Täpsem ReactJSi juhend: parimad tavad React + Redux + saagade jaoks | 2019-2020\nTäpsem ReactJSi juhend: parimad tavad React + Redux + saagade jaoks\nAdvanced ReactJS: parimad tavad React + Redux + Sagas jaoks\nOlen aga alati näinud vaeva, et leida õpetus, mis koondaks kõik Reacti täpsemad kontseptsioonid ühte kompaktsesse õppematerjali.\nSamuti mäletan, et mul oli raske neid mõisteid mõista, kui neid kasutati suure lähtekoodi sees. See on see lünk, mida see artikkel üritab täita. Täpsemad tööriistad ja kontseptsioonid on manustatud meie lihtsasse rakendusse. See on mõeldud ainult juhendamiseks ja te ei tohiks neid mõisteid kasutada, kui teie rakendus neid ei vaja.\nAitab jutuajamisest. Räägime koodist. Laadige valmis kood sellest repo alla ja järgige README, et näeksite ja tunneksite, mida me siin ehitama hakkame. https://github.com/jelorivera08/react-starter-pack.\nÜleval näete kuvatud loenduri olekut ja nelja nuppu, mis käivitavad nende vastavad toimingud. Nende tegevus on iseenesest mõistetav.\nLiikuge faili selectors.js loenduri konteinerisse. Esimene edasijõudnute kontseptsioon, millega siin tegeleme, on createSelector. Koodi vaadates tõmbab const count muutuja esiteks loenduse oleku redux oleku puus, kasutades state.get ('count').\nSeejärel loome valija, kasutades nimetatud meetodit. See aitab meil vormindada olekut / andmeid, mida saame redutseeritud olekupuult, ja säästes säästame sellega palju aega uute funktsioonide kodeerimisega, mis käsitlevad osariigi restruktureerimist või vormindavad sihtseisundit iga kord, kui vajame seda, et midagi esiplaanile tuua. -lõpp. Selles näites ei muutnud ma saadud olekut. Naasesin lihtsalt demo-eesmärkidel tavalisse riiki.\nSeejärel kasutatakse saadud funktsiooni mapStateToProps sees ja mapStateToProps puhul on loomulikult järgmine konfigureeritav asi mapDispatchToProps.\nRedutseerija toimingute saatmisel peame alati teatama selle tüübi ja vastava lülituskorpuse reduktorile, mille ta hiljem sisestab, et rakenduse olekut muuta. Redaxsauce paketi createActions abil saame kaks kivi lüüa kaks lindu. Peaksime reduktori vormistama ka reduksikastmega, et sellest paketist täielikku kasu saada.\nÜlal on meie rakenduse reduktor. Algne olek on suletud fromJS API-ga muutumatute eest ja kuna paketi nimi kehtib, kaitseb see algset olekut muteerimise eest. Reakt on selle kontseptsiooni suhtes väga range, nii et pidage seda alati meeles. redxsauce'il oleval createReducer API-l on kaks argumenti.\nEsiteks algseisund. Teiseks, objekt, millel on võtmed toimingutüüpide ja väärtuste jaoks funktsioonina, mille reduktor käivitab, kui tüüp vastab väljastuskõnele. Ühendamine muudab redutseeritud olekupuu vastavalt. Pole ühtegi päriselu rakendust, mis ei tea, kuidas asünkroonsete API-kõnedega hakkama saada? Õige.\nSiin on saaga osa meie programmist. Kõik on sama, välja arvatud viis, kuidas me oma tegevust nimetame. Kasutame varem loodud tüüptoimingut ja kasutame neid jälgija saaga sees asünkroonsete kõnede saatmiseks, mis mõjutavad hiljem meie redutseeritud olekupuud.\nViivitus on võrgu latentsuse mõnitamiseks, et rakenduse asünkroontunnetus oleks palju parem. Ja lõpuks, veendugem, et me ei unustaks jõudlust.\nSeal on palju pakette ja tööriistu, mis aitavad meil, tarkvarainseneridel luua puhtam ja palju tõhusam kood. kaasneb maksumus, selle aluseks oleva süsteemi mõistmise hind ja see on Reaktis mõtlemine.\nReaktiivi õppimine eeldab, et peate kodeerimise paradigma palju erinevamaks muutma, võrreldes varasema kodeerimise mõtteviisiga. Tööriistad ja paketid, mida ma selles artiklis arutasin, kapseldavad need põhimõtted, mida on vaja, et Reakt ilusti ja tõhusalt kodeerida, ja see teebki erakordse arendaja.\nSee on alati väike asi.\nSellega loodan, et aitasin teil selle väikese artikli abil teie arusaamist Reaktist edasi arendada. Terviseks!\nRassismi ja rassiviha vahel on joon parimal juhul häguneMinu parimad näpunäited uutele arendajatele: (enamasti) iseõppinud tarkvarainseneri nõuandedParim probiootikum, mida te kunagi kunagi ei sööParim…, 24.11.2017Parimad eelseisvad Hiina ICO-d


Praktilised harjutusedHeasoovlikkusse harjutamine – Reijo Väljak\nPraktilised harjutused19. veebr. 2020190Views0Likes\nKui eelmine nädal rääkisime elurõõmu treenimisest (loe siin), siis nüüd on täpselt õige moment jätkata heasoovlikkuse harjutamisega. Jah, ka seda saab treenida – tuleb määrata kindlaks olukorrad või oskused, mis arendamist vajavad ja lähebki tööks.\nVaatleme heasoovlikkuse meistrit, koera. Ilma ühegi põhjuseta tuleb ta meie juurde rõõmustama: naeratab täies kehapikkuses talle omasel moel ning püüab teha kõik (kusjuures ilma sõnadeta) mis tema võimuses, et näidata ilma mingi tagamõtteta (mõnikord siiski tahab maiustust) oma häid soove ja tõsta meie meeleolu. Milline eeskuju!\nHeasoovlikkuse ülim tase on see, kui kohtleme kõiki vastutulijaid heade soovide ja aupaklikusega. Ilma eelarvamusteta, püüdes mõista ja vea korral aktsepteerida ning andestada uskudes headesse kavatsustesse.\nAga asume asja juurde: kuidas siis heasoovlikkust harjutada võiks?\nKohtleme iseennast nagu oma parimat sõpra\nKui sõbrale teeks midagi tuska, püüaksime teda kritiseerimise asemel lohutada, kui asjad ei õnnestuks plaanipäraselt, tahaksime teda parastamise asemel innustada edasi pürgima ning kui ta rõõmustaks, siis rõõmustaksime koos temaga. Just samadel põhimõtetel peame käituma ka iseendaga. Ehk olema enese vastu tõeliselt heasoovlikud. Kõige tähtsam inimene meie elus oleme ju me ise. Ma ei räägi siin oma ego upitamisest või lõputust enesekiitmisest vaid enese väärtustamisest ja hindamisest, mis on aluseks suhtlemisel kogu ülejäänud maailmaga.\nKas meie fookuses on meie tugevad küljed ja sündmused, mis rõõmu valmistavad või vastupidi, kipume mõtlema sellest, mis nii hästi ei õnnestunud ja mis elus puudu on? Üks hea harjutus on järgmine: kirjuta igal hommikul märkmikku käesoleva hetke head soovid. Lihtne kuid tõhus, vajad vaid 5. minutit, et tuua fookusesse see, mis elus oluline.\nKuulates inimeste lugusid, hakkame nende vaatepunkte mõistma\nInimesi, kes käituvad meist erinevalt on keeruline mõista ja lihtne hukka mõista. Oleme võimelised hinnangu ära panema sama kiirelt kui kohupiimatuubile toidupoes hinnasilt külge kleebitakse. Meie elukogemused, hoiakud ja uskumused on selle põhjustajad ja teeme seda automaatselt. Ometigi ei taha me selle taha pugeda ja teame, et võime saada paremaks.\nTeame, et igal inimesel on baasvajadus tunda ennast tähtsana. Heasoovlikkuse harjutamisel saame seda heas mõttes ära kasutada. Kõik, mis tegema peame, on näidata üles siirast huvi ja uudishimu. Parim võimalus selleks avaneb vestlustel, kus süübime sügavalt vestluskaaslast huvitavasse teemasse. Kuulates, küsimustega täpsustades ja tema elus tehtud valikuid mõista püüdes. Mõistes tema vaateid ja seisukohti, isegi kui need erinevad meie omadest kardinaalselt. Meil mõlemal on õigus omada isiklikku arvamust. Ja meil mõlemal on õigus.\nParim viis heasoovlikkuse harjutamiseks on joondada oma mõtted, ütlused ja käitumine ühtseks. Teha seda, mida lubasime ning mis meil mõtteis oli. Või vastupidi: mõelda hoolikalt, seejärel avaldada oma arvamust ja alles siis selle järgi käituda.\nPS! Selle artikli kirjutamisel innustasid mind 2 raamatut. „Kuidas leida sõpru ja mõjutada inimesi“ ning „Neli kokkulepet. Tolteegi tarkuseraamat.“


Miks me end nii õnnetuna tunneme?\nMeelis Mandel • 21 märts 2017\nEesti inimestel on päris palju põhjust ennast õnnelikuna tunda, nii saab ka elus paremini edasi, kirjutab Äripäeva peatoimetaja Meelis Mandel.\nSel esmaspäeval, rahvusvahelisel õnnepäeval (jah, seda 20. märts on) avaldas ÜRO raporti, mis reastas maailma riigid nende elanike õnnetunde järgi.\nOotuspäraselt elavad maailma õnnelikumad inimesed Põhjamaades, selgub viiendat aastat toimunud uuringust, mille koostajatest vast tuntum 1990ndatel Eesti majandusreforme nõustanud USA majandusteadlane Jeffrey Sachs.\nEesti inimesed tunnevad end aga õnnetutena. Tunduvalt õnnetumana, kui kõik meie naabrid, Venemaa kaasa arvatud. Oleme aastaga grammike oma õnnetunnet suurendanud, kuid endiselt üsna nukral 66ndal kohal maailmas. Moldova, Turkmenistani, Kasahstani järel ja napilt diktaatori valitsetava Valgevene ja kodusõjas Liibüa elanike ees. Meil on 25% vähem õnnetunnet soomlastest, kes elavad meist veel pimedamas kohas ja on meiega sama melanhoolset sugu. Asi pole kohe üldse hea.\nKuus põhilist näitajat\nRaport toob välja, et kolmveerand erinevustest riikide vahel tuleb kuuest näitajast: SKP elaniku kohta, sotsiaalne tugi (kas sul on kedagi, kellele raskel ajal toetuda), usaldus (mõõdab korruptsiooni puudumist avalikus ja erasektoris), oodatav eluiga ja suuremeelsus (mõõdetakse heategevusse suunatud panusega).\nMeil on palgad üsna hästi kasvanud. Just teatas ministeerium, et üldhariduskoolide õpetajate keskmine palk ületas 1200 eurot. Alles viis aastat tagasi käisime palju tagasisidet saanud juhtkirjas välja, et õpetajate palk peab tõusma 1000 euroni, viiendiku võrra. Siis tundus see vägagi auahne eesmärgina.\nKorruptsiooniga peaks meil samuti üsna hästi olema. Seda on, kuid suhteliselt kontrolli all ja mõned korruptandid saadakse regulaarselt kätte. Ütleme nii, et kuni kõrgete ametnike krediitkaardiga tehtud mõnesajaeurosed kaheldavad tehingud uudiskünnise ületavad, on asi korras.\nOodatav eluiga kasvab, ehkki jah, tervena elatud eluiga enam mitte. Sotsiaalne tugi, see võiks alati suurem olla, kuid eelnimetatud meist eespool olevate riikidega võrreldes pole ta ka mitte halvem. Heategevusse suunatud raha Eestis ajas kasvab ja kui uskuda uuringu koostajaid, siis suurendab heategevus selgelt rahvuslikku õnnetunnet, sest rõõmsamaks läheb nii andja kui ka saaja meel.\nMe oskame vast igaüks enam-vähem määratleda, millest meie enda õnnetunne sõltub. Aga misasi on rahva õnnetunne? Ja miks meie elanikud nii pagana õnnetud on?\nMarju Lauristin tõi eelmise aasta lõpul ilmavalgust näinud raamatus „Marjustini sajand“ esile, et Eesti ühiskonnas on tekkinud uus struktuur, mis jaguneb kolmeks. Need kolm gruppi ei ole hierarhia, pigem kolmnurk, ja need kolm gruppi ei sidustu omavahel.\nKõige suurem, umbes 40%line grupp tunneb end rahulolevalt, tuleb toime muutustega, tahab edasi minna, on edukad. See rühm on uus ühiskonna driver - vedaja.\nTeine grupp on esimese vastand: ühiskonnast välja tõugatud, õnnetud, vaesed, passiivsed. Aga ei mässa. Elavad peost suhu kuidagi ära. Vanemad, pensionärid, madalama haridusega, suur protsent venelastest. Ei saa aru, mis toimub, tunnevad end ebaõdusalt.\nKolmanda grupi moodustavad need, kes ei trügi, tegelevad kodanikualgatustega, seltsindusega ja asetavad end väljapoole hierarhiat. Seal on palju vanuses 55+, kõrgema haridusega. Nende mõju ühiskonnale on aga tunduvalt väiksem kui esimeses rühmas.\nLauristini gruppide definitsioon on loomulikult lihtsustatud ja kindlasti leiame ühisosa neis kõigis, näiteks edukas olemine ja kodanikualgatusega silma paistmine pole enam kindlasti üksteist välistav, kuid mina leidsin sealt kinnitust kahele mõttele. Mõtetele, mis mind on aastaid kammitsenud ja kus ma isegi olen pidanud oma seisukohti aja jooksul muutma.\nEsimene mõte puudutab suurt osa sellest grupist ühiskonnast, kes ei tunne end koduselt Eestis. Ma pean silmas 80 000 halli passi omanikku, kellele Eesti pole veerandsada aastat tahtnud ilma keeleeksamita kodakondust anda. Olen järjest kindlamal veendumusel, et andes kodakondsuse hinnatavalt 40 000-le halli passi omanikule, kes selle vastu soovi avaldaksid, saaksime ühiskonnana täiuslikumaks ja õnnelikumaks. Näitame suuremeelsust ja võtame enda sekka need, kes on meiega 25 aastat elanud, kes pole tahtnud ära minna.\nJa teine mõte puudutab meid kõiki ülejäänuid, aga eriti nn edukaid - lõpetagem oma elu võrdlemine mingi pilvepiiril oleva ideaaliga. Ideaaliga, mis meisse on süüvinud nõukogudeaegsetest Soome telereklaamidest, kus kõik läänes oli värvilisem, puhtam ja lõhnavam. Me elame tegelikult päris hästi, paremini kui eales varem. Sõda ei ole samuti silmapiiril. Tundkem sellest siis ka rohkem rõõmu. Näitame seda ka rohkem välja. Edasi saab püüelda ka endaga rahul olles.


Fööniks, kes püüab taas tuhast tõusta.: 2018\nTavaliselt ohkavad inimesed niimoodi kergendatult siis, kui on olnud mingi eriliselt raske aasta. Minu puhul on see aga pigem kergendusohe seepärast, et see mõttetu aasta läbi saab. Millegipärast on see aasta olnud mulle väga väsitav. Ma ei tea, mis toimub, aga ma ei tahtnud sel aastal eriti ka suhelda kellegagi, mul jäi puudu elurõõmust, mul jäi puudu enesekindlusest, ma olin nagu autopiloodil- kõik lihtsalt läks nii, nagu läks. Ja ma ei suutnud leida endas jõudu mitte millegi muutmiseks. Ma lihtsalt olin, vegeteerisin, tegin kõike mis vaja, aga võimalikult vähe. Kui vähegi võimalik, siis istusin ainult kodus arvuti taga, isegi telekast oma lemmiksaateid ei vaadanud, raamatukogus ei käinud kordagi. Ma olin lihtsalt -ma ei olnud mina ise.\nDepressioon ägenes sel aastal mitmel korral sinna piirini, et ma mõtlesin juba kõige hullemaid mõtteid. Lihtsalt kõik oli nii ühtlaselt...hall. Isegi siis, kui oli üks mitme viimase aasta päikselisemaid suvesid, minu maailm oli hall, üksikute värvilaikudega. Kevadine Virumaa reis...suvine retrovankrite fännide kokkutulek Põltsamaal (millele selle suve vist kõige sombusem ilm kahjuks ikka selle vastiku halli varjundi andis)..paar Aegnal ujumas ja marjul käimist ja rohkem ei toimunudki midagi. Tavapärased laadad, tavapärased ehetevalmistamised ja kauba otsimised. Laada-aasta oli päris edukas, kuigi mõni koht suutis ikka ka negatiivses mõttes üllatada. Võru folk näiteks...Haabersti Sügise rikkus küll ära ilm- laadarahva igavene vaenlane, aga ka Haabersti Kevad oli seekord oodatust nõrgema tulemusega. Kuid Kakumäe Kodukohvikute Päev ja Võru Lastefestival olid seekord posiitvsed üllatajad. Nii et...tegelikult töises (ja nüüd tuleb muidugi 10 anonüümset targutama, et see pole töö ja et see on riigipettus jne :D ) mõttes oli see täitsa okei.\nEraelus aga...eraelu polnudki. Olid mõned lauamänguõhtud ühe sõbra pool, olid mõned uuskasutuskeskuses käigud K.-ga, juba traditsiooniks muutunud Soome reis Plikaga. Ja sügisest alates lõid mul tundelained üle pea.. Ma olin neid tundeid, mida minusugune vist üldse tunda ei tohiks, endas hoidnud selleks ajaks juba aasta, oodanud kohtumist, veidi pettunud, kui päeval, mil lootsin teda näha, nägin vaid ta parimat sõpra... Kuid peale ühte sügisest vihmast päeva, kui taas ma lootsin näha teda, aga taas see ei õnnestunud, tundsin ma, et enam nii ei saa ! Ma sain enda jaoks vajalikku infot seoses ühe valdkonnaga (milles olen ise null :D) aga tema üpriski spets. Ja me hakkasime suhtlema...messengeris. Rääkisime maast-ilmast, mina tegin vist vahel ka mõne ( ehk üleliigse) vihje, mida ma tunnen... tema poolt oli vaid sõbralik viisakus..pealtnäha vähemalt. Me kohtusime ka paaril korral õigemini käisime üksteise pool erinevatel põhjustel ja taas paar korda nädalas messenger, hirm talle esimesena kirjutada (ehkki ta oli juba maininud kord, et ta pole ise eriline kirjutamise alustaja ega helistaja) ja siis need tugevad emotsioonid, mis kõikusid äärmusest äärmusse. Oli hetki, mil ma tahtsin vaid üht- selgust. Oli hetki, mil ma tundsin, et ei, veel pole õige aeg selle teadasaamiseks, sest selgust lihtsalt pole. Tüütasin K.-d ja Plikat ning oma uut tugisikut- juba neljas siis ja tundub taas normaalsem ,kui eelmised :D, psühholoog K-E ei suutnud mind ka esmakordselt aidata.\nEh, arvasin et ma kirjuta sellest blogisse! Aga samas- kui ta on juhtumisi mu blogilugeja juba varasemast ajast, siis olen ma hullemaidki asju kirjutanud ja tõenäoliselt on see sel juhul juba ammu meie suhtlemist piiranud. Kuigi ma väga ei usu, et ta loeks...selle ma kavatsen muidugi ka kunagi välja selgitada, aga millal...kes teab.\nNüüd siis on seda aastat järgi jäänud vaid 6 tundi! Kaetud laud ootamas...ei seekord mitte külalisi, vaid uue aasta saabumist. Ilm on ka päris soodne selleks, et minna välja ilutulestikku vaatama ja säraküünlaid põletama. Traditsioonilised ennustamisvahendid on välja otsitud, parimad riided ka...Vaatan telekast aastat kokkuvõtvaid saateid, teeksin ka ise kokkuvõtteid- aga eriti pole, millest teha.\nMida ma ootan homselt päevalt? Mida ma ootan uuelt aastalt? Mida ma luban, et teen teisiti? Aus vastus- ma ei tea veel. Aga sellist tühja aastat ma enam küll kogeda ei tahaks. Tahaksin tagasi saada elujõu ja- rõõmu.. Ja ma ei saa aru kahjuks sellest, kui mulle öeldakse, et see on mu peas kinni...võibolla on ka, aga ma ei saa sinna mitte midagi parata..\nIlusat aastavahetust mu lugejatele ja kaasa elajatele! Soovin Teile kõigile uuel aastal rohkem avatud silmadega ringikäimist ja oskust mõista...mõista ka neid, kes sageli ennast isegi ei mõista!\nPostitaja: Raili kell 18:08 28 kommentaari:\nPostitaja: Raili kell 14:03 18 kommentaari:\nNii pikka pausi ma pole veel blogimises teinud! Ausalt öeldes oli mitu korda mõte, et panen mõne rea kirja, aga siis tundus jälle ,et pole ju midagi sellist, mida jagada. Nagu ikka- passin kodus ja enamasti siis arvutis, vahel teen ehteid ja käin laatadel. Selles mõttes on olnud seekordne november üllatav- kolm müügivõimalust. Njah, ühe nendest võib küll maha kriipsutada, saada 5 tunni eest 10 eurot on isegi minu jaoks kehv tulemus. Kuigi- kui oleksin need 5 tundi kodus istunud, poleks ma sedagi saanud. Nii et suhteline..\nOn detsember ja enamus valmistuvad juba jõuludeks. No kaubanduses on jõulud kestnud juba pea kaks kuud...lihtsalt nõme oli vaadata keset oktoobrit kuskil Jyskis vms vilkuvaid jõulutulesid ja päkapikkudega kruuse-linikuid-mida iganes veel. Ja see ongi kindlasti üks suurimaid põhjusi, miks mul seda õiget jõulutunnet ei tekigi kohe detsembri alguses. Teine põhjus muidugi on see, et mul pole peret- aga see on ju mu enda vaba valik. Minuga ei ole võimalik koos elada, jah olen egoist ja mis siis!? Ma ei pea tõestama end kellelegi suhte kaudu, ma saan ise hakkama. Kuigi...vahel võiks keegi olla, kes kallistaks, kuulaks, hooliks...keegi, kellega käsikäes jalutada mere ääres või istuda kamina ees või...tegelikult jah, kedagi ma vajan, aga mitte selleks et päevast- päeva koos olla.\nJõululaatade aeg on täies hoos. Kaks edukat on juba möödas, kolmas on ees. Nagu ma kord juba mainisin, siis saan ma tänu MTÜ-le osaleda esmakordselt Tallinna lauluväljaku jõulumaal. Ega ma just erilisi lootusi selle suhtes ei heieta, tundub et seal pigem lähevad ikka poolvääriskivid, kudumid ja talukaup- käsitöömesside külastaja muljed siis. Aga uus ja põnev väljakutse on see igatahes. Oot, mis ma just ütlesin- põnev väljakutse?! Mina- ja pean väljakutseid põnevaks...see on midagi uut viimase aasta jooksul. Kas hakkab midagi ometi muutuma? Kas hakkab muudetud raviskeem toimima? Või on mu elus mingi uus suur muutus tulemas?\nMis siis vahepealsesse aega veel mahtunud on? Plika käis külas, käisime ühise sõbra pool lauamänguõhtul, kus ma küll seekord kogu aeg kaotasin :D :D :D Käisin külas uutel sõpradel- ma loodan, et võin neid juba sõpradeks nimetada. Me tundsime üksteist küll juba põgusalt varemgi, aga see külaskäik oli ausalt öeldes isegi natuke ...ootamatu ei saaks öelda, sest salajas ma seda ootasin juba ammu. Sain MTÜ-st uue tugiisiku- vedas seekord taas väga supertoreda inimesega. Remondimees MTÜ poolt käis korterit üle vaatamas ja hindamas, ausalt öeldes ta väga optimistlikult ei suhtunud mu korteri olukorda ja võimalusse soodaslt siin midagi ära teha. Aga põhiliselt ikka molutasin niisama...tuju oli ka enamasti kehvapoolne (no teadupoolest selline hall, rõske ja pime sügis on kõige jubedam aeg minu jaoks). Eriti, kui tundemaailmas mingi paras kaos on...aga sellest ma hetkel pikemalt ei räägi. Sest ma pean selle kõigepealt ise enda jaoks selgeks tegema ja üldse, vaatama mis edasi saab.\nSeekord ma loodan, et enam nii pikka pausi ei tee! Endal oli ka vahepeal mõte, et äkki ei kirjutaks enam üldse, aga samas..mulle meeldib kirjutada ja oma elust rääkida. Sest kahtlemata pole see päris tavaline 44 aastase naise elu..\nPostitaja: Raili kell 18:50 28 kommentaari:\nLihtsalt märguanne, et olen olemas!\nEi juhtu mu elus viimasel ajal enam ammu juba midagi põnevat! Laadahooaeg on ka kohe-kohe läbi saamas ja mitu kuud jubedat sügistalvist aega on ees. Prr, tahaks talveunne jääda :D Mitte päris praegu, aga kuskil kuu aja pärast küll, siis kui ka viimane laat on läbi ning tervise poolest kõige kehvemad ajad on ees.\nKustutasin oma eelmise postituse, sest millegipärast olen hakanud märkama juba ammu, et tänapäeval inimesed ei viitsi enam süveneda millesegi ja nopivad kontekstist välja mingid paar fraasi ja hakkavad selle ümber arutlema. Ja see polnud mitte mu postituse eesmärk- minu eesmärk oli näidata kõigile skeptikutele, et jah ma suudan ettevõtja olla (seda pigem siiski üksinda) ja et tegelikult ju ei läinud see pood pankrotti -kuidas seda nüüd viisakalt öelda- ei minu ega mu äripartneri tegutsemise ajal.\nAga lihtsalt uskumatu, kuidas inimesed suutsid sellest tekstist märgata peamiselt ühte paarilauselist fraasi! Jah, isver küll, ka mina olen ju inimene ja naine, miks mul ei võinud siis tekkida "lühiajalist suhet". Kui nii tänapäeva naisteajakirjandust jälgida ja foorumeid, siis suur osa naisi on lühiajalise suhte asemel hoopis üheöösuhtega nõus. Nii et... Oli siis oli, kelle asi, ja see nüüd kohe kindlasti poele hävitavat lööki ei andnud, jah see võis olla üheks veetilgaks mis kivi uuristas, aga kindlasti ...no enam ei peatu pikemalt. Õismäe Taaskasutuskeskus on igavikku läinud!\nKa oli uskumatu õelus inimeste poolt arvata, et astun uuesti sama reha otsa, et küsin siit poe avamiseks annetusi! Aga mnjah, niipalju kui inimesi, niipalju ka arvamusi ja edu neile siis! Ma olen ammu aru saanud, et on inimesi, kes mind mingitel põhjustel üdini vihkavad ja on ka inimesi, kes mind siiralt mõistavad. Viimased aga kahjuks pole eriti agarad kommenteerijad, nemad jälgivad minu blogi vaikselt ja vahel kirjutavad mulle otse, küsides "Kuidas sul läheb?" Ja kahjuks ei saa ma neile ega ka kellelegi teisele vastata, et "hästi".\nKuid ma ei hakka halama, olen piisavalt tugev ,et toime tulla ükskõik millise valu või hirmuga! Ja ma ei tahagi, et keegi minult midagi selle kohta küsiks või nõu andma hakkaks, ka tobedad oletused võite endale jätta. Põhjus, miks ma praegu siin kirjutan, on see, et anda märku, et olen siiski elus ja ehkki praegu pole parimad ajad, ma ei ole alla andnud ega kavatse seda ka teha! Eks mu elu ongi ju pidev tõus ja mõõn, ning teadupoolest ei kesta kumbki neist igavesti..\nPostitaja: Raili kell 14:13 21 kommentaari:\nBlogis paus- mõttepaus.\nMa ei taha postitada tühja ja sisutut teksti lihtsalt postitamise pärast. Seepärast olengi jälle päris pikalt siit eemal olnud. Lihtsalt mis on juhtunud- peaaegu mitte midagi. Oli kaks õnnestunud kirbukat- kuid säästmisest ei tule enam midagi välja, sest märkamatult on läinud toidupoes kõik asjad sent-sendilt kallimaks, kuigi ostan samu asju ,mis varemgi. Pigem kulutan hoopis palju vähem saiakeste peale, lihtsalt isu on täis saanud isegi juubelisaiast :D Lõpuks :D\nSuvi hakkab lõppema ja järjest rohkem tulevad mu pähe taas mõtted oma poe avamise kohta. Vaikselt vaatan äripindade kuulutusi, kuid samas kardan seda ka teha- äkki leiangi sobiva, aga mida ma teen, kui raha niikuinii pole. Alustada kõigepealt laenutaotlusest? Ei, see poleks kindlasti mõistlik, sest kui ei saa no näiteks kuu ajaga poodi alustada, siis millest ma seda maksma hakkan. Teeks laenupäringuid ja uuriks ,kas ja mis tingimustel saaks nii umbes 3000 eurot laenu pikemaks perioodiks? Veidi olen sellega juba tegelenud ka, kuid sobivat pole leidnud.\nAga blogimist ma kindlasti jätkan, vaatamata ühe vingatsi lootustele! Lihtsalt ootan parajaid mõtteid, mida kirja panna...\nPostitaja: Raili kell 21:35 50 kommentaari:\nMe tegime selle ära- ehk üks üritus, millesarnast pole Eestis varem olnud!\nEt kõik päris ausalt ära rääkida, siis peab vist alustama päris algusest. See on minu puhul tegelikult vägagi üllatav ja oli seda aastakümneid ka minu enda jaoks. Nimelt on mul lapsest peale üks omapärane huvi- ja, arvestage lugejad sellega, et kui naerate mind välja, naerate välja ka kõik need teised 900+ inimest, kellel sama huvi on- mulle meeldivad vanad lapsevankrid. Mitte just need päris vanad, aga no kuskil 60-ndatest alates kindlasti. Ja kuskil nii 1995 aasta mudeliteni välja, tänapäevased pöörlevate ratastega ja kolmerattalised jne...no ei meeldi.\nHuvi sai alguse juba varases lapsepõlves. Mäletan, et isegi numbrite loendamise sain selgeks tänavail vastutulevaid lapsevankreid kokku lugedes. Loomulikult olid kõikvõimalik paraadid ja rahvakogunemised siis minu lemmikkohad, igatahes oskasin vabalt tuhandeni lugeda enne kooliminekut ja muidugi ka siis neid numbreid kirjutada- pidasin vist isegi omamoodi "päevikut" kuhu märkisin ära mitut vankrit ma sel päeval nägin :) Tollel ajal ma muidugi olin ka ise tohutus beebivaimustuses ja mängisin nukkudega, nii et ei pööranud sellel mingit erilist tähelepanu.\nSellel ajal oli tavaline, et lapsed jäeti vankritega poe vms akende alla, kus siis nutma hakanud beebisid kiigutasid sageli möödakäijad. Mina käisingi sageli algklassi õpilasena linnas just eesmärgiga, et saan mõnda "titat kiigutada" Tekkisid tutvusesd laste emadega, sain mitmel korral loa jalutuskäikudel kaasas käia jne.\nOkei, sain suureks, aga lapsevankrid paelusid mind endiselt. Lastega või mitte, aga vankrifänn olin ikka. Aastakümneid häbenesin seda, kuid siis hakkasin otsima netist infot, et kas ma olen tõesti ainus selline, või on neid kuskil veel. Ja avastasin Venemaal sellise grupi, Saksamaal koguni mitu sellist ja ka lausa vankrimuuseume erinevates riikides. Jälgisin aastaid Venemaa vankrikollektsionääride- just, seal on inimesi, kellel on kogus 10-20 retrovankrit, kusjuures lapsi neist paljudel väikeseid polegi- tegemisi ja eelmise aasta novembris otsustasin "kapist välja tulla".\nArvasin facebookis seda gruppi luues, et ehk mingi paarkümmend liitujat ehk tuleb, kuid juba esimese nädalaga oli meid üle saja. Ja nüüd, kus grupp pole veel aastatatki tegutsenud, on meid juba tänahommikuse seisuga 935. Ning liitujaid tuleb pea iga päev juurde. Ka meil Eestis on vankrite kollektsionääre ja on minu suureks üllatuseks ka neid naisi, kes tahavad oma beebile just mingit 30-40 aastatagust vankrimudelit. Minul endal mõistetavatel põhjustel vankrit pole, küll aga on mul ligi 2000 pildiga pildikogu arvutis ja ma täiustan seda pidevalt. Lisaks on mul viitsimist uurida infot erinevate mudelite kohta ning tihtipeale pöördutaksegi grupis minu poole küsimusega- mis mudel ja mis ajast see on?\nAga nüüd eelmisel pühapäeval toimus Eestis ühes väikelinnas midagi sellist, mida siinmail pole kunagi varem toimunud. Esimene Retrovankrite Kokkutulek! Jah, mina olin üks korraldajatest! Muidugi ma ei teinud seda üksi, tänan siinkohal ka teisi ,kui nad seda blogi lugema juhtuvad.. Meid polnud küll palju- etteteatamise aeg jäi natuke lühikeseks, sest idee paiskas üks grupi naistest õhku alles juuli keskel- aga meid võeti nii soojalt vastu, et tegelikult polnud üldse meie arv oluline. 19 retrovankrit erinevatest ajastutes veeres sel päeval läbi Põltsamaa linna, kus toimus samal ajal ka kodukohvikute päev. Paljudes kohtades oli meid oodatud (kohalikud organisaatorid-grupiliikmed olid infot usinalt jaganud), kuid kuna ilm oli kehv, siis ..tegelikult ma mõtlen tagantjärele ise ka, et oleks võinud ikka rohkem kohtades käia... me kõikjale ei jõudnud.\nNii liigutav oli minna oma grupiga "sebral" üle sõidutee- kui kõik peatusid ,filmisid, lehvitasid ja hüüdsid kiidusõnu! Nii liigutav oli mööda linna kolonnis liikuda, mööujate heatahtlike pilkude saatel ja näha kuidas inimesed olid end lausa tänava äärde rivistanud, et vaadata ja meile lehvitada. Pea igal sammul tuli keegi meie juurde ja ütles midagi stiilis "et appi kui vahvad te olete!" ja meenutasid siis, kellel või kelle lapsel või naabril oli olnud just selline vanker. See ühtekuuluvustunne, see positiivne vastuvõtt... on enam kui kindel, et see kokkutulek ei jäänud viimaseks ja suure tõenäosusega toimub see ka järgmisel aastal Põltsamaal.\nSellised kaelasildid olid kõigil osalejatel! Aitäh Tiina, Taimi ja trükikoda ValiPress!\nGrupi administraatori avakõne meie kogunemiskohas Trollitralli Vahvlikohvikus\nEsimene pikem peatus Põltsamaa mõisa juures\nÜks pildike rongkäigust. Vihma sadas ja ma muidugi täiesti ebafotogeeniline ,nagu ikka. Aga täitus ük soov-jalutada linnatänaval retrovankrit lükates. Minu eksponaat rongkäigus siis 80-ndate keskpaiga Läti toodang Liepaja exportmudel\nPostitaja: Raili kell 12:54 32 kommentaari:\nNostalgia. Hoiatus-sel nädalal tuleb üks nostalgiateema veel, seekord positiivsem !\nOli kord suur ja turvaline riik. Oli riik, kus ei pidanud keegi muretsema sellepärast, et kas tal homme või aasta pärast on ikka töö ja kodu. Oli riik, mis oli maailma suurim ja kus võis reisida subtroopilisest kliimast peaaegu arktilisse välja. Lisaks veel loendamatud paraskliimas asuvad metsad, mererannad ja järved. Selles riigis polnud ühtegi söötis põllumaad, polnud ühtegi lagunevat tühja laudahoonet ega nõgestesse kasvanud töökoda... Polnud isegi eriti neid sissevajunud katustega ja kinnilöödud akendega talumaju, rääkimata kortermajadest, mille ümber mängisid lapsed, akende all vankris magasid imikud, maja ees pingil istusid memmed (see viimane on küll ainus asi, mis sellest idüllist veel alles on, kuid kauaks...)\nSelles riigis, selle riigi ühes osas sündis ja kasvas tüdruk. Tal polnud küll väga vedanud sellest mõttes, et tema vanemad ei reisinud mööda suurt kodumaad ringi ja paljud ihaldatud asjad jäid ka tal saamata -erinevalt tänase päeva vastupidisest probleemist, kus on küll kõike peale raha, oli siis probleeme sellega ,et raha ju oli, aga kaupa oli ilma vastavate tutvusteta raske kätte saada. Kuid tüdruk oli siiski rahul, tal oli kõik eluks vajalik, tal oli kindel siht silme ees, ta kasutas oma mängudes pidevalt oma unistusi ja need polnud pelgalt mööduvad lapseea unistused. Tüdruk oli juba ammu teismeline, kuid ta teadis siiski, et tema tulevik on kindlustatud...\nMis juhtus edasi, seda teavad kõik. Ka on seesama tüdruk siinsamas blogis varem sellest kirjutanud. Nüüd sõidab see keskealine naine läbi ühe killukese kunagisest suurest kodumaast, näeb bussiaknast võsastunud põlde, lagunevaid laudahooneid, töökodade varemeid- mõne juures roostetab veel kunagine veoauto või traktor- näeb sissevarisenud katustega majavaresid, mis vaevu paistavad metsistunud õunapuude ja kõrgeks kasvanud heina seest välja. Buss peatub maa-asulas, kus isegi keskpäeval liigub vaid paar-kolm inimest. Needki ebakindlal sammul vaevaliselt poe suunas.. Teisel pool järve seisavad kortermajad- kahel on aknaavad klaasideta ja justkui tühjad silmakoopad kaugusse vaatamas, kolmandas on mõnel aknal veel klaasid ees. Jälle üks kunagine paik, kus inimesed elasid, töötasid ,kasvatasid lapsi... Siiski ,kuskilt tuleb maaelule nii omast (kuigi linnainimese jaoks ebameeldivat) sõnnikuhõngu. Keegi siin siiski peab veel loomi... ah, kindlasti on see keegi, kes ostis just selleks maa siia mahajäetud piirkonda, et hakata talutootmisega tegelema !\nJa kui palju on selliseid asulaid veel selle mõnesaja ruutkilomeetrise maa peal! Veel 30 aastat tagasi...need asulad olid olemas, neis polnud tühjade aknakoobastega või sissevarisenud katustega maju, neis olid koolid paarisaja lapsega, lasteaiad mitmekümnega, neis oli pea iga päev näha, kui sünnitusmajast toodi koju teki sisse mähitud pambuke... Jah, osad mehed istusid ka siis külapoe taga, aga sealsamas popsus traktor ja põld sai siiski pärast paari lahja õlle joomist korralikult haritud. Kui see korralikult ei saanud...no siis võis see tööline saada ülemuse halvakspanu preemiast äravõtmise näol või halvemal juhul - no seda muidugi tehakse ka tänapäeval- saadeti ta häbiga minema. Vahe oli aga selles, et tollel ajal oli selline ärasaatmine suureks häbiks ja süüdlasel oli oma rumaluse pärast eluks ajaks "märk "juures, nüüd aga on see muutunud aga nii tavaliseks ja salastatuks, et mitte keegi ei saa isegi tänapäevasel infoajastul seda teada. Ning satubki järgmine tööandja taas samasugusesse ämbrisse...\nMa igatsen seda aega. Jah ma tean, et enam pole sellist elu ka mitte seal teisel pool piiri. Ka seal on meeletu liiklus linnades, klaasist ja led-tuledest ärihooned, ning võsasse kasvanud maa-asulad paari memmekesega... Kuid ma igatsen seda turvatunnet ja kindlust tuleviku ees... ma igatsen oma purunenud unistusi- ei mitte unistusi, need olidki juba reaalsuseks saamas- ma igatsen veel minna maa-asulasse, kus kauplus-söökla ees peatuvad Zigulid ja UAZ.-id, kus poe akende all magavad vankrites titad, kellele mõna aasta pärast juba lasteaias hakatakse õpetama mängudes nende võimalikke tulevasi erialasid- ehitajad, müüjad, õpetajad, arstid, kokad... Ja mitte keegi neist ei tea, mis asi on beyblade, mis virtuaalselt verd purskavad arvutimängud, kus 8- aastane laps oskab endale ise leiba või kartulit praadida ja 3-aastane ei jookse enam mähkmetes ringi. Kui saaks veel korraks sellesse aega tagasi minna!!!\nPostitaja: Raili kell 20:05 24 kommentaari:\nPostitaja: Raili kell 11:46 11 kommentaari:\nArvutivaba nädal- laat, ringreis Võrumaal, kohtumine minevikuga.. ja meeletu kuumus.\nAlustuseks- kes ütles, et õhk on tasuta? Praeguste ilmadega maksab õhk umbes 24.99, sest niipalju maksab hetkel odavaim toaventilaator poodides. Ilma selleta ei ole võimalik peaaegu üldse hingata, õnneks on täna väljas tuult, aga mida seal teha, kui liikuda ei jõua ja nuti-pluti sõltuvust ka ei ole tekkinud- et siis nagu istuks kuskil pingil ja näpiks telefoni. Õnneks avastasin ma eile, et õhtul on Stroomi rannas päris palju privaatsust, et õhtune jalutuskäik merevees teha ja keegi ei vaataks mind kui valget varest.\nAga vahepealne aeg on olnud üsna kirev. Võrus toimuva Lastefestivali laat läks täitsa korda, üldse oli see festival ülimalt hästi orgunnitud minu arust. Palju ma seal muidugi ringi käisin, aga niipalju kui nägin, oli väga lahe. Ja kui palju rahvast! Ei mäletagi, millal viimati Võrus niipalju rahvast oli, vanasti oli folk selleks tõmbenumbriks, aga nüüd on selle festivaliga küll midagi väga tõsist juhtunud- nii leiget rahva huvi nad vaevalt loodaksid.. Esimene müügipäev oli Lastefestivalil väga hea, teise päeva rikkus aga ära kuum ilm, mis põhjustas mulle päris korraliku kuumarabanduse, napilt jõudsin Plika korterisse ja seal siis viskasin pikali ning toibusin vaikselt külma vee rätikuid otsmikul hoidmisega. Selle päeva sissetulek jäi poole kehvemaks, aga üldkokkuvõttes tasus käik siiski ära.\nLaupäeva õhtul toimus suur kogupere kontsert Tamula rannas, kus esinesid minu jaoks isegi täiesti mõistlikud artistid- Getter Jaani ja Birgit. Kolmandast esinejast, Kalle Sepast ma ei arvanud midagi, tema enda laulud, mida raadios leierdatakse on küll ( taaskord subjektiivselt minu arvamus) nõmedad. Aga kuna ta esitas seal vanu tuntud lugusid ja laulis duette, siis see esinemine oli täitsa võimas. Mina ei saanud seekord lava ees esimeste hulgas olla, sest Plika suutis olla nii "andekas" et läks ujudes lava taha (otse veepiiri ääres oli lava) kontserti kuulama ja ma valvasin ta asju pisut vaiksemas kohas...ainsas kohas kus istuda sai. No loomulikult ma pole pahane, ega midagi ,aga see lihtsalt polnud väga minu moodi- istuda kontserdi ajal kuskil eemal ja ainult kuulata. Vees oli muidugi eriti hea kuuldavus olnud...aga mina kuulsin ka hästi.\nEsmaspäeval oli jube kuumus, üllatus-üllatus, eks. Käisime Uuskasutuskeskuses kampaaniapäeval ja kui Plika ostis vaid ühed bikiinid, siis mina leidsin sealt päris palju asju, mda pärast kirbukatel pakkuda. Äri on äri noh... Ülejäänud päeva molutasime niisama, algselt oli mul plaanis teisipäeval tagasi sõita, aga siis selgus et kolmapäeval saab Võrust Tartusse 1-eurose piletiga (seal veel liigub Simpleekspress) ja no mõtted olid kohe muutunud. Seda enam, et kuna Võrumaal on tasuta maakonna transport kah, ning oli mitmeid kohti kuhu tahtsime minna. Etteruttavalt- jõudsime neist vaid kahte :)\nTeisipäeva esimene reisisiht oli Rõuge Ööbikuorg ja vesioinad seal. Uh, see matkarada- mäest üles, mäest alla, vahepeal trepid ja vigased trepiastmed kah. Oli minu jaoks päris ränk ja tänu sellele läkski meil seal ehk rohkem aega, kui ma arvasin algselt. Mulle tegelikult meeldisid kõigist sealnähtud asjadest enim kolm- muinaseestlaste eluase, mille ajalootudengid olid mõni aasta tagasi sinna mäe peale ehitanud, suur külakiik ja allikad. Aa, suurem vesioinas oli ka mõnus ja jahutav. Rauaallikast võtsime pudelitäie mineraaliderikast vett kaasa, kusjuures veel ja veel on ikka tõesti maitsevahe, seda vett ma võiksin juua liitrite viisi vist, samas kui kraanivett üle poole klaasi ei kannataks.\nVäsitavad Rõuge mäed ja trepid seljataga, minul jalad peaaegu nagu puupakud tuimad ja samas megavalusad all, läksime bussipeatusser. Järgmine sihtpaik Ruusmäe ja Rogosi mõisapark ning järv. Mõisapargis oli mõnus varjuline... järve kalda ääres oli ka paat vabalt võtmiseks ja sõudmiseks, aga kuna see oli poolenisti vett täis, siis me seda ei puutunud. Oi ma kadestan tegelikult inimesi kes ujuda oskavad ja kellel on koordinatsiooniga kõik nii korras, et võivad kaelani vette minna ja ei kaota tasakaalu. Mina koperdan juba põlvini vees olles ja liigun seetõttu eriti kohmakalt (üks põhjus, miks mulle ei meeldi rahvarohked rannad) Plikal õnnestus ju taas ujumas käia, mina jahitasin end ainult viimase kaasavõetud allikaveetilga ja poest ostetud värskaga.\nRuusmäel leidis aset ootamatu kohtumine. Sellest ajast on möödas mingi 25 aastat, kui mul seal tekkisid paar tuttavat kohalikku "möllumeest". Noh noorte asi- ikka pidu ja külavahel lollitamine ja paljudel muidugi selle juurde ka suurem alkoholitarbimine. Aga need peod polnud igapäevased, ma muidugi ei tea, mis on saanud teistest meie "pundi" noortest (peale "kuldse kolmiku" kaksikõdede). Kuid Ruusmäe külapoest ja seal kõrval istuvatest meestest möödudes, küsis üks järsku " Kullõ, ega sa omete Raili olõ`i?" Mina teda esmapilgul ei tundnud, vaatasime Plikaga mõlemad lolli näoga, et mis -kes-kus :D Siis aga hakkasin mõtlema, et äkki see on üks neist ammustest tuttavatest. Ja oligi... Täitsa lõpp, mis ikka alkohol inimesega teha võib! Kunagisest välimuselt kenast ja siledast lihtsalt "vahepeal võtjast" on saanud habetunud ja tõmmunäoline külapoe joodik. Vanuselt peaks ta nii minuealine olema, aga julgelt võiks öelda, et 50+. Meil (õigemini mul, sest Plika oli vait ) polnud väga kaua aega temaga rääkida, buss pidi mõne minuti pärast minema. Aga see kohtumine jäi mind natuke kummitama ja tekitas mõtte, et mis küll saab tänapäeva 20-aastastest ,kel on iga nädalavahetus või tiheminigi eesmärgiks "kadugu mõistus ja käpp maha" joomine- jube pulli saab ju- nii 25-30 aasta pärast. Kas siis pole mitte neid poe taga istujaid veelgi rohkem, sest mulle tundub küll, et iga aastaga on noorte joomine hullemaks läinud? Ma polnud sellist laostumist ausalt öeldes varem näinud oma tuttavate seas...muidugi jah, ma pole veel suuremat osa oma toonastest sõpradest-tuttavatest-peokaaslastest kohanud ka veel. Ja ma ei tea ,kas ma ikka üldse enam tahangi neid üles otsida ja näha...\nLõppu lisan taas mõned pildid. Teadagi see on minu kõige tüütum ja ebameeldivam osa blogimise juures- saada pilte normaalsuurusse ja õigetesse kohtadesse...prr\nVaade Rõuge linnuvaatlustornist. Ei, mina sinna ei roninud!\nKuuma ilmaga kõige mõnusam koht!\nMuinaseesti talunaine suppi keetmas :D Pajaks käekott...nojah :D\nEsikoht...seekord mitte virisemises kindlasti. Mingi poodium kuskilt ammustest aegadest oli sinna jäänud\nVesioinas. Kahetaktiline pump siis mis kaugemalt kostub nii ,nagu oleks mingi rullnokk tümpsu põhja keeranud :D\nÜks paljudest allikatest- Rauaallikas\nUskumatult ilus maastik...\nPostitaja: Raili kell 13:41 33 kommentaari:\nTroopikakuumusega juba pisut harjununa, samas salamisi ikka paari kraadi võrra madalamat temperatuuri oodates, avastasin ,et taaskord ma pole siia tükk aega midagi kirjutanud. Toimunud on vaatamata palavusele päris palju, olen üllatavalt aktiivne olnud isegi. Iga päev ikka paar tundi või rohkem kuskil käinud. Laupäeval olin ma isegi Telliskivis 5 tundi...jajah, ma luban ikka juba mitmekümnes kord, et ma ei lähe enam, aga kui sain hea pakkumise 1/3 kohta ¤.-euroga..siis see tundus ahvatlev. Ja seekord isegi jäin rahule. Eriti just seepärast, et avastasin kaks uut asja- Telliskivis on võimalik kõrvakaid müüa euroga ja teiseks- peaksin hakkama rohkem kameesid tegema, sest olen kahel viimasel laadal kummalgi paari kameedega kõrvakaid müünud. Kolm paari mul teadupoolest oligi ja nende müüdud paaride pealt on joonistunud ka selge muster, milliseid tasub valmistada rohkem ja milliseid vähem. Minu üleelmise postituse piltitidel olevates on alles vaid need kõige kirjumad, lilledega.\nKameedega on aga üks suur probleem- algmaterjal on nii kallis, et no kohe kuidagi ei suuda teha seda tellimust. Isegi teadmine, et kameede pealt saaks rohkem kui topelt kasumi, ei leevenda hetkel. Üldse avastasin ma ,et olen ikka kevade-suvega oma ehtematerjali varud olematuks teinud. Seega-müük ju edeneb ja ma võiksin "miljonär" (enda mõistes olen ma seda juba siis kui sääste on üle 100 euro) olla, aga krt...rahal on loll omadus sulada käest või hoiukarbist või pangast vms :D Eh, ega ma ei virise kah, et äri teha tulebki investeerida vahest, et see kasumiga tagasi saada.\nJa nüüd siis natuke, või isegi palju, juttu teemal, millest ma üldiselt mõtlesin küll, et väga ei räägi siin. Nimelt Rainer. Ta on nüüd Eestis tagasi ja me oleme kaks korda kohtunud. Korra neist käis ta siis minu pool...kaine ja normaalselt käituv. Aga just see normaalsus ongi meie suhtes imelik...meie vahel pole enam kirge, oleksime justkui aastakümneid koos olnud paar, kes mõistab teineteist sõnadeta, kes näitab välja siirast hoolimist teise vastu, aga see on ka kõik. Isegi minu poolt...ja see on mulle täielik mõistatus. Kui ma kogu aeg varem lootsin endamisi ikka midagi enamat (olen ka lõppude lõpuks naine ju) ,siis nüüd oli see lihtsalt nii loomulik ,et me küll magasime ühes voodis aga seljad vastakuti või lihtsalt täiesti vabalt, ilma mingi füüsilise kontaktita. Õhtul luges tema raamatutmina surfasin netis, vahepeal rääkisime maast-ilmast. Tundub ju täiesti normaalne? Ja ongi..kuid mitte minu seniseid tundeid arvestades. Samas ,ma hoolin temast ,ma tahan teada, kuidas ta vastu peab, mulle meeldis käia tema tööobjektil vaatamas, mida ta teinud on ja mis tal käsil on- hetkel maaler-siseviimistleja Tallinnas -aga ma ei saa endast aru. Samas ma näen teda unes, ärkan öösel teda hüüdes.. no mis toimub nagu, ausõna.\nTa lubas paari päeva pärast taas minu poole tulla. Vastastikused on need tunded sellega seoses. Ühelt poolt ma ei taha, et üldse keegi mulle külla tuleb, teisalt temaga kohtuda ja koos olla rohkem kui põgusalt paar sõna vesteldes, tahaksin. Äärmusest äärmusesse, kuid need pole enam sellised tugevad emotsioonid, mis varem on olnud. Ikka on kuidagi tuimus ja ükskõiksus kuidagi selle foonil... mingit sellist vau! ega väkk! efekti ei teki. Ja ma olen kogu aeg tohutult väsinud! Ma ei taha küll eriti palju magada rohkem ,kui tavaliselt, aga ma lihtsalt olen väsinud ja tülpinud kõigest ning kõigist. Samas ma tegutsen, suhtlen (mitte küll väga palju tegelikult viimasel ajal), aga olen nagu robot.\nKuhu kadus elurõõm?\nPostitaja: Raili kell 13:16 20 kommentaari:\nViimaks ometi ma sain siis telefonitsi kätte sellise inimese, kes oskas objektiivselt vastata, et ka keskmise puudega töövõimetuspensionär (neil kehtib vana nimetus) ,saab soodushinnaga sõita. Ja 3.80 selle eest et veeta päev oma lemmikohas ja muretult edasi-tagasi sõita tundus isegi mulle täitsa mõistlik hind. Kusjuures imestan siiralt, et infoliinidele ikka võetakse tööle igasuguseid inimesi, kes tegelikult klientide harvematele küsimustele vastata ei oskagi. Või siis neile pole jagatud vastavat informatsiooni, arvates, et no sellist asja keegi ehk ikka ei küsi jne. No oli mis oli, aga seekord ma polnud nende 20-30 pahase ja laeva meeskonda ning piletisüsteemi kiruva inimese hulgas, kes sadamakaile maha jäid ja lubasid helistada Tarbijakaitsesse jne ( oi kui tuttav teema see mulle on, mitmeid kordi ise seda trotsi kogenud ja soovinud kail seistes neil madalikule sõita jne, no eile soovitas üks neil lausa põhja minekut oma ülbusesga). Jah, süsteem ei ole karvavõrdki muutunud, kuigi vähemalt eile kõige ülbemat meeskonnaliiget tööl polnud- äkki sai lõpuks oma reisijatesse suhtumise eest palga?\nMulle meeldib laevasõit, mulle meeldib olla merel. Vastupidiselt enamusele ei meeldigi mulle laus-sile meri nii palju, mind rõõmustavad lained ja laeva kiikumine. Minnes oli vesi peegelsile ja sillerdav, aga meretuul jahutas ikka niipalju, et kui ma enne olin laushigine juba toas- peaks ventilaatori ostma, kui ma muidugi vaid raatsiks- siis merel oli super. Olles enne ühte vähestest ingliskeelsetest portaalidest, milles ma orienteerun - no.yr ilmaportaal- vaadanud, et Aegnal on mõnus 21 kraadi sooja, olin ma kindel, et sellest saab üks ütlemata lahe päev.\nEga ma valesti ei arvanudki. Kuigi Norra ilmateade näitas küll ma ei tea mida.. päikese käes oli ikka lausa talumatu olla. Aga õnneks jätkub Aegnale piisavalt metsi ja metsaradasid kus varjus liikudes tunned jahutavat meretuult ning see oli tõepoolest super. No muidugi võrratu loodus on sel saarel, nii mitmekesine selle pindala kohta. Esialgne plaan oli minna Põhjaranda, aga ma ei tea miks, otsustasin ,et ah, lähen sinna ringiga. Etteruttavalt- sinnani ma seekord ei jõudnuki. Mõtlesin küll, et kõigepealt lähen käin vees, siis korjan natuke mustikaid-maasikaid ja lähen uuesti vette. Aga tegelikkuses jäid mulle peaaegu kohe ette mustikametsad, kus ma oma 250 grammise plastkarbi vist mingi pooleteise tunniga täis korjasin. Uh, selg muidugi polnud just eriti õnnelik :D ja tekitas natuke juba siis valu. Aga ma lootsin ju ikka Põhjaranda minna, seda enam et aega oli üle 5 tunni. Jõudsin siis vahepeatusi tehes ja jänesekapsa lehti korjates ning süües ühe saare paljude vaatamisväärtuste-Kivikülvi juurde. Ja siis muidugi avastasin, et ei olnudki paremat kaamerat, ehk siis Samsungi nutitelefoni, mille ma juba blogi alguses kingiks sain ja ainult kaamerana kasutan, sest mul on väga raske puutetundliku ekraani kasutamine millegipärast, kaasas. No vana Nokiaga saab ka pildistada, kuigi kvaliteet...no ma loodan, et väga sõimama te ei hakka.\nAga orienteerumisoskus on mul ikka suhteliselt 0. Või no samas- ma ju kõndisin kogu aeg otse ja tegelikult oleksin pikapeale ka Põhjaranda jõudnud, aga sattusin esmalt ujumiskohani Sihiotsaalusas, ehk vist Idarannas. Liiv oli tulikuum ja ma komberdasin üle rannariba otseteed vette. Ptüi, pagan- vesiliiv, või kuidas seda väikeste kivikestega pikitud ja vajuvat jalgealust ranna ääres nimetadagi. Igatahes polnud ma varem sihukese asjaga kokku puutund, ja sain alles hiljem kodus Wikipeediast lugedes, et see polegi nii ohtlik kui tundub. No mina väga sellele alale ei kippunud, õnneks oli seda tihti vaid mõnesentimeetrine riba, millest sai kähku üle astuda. Üldiselt oli see rand natuke kehvem koht- läks kiiremini sügavaks ja ujumise harjutamisest ei tulnud suurt midagi välja- paar meetrit ikka suutsin madalas vees edasi liikuda ilma käsi-jalgu põhja panemata. jalutasin seal siis veepiiril ja lasin lainetel varbaid kasta. Mõnus! Vot selle eest olen ma nõus teinekordki 3.80 maksma. Vaikne rand, ehk 10 inimest, kedagi ei huvita kui vormis või vormist väljas sa oled ja mis sul seljas on.kas bikiinid, trikoo või lihtsalt tume bikiinilaadsest materjalist pesu. Ennetasin nüüd nende viimaste lausetega neid, kes (üldsegi mitte pahatahtlikult) imestavad, et elan merest paarsad meetrit eemal, aga rannas ei käi kunagi. Jah, ma pole päevitaja tüüp, käin veepiiril jalutades kogu aeg õhuke sall õlgadel ja käsivartel- Stromkal oleksin ma sellisena valge vares igal juhul :D\nEnd üleni märjaks kastetud, tõmbasin õhukese seeliku selga, eelnevalt märjaks kastetud rätik õlgadele ja metsa. Ühe madalama kivirahnu peal istudes jalad kuivaks ja liivast puhtaks ja siis vaatasin kelle, at Põhjarand jääb natuke liiga kaugele. Sealsamas kivide juures oli ka üks vähestest kaartidest saare peal. Üleüldse- kui natuke midagi häiris, oli teeviitade puudumine. Minu teele ei jäänud eile küll ühtegi, võibolla mujal neid ka oli, ei mäleta varasemast. Tagasiteel mööda mereäärt märgades riietes, tuuleõhu käes avastasin, et maasikaaeg polegi läbi päriselt. No ja muidugi võtsin oma teise kaasavõetud karbi välja ning asusin korjama. Kuid olin juba liiga väsinud ja selg tegi kummardamisel põrguvalu. Kõndisin ka juba ammu nagu lampjalgne part :D-tallad ümmargused all ja muudkui taarusin igal ebatasasusel. Nii et maasikaid oli rohkem ,kui ma korjata suutsin. Natuke enda peale vihasena asusin edasi sadama suunas teele. Õnneks oli seal väike kohvik kus ostsin mineraalvee ja hiljem ka jäätisekokteili. No minu nõrkus ,teadagi... Istusin varjualuses ja jalutasin sadamakaile varjualusesse osasse. Laevani oli veel veidi üle poole tunni ,kuid rahvas juba kogunes vaikselt. Mul on nägude peale jube kehv mälu, aga mulle tundus, et ma nägin seal ühte oma blogilugejat, kellega olen ka reaalselt kohtunud, aga kuna ta oli koos kaaslasega, siis ma ei läinud neid ka segama totralt küsides ,et kas sa oled äkki... Igatahes, kui sa loed ja samamoodi kahtlesid, kas see olin mina, siis-olin küll jah. Sõitsime tagasi ka üsna lähestikku istudes välistekil.\nTagasiteel oli merel natuke laineid tunda. Aga eriti mõnus laine oli siis, kui meist möödus eemalt suur liinilaev. No niimoodi oleks võinud kogu aeg kiikuda, istudes ei ole mul sellise kõikumise talumisega mingeid probleeme, eriti kui on võimalik kuskilt kinni hoida, nagu mul see oli. Saarel mõtlesin küll, et appi ma pean ju veel hakkama bussiootama ja kõigepealt peatusse kõndima oma kohutavate valuhoogudega paremas puusas. Aga laevas istumine oli olukorra veidi paremaks teinud ja pardisammul paterdasin ma ikka kuidagimoodi peatusse. Vau, ma jõudsin just samal ajal, kui buss nähtavale ilmus. Vedas ikka tohutult, teades seda nr 3 graafikut eriti õhuti või nädalavahetustel.\nMinu marjasaak siis, ei viitsinud ikka õiget kaamerat otsida ka kodus olles selle ühe pildi jaoks. Topsid on seest udused, kuna tegelikult mustikad olid mul terve päeva ju kaasas ja ma isegi kahtlesin, et kas ikka kõlbavad veel. Aga supermaitsvad olid piima ja suhkruga..selle palavusega on söögiisu kehv ja kui süüa siis ainult KÜLMA :D\nMustikaid olen ma juba vähendanud sellel pildil :D\nPostitaja: Raili kell 10:31 3 kommentaari:\nNädala kokkuvõte- laat, uus ehtevalik, ootamatu telefonikõne ...\nOlen nüüd siis juba paar päeva tagasi olnud, aga sain mahti alles nüüd siia midagi pikemalt kirjutada. No mina ei tea, kuidas see arvuti ja internet on ikka muutunud nii oluliseks osaks elust, et mõni päev ilma selleta on totaalne kaos ja tekitab niipalju vastmata kirju, mind huvitavaid arutelusid jne. Lisaks paar arvutimängu ka ja ühe facebooki grupi administraator olemine... no ei ole igav ju tegelikult :)\nAga Võrus läks...no oleks võinud ju ka paremini minna, kuid polnud viga. Ilmaga väga ei vedanud- reedel sadas peaaegu terve päeva ning mu põhitegevus oli müümise asemel oma lauale kile peale-kile maha sättimine. Kuid päeva lõpuks üllatas sissetulek mind ennastki positiivselt, sellise ilmaga ausalt öeldes ma poleks küll end toastki välja ajanud. Laupäeval oli aga hästi lämbe ja selline äikese-eelne leitsak, kuid äikest ei tulnudki, hoopis mõned tugevamad tuuliilid, mis kauba lendama panid, lõpetasid mu müügipäeva ehk veidi varem kui oleksin tahtnud. Aga tulemus oli reedega enam-vähem võrdne. Pühapäeval oli laat mitu tundi lühemat aega aga ikka midagi ma müüsin. Ühesõnaga- tasus siiski ära, kuigi minu arust hakkab see üritus seal ennast tasapisi ammendama... Või ma lihtsalt jälle tunnen nii, peaaegu võimetu rõõmu tundma nagu ma viimasel ajal olen.\nElasin üle ka askeetlikud tingimused remondiseisus olevas korteris. Vesi oli, elekter oli, õhkmadratsi asemel oli organiseeritud isegi voodi mulle sinna, nii et jäi enda piinamine valutava selja ning jalgadega maha heitmise ning sealt tõusmise näol ära. Ka palavikku enam ei tekkinud, sama antibiootikum aitas mind ka seekord nii, et nüüdseks on jälle kõik nii korras, kui mul olla saab. Ma ei taha sellel teemal tegelikult üldse rääkida pikemalt, mulle piisas eelmise postituse kommentaaridest ja sellest ,et enamus siiski ei saa mu olukorra tõsidusest ning erakorralisusest-eripäradest aru.\nKuid reedel toimus siis midagi ,mida ma tegelikult ei osanud oodatagi, kuigi teadsin ,et see võib juhtuda. Kummaline, aga samas nii tavapärane selle teema puhul, et ma nägin juba mingi paar nädalat igal öösel teda unes ja ärkasin üles hüüdes ta nime. Jah, ma teadsin ,et see on taas märk... ja oligi. Reedel helistas mulle Rainer. Oi kuidas tahaksin ma muutuda tema suhtes sama tuimaks kui kõige muu suhtes! Aga ei, tema nime telefoniekraanil nähes tulid pisarad endiselt silma. Ja tema hääle kuulmine pani mind isegi kahetsema et pidin ma just sel päeval olema teises Eesti otsas, kui tema oma välisreisilt (väidetavalt töötas ta kuskil väljamaal) tagasi jõudis. Vot, niipalju on küll muutunud, et ma ei usu teda enam pimesi, nagu kümmekond aastat tagasi ja ei tagane hetkekski oma põhimõtetest- mitte hakata temaga koos elama ja mitte kohtuda temaga, kui ta on joonud! Ja teades, kui palju minu jaoks tähendavad väiksemadki muutused ja kui raskelt need tulevad, on see taas põhjus enda üle uhke olla!\nLeppisime küll Raineriga kohtumise kokku, eile pidi ta minu poole tulema. Aga selge see, et tegelikult ta ei tulnud kuhugi. Ega ma väga ei oodanudki, koristasin küll ,tegin üle hulga aja korraliku õhtusöögi, aga pettumust, kui sellist...ei saa arugi,et oleks. Vist ikka hakkab see üleüldine tuimus natukene ka seda tunnet varjutama... Vot on teema, millest ma aru ei saa- kord toob tema meenumine pisaraid, kord jälle on täiesti ükskõik, kui selgub, et ta taas valetas.\nTaas seisan ma dilemma ees, et kas säästa või natuke paremini elada paar nädalat. Ja ma loodan ,et seekord ma suudan siiski seda esimest teha pigem.\nMuide, õppisin tegema ka teistsuguseid ehteid pisut, kuid pole veel aru saanud ,kuidas need minema hakkavad. Seega paar pilti minu esimestest katsetustest kamee valdkonnas. Materjal on küll märksa kallim, kui tavalistel kõrvarõngastel ja ma ei saa endale seda eriti lubada esialgu, aga kui hakkab minema müük, siis miks ka mitte.\nMa arvan ,et nende eest 3.- eurot on väga okei hind...\nNeed osteti kohe valmimisjärgsel päeval ära. Lihtsalt ühel proual oli sama mustriga riietus ja 3.- eurot oli tema arust super pakkumine!\nJa need siis on natuke teises toonis ja vist ka veidi kallimad toorikud olid. Ma ei oska isegi hinda pakkuda...\nKes soovib, võib osta ja pakkuda ise hind. Ma arvan ,et alla 3.-euro ma neid küll ei müü...\nPostitaja: Raili kell 16:12 54 kommentaari:\nPostitaja: Raili kell 10:01 47 kommentaari:\nPostitaja: Raili kell 17:03 31 kommentaari:\nOn jaaniõhtu ja ma istun üksinda kodus, kuulan raadiost ,kuidas promotakse jaanipidusid ja kuidas tegelikult võiks või peaks täna õhtul ja öösel käituma. Paras masohhist ikka olen- aga ei suuda ka rutiinist väljuda ning Raadio Elmar on olnud lahutamatu osa mu päevast juba paarkümmend aastat. Ja ma ei oska ilma selleta, kuigi pühade aegu ja tegelikult kevadel-suvel üldse öeldakse seal selgelt välja ,kuidas peab elama. Kevadel armuma, suvel pidutsema... miks seda kõike niimoodi peale surutakse ja jäetaksegi mulje, et teisiti elada on sama hea, kui mitte elada.\nHea küll, raadio kinni ja muusika arvutist käima. Ning üksinda tantsima. Jah, tore on see küll, aga mingeid emotsioone ei tekita. Ah õigus, emotsioone ma ei oskagi enam tunda, olen muutunud täiesti tuimaks .Ootan nagu kogu aeg mingit vau!efekti, midagi erilist igast päevast, aga ei oska rutiinist välja tulla. Vastseliina laat oli super, kõik oli nii nagu pidi olema, natuke kirumist raha "käestsulamise" kohta kuulus muidugi ka asja\njuurde :D Võrus aga...ma poleks ealeski uskunud ,et ka minuni hakkab kunagi jõudma selline nooruspõlve nostalgia ja et ma ei suuda kuidagi leppida, et minu kunagine kodumaja pole enam kunagi endine. Ja ometi on mul sealt halbu mälestusi rohkem, kui häid..\nMa ei tea, mida ma tahaksin. Tean aga seda, et midagi on valesti, väga valesti. Ma ei taha suhelda sõpradega, sest enamasti on nendega suhtlemine vaid toas istumine või siis näiteks jaanipäeval ühekordse grilli peal vorstide sussutamine kuskil metsa all. Kui kuulan ,kuidas pidutsevad teised, kui kuulen ,kuidas sõprade seltskond on kogunenud kellegi hoovi ja grillitakse-tantsitakse-lauldakse...ma ei tea, kas ma suudaksin siiski sellises seltskonnas vastu pidada, sest nende pidude juurde kuulub ju enamasti ka alkohol, aga juba ligi 10 aastat ma ei talu purjus inimeste seltskonda. Jah, ma kardan, et nendega midagi juhtub, kardan näha kaklemisi ja traumasid . Kõlab tobedalt ma tean ja see ongi tegelikult tobe, kuid see hirm tekkis mul pärast oma elu esimest ja ainukest (vot see on küll uskumatu!)füüsilise koduvägivalla juhtumit. Psühholoog nimetas seda algselt traumajärgseks stressiks, kuid minu puhul see ei kadunudki ära.\nKuid samas ma tahan rutiinist välja, tahan et mul oleks seltskond ja mitte 2-3 erinevast ringkonnast sõpra, kes on küll igati toredad, aga keda ühise sõpruskonnana küll ette ei kujutaks. Olen tihti mõelnud et otsin üles mõned oma vana Võrumaa seltskonna, kuid 20 aastat on möödunud ja aeg on meid kõiki kindlasti muutnud, nii et möödunut ei saaks enam eal tagasi. Ja on küsimus kas ma tahaksin näha neid inimesi kellegi teisena, kui oma mälestustes? Kas nemadki tahaksid mind kohata, kas nad mäletavad üldse...?\nMa olen väsinud ühiskondlikust survest, et jaanipäeval peab nii olema ja et kevadel peab nii tundma ja et suvi on pidutsemiseks... Ma tahaksin olla selline nagu ma olen, ilma et kogu aeg kuskil kuklas tiksuks teadmine, et ma elan valesti. Meedia surve on nii kohutav! Arvasin, et suudan seda võtta taas nii rahulikult nagu jõulude ajal, aga vahe on selles, et jõulusid pole ma kunagi tähistanud, jaanipäeva aga varasemalt küll ja küll. Kuid kõik need inimesed, kõik need sõbrad on nüüd laiali, enam ei pääse ma teise Eesti otsa mõnusatele küla jaanipidudele, kus ehk saaks veel mõne vana tuttavaga kokku...\nSaaks see tänane päev juba kord läbi! Lihtsalt heidaks pikali, tekk üle pea ja kui vaid suudaks uinuda nii vara..\nPostitaja: Raili kell 21:39 18 kommentaari:\nKuna jõudsin täna alles Võrust tagasi- loomulikult sain kuhjaga ka laadamuljed Vastseliinast ja ehk ka mõned pildid- siis ma vajan pisut aega puhkamiseks. Igasugune rutiinist kõrvalekaldumine tekitab minus natuke stressi ning ärevust ikka.. isegi positiivsed emotsioonid väsitavad. Nii et varuge veel päev-paar kannatust!\nPostitaja: Raili kell 23:22 Kommentaare ei ole:\nJärgmine nädalalõpp-Vastseliina laat..ei suuda otsustada.\nAega ju on, aga see on täitsa minu moodi, et ma närvitsen ja mõtlen mitu nädalat ette iga vähegi erilisema sündmuse puhul. Ja Vastseliina Maarahva Laat on seda minu jaoks olnud..jah nüüd juba mingi 25 aastat küll selline, millelt olen ma puudunud ehk 3-4 korda. Samas enamasti on see alati lõppenud ka enda kirumisega, et oli mul jälle vaja kulutada.. no ainuüksi Tallinnast Võrru sõit on küllaltki kulukas ettevõtmine- endisel odavbussifirmal tuli pähe "geniaalne" mõte: algselt kaotada ära Tallinn-Võru liin ja siis hiljem ka Tallinn-Tartu anda üle teisele vedajale. No tõesti ÜLIANDEKAD :( Ja jutt, et LuxEkspressiga saab ka soodsalt alates 3-st eurost- ei ole mina veel täheldanud neid soodasid pileteid Tallinn-Tartu või Tallinn-Võru liinidel. Ei väida loomulikult, et neid pole, aga nendele peale sattumine õigeks ajaks on küll puhas õnnemäng.\nVastseliina laada kohatasud on meeletud, nii et sinna oma odavate ehetega minek oleks praktiliselt suurim rumalus, mida teha. Rahvast liigub seal küll kümneid tuhandeid aga just see ongi selle laada võlu- olla üks sellest meeletust rahvamassist, minna kaasa selle meluga, lihtsalt käia ja vaadata ringi ilma mingi kindla eesmärgita...lihtsalt moodsalt väljendudes chillida. Kuid viimastel aastatel on muidugi saanud mulle tohutuks rahakoti nuhtluseks pärlimüüjad, keda seal tavaliselt alati vähemalt kaks on ja no kellest mööduda ilma materjali ostmata ei tule kõne allagi. Ja muidugi ma leian kohe vabanduse endale- aga kaks mitmepäevast ja kindlasti veel mitu ühepäevast laata on tulemas ja ehteid teha mulle meeldib ja neid on vaja ka ju müügiks valmistada- ühesõnaga kaubareisiks kujuneb see laat. Ja enda kirumiseks tagantjärele...\nMa olen säästmise võtnud endale vist lausa kinnisideeks! Ja see tegelikult teeb mind väga ärevaks ja paneb kuidagi kogu aeg hirmu tundma, et äkki ma pean jälle millegi jaoks oma säästudest midagi võtma. Kuigi vaja oleks osta endale üht-teist sellist, mida kaltsukast ei saa. Nagu minu ahvatluseks avati Tallinnas nüüd uue ja soodsa Poola kauba pood, kus avamispildil olid näha juba hinnad 2-3 euri...uute asjade eest sellised hinnad, see lihtsalt paneb säästukarbi poole vaatama ja ennast vägisi tagasi hoidma, et mitte anda järele kiusatusele omale kohe midagi vajalikku osta.\nJa veel Vastseliina laat kah! Ma tean ,et selleks ma võtan sealt seda raha, aga kas ma saan selle kunagi ka tagasi panna? Tõenäosus selleks on tegelikult 95% ,aga kui juhtub just see 5%... Täitsa lõpp, probleem siis, kui raha pole ja probleem ka siis, kui raha on :D No ma kohe oskan.. aga eks see olegi minu omapära, mida on ka varasem elukäik kõvasti mõjutanud. Ei oska kohe kuidagi vabalt võtta, ma ei mõtle arutut raiskamist laadal sašlõki söömise või 10-eurose lõhna ostmise peale, aga näiteks sellised asjad nagu laevasõit Aegnale või millegi vajaliku ostmine (no nt pesu või mingi käsimüügiravim ,mida läheb ikka aeg-ajalt vaja) ...ma ei suuda selleks oma rahakarbist paari eurotki võtta. Lihtsalt ma olen iseenda peale ka vihane, et ma seda ei suuda..\nJah, mul on jälle natuke selline mõõnaperiood, mis aeg-ajalt ette tuleb. Ma istuksin parima meelega toas, aga ka siin ma ei suuda end koristama sundida- kuigi mulle võib homme külalisi tulla. Ma ei suuda jälle isegi poodi minna, rääkimata sellest ,et eile plaanisin jälle- oh, lähen täna linnaserva maasikaid korjama. Just see, et ma üks hetk planeerin ja järgmisel hetkel võib mõni täiesti tähtsusetuna näiv pisiasi selle plaani lihtsalt ära nullida. See pisiasi on sageli nii tühine, et ma ei saa ise ka aru alati, mis see on. See võib olla näiteks hommikul raadiost esimese asjana kuuldud minu arvates äärmiselt nõme laul, hommikune tõdemus, et pagan, ma pean poodi minema täna kindlasti- muidu pole homme hommikul midagi süüa. See võib olla lihtsalt ehitusmüra akna taga, mis mind mingil hetkel häirib, teisel ei pane ma seda tähelegi. See on seletamatu, kuidas sellised tühised asjad võivad mind mõjutada. Aga siinkohal ei suuda aidata ka psühholoog, tundub pigem ,et psühhiaater peaks minu raviskeemi üle vaatama ja võibolla mingeid teisi ravimeid kirjutama hoopis. Eks reedel, kui siis järjekordne 3 kuud visiitide vahet mööda saab, selgub. Ja kui ei selgu...siis psühhiaatri ma vahetan küll välja, ma olen juba tükk aega kaalunud, et kas ta on üldse parim spetsialist minu jaoks...\nPostitaja: Raili kell 13:30 19 kommentaari:\nAegnale metsmaasikale ja ujuma...jajah, nagu alati :)\nPaar päeva tagasi oli facebookis Aegna saare kogukonna grupis pilt, kus olid suured punased metsmaasikad. Pildi all kommentaarides imestati muidugi, et no see pole ju ometi võimalik- maikuus maasikad metsa all. Aga postitaja väitel oli pilt tehtud just paar minutit tagasi. Hakkasin kohe laevagraafikut uurima. Mh, see nädal kehtib veel sõiduplaan nädalavahetustel, edaspidi hakkab laev iga päev peale teisipäeva käima. No okei, reede kuulus ka nende mõistes nädalavahetuste alla, seega mis muud kui sadamasse.\nEsimene halb üllatus- buss jäi hiljaks. Meil Tallinnas mõtlevad ametnikud küll ma ei tea mis kohaga- ajusid küll kindlasti ei kasuta nad selleks :)- et korraga pannakse kinni mitu suurimat liikluse tuiksoont! Kuna sadamasse saamiseks oleks vaja kas sõita kahe erineva bussiga või siis ühega nii, et hiljem ületada tiheda liikluse ja aeglase fooritsükliga tänav, siis muutus asi juba suhteliselt kahtlaseks. Ümberistumise bussist olin niikuinii maha jäänud, seega lootus oli jalgsi kohale jõuda. No lootus teadagi... Buss istus Kalamajas mitu minutit ummikus, jõudis siis lõpuks Linnahalli peatusse, jõudsin üllatavalt kiiresti sadamasse ja ...siis oli pilt selge :) Ei ole selles süsteemis küll midagi muutunud! Ikka on mingi x arv broneeringuid, mida sama päeva hommikul netis ei näe, ikka on nendel broneerijatel pagasit mitme inimese jagu, ikka on tallinnlase rohelise kaardi omanikud need, kellele öeldakse, et "teil pole mõtet passida, " No pagana pihta, mille pärast nad seda soodustust siis üldse tegid, see on ju tegelikult sama hea kui bussijuht teataks- broneerige sõit eelmüügis ja rohelise kaardi omanikud sõidavad tasuta...juhul kui bussi mahuvad.\nMina näeksin lahendust tegelikult tihedamas laevaliikluses. Praeguse seisuga paneb küll vägisi mõtlema, et raisata oma lemmikpaika minekuks 6 eurot ja kindlustada sellega? koht edasi-tagasi laeval. Aga on see ikka nii oluline...maasikaid saab kindlasti mujal ka korjata, ujumise (rohkem siis küll jalgupidi vees kõndimisiga) on raskem- ma ei kannata rahvarohkeid randasid.\nNo läks tänase päeva üks plaan nässu, aga õnneks on Vanalinna Päevade raames täna vähemalt kaks üritust, kuhu minna. Seetõttu ma ei olegi just eriti endast väljas, kuigi see Aegna laevaühendus ja meeskonna suhtumine reisijatesse saaks endiselt hindeks 2-. Mulle ei meeldi üldiselt lasteetendused, aga täna on kuskil Toompargis (hahaha, nad veel umbmäärasemalt ei suutnud kirjeldada seda paika, park ju suur ja lai) etendus mu lemmikraamatu Meisterdetektiiv Blomkvist põhjal. Jah, uskumatu, aga seda raamatut lugesin ma alles mingi aasta tagasi juba mitmekümnes kord ja endiselt paelus! Üldiselt see vist oligi ainus lasteraamat, mida ma hiljem täiskasvanuna lugenud olen.\nPärast on aga Tornide Väljakul rahvaliku muusika pidu ja seal esineb üks fantastiliselt elurõõmus ning vitaalne memm- Kihnu Virve. Mulle meeldivad tema laulud, mulle meeldib tema lihtne, siiras ja vahetu esinemine... natuke isegi mõtlesin enne Aegnale mineku plaani, et kas sinna või ...kes teab, äkki viimast korda esineb Kihnu Virve siin. No kuna laevast jäin maha, ju siis oli ikka nii määratud, et sellele peole pean minema...\nVahepealseteks paariks tunniks küll midagi tarka tegevust ei tea. Aga eks näis.. peaks vist tegelikult korra pärlipoes käima- Swarovski kristallidega kõrvarõngaste valik on väga niruks jäänud ja hetkel on just igasugused koolilõpud jms päevakorral, ehk siis ka Telliskivis oleks neil turgu (lootusetu optimist, eks :D) Üldiselt peaks tegema üldse "luuret", et kas Viru tänaval keegi enam üldse oma lilli või käsitööd müüb... Vanalinna päevad võiks olla päris hea variant ju..\nLahe on see et aknaid ei saa kodus lahti hoida- maja taha tehakse vist parklat ja üle tee on ehitusel kaevetööd just lõppemas ning pannakse asfalti, ehk siis kuuma asfalti lõhn ...ei ole just mu lemmikodüür :D No eks tuleb ära kannatada, see pole õnneks või kahjuks mitte ainult minu eluaseme eripära praegusel hooajal!\nPostitaja: Raili kell 11:29 27 kommentaari:\nPostitaja: Raili kell 14:44 22 kommentaari:\nPostitaja: Raili kell 15:09 72 kommentaari:


Keskkond | Biobag\nJätkusuutlik areng ja pühendumus\nKeskkonnateemadel on BioBag’i tegevuses väga oluline roll. BioBag on pühendunud jätkusuutlikkusele. Oleme seadnud eesmärgiks kaitsta keskkonda, pakkudes samas kõrge kvaliteediga ja töökindlaid tooteid. Otsime pidevalt parimaid toormaterjale ja tootmismeetodeid, mille mõju keskkonnale oleks võimalikult väike. Seetõttu kasutame oma toodetes võimalikult palju taaskasutatavaid tooraineid. Koos pühendumisega oma toodetele ja keskkonnale pöörame tähelepanu ka nende põhimõtete rakendamisele ettevõttesiseselt. Jätkusuutlikkus on loomulik osa meie ettevõttekultuurist.\nBioBag’i tooted sisaldavad põllumajanduslikku päritolu taastuvat toorainet nagu näiteks geneetiliselt muundamata põllukultuuridest saadud tärklis. Kottide, söögiriistade ja kilede juures kasutatava tooraine nimeks on Mater-Bi®. Lauanõude valmistamiseks kasutame suhkrurookiust saadavat suhkrurootolmu.\nPikemas perspektiivis peab ühiskond hakkama kasutama nafta asemel toorainena taastuvaid ressursse. Nafta on piiratud ressurss, mille hind järjest suureneva nõudmise tõttu tõuseb. Enamik BioBag’i toodetest on valmistatud Mater-Bi® materjalist. Mater-Bi® on uuenduslik bioplastikute rühm, mille valmistamiseks kasutatakse taimedest saadud aineid nagu näiteks tärklis ning nii taastuvast toorainest kui ka fossiilset päritolu toorainest valmistatud biolagunevaid polümeere. Mater-Bi® on saadud jätkuvate pingutuste tulemusena, võttes kasutusele uusi tehnoloogiaid ja tööstuslikke tarneahelaid, mis võimaldavad kasutada taastuvenergiat ja taastuvat toorainet, ning tagavad kõrgeimal tasemel jõudluse. Taastuva tooraine kasutamine fossiilset päritolu tooraine asemel keemia- ja plastmassitööstuses võimaldab vähendada kasvuhoonegaaside teket. Need taastuvad toorained kasutavad atmosfääris leiduvat CO2, mida taimed läbi fotosünteesi imavad.\nBioBag’i lauanõud on valmistatud suhkrurootolmust, mis saadakse suhkruroo pressimisjääkidest. Suhkruroog on igal aastal taastuv tooraine. Suhkrurootolmust valmistatud tooteid saab täielikult komposteerida nii tööstuslikes komposteerimisrajatistes kui ka kodus. Meie lauanõude tootmisprotsess on väga lihtne, tõhus ja keskkonnasõbralik. Looduslikku suhkrurookiudu kasutades ei tekita me jäätmeid, vaid ainult auru. Meie puhas tootmismeetod sobib suurepäraselt kogu toiduainetetööstusele, kuna me ei kasuta kahjulikke kemikaale. Hügieeni ja ohutuse tagamiseks desinfitseerime kõiki tooteid enne klientidele müümist UV kiirgusega.\nKõik meie tooted, kotid ja kiled on sertifitseeritud komposteeritavateks ja biolagunevateks vastavalt Euroopa standardile EN 13432, US standardile ASTM D6400 ja Austraalia standardile AS 4736.\nKui sul on küsimusi meie toodete või nende tellimise kohta, võta meiega julgelt ühendust!


Raadio 2 avas hääletusankeedi, et välja selgitada Aastahitt 2006. Muusikahuvilisi oodatakse oma lemmikutele toetust avaldama internetiaadressil www.r2.ee/aastahitt. Kes võidab raadiokuulajate südame ja troonib läbi aegade 13. Aastahiti edetabeli tipus, selgub 3. jaanuaril 2007.\nAastahitt on suurim muusikaalane rahvaküsitlus Eestis. Alates aastast 1994 on Raadio 2 kuulajate abiga ritta seadnud 40 parimat kodumaist ja 40 parimat piiritagust muusikapala. Kaks aastat tagasi väljus Aastahitt raadioeetrist ja võitjad pärjati pidulikul auhinnagalal. Eelmisel aastal jõudis Aastahiti galashow lisaks raadioeetrile Eesti Televisiooni vahendusel kõikide televaatajateni üle Eesti.\nSellest aastast vaid internetis toimuva hääletamise süsteem on traditsiooniline: aadressil www.r2.ee/aastahitt olevas ankeedis tuleb märkida kolme Eesti ja välismaa lemmiklaulu esitaja ja pealkiri. Lõpptabelisse pääseb 40 parimat nii meilt kui mujalt. Kõigi hääletajate vahel loositakse välja ohtralt häid auhindu.\nAastahiti maratonsaade on Raadio 2-e eetris 3. jaanuaril 2007. Kui 80 tabelisse jõudnud laulust on raadiosaates ette mängitud 74, kolib Aastahitt stuudiost välja. Kolm parimat mõlemast kategooriast hõigatakse välja Aastahiti auhinnagalal, mis läbi Raadio 2-e ja ETV otse-eetri jõuab muusikasõpradeni üle Eesti. Galakontserdil esinevad esikolmikusse jõudnud Eesti artistid, lisaks R2 poolt valitud erikategooriate võitjad ja üllatusesinejad.\nAastahiti võitjad 1994-2005\n2005 - Tanel Padar & The Sun - "Kuu on päike"\n2004 - Nexus - "Hingetuna"\n2003 - Nexus - "Nii kuum"\n2002 - Terminaator - "Romula"\n2001 - 2 Quick Start - "Ühega miljoneist"\n2000 - Ines - "Once In A Lifetime"\n1999 - Caater - Osi Nene\n1998 - Smilers - "Tantsin sinuga taevas"\n1997 - Black Velvet - "17"\n1996 - Best B4 - "Ma armastan luuserit"\n1995 - Terminaator - "Juulikuu lumi"\n1994 - Ummamuudu - "Kõnõtraat"\n2005 - James Blunt - "You're Beautiful"\n2004 - Rammstein - "Amerika"\n2003 - Sean Paul - "Like Glue"\n2002 - Las Ketchup - "Asereje"\n2001 - Afroman - "Because I Got High"\n2000 - Eminem - "Stan"\n1999 - Eiffel 65 - "Blue"\n1998 - Cher - "Believe"\n1996 - Robert Miles - "One & One"\n1994 - Bon Jovi - "Always"


MINUST – Mihkel Norman Tults\nMinu nimi on Mihkel Norman Tults.\nOlen 25.aastane proffessionaalne drifti võistlusspordialaga tegelev noormees.\nTegelen sellega kuuendat hooaega järjest.\nOlen alati tundnud, et auto või tehnika tõmbab mind nagu mesilast mee poole. Alates 2012. aasta lõpust juhtus juhuslikult minu kätte üks potensiaalne sõiduauto, milleks oli BMW E34 aastast 1994. Selle ümber ehitamine ei võtnud kaua aega, et teha sellest võistlusvalmis driftiauto ja alustada võistlemist 2013. aastast Eestimaa pinnal Street klassis mida nimetatakse tänapäeval PRO-AM tüüpi klassiks. Nagu ikka, siis on autosport sõltuvust tekitav ning sa tahad veel ja veel tunda adrenaliini ja jahtida võite erinevatel võistlustel. Kui saabus 2013 hooaja lõpp, siis saavutasin sellel debüüt drifti hooajal mitmeid poodiumeid ja lõpuks pärjati mind Rookie Of The Year ( Aasta uustulnuk) tiitliga. See andis veel rohkem hoogu juurde ning soovisin, et tahaksin jõudu katsuda konkurentsi võimelisemas klassis ning plaanid ja unistused ei andnud veel alla ja valikus oli kas arendan enda olemasolevat driftiautot või müün selle ning ostan endale valmis Pro-klassi nõuetele võistlusauto.\nValisin viimase selle seast, ehk müüsin enda BMW E34 maha Kert-Eigo Kullale ja ostsin veel vanema mudeli asemele, kuid kõvasti kiirema ja mitte just igapäevaselt pildis oleva täielikult Pro-klassi nõuetele vastava BMW E28 aastast 1984. millel oli peal BMW 4.4 Turbo mootor ning oli juba eelnevalt vallutanud driftimelu ja võistlusi. Tegemist oli Eduard Vahemetsa võistlusautoga. Mäletamise järgi arendas see auto 640HP & 930Nm. Seega võimusest sellel autol puudu ei tulnud ja alguses hoidis see auto konkurentsis küll ja veel. Lisasin sellele autole uue disaini ja debüüt Pro-klassi hooajal suutsin sellega koguda isegi poodiumi kohti ning lõpetasin sellega Eesti drifti meistrivõistlustel Pro-klassi 9.kohaga 25 osaleja seast.\n2015. aasta hooajal olin selle autoga juba harjunud, kuid kuna autosport ei ole just kõige odavam spordiala, siis oli vaja alustada kõigepealt sellest, et kuidas on võimalik sellega jätkata nii, et võimalik oleks ka ise elus püsida. Kehtestasin endale ja lubasin, et ennem ei ole mingit võistlemist kui on olemas toetajad kellelega saan hakata tegema koostööd. Palju potensiaali näinud minus ja minu sõprade silmis aidati leida mulle toetajad ja samuti nägin ise vaeva, et leida koostööpartnerid. Selle hooaja suurtoetajaks sai ML Capital! Samuti panid õla alla Grolls Eesti, Castrol , Kleepsud.com, TapAsennus ja Tööriista Market. Auto sai muudatusi nii tehniliselt kui ka välimuselt. Järjekordselt vinge disain, mis läks rahvale väga peale ning sobis auto imagoga ideaalselt. Lõpetasin 2015 hooaja juba päris tugeva tulemusega, samuti kuuluvad need tulemused minu meeskonnale ja toetajatele täpselt sama palju kui mulle endale! 2.Koht Eesti Meistrivõistlustel ja 4.Koht Põhja-Euroopa meistrivõistlustel.\n2016. jätkasin ma sama autoga , samuti ka disainiga, mille põhitoon oli küll teine, kuid kujundus sama ja samuti ka toetajad kes olid minu auto peal ka eelneval hooajal uskusid minu tegemistesse ka sellel aastal. Andsin endast kõik, et mitte enda toetajaid, meeskonda ja fänne alt vedada. Osalesin sellel aastal juba kolmes erinevas võistlussarjas milleks olid Eesti drifti meistrivõitslused(EDMV), Põhja-Euroopa Meistrivõistlused(NEZ) ja Balti Drifti Meistrivõistlused (BDC). Melu oli juba teine, sõites tundsin end juba paremini, võistlusauto töötas laitmatult ja sõidud olid alati stabiilsed ja showrohked. Kõigile meeldis, kuid ka tulemustes suutsin kokku saavutada juba sellel hooajal kokkuvõttes kahes erinevas klassis poodiumid. Hooaja lõpetasin Eesti Meistrivõistlused 3.Koha ja Põhja-Euroopa Meistrivõistlused 2.Kohaga.\n2017.aasta hooaega alustasin ma jälle otsast! Enda jaoks täiesti uue autoga mille soetasin samuti valmis ehitatult, kuid arendasin seda autot palju nii välimuselt kui ka tehniliselt. Selleks autoks on 1999.aasta BMW E46. Mille aiste vahel on järjekordselt BMW 4.4 Turbo mootor. Põhiliselt on selle auto valmis ehitanud Erik Gregor kes sõitis selle autoga ka mõned võistlused. Kuid täienisti, et seda enda jaoks paremaks saada, aitasid ehitusega Allan Lätt & Indrek Lobjakas. Samuti alustasin koostööd uue meeskonnaga ning tuli meie juurde ka ”operaator kõps” kes jäädvustab meie parimaid hetki võistlustelt. Tema nimi on Rain Tuus ning filme teeb ta koos Drunken Cow Production-iga! Sellel aastal samuti osalesime me kolmes võistlussarjas Eesti Drifti Meistrivõistlustel, Põhja-Euroopa Meistrivõistlustel ja Baltika Drifti Meistrivõistlustel ja kõike seda kõige suuremas ja tähtsamas PRO-klassis! Minu suurimaks toetajaks sellel hooajal oli Grolls Eesti! Samuti oli oma panuse andnud Björnkläder tööriided, Castrol, Budget Autorent, Eesti Print, Sadulsepp, STCcarcenter ja Brian James Trailers. Saavutasime koos meeskonnaga sellel hooajal parima tulemuse ning mida olin kõikidele oma toetajatele ja sponsoritele hooaja alguses lubanud! Eesti Meister & Põhja Euroopa Meister! Samuti pärjati mind Eesti Autospordi Tähtede gaalal ”Parim Driftija 2017” auhinnaga.\n2018. hooajal teen koostööd A1M MOTORSPORDI & GROLLS EESTIGA! Toetavad ka Alko1000 Market, Björnkläder tööriided, Castrol, Budget Autorent, Brian James Trailers, Rkiosk, Värvaltrans Tartu, Atoy Automotive, Ks Tools, Hydrograafika.ee, Kummiproff ja DPL Service.\n2019. hooajal teen koostööd NINJA CASINO EESTI & GROLLS EESTIGA! Toetavad ka Björnkläder tööriided, Univern, Castrol, Budget Autorent, Värvaltrans Tartu, ProTrailers, STC Car Center.\nKõigile neile on lubadused samuti hooaja alguses antud, elame ja näeme kas need peavad ka vett! Seda kõike saate jälgida minu saitidelt:\nInstagram: Mihkel Norman Tults


★★★ Varsti läheb? Siin on see, kuidas pakkida liikumiseks nagu Pro ★★★\nAhvatlev Plano Acquario\nNäidame teile, kuidas pakkida liikumiseks nagu pro. Pilt: Erda Estremera\nPaljudele meist tundub, et see on jumalakartlik ülesanne liikumiseks - ja õigel põhjusel. Arvesse tuleb võtta mitmesuguseid üksikasju, rääkimata jõupingutustest, mis on seotud raskete kastide ümberpaigutamisega. Kuid vähese ettekuulutusega ja planeerimisega ei tohiks seda protsessi tunda ülekaalukana.\nKui teil on vaja veidi juhiseid selle kohta, kuidas pakkida liikumiseks, olete õiges kohas. Siin on viis nõuannet, mis aitavad teil selle projektiga tegeleda nagu pro.\nPange kokku ajakava, mis toimib teie jaoks ja jääb sellele kinni. Pilt: Estée Janssens\nOlgem ausad: suurim takistus, millest enamik meist seisab, kui hakkab liikuma hakkama, jätab selle viimase hetke lõpuni. Kaupade pakkimine on suur ülesanne ja seda on lihtne edasi lükata. Ja me otsustame tavaliselt kahjuks.\nÕnneks ei pea see olema nii. Esimene samm pakkimiseks nagu pro tähendab, et ajakava ajaks õigesti - ja enne liikuvat päeva - nii, et te ei tunne ülekoormust, et peaksite kõik korraga hoolitsema. Protsessi lagunedes lihtsate sammude tegemiseks ja iga nende täitmiseks kuluva aja määramiseks saate seda protsessi hõlpsalt lahendada.\nEsimene asi, mis välja tuleb, on teie kalender. Tehke realistlik hinnang teie vaba liikumise päevale eelneva vaba aja suuruse kohta, seejärel määrake kellaajad deklaratsioonide tegemiseks, iga oma koduse ruumi pakkimine (proovige piirata ennast ühele või kahele ruumile korraga), puhastamine ja lõplik mis tahes viimane minuti kaupa pakkimine.\nEnne pakkimist vabanege liigse segadusega. Pilt: Brooke Lark\nKui olete oma ajakava seadistanud, loob järgmine asi teie praegune ruum. Salvestage endale mõned täiendavad pakkimisvõimalused maanteel: vähendage töökoormust, võtke aega, et neist objektidest lahti saada, enne kui hakkate kasti asetama.\nKui soovid kodust välja arvata, soovitame kasutada "kolme kihilist meetodit". Sorteeri esemeid, mida kavatsete hoida ühes kuhjas, elemente, mis sobivad teise poori annetamiseks ja esemeteks, mis tuleb kolmandasse palli visata. Sel moel on teil iga toote jaoks selge tegevusplaan.\nKui saate, saate oma annetuse korja pikendada samal päeval, kui kavatsete seda teha. Sellega on teil vastutav ülesande täitmise eest. Proovige oma prügikast hoolitseda ka samal päeval. Te tunnete end täiuslikumaks, teades, et teie töö on tohutu osa, ja saate tõeliselt edasi liikuda järgmisse sammu.\nMärgistage oma kastid, et need oleksid korraldatud. Pilt: Jon Tyson\nLoo sildistamise süsteem\nOrganiseeritud paigutamine on kriitilise tähtsusega, kui hakkate liikumiseks pakkima. Enne protsessi käivitamist veenduge, et teil oleks olemas süsteem, mis võimaldab teil oma uude kodus jõudmisest aru saada. Lihtsaim viis selle tegemiseks on luua sildistamissüsteem, mis aitavad teil lihtsalt pilguga teada, mis on igas kastis.\nKui märgistus on võimalikult konkreetne. Selle asemel, et lihtsalt kast "köök" märgistada, võiksite kirjutada "köök: potid ja pannid". Kirjutage oma etikett kasti mitmele küljele, nii et ükskõik kui see oleks paigutatud, saate teada, millised esemed on sees.\nMõnedel inimestel meeldib märkida samm edasi, kirjutades iga üksiku lahtris oleva üksuse loendi. Seda saate teha paberil ja asetada see kasti ülaosas või pidada digitaalset peatoimikut. Ükskõik milline meetod, mille valite, salvestab sind karpide juurutamise probleemid, et leida konkreetset soovitud toodet.\nPakke korraga ühte ruumi. Pilt: Breather\nMinge toas üksi\nKui olete valmis pakendite alustamiseks, soovitame võtta tööruum ruumi. Nii mitte ainult aitab teil protsessi juhtida paremini juhitavateks sammudeks, vaid aitab teil hoida oma kasti ka korrastatud. Alustage pakkimist vähemkasutatavates ruumides, nagu söögituba ja ametlik elutuba. Seejärel tee oma köök ja magamistuba nii kaua, kui läheb suurele päevale lähemale.\nIgaühel on oma pakendamisviis. Siin on mõned üldised meeldetuletused, mis aitavad teil organiseerida:\nProovige sarnaseid esemeid kokku pakkida, selle asemel, et iga kast muutuks kõikehõlmavaks\nKasutage pehmeid esemeid polsterdamiseks enam purustatavate tükkide vahel\nPakkige raskemad esemed väiksemates kastides, et kastid ei muutuks juhtimiseks\nKinnitage iga kasti tihedalt tihenduslindiga\nTäitke üleöö kotike, mis on täis asendamatuid esemeid. Pilt: Erol Ahmed\nPakkige üleöö koti koos oluliste esemetega\nKeegi ei taha seda mõelda, kuid mõnikord, hoolimata meie parimatest püüdlustest, võib samm edasi minna ja elemendid võivad segaduses kaduma läinud. Selleks, et veenduda, et midagi asendamatut ei läheks kaduma läinud, soovitame pakendada eraldi üleöö koti olulistele esemetele ja hoida seda koos teiega, selle asemel et asetada see liikuvale veokile.\nÜksused, mille valisite lisada, on teile ainulaadsed, kuid siin on mõned soovitused:\nRiided paariks päevaks, lisaks tualett-tarbed\nSülearvutid ja muud tööga seotud esemed\nOlulised dokumendid (passid, sünnitunnistused, teod jne)\nKas olete kolinud hiljuti? Kui jah, siis kas teil on pakendi nõuandeid jagada? Pane need kommentaarid allpool!\nKosmose maksimeerimine originaalse paigutuse kaudu: IS House Jaapanis\nOrgaanilised kujud ja raevu taevateed: PARKROYAL hotell, Singapur