, koje toleranciju i otvorenost mere posetama suši restoranu, brojem gej prijatelja i ljubavlju prema sporim iranskim filmovima. Pri tome, mnogi suštinske, nepomirljive različitosti doživljavaju kao izraz kulturalne ili lične patologije, i veruju da svi koji ne dele njihov sistem vrednosti ne zaslužuju ni poštovanje ni bilo kakve obzire.\nIako vole da veruju da su neukorenjeni i slobodni od svih nacionalnih veza i obaveza, samoproglašene kosmopolite neodoljivo liče na tipičnu, iako prilično rasutu naciju. Ona ima svoju religiju, sekularizam, i svoje fundamentaliste, čija je samopravednost i isključivost oličena u nesrećnom „Šarliju ebdou”. Utemeljena je na dogmi da ništa – što je nezapadno – nije sveto i slepom verovanju da postoje prava koja se mogu odvajati od društvene odgovornosti.\nNažalost, ovi liberali ignorišu postojanje manjina koje nisu liberalne, miliona marginalizovanih i poniženih evropskih muslimana koji ne dele viziju moralnosti koja im se nameće kao „univerzalna”. Ne treba gubiti iz vida ni da „Šarli ebdo” dehumanizujuće slike, koje podsećaju na karikature Jevreja štampane u nemačkim medijima tridesetih godina prošlog veka, objavljuje u tradicionalno antiislamskoj Francuskoj, zemlji u kojoj čak i laicizam ima jasno prepoznatljivu hrišćansku aromu.\nČinjenica da se ignorantsko bezumlje nastavlja, da je dobilo podršku političke elite i milionske čitalačke publike, potvrđuje da su se u „sukob fundamentalizama” – kako je Tarik Ali nazvao globalni rat koji je počeo 2001. godine obračunom američkih krstaša i talibanskih džihadista – svim srcem uključili i sekularni fundamentalisti.\nAli, svi oni koji širom Evrope uporno ponavljaju da su „spremni da brane slobodu govora do smrti”, moraju biti svesni da žrtve koje prizivaju uglavnom neće biti zapadne. U Bagdadu, Damasku i Tripoliju, metropolama unakaženim liberalnim imperijalizmom, smrt petnaestak ljudi, koliko su u Parizu ubili islamisti, odavno nije vest. I pre 11. septembra i danas, zbog velikih zapadnih ideja i još većih iluzija, uglavnom su umirali ljudi koji se sigurno ne zovu Šarli.


Naslovna/Magazin/Kako da Vas ne bole noge ako ste često u štiklama\nČinjenica je da žena u visokim štiklama izgleda neopisivo atraktivno. Međutim, nošenje visokih potpetica uvijek sa sobom nosi i određenu dozu neprijatnosti. One često žuljaju kožu na vrlo bolan način, a tu je i bol koji se javlja u stopalima ili nogama.\nAli postoji i nekoliko načina da odaberete savršene cipele sa štiklom a da izbjegnete neprijatan bol…\nČesto nošenje visokih potpetica šteti vašem zdravlju i to mnogo, i nanosi traume zglobovima, koljenima i ligamentima, dugoročno posmatrano. Takođe, mogući su problemi i sa kičmom.\nKažu da ljepota boli. Ali uz nekoliko praktičnih savjeta to možete izbjeći:\nNajjednostavnija stvar koju možete uradite je da se držite ljekarskih savjeta – ljekari vjeruju da visina štikle za svakodnevno nošenje ne bi trebala da prelazi 4 centimetra. Ova visina je najmanje škodljiva, smanjuje opterećenje kičme i ne uzrokuje degenerativne promjene na koštanom tkivu.\nJoš jedna opcija za izbor komfornih cipela je da obratite pažnju na razdaljinu između štikle i zaravnjenog dijela tj. đona (mjereno od prednje ivice štikle do zadnje ivice zaravnjenog dijela. Što je viša potpetica, to će biti kraća ova distanca. Udaljenost od 6 centimetara se smatra bezbjednom – ako je ona tolika, stopala stoje pravilno uz maksimalnu stabilnost.\nKomforna i bezbjedna visina za štikle na obući za posebne prilike\nZa izbor „svečanijih“ cipela će Vam trebati malo složeniji trik. Međutim, ne brinite – vrijedno je toga, jer će Vam slijedeće metode pomoći da odaberete idealnu visinu štikli za Vas kao pojedinca. Dobra vijest je da će u većini slučajeva, potpetica biti viša od 2-4 centimetra.\nPrva metoda se oslanja na pojedine specifičnosti tijela. Morate izmjeriti svoju visinu i dužinu nogu od kukova do stopala i potom se osloniti na slijedeću formulu: (visina/dužina nogu – 1,61)*10. Kao rezultat ćete dobiti mjeru idealne visine štikle za Vašu petu.\nDruga metoda zahtjeva krojački metar. Sjedite komforno na stolicu i ispružite jednu nogu ispred Vas. Nemojte zatezati stopalo, samo ga opustite. Izmjerite razdaljinu od pete do uzvišenja ispod palca noge. Ova mjera koju ćete dobiti će predstavljati idealnu visinu pete za Vas jer će biti jednaka prirodnom nagibu stopala i tako ga više nećete prekomjerno zamarati.\nVeličina: Kako bi spriječile bolove u nogama, žene se dosta trude da izbjegnu cipele koje su manje od njihove prirodne veličine stopala. I to je naravno u redu, jer je definitivno bolje uzeti veći broj. To omogućava da u cipele stavite silikonsku postavu koje će Vam povećati nivo komfora.\nMaterijal: Po pravilu, obuća napravljena od vještačkih materijala je vrlo gruba i potrebno joj je mnogo više vremena da se oblikuje prema prirodnim oblinama stopala i prstiju. Kao rezultat toga dolazi do pojave žuljeva i kožnih rogova. Najkomfornije cipele su one koju su napravljene od prirodne kože ili prirodne izvrnute kože.\nDa biste shvatili koliko je odabrani par cipela zaista udoban za vas, ne budite lijeni i nemojte da vam je neprijatno dok ih isprobavate u prodavnici, slobodno prošetajte.\ncipele ljekari obuća štikle stopala žene


Novo Brdo, restauracija ili...? GracanicaOnline.Info\nTvrđava u Novom Brdu, ne prestaje da bude u ventru pažnje na Kosovu, ali nažalost ne zbog svoje lepote,\nTvrđava u Novom Brdu, ne prestaje da bude u ventru pažnje na Kosovu, ali nažalost ne zbog svoje lepote, istorije i broja posetilaca, već zbog pokušaja da se izuzme iz srpske kulturne baštine. Pre nekoliko meseci na novobrdskoj tvrđavi se zavijorila kosovska zastava, a tvrđavu obezbeđuje Kosovska policija. Danas se na fejsbuk nalogu muzeja u Srbici, mestu koji Albanci od 1999. godine nazivaju Skenderaj pojavio snimak, na kojem se vidi bager koji skida jedan deo zida tvrđave, čija je restauracaja navodno skoro završena.\nUz snimak je objavljen i tekst na albanskom, u kojem se Novo Brdo naziva albanizovanim nazivom Artana.\n„UNESKO je 2015. godine dodelio firmi „KOTO“ u Beogradu tender za restauraciju tvrđave Artana. Nakon trogodišnjeg rada, koji je koštao više od milion evra, tvrđava se postepeno počinje urušavati kao rezultat neprofesionalnog rada.\nKosovski institut za zaštitu spomenika (ICMM), s obzirom na alarmantnu situaciju, naredio je obustavu svih radova.\nNë vitin 2015, UNESCO i kishte dhënë për restaurim Kalanë e Artanës kompanisë KOTO nga Beogradi. Pas një punë 3 vjeçare e cila ka kosto mbi 1 milion euro, kalaja fillon të shkatërrohet gradualisht si rezultat i punës jo profesionale.\nInstituti i Kosoovës për Mbrojtjen e Monumenteve (IKMM), duke parë situaten alarmante ka dhënë urdhër për nderprerjen e të gjitha punimeve.“\nKako naša redakcija saznaje od sagovornika iz Novog Brda, tačno je da pomenuta firma nije dobro odradila svoj posao i trenutno se vrši „rekonstrukcija rekonstrukcije“ i da nema zabrane radova.\nNovo Brdo je nastalo na početku vladavine kralja Milutina (1282—1321). Postalo je jedna od najvažnijih naseobina nemačkih rudara Sasa (oni su Novo Brdo zvali Nyeu-berghe), a po njima se zvalo i Saško Mesto. Novo Brdo se prvi put pominje 1326, već kao poznato rudarsko i trgovačko središte, gde su Dubrovčani vodili trgovinu i držali carinu.\nTags: Novo Brdo Tvrđava Novo Brdo\nPrevious OŠ „Kralj Milutin“ u Gračanici: Nova školska godina u novim uslovima i sa novim školskim pravilima\nNext Kikinda obezbedila školski pribor za đake u Metohiji


Cvijanović: Radojičić kvalifikovan za bilo koju poziciju | Argumenti\nNaslovna Srpska Cvijanović: Radojičić kvalifikovan za bilo koju poziciju\n– Mislim da bi on bi sjajan ministar, a bio bi sjajan i na drugim mjestima. A da li se došlo do toga da se formalno predlažu kadrovi, nismo ušli u tu proceduru. Dakle, apsolutno to nije ta priča – rekla je Cvijanović novinarima u Banjaluci.\n– Tu se ne snalaze dobro i onda im dobro posluži SNSD, pa onda uslovljavaju, vjerovatno, da bi podigli rejting u kantonu – ocijenila je Cvijanović i dodala da će se, kad priča bude formalizovana, „onda vidjeti ko koga može uslovljavati“.\n– To vam je ona ping-pong loptica, neko je baci, drugi dobaci i ne mogu se time opterećivati – navela je Cvijanović.


Požar južno od Mostara još nije ugašen - Klix.ba\nPožar južno od Mostara još nije ugašen\n16.9.2011. u 11:35\nPožar koji je jučer buknuo južno od Mostara, u mjestima Malo Polje, Svačići i Vranjevići, a koji je zahvatio šumu i nisko rastinje još uvijek nije ugašen, ali kuće za sada nisu ugrožene, potvrđeno je Feni iz Vatrogasne jedinice Mostar.\nIstakli su kako je gašenje onemogućeno jer se radi o nepristupačnom i miniranom terenu, ali da vatrogasci prate širenje požara prema naseljenim mjestima kako bi mogli djelovati ukoliko vatra ugrozi kuće.\nKrivokapić: Zemlje regiona treba zajedno da idu ka EU\n16.09.2011. u 11:45\nAustralija: Veliki požar izazvao haos u Canberri\n16.09.2011. u 11:03


PCVesti - Razvoj superkompjutera za laboratoriju oružja\nAmerička nacionalna laboratorija Lorens Livermor (Lawrence Livermore National Laboratory, LLNL) objavila je 18. novembra da će šest kompanija iz silicijumske doline ući u poslovni tim koji će joj pomoći da razvije novu vrstu superkompjutera duplo bržeg od njenog trenutno najbržeg superkomjutera.\nKompanije Intel, Sun Microsystems, Cisco Systems, LSI, Mellanox Technologies i Super Micro Computer radiće na projektu Hiperion (Hyperion) čiji je cilj da se ispita isplativost izgradnje superkompjutera koji će biti kadar da računa brzinom jednog petaflopsa (hiljadu biliona operacija u sekundi). To bi bilo dvaput brže od najbržeg kojim laboratorija trenutno raspolaže – IBM-ovog superkompjutera Plavi gen L (Blue Gene/L).\nIako navedene kompanije neće i izgraditi taj superkompjuter, one će proučiti tehnologije koje će omogućiti da se oko 2011. napravi jedan primerak.\nRukovodioci laboratorije žele da novim superkompjuterom simuliraju eksplozione mogućnosti nacionalnog nuklearnog arsenala, da ih ne bi ispitivali detoniranjem. Premda postojeći kompjuteri ove laboratorije već izvode ovakve simulacije, kompjuter čija bi brzina bila jedan petaflops omogućio bi naučnicima da dobiju još detaljnije podatke za proučavanje.\nSuperkompjuteri koji rade brzinom jednog petaflopsa i više već su instalirani u nacionalnim laboratorijama američkog ministarstva energetike (U.S. Energy Department) Los Alamos u Nju Meksiku i Ouk ridž (Oak Ridge) u Tenesiju.\nU novembru je superkompjuter laboratorije u Los Alamosu (plaćen 133 miliona dolara) – poznat pod imenom Ptica Trkačica (Roadrunner) – proglašen najbržim na svetu zahvaljujući dostignutoj brzini od 1,059 petaflopsa. Napravio ga je IBM koristeći procesore kalifornijske kompanije Advanced Micro Devices.\nRukovodioci laboratorije Lorens Livermor nadaju se da će superkompjuter koji žele da razviju biti jeftiniji i jednostavniji za korišćenje od postojećih mašina.\nNa projektu Hiperion pored navedenih kompanija radiće još i Dell, QLogic, RedHat i Direct Data Network. S druge strane Intel takođe pomaže i Nasi da razvije superkompjuter brzine jednog peatflopsa.


Za i protiv spomen parka civilnim žrtvama ex Yu\nSa izložbe "Masovne grobnice u BiH", Parlament Crne Gore, juli 2010, foto: Savo Prelević\nVlada Crne Gore je na sjednici u četvrtak odlučila da 11. jula , na dan genocida u Srebrenici bude otvoren spomen park na Pobrežju u Podgori i otkrivena spomen ploča svim civilnim žrtvama na prostoru bivše Jugoslavije od 1991. do 2001. godine .\nPomoćnik u Ministarstvu za ljudska i manjinska prava, koje je i inicijator ove odluke, Sabahudin Delić tvrdi da se radi o iskrenom id obronamjernom činu i pokušaju da se oda počast svim civilnim žrtvama.\n"Što bi rekli - od Triglava do Đevđelije , jer na žalost bili smo svjedoci 90 tih godina u kojima su ratovi vođeni od Slovenije do Hrvatske, Bosne i Kosova i sukoba u Makedoniji koji su završeni Ohridskim sporzaumom", navodi Delić.\nRSE: Crna Gora je u startu aktivno učestvovala u tim ratovima a ono što vam zamjeraju nezavisni intelektualci je da u sudskim procesima još nije odgonetnuto ko su odgovorni za zločine počinjene na teritoriji Crne Gore i pod okriljem države Crne Gore. Kako to objašnjavate?\nDelić: Što se tiče sudskih procesa, kao što znate, svaki čin koji je okarakterisan kao ratni zločin svoj epilog je našao pred sudom. Od Kaluđerskog laza, deportacije, Bukovice, Štrabaca i tako dalje.\nFormiranje REKOM-a je dio pravde za žrtve\nOno što ti ljudi zamjeraju, nije za to adresa Vlada Crne Gore. Ja potpuno razumijem taj način manifestovanja nezadovoljstva, ali je ipak adresa sudska vlast kojoj treba uputiti ovo pitanje.\nOdluka Vlade naišla je na oštre rekacije pojedinaca koji tvrde da se radi o "neukusnoj trgovini kostima nevinih ljudi "\nTo smatra i istoričar Šerbo Rastoder, koji je za podgoričke Vijesti kazao da je ovaj čin Vlade na granici elementarnog ukusa jer je Crna Gora država u kojoj postoje žrtve i zločini ali ne i zločinci. On smatra da su slične inicijative "parade bez sadržaja".\nSpomenik ne isključuje kaznu\nI poslanik manje članice vladajuće koalicije, SDP-a, Ervin Spahić smatra da je problem što u Crnoj Gori još nema presuda za više ratnih zločina počinjenih tokom 90 tih . On ipak ne vidi razlog da se na Pobrežju ne podigne spomen obilježje civilnim žrtvama.\n"Ja sam jedan od onih koji je i inicirao podizanje ovakvog spomen obilježja iz razloga da bi podsjećao na nešto što se dogodilo i da se više nikada nikome ne ponovi. Mi imamo situaciju da smo i u parlamentu\n"Mislim da se krivac za zločine mora naći. Zločin postoji. Imamo žrtve. Samo treba naći počinioce", kaže Ervin Spahić iz SDP-a.\npočeli da komentarišemo neka dešavanja i presude. Međutim, parlament je na prijedlog SNP usvojio zaključak da one sudske presude koje nijesu konačne, pravosnažne, da se uzdržimo od komentarisanja. Mislim da se krivac za zločine mora naći. Zločin postoji. Imamo žrtve. Samo treba naći počinioce", kaže Spahić.\nTea Gorjanc Prelević iz Akcije za ljudska prava kaže da otvaranje spomen parka žrtvama ratova na prostoru bivše Jugoslavije doživljava kao kulturološki iskorak države koja je ranije veličala isključivo borce.\nNapominje da ova inicijativa nema veze sa ranijom inicijativom da se podigne poseban spomenik žrtvama deportacije u Herceg Novom.\n"Koji bi se nalazio u Herceg Novom, ispred policijske stanice i na kojem bi bila upisana imena žrtava , kako bi se ostvarila višestruka svrha tog spomenika, upozorenje svim policijskim službenicima da se takvo nešto više ne ponovi a takođe i kao mesto gde bi porodice mogle da dođu. Ja ne vidim kako podignuti spomenik, bilo to žrtvama deportacija ili ovo sada, može da spreči krivično gonjenje i procesuiranje odgovornih za ratne zločine koji ne zastarevaju . Ja zaista ne vidim kako je to moguće. Mislim da smo svi odrasli ljudi i dovoljno obrazovani i da znamo da jedno drugo ne isključuje", kaže Tea Gorjanc Prelević.\nGlavni i odgovorni urednik Monitora Esad Kočan, međutim, smatra da je vladina inicijativa jedan od krunskih dokaza njene dosljednosti u krečenju kolektivnog pamćenja.\n"I ponižavanju njenih vlastitith žrtvi i svih onih koji su joj pružali otpor. Oni ne dižu spomenik žrtvama oni dižu spomenik vlastitoj laži. Mislim da kada se malo pažljivije pogleda šta su oni radili posljednjih godina vidi se da oni nastoje da kroz sve linije fronta stvore u svijesti građana Crne Gore, da od 1989 godine , od kako su oni došli na vlast u stvari nije postojala ni jedna druga stvarnost, nikakva druga mogućnost za Crnu Goru osim da prođe kroz ove pokolje i poniženja kroz koje su je oni proveli. Još jednom ponavljam - oni dižu spomenik navodno vlastitim žrtvama a u stvari dižu spomenik vlastitom djelu i samo nas još jednom testiraju hoćemo li pristati na njihova poniženja", zaključuje Kočan.


Podžić: "BiH sve dalje od NATO-a, Čović širi lažni optimizam" | Jabuka.tv\nKljučni uvjet za aktiviranje MAP-a za BiH sa stajališta NATO-a je uknjižba perspektivne vojne imovine, odnosno nekretnina poput vojarni, vježbališta i skladišta na državu BiH, odnosno na Ministarstvo obrane.\nTakav zahtjev NATO je postavio još 2010. i odnosi se na uknjižbu 57 lokacija, no do sada je proces knjižena okončan tek za njih 13, a sve one smještene su na teritoriju Federacije BiH.\n“MAP neće biti aktiviran u prosincu, dakle neće biti sve dok BiH ne uknjiži vojnu imovinu“, kategoričan je Podžić.\nBosna i Hercegovina Dragan Čović nato Sifet Podžić


Martingejl sistem - Online Casino Bonus\nNije važno da li ga volite ili ne, ali treba da poznajete Martingejl sistem. Pokazaćemo vam kako da započnete ovaj sistem, s obzirom da mnogi igrači tvrde da su na ovaj način zaradili velike sume novca.\nA postoje i igrači koji misle da je dovoljno zatvoriti oči i kladiti se na sreću. Da li je sistem Martingejl za vas? Možete da otkrijete u ovom članku.\nIsprobajte Martingejl sistem korak po korak\nKreirajte račun u kazinu\nIzaberite da li želite da igrate za novac ili iz zabave\nIdite na rulet i izaberete na koji iznos ćete da se kladite\nPored toga, izaberite osnovni ulog koji ćete da zadržite, na primer 5 evra\nSada uložite 5 evra na ishod koji ste izabrali. Na primer na crveno\nUkoliko loptica stane na crvenom polju dobijate 5 evra. Osvojili ste 5 evra i ponovo ih stavite na crveno\nUkoliko se loptica zaustavila na crnom polju i vi ste izgubili potrebno je da u sledećem krugu uložite 10 evra. Ako dobijete u sledećem krugu vratili ste gubitak plus početni ulog i imate profit od 5 evra.\nU teoriji, duplirate ulog svaki put kada izgubite, sve dok ne vratite sve što ste izgubili\nDa li je sistem legalan za upotrebu u kazinu?\nNeki ljudi veruju da je Martingejl nelegalan sistem i da ga kazina ne prihvataju. Međutim, kazina nemaju ništa protiv ovog sistema pošto znaju da on ima svoja ograničenja. Ovaj sistem nije u rangu brojanja karata u blek džeku ili sličnih stvari koje se mogu smatrati nelegalnim.\nMeđu mnogim teorijama koje vam objašanjavaju kako uložiti novac i očekivati veliki dobitak Martingejl sistem je jedan od najistaknutijih zbog svoje jednokratne, precizne i hipotetičke formule. Sistem Martingejl se bazira na matematičkoj formuli koja može da obezbedi veliki dobitak igračima koji imaju dovoljno vremena i novca. Formulu koriste ljudi koji igraju za novac. Ukratko, sistem Martingejl povećava mogućnost za dobijanje novca na duži vremenski period sa udvostručavanjem uloga svaki put kada izgubite. U teroriji svaki put kada dobijete vratićete ulog i imati profit. Ipak, teorija je samo teorija i u realnosti formula traži od vas da imate neograničeno bogatstvo i da kazino nema ograničenja.\nIpak, možete da eksperimentišete sa metodom Martingejl i da prihvatite da možete i da gubite novac, ne samo da dobijate.\nMatematika u sistemu Martingejl\nMartingejl je teorija koja deli vodu između matematičara i teoretičara. Ova formula tvrdi da se na bazi kalkulacija verovatnoća za pobedu povećava nakon određenog broja krugova, odnosno da nakon mnogo gubitaka sledi pobeda koja će vam vratiti izgubljeno. Većina zastupnika ove teorije vas savetuju da budete strpljivi i da duplirate uloge i nakon mnogo izgubljenih rundi, s obzirom da će vam formula na kraju vratiti sav izgubljen novac i doneti profit. Međutim, važno je imati na umu da je formula napravljena u teorijskom univerzumu sa teoretskim novcem i teoretskim vremenom, a ovaj univerzum možemo da imitiramo ako imamo neograničeno bogatstvo i neograničeno vreme – na primer za stotinu godina igrač bi definitivno bio milioner. Ali u realnom vremenu i realnom svetu, sa malom količinom novca, sistem nije besprekoran.\nI pored dobre i loše reputacije sistema Martingejl ima mnogo igrača koji slepo veruju u primenjivost ove formule i dokazivost teorije. Matematika ima termin za to – intuitivna matematika, što znači da se korišćenje jedne vrste matematike, koja se čini logičnom, proširuje na rizične eksperimente bez potpunog razumevanja sistema.\nJedan vid pogrešnog tumačenja ovog sistema je verovanje da intuitivna logika i emocije mogu da se kombinuju sa sistemom Martingejl ili kazino sistemom tako da se šansa za pobedu na primer povećava posle pet gubitaka, s obzirom da su šanse da se pogodi crveno ili crno 50:50. Ovde morate da shvatite da ishod u kazinu nije samo slučajan već i nezavisan od prethodnog kruga! Znači ako ste pogodili crno ili crveno u prethodnom krugu to nije ni od kakve važnosti za sledeći krug. Za rulet nije važno kakav je bio prethodni ishod s obzirom da je napravljen tako da počne iznova svaki put.\nU praksi, birate da igrate na određenu boju ruleta, na primer crvenu. Stavite vašu opkladu na crveno i ako izgubite ponovo igrate na crveno. Ako pobedite ponovo igrate sa ulogom sa kojim ste započeli igru. Šansa da pogodite crveno je nešto ispod 50% i posle pet izgubljenih krugova povećava se teoretska verovatnoća da šesti put pogodite crveno. Četiri kruga sa Martingejl sistemom mogu da izgledaju ovako:\nKladite se sa 10 evra na crveno i gubite. Potom udvostručite ulog i stavite 20 evra i ponovo gubite. U narednoj rundi vaš ulog će iznositi 40 evra, a ishod je ponovo isti, gubitak. Konačno, nakon još jednog dupliranja uloga stavite 80 evra na crveno i ovoga puta dobijate. Dobijate 80 evra, od kojih 70 pokriva prethodne gubitke i 10 evra profita.\nPrednosti i nedostaci sistema Martingejl\nU manjem obimu, može da bude zabavno da probate različite metode. Istina je da, ako se metod dokaže kao profitabilan, ne možete da znate da li je dobitak posledica ovog metoda ili čiste sreće. Ipak, Martingejl može da vam pomogne da uspostavite sistem i da vam pomogne da postanete savestan igrač.\nSa druge strane, svakako da postoje ograničenja za to koliko savesni igrači možemo da postanemo, s obzirom da je sve stvoreno u hipotetičkom svetu i nije isto kada treba da se sprovede u realnom mestu i vremenu i sa ograničenim bogatstvom. Zato, može da bude nedostatak ako koristite Martingejl, a jedan ste od onih koji slepo slede sistem, drugim rečima postajete „intuitivni matematičar“. Jednostavno „intuitivni matematičari“ osećaju da će se verovatnoća za pobedu povećati i nakon pet krugova, ali u kazinu to nije garancija.\nUkratko, Martingejl sistem nije dobar ukoliko ste jedan od onih koji slepo veruju u stvari, ali može da bude odličan izbor ako se kladite sa malim ulozima i prestanete na vreme.\nSistem Martingejl je počeo da se koristi u Francuskoj u XIX veku i bio je model igre od samog početka – igrač je duplirao uloge posle svakog gubitka, a prva i naveća pobeda pokrivala je prethodne gubitke. Od tada, metod se koristi i u ruletu i u igri u kojoj postoji 50:50 odsto šansi da se pogode crveno ili crno ili neki drugi ishodi.\nMartingejl je poznat kao rizičan metod, teoretska perspektiva igraču daje mogućnost za dobitak, ali postoji i negativna strana ove matematičke teorije, a to je „brz bankrot“. Matematički je dokazano da ljudi koji koriste Martingejl metodu ne dobijaju više od ljudi koji veruju u čistu sreću.\n1. Aprila 2020 1\n30. Marta 2020 38\nGOLDEN BEAUTY: Meridian i “Zlatna Lepotica” donose vredne bonuse\n30. Marta 2020 41\n30. Marta 2020 46


Za suprugu direktora OBA, Mektić je kralj\n06/11/2019 | 12:45 ⇒ 12:51 | Izvor: RTRS\nAmela Šehović Mehmedagić, supruga direktora Obavještajno-bezbjednosne agencije BiH Osmana Mehmedagića Osmice, objavila je na svom Fejsbuk profilu fotografiju sa ministrom bezbjednosti u Savjetu ministara u tehničkom mandatu Draganom Mektićem, objavio je portal Infosrpska.\nDragan Mektić i Amela Šehović MehmedagićFoto: facebook.com\nU tekstu se dodaje da je "Mehmedagićeva iznad fotografije napisala 'Mektić, kralj'", te da je navedena fotografija nastala 2. jula na prijemu u Ambasadi SAD u Sarajevu.\n- Ispod fotografije nizali su se komentari u kojima njeni Fejsbuk "prijatelji" pozdravljaju Mektića riječima "maksuz selam", "kralj nad kraljevima", "Stvarno ima petlju Mektić. Јe li on naš vojnik? Stvarno sam imao pogrešno mišljenje, ali od sad ga Valter štiti od dušmana" - navodi se u tekstu.\nU tekstu se podsjeća da direktoru OBA Osmanu Mehmedagiću slijedi poništenje diplome, jer je, nakon odluke Inspektorata Republike Srpske, Univerzitet za poslovne studije u Banjaluci u obavezi da mu poništi diplomu.\nIstovremeno, podsjećaju da je sporna i diploma Dragana Mektića, što je još prije tri godine potvrđeno iz zagrebačkog Pravnog fakulteta.\n- Na zvaničnom sajtu Savjeta ministara bila je Mektićeva autorizovana biografija u kojoj se navodi da je obrazovanje stekao na Pravnom fakultetu Sveučilišta u Zagrebu - Studij za unutrašnje poslove, zvanje diplomirani kriminalista, te Višoj upravnoj školi u Zagrebu i Srednjoj mašinskoj školi u Banjaluci - ističe se u tekstu.\nPortal podsjeća da je iz Sekretarijata Pravnog Fakulteta Sveučilišta u Zagrebu saopšteno potpuno drugačije - "Dragan Mektić, rođen 24. decembra 1956, diplomirao je 19. decembra 1979. na Višoj upravnoj školi u Zagrebu i stekao naziv upravni pravnik. Pravni Fakultet Sveučilišta u Zagrebu ne izvodi niti je izvodio studij za unutrašnje poslove, zvanje diplomirani kriminalist".\nDodik o Trgovskoj gori: BiH ima pravo da interveniše (VIDEO)\n16:03 > Sredstva MMF-a raspoređena entitetima i Brčko distriktu


"PONIŽAVAJU DRŽAVU NA SVAKOJ ADRESI"\nSuada Zoronjić, Foto: Građanski pokret URA\n24.08.2017. 06:35h Ažurirano: 03.02.2019. 23:56h\nKad bi postojao minimum profesionalne etike, ministar obrazovanja Damir Šehović morao bi podnjeti ostavku i izviniti se kolegama iz Hrvatske za svojevrsni skandal sa prepisivanjem kurikuluma, saopštila je potpredsjednica Građanskog pokreta URA - Suada Zoronjić.\nOna je navela da ne bi bio problem kada bi se komparativna praksa koristila za unapređenje nekog segmenta javnih politika, ali da je na ovako bezočan način, plagijatorski korišćenje tuđeg znanja za sopostveno samoreklamiranje, svojstveno samo politčarima čije se legitimitet temlji na terorističkim napadima i kupovini glasova.\n"Sada se samo plaćaju računi za opšte politčko beznađe i totalnu politizaciju obrazovanja u čemu nas je doveo DPS sa svojim poslušnim i grabežljivim satelitima. Najgore od svega je što sada ministar navodno želi da odgovornost prenese na direktora Zavoda za školstvo, jer nije imao kada da izvrši provjeru jer je u međuvremenu tražio direktore škola nudeći im pristupnice SD-a", istakla je Zoronjić.\nOna je kazala da resorno ministarstvo umjesto da troši energiju na stvaranje kvalitetne obrzovne reforme, ono se odlučilo da se rastrči po terenu a da sve što im treba prepišu od drugih.\n"Kad je već tako neka se na hrvatske kolege ugledaju i kada je profesionalna etika u pitanju. Aktuelni koncept razmišljanja, partijska logika koja dominira obrazovanjem i vrednovanje isključivo podaništva, doveli su Crnu Goru na najnižu skalu u oblasti obrazovanja po evropskim statistikama. Pa sada ne treba da čudi što nam se ovo dešava. Naprotiv, sigurni smo da sličnih slučajeva ima na pretek, ali ovaj su savim slučajno otkrili stručnjaci iz Hrvatske", kaže Zoronjić.\nOna tvrdi da ljudi koji vode obrazovanje su oni koji plaćaju partijske račune novcem građana, prepisuju tuđe programe i da takvi kakvi jesu ne mogu unaprijediti sistem javih politika u Crnoj Gori.\n"Zato je važno da im se kaže javno – odlazite i nemojte brukati državu Crnu Goru jer je ovo stavrno previše", zaključila je potpredsjednica pokreta URA.\nreforma obrazovanjaSuada ZoronjićGrađanski pokret URAZavod za školstvoDamir ŠehovićMinistarstvo prosvjete\n30.11. 16:56 h\t90\t89389\n30.11. 15:17 h\t1653\t80172\n30.11. 12:54 h\t1153\t57738\n30.11. 20:19 h\t1021\t46325\n30.11. 15:35 h\t289\t46241


Vandalski pohod na Vršac - Pančevo.city\nKada je Vršac u 18. veku dobijao svoje gradsko lice tadašnji urbanisti su postavili koncept po kome se gradski trgovi međusobno povezuju u veliku, zajedničku oazu predviđenu za rad, odmor i komunikaciju. Najstariji trg, koji je svoje obrise dobio u drugoj polovini 18. veka do pre četiri godine bio je Trg zelena pijaca. Izmeštanjem pijace na novu lokaciju ostao je jedno vreme bez namene, što je svakako omogućilo aktuelnim uzurpatorima lokalne vlasti, da sa svojim mentorima izračunaju da bi ta površina mogla odlično da se iskoristi kao građevinsko zemljište, na kome bi neko od njih podigao stambeno-poslovni objekat.\nZakonom je predviđeno da je za takav poduhvat potrebna izmena Plana detaljne regulacije centralne zone Vršca za pomenuti Trg. Zadatak da obavi ovaj posao dobilo je Javno preduzeće „Urbanizam” iz Pančeva. Njihova obaveza je bila da pribave mišljenje Zavoda za zaštitu spomenika kulture iz Pančeva, što su i učinili. Zavod je postavio decidne uslove za izmenu Plana i naznačio na koji način Trg može da se preuredi. Stručnjaci iz pančevačkog „Urbanizma”su uvažili mišljenje Zavoda, ali su u definitivnoj verziji predloga „zaboravili” da naglase da je Trg javna površina. Predlog je trebalo da usvoji Komisija za planove Grada Vršca. Članovi komisije, na javnom sastanku koji je održan uz prisustvo zainteresovanih građana krajem prošle godine u Vršcu, izneli su mišljenje da Trg mora da se označi kao javna površina. Izgledalo je da stručno mišljenje odnosi pobedu nad nekim pretpostavljenim zakulisnim radnjama. Nažalost, samo je tako izgledalo. Oni, kojima smo dozvolili da mogu sve što im se prohte, nisu marili za istoriju grada, njegovu arhitektonsku celovitost i urbanističku jedinstvenost. Njima se prohtelo da tu, gde je bilo primarno gradsko jezgro sa šetalištem, kafeima i prvom pivnicom, nešto grade, po svojoj zamisli i svom ukusu. Nisu dozvolili da se usvoji Odluka po kojoj bi Trg ostao javna površina i bio uređen po predlogu Zavoda za zaštitu. Za svoje prljave ciljeve upotrebili su SNS odbornike, kojima su naložili da na Odluku podnesu Amandman, kojim bi član koji reguliše status Trga bio promenjen i umesto da ostane javna površina, preimenovali su ga u građevinsko zemljište.\nOdbornici SNS-a koje su građani izabrali da ih zastupaju u lokalnoj samoupravi, nisu mislili na grad i njegov izgled. Još manje su mislili o interesu građana koje, uslovno, zastupaju. Oni su sprovodili nalog svojih šefova iz SNS organizacije. Njima nije dozvoljeno da razmišljaju i odluke donose u skladu sa svojim moralnim integritetom i ulogom koju su preuzeli. Oni su oruđe u rukama bahatih i bezočnih ljudi koji su okupirali sve državne sisteme i podredili ih sopstvenim interesima. Odbornici izvršavaju njihove naloge čineći nemerljive i nepopravljive štete svom gradu i svojim sugrađanima. Oni verovatno nisu mislili o dva i po veka dugom trajanju Trga, svim događajima, značajnim ljudima, koji su svoje znanje i dobre namere ugrađivali u njega da bi trajao kao opšte dobro, kao mesto na kome se sreću prošlost i sadašnjost otvarajući vrata prosperitetnijoj budućnosti. Vršački odbornici su samo beznačajni, potrošni delovi morbidne mašinerije koja razara sve čega se dotakne. Njen pogubni hod je na vrhuncu destruktivnog delovanja. Svest o tome, nažalost, ne stiže još uvek do relevantnog broja građana. Možda će predstojeća farsa sa lažnim izborima da ih razuveri i pokaže nam kakvu strahotu može da doživi narod kome je oteta država. Svi koji shvataju suštinu naše tragične svakodnevice znaju da je otpor i bojkot svog postojećeg ludila, jedino čine trenutno raspolažemo.


Preko 600 delegata, predstavnika 60 kompanija iz 20 zemalja Evrope okupilo se krajem maja meseca u Beogradu. Po prvi put ove godine, što je retkost i u svetu, programerska zajednica i delegati učestvovali su u odabiru tema i predavača. Ovakav koncept rezultirao je rekordnom rasprodajom prve serije karata a na adresu organizatora i Programskog komiteta pristiglo je 220 prijava iz celog sveta - što je svojevrstan rekord.\nPHP konferencija, Srbija


26-01-2020 23:27 Ratni izveštaji Sirija / Irak Svet Planeta Video\nTri od pet ispaljenih raketa pogodile su američku ambasadu u Bagdadu.\nAmerička ambasada u Iraku (Foto: Jutjub)\nKako se navodi, jedna od raketa pogodila je kafeteriju u vreme večere.\nPrema prvobitnim informacijama, pet raketa tipa "Kaćuša", palo je na obalu reke, nedaleko od američke ambasade u Bagdadu, a niko nije povređen, saopštila je američka Komanda za zajedničke operacije.\nPročitajte OVDE kako su mediji prvobitno objavili vest o napadu na američku ambasadu u Iraku.\nNAPADNUTI AMERIKANCI! Projektili zasuli vojnu bazu u kojoj su smeštene oružane snage, treći napad za tri dana! (FOTO)\nDIREKTAN POGODAK! Tri rakete pogodile vojnu bazu sa američkim vojnicima!\nMAĐARI NABAVLJAJU NAORUŽANJE: Komšije kupuju američke rakete za stotine miliona dolara!