Lähis-Ida ja Aasia maade uurimine\nLähis-Ida alad olid eurooplastele tuntud juba antiikajal. Araabiamaadest kirjutasid palju ja põhjalikult antiikaja autorid. Varase keskaja ristiretked Lähis-Itta ja Pühale maale muutis eurooplaste ja muhameedlaste suhted keeruliseks. Need kaks erinevat usundit lävisid pärast neid sõdu ainult kaubanduslikult. Alles 18. sajandil hakkasid eurooplased Araabia maid põhjalikumalt uurima.\nKõige väljapaistvam Lähis-Ida uurija 18. sajandil oli saks päritolu taani loodusteadlane Carsten Niebuhr (1733–1815). Pärast õpinguid Göttingenis kutsuti ta astronoomina osalema Taani kuninga Frederik V organiseeritud ekspeditsioonis Araabiamaadesse, kuhu kuulus veel mitu teist teadlast. Ekspeditsiooni eesmärk oli uurida Araabia maade kultuuri, geograafiat, loodusolusid, mis olid eurooplastele suuresti teadmata.\nEkspeditsioon, mis kestis 1761–67, rajas Euroopas Araabia maade geograafia uurimise. Ekspeditsioon käis Konstantinoopolis, Kairos, Suezis, Jeemenis (Sana). Sinna oli plaanitud jääda kaheks aastaks, et uurida kohalikku geograafiat ja süveneda Vana Testamendi tõlgendustesse, kuid kuna Niebuhri kaaslased harjumatute kliimaolude ja malaaria tõttu surid, siis otsustas ta üksi edasi reisida.\nNiebuhr suundus üksi Araabia poolsaare idakaldale Pärsia lahe äärde uurides seda piirkonda. Lisaks väisas ta Mesopotaamiat (Basra, Bagdad ), käis Pühal Maal ja Küprosel. Tagasi Taani jõudis ta üle Konstantinoopoli 1767. aastal. Niebuhr avaldas oma kaaslaste zooloogilised ja botaanilised materjalid ning publitseeris ise 3-köitelise “Reisebeschreibung nach Arabien und andern umliegenden Ländern” (1774–78), mis oli varustatud paljude jooniste ja piltidega. Lisaks määras ta enamuse läbitud alade geograafilised koordinaadid. Lisaks avastas ta eurooplastele palju vanu sumerite kiilkirja näiteid jms. Enne Niebuhri sisaldus kõige põhjalikum Araabia maade kirjeldus Ptolemaiose kosmograafias (ca 1650 a. vana selleks ajaks)\nLõuna-Aasia maade (India, praegused Kagu-Aasia riigid, Indoneesia ) kohta teati infot juba antiikajal (India) Keskajal tundsid eurooplased.Lõuna-Aasiat eelkõige seoses vürtsidega, mida nad said araablaste vahendusel. Alates 16. sajandist õppisid portugallased ning hispaanlased Lõuna-Aasia maid kiiresti tundma, rajades seal tugipunkte. 17. sajandil aktiviseerusid Lõuna-Aasia piirkonnas ka hollandlased. Esimene hollandlaste ekspeditsioon Indiasse toimus 1595. a ja selle järgselt asutati Ida-India kompanii, 1602.\nSarnaselt portugallastega jõudsid hollandlased 17. sajandi vältel Indiasse, Molukkidele, aga isegi Taiwanile, Jaapanisse ja Sahhalinile. Aastail 1595–1800 tegid hollandlased üle 4700 retke Lõuna-Aasiasse 1600. a. rajas Henry VIII F. Drake soovitusel Briti Ida-India kompanii, mille eesmärgiks oli edendada kaubandust Indiaga, kuid samal ajal ka avastada uusi maid ja saari Briti impeeriumile. Brittide tugipunktideks Indias kujunesid 18. sajandil rajatud Bombay, Madras ja Calcutta 17. sajandi esimestel kümnenditel rajasid ka prantslased oma kompaniid Indiaga kauplemiseks, mis ühendati 1664. a. Ida-India kompaniiks. Esimene prantslaste tugipunkt Indias rajati 1668.\nEsimesed teated Jaapanist jõudsid Euroopasse Marco Polo kaudu.Portugallased, kes esimesena jõudsid Kagu-Aasiasse ning Kaug-Itta jõudsid Jaapanisse 1543. a. 1549. a. järgnes sellele jesuiitide missioon Francis Xavier (1506–52) juhtimisel ning Jaapan muutus eurooplaste jaoks müstilisest maast reaalseks. Samas muutus nende misjonäritöö Jaapanile ohtlikuks (rahutused) ning sundis selle valitsejaid riiki sulgema. Oma Jaapanis veedetud aja jooksul kogusid jesuiidid hulgaliselt materjali saareriigi kohta, mis avaldati Euroopas kirjadena 1598. a. ja need ilmusid ka Hakluyti ning Ramusio väljaannetes.\n17. sajandi esimestel kümnenditel jõudsid Jaapanisse ka hollandlased, kes said Jaapaniga kauplemise eelisõiguse kuni 19. sajandi keskpaigani. Britid jäid veidi hiljaks ning jäid kaubanduse eelisõigusest ilma. Peamiselt hollandlased publitseerisidki kuni 19. sajandini Jaapani kohta raamatuid. 19. sajandil oli üks kuulsamaid Jaapani looduse uurijaid Philipp Franz von Siebold (1796–1866), kes elas pikki aastaid Jaapanis ja kirjutas “Nippon: Archiv zur Beschreibung von Japan” (1832), “Fauna Japonica” (1833–50) ja “Flora Japonica” (1835–44)\nEsimesteks L-Aasia alade uurijateks olid jesuiitidest portugallased. Eriti aktiivsed olid nad Hiinas. 1603–07 reisis B. Di Gomes Indiast läbi Kabuli Kašgaariasse ja sealt piki Tjan-Šani mäestikku Alashani kõrbe lääneserva, kus ta suri. Need jt. jesuiitide andmed Hiina ja Aasia sisealade kohta kandis kaardile 18. sajandi üks kuulsamaid kartograafe Jean Baptiste Bourguignon d'Anville (1697-1782),. Ta pidas õigeks kanda kaardile vaid astronoomilisi vaatlustulemusi ja mitte fiktiivseid andmeid. Selle tõttu on tema kaartidel palju valgeid laike Tiibet ja teised Sise-Aasia alad jäid pikaks ajaks eurooplastele tundmatuks.\nÜle Himaalaja jõudsid eurooplased alles 17. sajandi algul. Lhasasse jõudsid esimesed eurooplased 1661. Kõige olulisem eurooplaste reis Sise-Aasiasse 18. sajandil oli I. Desideriuse retk aastail 1716– 21 marsruudil Induse ja Brahmaputra org üle Himaalaja Lhasasse. Seal elas ta neli aastat, hoolikalt talletades kirjasõnas kõik sündmused selle aja kohta. Inglise kartograaf,geograaf ja uurimisreisija James Rennell (1742–1830). Osales Alexander Dalrymple ümbermaailmareisil 1762, ja maabus Filipiinidel.Astus Ida-India kompanii teenistusse. Töötas Bengali ülem-maamõõtjana 1764–77. Tagasi Inglismaale tuli 1777. Oli Kuningliku Seltsi liige ja sai Coupley medali 1791. oma kartograafilise töö eest Agulha hoovusest. Juhendas Aafrika uurimise edendamise assotsiatsiooni.\nRennellit peetakse “India ja ka Briti geograafia isaks”. Ta kaardistas põhjalikult Gangese orgu ning Himaalaja lõunapoolseid nõlvasid. Koostas Bengali, Bihari, Orissa ja Moguli impeeriumi kaardi. Need kartograafilised kaardid avaldas Rennel “A Bengal Atlas” (1781) ja “Memoir of a Map of Hindoostan” (1783). Hiljem Inglismaal pühendus Rennell antiikkaja geograafia uurimisele avaldades monumentaalse uurimuse “The Geographical System of Herodotos” (1800). Oma teenete eest Briti impeeriumi arendamisel teadlasena maeti ta Westminster Abbeysse.\n18. sajandil asuti Indias pärast Renneli mõõdistamisi süstemaatiliselt trigonomeetriliselt mõõtma Indiat (The Great Trigonometrical Survey of India). Need mõõdistamised ulatusid kuni Himaalajani ja 19. sajandil ka Kašmiirini. 1783–84. a. saatis esimene India kuberner Warren Hastings Samuel Turneri uurima kaubandusvõimalusi Ida-India kompanii ning Tiibeti vahel. Turner ületas Himaalaja, reisis Bhutanis ja oli ka Lhasas, kuid Tiibet sulges selle ekspeditsiooni järgselt oma riigi eurooplastele. Kirjutas “An Account of an Embassy to the Court of the Teshoo Lama in Tibet; containing a narrative of a journey through Bootan, and part of Tibet…” (London, 1800).\n1808. a. saadeti briti kapten William Webb (1784–1865) otsima Himaalajasse Gangese jõe lätteid, mis tal ka õnnestus ning lisaks mõõtis ta sel ekspeditsioonil Nepaalis esmakordselt ühe Himaalaja tip (Dhaulagiri) kõrguse, mis osutus kõrgemaks kui 8000 m. Enne oletati, et maailma kõrgeimad mäed on Andid D William Moorcroft (1767–1825), briti veterinaar ja hobuste uurija reisis 1812. a. paremate tõugude otsimiseks Himaalajasse, jõudes esimese eurooplasena Induse ja Sutlej jõgede läteteni Tiibeti mägismaal.\n1820. a. suundus ta Buhhaarasse, kuna pidas sealseid hobusetõuge parimateks. Uuris selle retke käigus Ladaki ning Karakorumi ahelikke Kašmiiris. Kuna Hiina võimud ei lubanud tal reisida läbi Ida-Turkestani, siis läks Buhaarasse läbi Afganistani, uurides enne Punjabi. Kirjutas “Travels in the Himalayan Provinces; of Hindustan and the Punjab, in Ladakh and Kashmir, in Peshawar, Kabul, Kunduz and Bokhara, from 1819 to 1825.” (2 Vols.) London, 1841.\n1840. a-tel algas ka Himaalaja idapoolsemate ahelike uurimine ja tippude mõõtmine (sh. Everesti mõõtmine). Ühel sellisel ekspeditsioonil, mis käis Sikkimis ja salaja ka Tiibetis, osales botaanik Joseph Dalton Hooker (1817–1911), kes kirjutas sellest piirkonnast põhjaliku uurimuse “Himalayan Journals-Notes of a Naturalist in Bengal, the Sikkim,and Nepal.” (1855, 2 vols).\n1850. aastatel algab Aasia mandri uurimises uus periood. Raudteede ehitamine kergendab sisealade uurimist, lisaks kannustas Euroopa võime uutele uurimistele militaarsed, poliitilised ja majanduslikud tegurid. Aasia sisealade uurimisel võistlesid britid peaasjalikult venelastega, kes samuti püüdsid allutada oma võimule Sise- Aasia alasid. 19. sajandi keskpaigas hakkab eurooplastele avanema ka Aasia südamaa ja Kaug-Ida. Briti-Prantsuse-Hiina sõda (1858–60) sundis viimast avama oma riiki kaubanduseks eurooplastega. Juba 1854. a. olid jaapanlased sunnitud USA ning hiljem briti survel avama oma sadamaid eurooplastele. 19. sajandi keskpaiku tõusis eurooplaste huvi Tiibeti vastu, kus varem olid viibinud vaid vähesed.Tiibet oli aga oma looduslike piiridega hästi kaitstud uurimise eest. Kuna Tiibet valmistas eurooplastele raskusi oma alade uurimiseks, saatsid britid seda ala uurima India õpetlasi pundiite, kes siis kogusid brittide jaoks huvitavat materjali. Kuulsaim neist oli Nain Singh, kes 1865–66 käis Lhasas ja kaardistas selle piirkonna ning 1874– 75 reisis läbi Lõuna-Tiibeti Ladakist piki Transhimaalajat Lhasani 19. sajandi teise poole algul uurisid A. v. Humboldti soovitusel ja Preisi kuninga ning Ida-India kompanii rahalisel toetusel India ja Tiibeti piirialasid vennad Robert, Adolf ja Hermann Schlagintweit (1833–85; 1829–57; 1826–82).\nJuba varases nooruses alpinismiga tegelenud vennad pidid uurima kas Himaalajas oli jääaeg ning kartograafiliselt kaardistama läbitud piirkonnad. Vennad tegid aastail 1854–57 ekspeditsiooni Himaalajasse, ületasid selle mäestiku, avastasid Kunluni mäestiku ja Tarimi jõe ning nõo (Takla-Makani kõrb). Lisaks tegid kindlaks, et Karakorum on veelahe põhja- ja lõunasuunaliste jõgede vahel.Uurisid seejuures Himaalaja liustikke, geoloogiat, botaanikat\nResults of a scientific mission to India and High Asia (4 kd. 1861–66)\nInglaste ja prantslaste rivaliteet Hiina kaubanduse pärast sundis mõlemat riiki tegema suuri jõupingutusi Lõuna-Hiina hõlvamisel. Kui britid koloniseerisid Birma ja Taimaa, siis prantslased Indo-Hiina (Vietnam, Laos ja Kambodža). Brittide edasitung Sise-Aasiasse viis 1860. aastatel nad konflikti venelaste huvidega Kesk-Aasias, mis viis kokku kolme Afgaani-Briti sõjani. Need konfliktid ja piiride otsimised viisid venelased ja britid Pamiiri ja Hindukuši lähemale uurimisele\nBritid jõudsid Ida-Turkestani varem kui venelased. 1865. a. ületas William Johnson (srn. 1878) Karakorumi ning tema kaaslased jõudsid Kašgari ja Jankardi Ida-Turkestanis Tarimi nõo lääneosas. Eelnev ekspeditsioon valmistas ette Douglas Forsyth’i ekspeditsiooni Ida-Turkestani ja Uiguuriasse, et sõlmida seal kaubandusleping. Esimene ekspeditsioon (1870) eesmärgile Vene mõju tõttu ei viinud, küll aga teine (1873). Selle retke käigus mõõdistati ka Pamiiri kirdeahelikke\nPjotr Semjonov, 1827–1914 (alates 1906 Tjan-Šanski), geograaf, statistik, botaanik ja etnograaf. Alates 1873. a. Vene geograafiseltsi viitsepresident, paljude ekspeditsioonide organiseerija, esimese vene rahvaloenduse organiseerija (1897). Koostas “Географическо-статистического словаря Российской империи” (1863–65) ning 1899–1914 19-köitelise koguteose Venemaast\n1856–57 sooritas Semjonov Humboldti näpunäidetel ja Vene geograafiaseltsi rahalisel toetusel ekspeditsiooni Tjan-Šani, uurides enne seda Džungaaria Alataud ja Ili jõe orgu. Uuris põhjalikult Tjan-Šani mäestikusüsteemi ja selle geoloogilist ehitust, tõestades vastupidiselt oletustele, et see pole vulkaanilise päritoluga. Määras vertikaalsete vööndite kõrgused Tjan-Šanis ning suure jäätumiskeskuse Han-Tengri piirkonnas ja koosta esimese mäestiku orograafilise skeemi, avastades selle piirkonna teadusele ning Vene impeeriumile. Uuris esimesena põhjalikult maailma suurimat mäestikujärve Issõk Kuli, avastades, et järv on väljavooluta\nD Ferdinand von Richthofen (1833–1905). Osales Preisi kaubandusmissioonis Hiinasse, Jaapanisse ja Kagu-Aasiasse 1860–62. 1863–68 uuris Kalifornia stratigraafiat. 1868–72 reisis Ida-Hiinas ja Jaapanis, uurides peamiselt sealseid lössipiirkondi. Alates 1886. a. Berliini ülikooli geograafiaprofessor\nOma ekspeditsioonide käigus uuris Richthofen põhjalikult Ida-Hiina geoloogilist ehitust ja maastike, seostades nende geneesi, mis oli väga oluline geomorfoloogia arengu jaoks. Kirjutas 5-köitelise "China. Ergebnisse eigener Reisen und darauf gegründeter Studien" (1877-1912) ja koostas esimese põhjaliku Hiina atlase "Atlas von China" (1883, 1912)\n1870. a-tel algasid venelaste retked Sise-Aasiasse\nTähtsaim Vene Sise-Aasia uurija oli polkovnik Nikolai Prževalski (1839– 1888). Pärines aadliperekonnast. Asus juba varakult teenima Vene ratsaväes,1863–66 luges Poola Sõjaväeakadeemias geograafialoenguid. 1867. saadeti Ida-Siberi sõjaväeringkonda, kus uuris edukalt Ussuuri piirkonda Kaug-Idas. Määrati Vene geograafiaseltsi poolt ekspeditsiooni etteotsa, mille eesmärgiks oli ekspeditsioon Mongoolia ja Hiina sisealadele.\nEsimene Prževalski ekspeditsioon (1870–73). Uuris Baikali järve piirkonda ja suundus sealt Mongooliasse Ulan Batorisse. Edasi läks tema reis läbi Gobi kõrbe kagusse Kalgani Hiina müüri ääres (160 km Pekingist). Sealt võttis Prževalski suuna Lhasale, kuid jõudis enne talve tulekut vaid Kuku-nori (Qinghai) järveni Hiina keskosas. Kokku kestis ekspeditsioon 3 aastat, mille käigus uuriti läbi ligi 12000 km karavaniteid ja koguti neil aladel elavaid taimi ja loomi. Ekspeditsioon tegi ta ilmakuulsaks ja oma tulemused avaldas ta raamatus: “Монголия и страна тангутов“ (1875–76)\nPrževalski uuris oma teisel ekspeditsioonil (1876–77) Takla-Makani kõrbe. Ekspeditsioon algas Ida-Turkestanist ja kulges mööda Tjan-Šani kagunõlvu läbi Takla-Makani Lob-nori järveni, kuhu suubub Tarimi (Jarkandi) jõgi. Järgmiseks eesmärgiks oli Prževalskil jõuda Lhasasse, kuid tema avastatud Altõn-Tagi ahelik Takla-Makanist kagus (kuulub Kun Luni mäestikusüsteemi) tegi eesmärgi saavutamise võimatuks. Kogu ekspeditsiooni pikkus oli 4000 km. Tulemused ilmusid Vene geograafiaseltsi väljaannetes\nPrževalski kolmas ekspeditsioon (1879–80) seadis jälle eesmärgiks Lhasasse jõudmise. Ekspeditsioon algas rohkem ida poolt Zaizani järve juurest Ida-Kasahstanis ja suundus läbi Džungaaria ja Gobi kõrbe lõunasse. Prževalski ületas küll Altõn-tagi ja jõudis Tiibeti mägismaale ja Huange läteteni, kuid Lhasani ta siiski ei jõudnud, sest enne Lhasat ründasid teda tiibeti vahipostid. Kokku läbis ta sel ekspeditsioonil rohkem kui 7600 km\nPrževalski neljas ekspeditsioon (1883–85) algas Kjahtast Selenga jõel Vene-Hiina piiril ja suundus Mongooliasse Ulan Batorisse. Ta läbis Gobi kõrbe idast läände, uuris Lop Nori järve Takla-Makani kõrbes ja Issõk Kuli. Prževalski viies ekspeditsioon pidi algama 1888. aastal, kuid päev enne selle algust ta suri Karakolis Issõk-Kuli järve ääres tüüfusesse.\nPrževalski ekspeditsioonide tähtsus Sise-Aasia uurimisel oli väga suur, sest tema uurimusi jälgis pühendunult kogu maailm. Lisaks sellele, et läbi uuritud alad läksid suuresti Vene kontrolli alla, uuris Prževalski kõiki läbitud alasid põhjalikult, tuues nendelt kaas palju geoloogilist, herbaar- ja zooloogilist materjali (ligi 16000 taime- ja 1700 zooloogilist preparaati). Ta avastas prževalski hobuse ning kodustamata kaameli liigi. Prževalski kogutu põhjal kirjeldati 218 uut liiki. Kokku läbis Prževalski 33000 km ja tegi kindlaks, et suured Sise-Aasia mäestikud on suunatud läänest itta ja nad ei moodusta ühtset mägedesüsteemi, nagu oletas Humboldt. Ta tõestas, et Gobi kõrb on vaid osaliselt liiva, enamasti aga hoopis kivikõrb. Esimese eurooplasena kirjeldas ta põhjalikult väljavooluta Tarimi nõgu ja selles asuvat Lop Nori järve. Ta uuris esimesena Kunluni mäestikku ning avastas selles Altõn Tagi aheliku. Lisaks uuris ta esimesena suurte Hiina jõgede Huanghe ja Jangtse lätteid\nTeised kuulsamad venelastest Sise-Aasia uurijad olid Ivan Mušketov (1850–1902), Nikolai Severtsov (1827–85) ja Mihhail Pevtsov (1843–1902) Geoloog Mušketov uuris 1874–80 kogu Pamiiri mäestikusüsteemi ja tegi kindlaks nende ühtse kuuluvuse. Eriti põhjalikult uuris ta Fergana orgu. Severtsov uuris juba 1850. aastate lõpust alates Kesk-Aasiat, eriti Lääne-Turkestani ja Araali mere piirkonda. 1877–78 uuris ta aga Pamiiri ja selle jäätumist.\nGrigori Potanin (1835–1920), vene loodusteadlane ja revolutsionäär. Juhtis aastail 1876–77 ja 1879–80 ekspeditsioone Loode-Mongooliasse ja Tuvasse. Nende ekspeditsioonide käigus kogus koos abikaasaga palju etnograafilist, botaanilist ning zooloogilist materjali, lisaks tõestas, et Tjan-Šani ning Altai mäestikud ei ole omavahelises ühenduses.\nSise-Aasia uurimine Lisaks uuris Mongoolia suurimat järvedesüsteemi (Hirgis-nur, Hara-nur ja Hara-us-nur) ning Jenissei jõe lätteid. "Очерки Северо-Западной Монголии. Результаты путешествия, исполненного в 1876-1877 годах" (1881) 1884–86 ja 1892–93 uuris Põhja-Hiinat ja Kirde-Tiibetit.\nSõjaväelasest kartograaf Pevtsov juhtis kokku 3 suurt venelaste ekspeditsiooni (1876–90) Dšungaariasse, Mongooliasse, Kašgaariasse, Gobi kõrbe ja Kunluni. Kaardistas neid piirkondi ja avaldas neist kaarte. Töötas välja meetodi, kuidas on võimalik kahe tähe kõrguse kaudu astronoomiliselt määrata ka geograafilist laiust.\nJuhtis Prževalski ärajäänud ekspeditsiooni (1889–90), mille eesmärgiks oli uurida mäeahelikku, mis piirasid Tiibeti mägismaad põhja poolt. Retke käigus uuriti põhjalikult Kunluni mäestikku ja selle ahelikke, avastades seal mitmeid uusi ja mägismaa Kunluni ja Altõn tagi vahelisel alal. Lisaks kaardistati ala ja Bogdanovitš koostas üldise Kunluni geoloogilise kaardi. Avaldas “Труды Тибетской экспедиции“ (1892–97). Oma uurimuste eest sai Konstantini medali ja valiti Londoni geograafiaseltsi liikmeks\nD Grigori Grum-Gržimailo (1860–1936), Vene etnograaf ja entomoloog. Uuris aastail 1885–87 Pamiiri ning 1889–90 Prževalski surmajärgselt alasid Tjan-Šanist ida poole. Avastas sellel ekspeditsiooni Tjan-Šani ahelike vahele jääva 200 km pikkuse ja 70 km laiuse Turfani nõo (154 m.a.m.). Ekspeditsioon läbis ca 7300 km ja tõi endaga kaasa ulatusliku entomoloogilise materjali (35000 liiki) ja paljude sealsete rahvaste kirjeldused ning geograafiliste koordinaatide määramise. Avaldas “Описания путешествия в Западный Китай”.1903. a. uuris Gržimailo Džungaariat, Mongoolia Alataud ning Tannu Tuva piirkonda Mogoolia-Vene piiril.\nPjotr Kozlov (1863–1935), osales Prževalski viimasel ekspeditsioonil ja 1893–95 Vsevolod Roborovski (1856–1910) ekspeditsioonis, mis läbis ca 17000 km ja kaardistas Turfani nõgu, Kunluni loodeahelikke ning Tiibeti mägismaad. Juhtis viimast ekspeditsiooni lõpufaasis, mille käigus kaardistati seni tundmata alasid Takla-Makani kõrbes. 1899–1901. a. uuris Hiina ja Tiibeti sisealasid, avastades mitu ahelikku, mis eraldasid Mekongi, Huange jt.jõgede lätteid.\n1907–08 tegi Kozlov retke Kjahtast läbi Gobi kõrbe Sogo-Nuri järve äärde Mongoolia Alataust edelas ja avastas selle lähedal Alašani kõrbes Hara-Hoto khanaadi varemed, mida kaua oli juba otsitud. Tegid ka kindlaks, et see piirkond on äravooluta ala nagu Tarimi nõgu. Uuris Kuku Nori järve. Kohtus Tiibeti mägismaal Dalai laamaga, kes kutsus Kozlovi Lhasasse. Avaldas Монголия и Амдо и мертвый город Хара-Хото (1923). 1923. a. oli NL ekspeditsiooni eesotsas välja kaevamas vanu kurgaane\nRetrieved from "http://www.estoniannyingmaencyclopedia.com/est/index.php?title=Lähis-Ida_ja_Aasia_maade_uurimine&oldid=13056"


Isokon Building - Vikipeedia, vaba entsüklopeedia\nIsokon Buildingi tellis disainiettevõte Isokon, mille nimi oli kuni 1931 Wells Coates ja Partnerid. See on 36 korteriga monoliitsest raudbetoonist elumaja, kus ka mööbel oli modernistlik. Ettevõtte omanikud ja juhid olid Jack ja Molly Pritchard, kes ise elasid selles majas katusekorteris. Ettevõte lõpetas tegevuse 1939.\n↑ "1001 ehitist, mida elu jooksul peab nägema". Tallinn, Varrak 2009, lk 435\nPildid, videod ja helifailid Commonsis: Isokon Building\nkoordinaadid: 51° 33′ 7″ N, 0° 9′ 43″ W\nPärit leheküljelt "https://et.wikipedia.org/w/index.php?title=Isokon_Building&oldid=4437398"\nSelle lehekülje viimane muutmine: 12:05, 14. juuni 2016.


20. märts 2014(*)\nmille ese on 6. veebruaril 2012 ELTL artikli 258 alusel esitatud liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi,\nEuroopa Komisjon, esindajad: A. Steiblytė, G. Wilms ja G. Zavvos, kohtudokumentide kättetoimetamise aadress Luxembourgis,\nLäti Vabariik, esindajad: I. Kalniņš ja A. Nikolajeva,\nPoola Vabariik, esindajad: B. Majczyna ja M. Szpunar,\nkoosseisus: koja president T. von Danwitz, kohtunikud E. Juhász (ettekandja), A. Rosas, D. Šváby ja C. Vajda,\nolles 7. novembri 2013. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,\n1 Euroopa Komisjon palub oma hagiavalduses Euroopa Kohtul tuvastada, et kuna Leedu Vabariik keelab selliste sõiduautode registreerimise, mille rool asub paremal, ja/või nõuab selliste uute või varem teistes liikmesriikides registreeritud sõiduautode, mille roolisüsteem asub paremal, registreerimiseks, et rool paigutataks ümber vasakule poole, siis on ta rikkunud kohustusi, mis tulenevad nõukogu 8. juuni 1970. aasta direktiivi 70/311/EMÜ mootorsõidukite ja nende haagiste roolisüsteemi käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (EÜT L 133, lk 10; ELT eriväljaanne 13/01, lk 90) artiklist 2a, Euroopa Parlamendi ja nõukogu 5. septembri 2007. aasta direktiivi 2007/46/EÜ, millega kehtestatakse raamistik mootorsõidukite ja nende haagiste ning selliste sõidukite jaoks mõeldud süsteemide, osade ja eraldi seadmestike kinnituse kohta (raamdirektiiv) (ELT L 263, lk 1), artikli 4 lõikest 3 ning ELTL artiklist 34.\n2 Direktiivi 2007/46 põhjendustes 2, 3 ja 14 on märgitud:\n„(2) Ühenduse siseturu loomise ja toimimise eesmärgil on asjakohane asendada liikmesriikide tüübikinnituse süsteemid ühenduse tüübikinnitusmenetlusega, mis põhineb täieliku ühtlustamise põhimõttel.\n(3) Süsteemidele, osadele, eraldi seadmestikele ja sõidukitele kohaldatavad tehnilised nõuded tuleks õigustloovates aktides ühtlustada ja täpsustada. Õigustloovate aktidega tuleks eelkõige püüda tagada liiklusohutuse kõrge tase, tervise- ja keskkonnakaitse, energiatõhusus ning kaitse omavolilise kasutamise eest.\n(14) Sõidukite tüübikinnitust käsitlevate õigusaktide peamine eesmärk on tagada, et turule viidavad uued sõidukid, osad ja eraldi seadmestikud tagaksid kõrge ohutuse ja keskkonnakaitse taseme. Teatavate osade või seadmete paigaldamine pärast sõidukite turuleviimist või kasutuselevõtmist ei tohiks seda eesmärki kahjustada. Seega tuleks võtta asjakohaseid meetmeid tagamaks, et osasid või seadmeid, mida on võimalik sõidukitesse paigaldada ja mis võivad oluliselt kahjustada ohutuse või keskkonnakaitse seisukohalt oluliste süsteemide toimimist, kontrollitakse enne nende müüki panemist tüübikinnitusasutuste poolt. Sellised meetmed peaksid sisaldama tehnilisi sätteid, mis käsitlevad nõudmisi, millele nimetatud osad või seadmed peavad vastama.”\n3 Direktiivi 2007/46 artiklis 1 „Sisu” on sätestatud:\n„Käesolev direktiiv kehtestab ühtlustatud raamistiku, mis sisaldab haldusnorme ja üldisi tehnilisi nõudeid tüübikinnituse andmiseks kõigile selle reguleerimisalasse kuuluvatele uutele sõidukitele, nimetatud sõidukite süsteemidele, osadele ja eraldi seadmestikele, eesmärgiga hõlbustada nende registreerimist, müüki ja kasutuselevõtmist ühenduse piires.\nSõidukite ehitust ja töötamist käsitlevad tehnilised erinõuded sätestatakse käesoleva direktiivi rakendamist reguleerivates aktides, mille täielik loetelu on esitatud IV lisas.”\n4 Kõnealuse direktiivi artikli 4 „Liikmesriikide kohustused” lõikes 3 on ette nähtud:\n„Liikmesriigid registreerivad, lubavad müüa või kasutusele võtta vaid selliseid sõidukeid, osasid ja eraldi seadmestikke, mis vastavad käesoleva direktiivi nõuetele.\nLiikmesriigid ei keela, piira ega takista sõidukite, osade või eraldi seadmestike registreerimist, müüki, kasutuselevõtmist või teel liiklemist põhjustel, mis on seotud nende konstruktsiooni ja töötamise käesoleva direktiiviga hõlmatud aspektidega, kui need vastavad direktiivi nõuetele.”\n5 Sama direktiivi artikli 9 „Sõidukeid käsitlevad erisätted” lõike 1 punktis a on sätestatud:\n„Liikmesriigid annavad EÜ tüübikinnituse:\na) sõidukitüübile, mis vastab teatmikus esitatud andmetele ja IV lisas loetletud asjakohastes õigustloovates aktides täpsustatud tehnilistele nõuetele”.\n6 Kõnelause direktiivi IV lisa I osa sisaldab loetelu nn üksikdirektiividest, mis kehtestavad EÜ tüübikinnituse konkreetsed tehnilised nõuded.\n7 Direktiivi 2007/46 artikli 18 „Vastavustunnistus” lõike 1 esimeses lõigus on ette nähtud:\n„Tootja kui sõiduki EÜ tüübikinnituse omanik annab välja vastavustunnistuse, mis on kaasas iga komplektse, mittekomplektse või komplekteeritud sõidukiga, mis on toodetud vastavuses kinnitatud sõidukitüübiga.”\n8 Direktiivi artikli 26 „Sõidukite registreerimine, müük ja kasutuselevõtmine” lõike 1 esimeses lõigus on ette nähtud:\n„Ilma et see piiraks artiklite 29 ja 30 sätete kohaldamist, registreerivad liikmesriigid ning lubavad müüa ja kasutusele võtta vaid sõidukeid, millel on kaasas vastavalt artiklile 18 väljastatud kehtiv vastavustunnistus.”\n9 Sama direktiivi I lisa kannab pealkirja „Sõidukite EÜ tüübikinnituseks vajalike andmete täielik loend”. Kõnealuse lisa punktis 1 „Sõiduki konstruktsiooni üldised karakteristikud” on ette nähtud:\n1.8. Rooli asukoht: paremal/vasakul (1)\n1.8.1 Sõiduk on mõeldud kasutamiseks parem-/vasakpoolse liikluse korral (1)\nI lisa selgitavad märkused on sõnastatud järgmiselt:\n„(1) Mittesobiv läbi kriipsutada (võib esineda juhtumeid, kus ei tule midagi läbi kriipsutada, sest sobivaid on rohkem kui üks).”\n10 Direktiivi III lisa on pealkirjastatud „Teatis sõiduki EÜ tüübikinnituse kohta”. Selle lisa punktis 1 „Sõiduki konstruktsiooni üldised karakteristikud” on sätestatud:\nKõnealuse III lisa punkti 1 viidet (1) puudutav selgitav märkus on sama mis I lisa punkti 1 puudutav selgitav märkus, nagu on välja toodud käesoleva kohtuotsuse punktis 9.\n11 Direktiivi 2007/46 IX lisa, mis asendati komisjoni 7. mai 2009. aasta määrusega (EÜ) nr 385/2009 (ELT L 118, lk 13), et kohandada seda teaduse ja tehnika arenguga, kannab pealkirja „EÜ vastavussertifikaat”. Selle lisa punkt 0 „Eesmärgid” on sõnastatud järgmiselt:\n„Vastavussertifikaadi väljaandmisega kinnitab sõidukitootja ostjale, et omandatud sõiduk vastab selle tootmise ajal Euroopa Liidus kehtivatele õigusaktidele.\nPeale selle saavad liikmesriikide pädevad asutused vastavussertifikaadi abil registreerida sõiduki, ilma et nad peaksid nõudma registreerimise taotlejalt muid tehnilisi dokumente.\n12 Sertifikaadi lehekülg 1 sisaldab järgmist märkust:\n„Allakirjutanu [...] tõendab käesolevaga, et sõiduk:\nvastab kõikides aspektides tüübile, mida on kirjeldatud tüübikinnituses [...], ning et\nsõiduki võib registreerida liikmesriikides, kus on parem-/vasakpoolne [...] liiklus [...]”.\n13 Direktiivi 2007/46 IX lisa puudutavate selgitavate märkuste punktides b ja d on ette nähtud:\n„b) Märkida, kas sõiduk sobib kasutamiseks kas parem- või vasakpoolses liikluses või nii parem- kui ka vasakpoolses liikluses.\nd) See ei piira liikmesriikide õigust nõuda tehnilisi muudatusi, et sõidukit oleks võimalik registreerida muus kui ettenähtud liikmesriigis, kui liiklussüsteem on vastupidine.”\n14 Direktiiv 70/311 on üks direktiivi 2007/46 IV lisas osundatud üksikdirektiividest. Direktiivi 70/311 artiklis 2a, mis lisati direktiivile aktiga Taani Kuningriigi, Iirimaa ning Suurbritannia ja Põhja‑Iiri Ühendkuningriigi ühinemistingimuste ja asutamislepingutes tehtavate muudatuste kohta (EÜT 1972, L 73, lk 14), on sätestatud:\n„Ükski liikmesriik ei või keelata sõiduki müüki, registreerimist, kasutuselevõttu ega kasutamist põhjendusel, mis on seotud selle roolisüsteemiga, kui see süsteem vastab lisas sätestatud nõuetele.”\n15 Selle direktiivi I lisa kannab pealkirja „Reguleerimisala, mõisted, EÜ tüübikinnituse taotlemine, EÜ tüübikinnituse andmine, konstruktsiooninõuded, katsetamisnõuded, tüübi ja tüübikinnituse muudatused, toodangu vastavus”.\n16 Nimetatud lisa punkt 1.3 on sõnastatud järgmiselt:\nJuhtimisseadmestik – kõik seadmed, mille ülesanne on kindlaks määrata sõiduki liikumissuund.\nJuhtimisseadmestik koosneb järgmistest osadest:\n– energiavarustusseade, kui see on olemas”.\n17 Kõnealuse lisa punkt 4.1.1 sätestab:\n„Juhtimisseadmestik peab tagama sõiduki hõlpsa ja turvalise juhtimise kuni ettenähtud maksimumkiiruseni [...]”.\n18 Direktiivi 70/311 I lisa 1. liide on pealkirjastatud „Teatis [...] sõiduki juhtimisseadmestiku EÜ tüübikinnituse kohta nõukogu direktiivi 70/156/EMÜ [...] I lisa kohaselt”. Selle liite punktis 1 „Sõiduki ehituse üldised karakteristikud” on sätestatud:\n1.8. Rooli asukoht: vasakul/paremal [...]\n19 Liiklusohutuse õigusliku raamistiku Leedus kehtestab liiklusohutuse seadus (Žin, 2000, nr 92‑2883), mille uus redaktsioon jõustus 1. juulil 2008.\n20 Selle seaduse § 25 lõikes 4 on sätestatud:\n„Avalikul teel on keelatud sõita mootorsõidukitega, mis on mõeldud sõitmiseks sõidutee vasakul poolel ja/või mille rool on paremal, v.a juhul, kui need on registreeritud Leedu Vabariigis enne 1. maid 1993 või kui need on kas konstruktsiooni või varustuse poolest mõeldud täitma eriotstarvet. Seda keeldu ei kohaldata ajutiselt (kuni 90 päeva aastas) välismaalaste suhtes, kes saabusid Leedu Vabariiki välisriigis registreeritud sõidukiga ja kellel ei ole Leedu Vabariigi tähtajalist või alalist elamisluba, samuti Leedu kodanike suhtes, kelle alaline elukoht on välisriigis, ega sõidukite suhtes, mis kuuluvad vastavalt õigusaktidele ajalooliste sõidukite kategooriasse”.\n21 Sama seaduse § 27 lõigetes 1 ja 2 on ette nähtud:\n„1. Avalikul teel on Leedus lubatud sõita mootorsõidukitel ja nende haagistel, mis on nõuetekohaselt registreeritud. Kohustust registreerida mootorsõiduk Leedu Vabariigis ei kohaldata ajutiselt (kuni 90 päeva aastas) välismaalaste suhtes, kes saabusid Leedu Vabariiki välisriigis registreeritud sõidukiga ja kellel ei ole Leedu Vabariigi tähtajalist või alalist elamisluba või kellel on EL elamisluba, samuti Leedu kodanike suhtes, kelle alaline elukoht on välisriigis.\n2. [...] Leedu Vabariigis ei registreerita mootorsõidukeid, mis on konstrueeritud sõitma sõidutee vasakul poolel ja/või mille rool on paremal, v.a juhul, kui tegemist on ajalooliste sõidukite ja eriotstarbeliste sõidukitega.”\n22 Kommunikatsiooniministeeriumi juures asuva riikliku maanteetranspordi inspektsiooni direktori 29. juuli 2008. aasta määruse nr 2B‑290 IV peatükis, mis puudutab roolisüsteemi üldise paigalduse tingimusi, on ette nähtud:\n„Sõiduki roolisüsteem ei tohi olla salongis/kabiinis paigaldatud paremale poole, v.a autodel, mis on registreeritud Leedus enne 1. maid 1993, või sõidukitel, mille suhtes kehtib registreerimise erikord.”\n23 Kommunikatsiooniministeeriumi juures asuva riikliku maanteetranspordi inspektsiooni direktori 23. detsembri 2008. aasta määruse nr 2B‑515, mis käsitleb mootorsõidukite ja haagiste tootmist ja ümberehitust ning selliste mootorsõidukite ja haagiste, millega avalikul teel sõitmine on keelatud, remondile ja tehnoülevaatusele esitatavate nõuete ja menetluste vastuvõtmist, punktis 28 on kehtestatud nõuded sõiduki rooli ümbertõstmisele paremalt vasakule:\n„Sõidukite roolisüsteemi ümbertõstmine paremalt vasakule on lubatud järgmistel juhtudel:\nsõiduki ümberehitus toimub tootja poolt heaks kiidetud töökojas;\n24 Eeltoodud õigusnormidest nähtub, et sõiduki registreerimiseks Leedus peab roolisüsteem asetsema sõidukis vasakul või tuleb see nimetatud poolele ümber tõsta, kui roolisüsteem asus varem paremal.\n25 Komisjon on viimastel aastatel saanud hulga kaebusi isikutelt, kes on Ühendkuningriigist ja Iirimaalt ostnud vasakpoolseks liikluseks mõeldud sõiduautosid ning kes saavad lasta need sõidukid registreerida Leedus üksnes tingimusel, et sõiduki rool tõstetakse ümber vasakule. Komisjon leidis, et see tingimus on vastuolus direktiivi 2007/46 artikli 4 lõikega 3 ja direktiivi 70/311 artikliga 2a, ning saatis Leedu Vabariigile 3. novembril 2009 märgukirja. Komisjoni hinnangul tuleneb kõnealustest sätetest, et liikmesriigid on kohustatud registreerima uue sõiduki, mis vastab nendes direktiivides ette nähtud tehnilistele nõuetele muu hulgas selle roolisüsteemi osas.\n26 Leedu ametivõimud vastasid märgukirjale 5. jaanuari 2010. aasta kirjaga, väites, et Leedu õigusnormidega kehtestatud tingimus on ainus sobiv ja proportsionaalne meede liiklusohutuse tagamiseks ning liiklejate elu ja tervise kaitseks. Seega on tegemist ülekaaluka üldise huviga, mistõttu kaupade vaba liikumise piirang on põhjendatud. Lisaks ei kohusta direktiivid 2007/46 ja 70/311 liikmesriike registreerima uusi sõidukeid, mille roolisüsteem vastab nende direktiivide nõuetele, ilma et võetaks arvesse sõiduki poolt, kuhu see süsteem on paigutatud.\n27 Komisjon edastas 25. novembril 2010 Leedu ametivõimudele põhjendatud arvamuse, milles ta märkis, et kõnealune ülekaalukas üldine huvi ei ole piisav põhjendus, et teha takistusi paremal asuva roolisüsteemiga uute sõidukite registreerimisele. Komisjon kordas oma argumente, mille kohaselt ei saa sõiduki registreerimata jätmist põhjendada poolega, kus asub selle roolisüsteem, kui sõiduk vastab tehnilistele nõuetele, mis on kehtestatud eelmainitud direktiivides, mille sätteid kohaldatakse olenemata teepoolest, kus toimub liiklus.\n28 Leedu ametivõimud vastasid põhjendatud arvamusele 19. jaanuaril 2011, väites, et kõnealused siseriiklikud õigusnormid põhinevad liiklusohutuse kaalutlustel ning neil ei ole direktiivides 2007/46 ja 70/311 ette nähtud tehniliste nõuetega mingit seost. Kõnealused õigusnormid paiknevad seega väljaspool nende direktiivide raamistikku ning neid tuleb hinnata üksnes ELTL artiklite 34 ja 36 alusel. Asjaomased õigusnormid ei riku kaupade vaba liikumise eeskirju, sest paremal asuva roolisüsteemiga sõiduautode import, eksport, müük ja transiit on Leedu territooriumil lubatud.\n29 Igal juhul on kõnealune meede sobiv liiklusohutuse eesmärgi saavutamiseks, kui võtta arvesse Leedu teedevõrgu olukorda, surmaga lõppenud liiklusõnnetuste arvu ning teedel liiklevate sõidukite hulka ja vanust. Samuti on see meede proportsionaalne, arvestades asjaoluga, et lubatud on kasutada paremal asuva roolisüsteemiga sõidukeid, mis on registreeritud enne 1993. aastat, samuti ajutiselt Leedu territooriumil viibivaid sõidukeid, ajaloolisi sõidukeid ja eriotstarbelisi sõidukeid.\n30 Pärast selle argumentatsiooniga tutvumist otsustas komisjon esitada käesoleva hagi.\n31 Euroopa Kohtu presidendi 20. juuni 2012. aasta määrusega anti Eesti Vabariigile, Läti Vabariigile ja Poola Vabariigile luba astuda menetlusse Leedu Vabariigi nõuete toetuseks.\n32 Kõigepealt tuleb märkida, et komisjon eristab oma hagis uusi sõiduautosid, mille puhul tuleb kõne all olevat siseriiklikku meedet hinnata direktiivide 2007/46 ja 70/311 alusel, ning varem teises liikmesriigis registreeritud sõidukeid, mille osas tuleb hinnang anda ELTL artikli 34 alusel. Euroopa Kohus järgib oma arutluses seda vahetegemist.\nDirektiivide 2007/46 ja 70/311 kohaldamine uute sõiduautode suhtes\n33 Komisjon väidab sisuliselt, et direktiivid 70/311 ja 2007/46 ning viimati nimetatud direktiivi IV lisas nimetatud üksikdirektiivid sätestavad ammendavalt tehnilised nõuded, millele uued sõiduautod peavad vastama, ning need ei jäta liikmesriikidele selles valdkonnas mingit kaalutlusõigust. Asjaomased tehnilised nõuded hõlmavad sõiduki roolisüsteemi selliselt, et siseriiklikes õigusnormides ette nähtud kohustus muuta selle süsteemi asukohta kujutab endast tehnilist laadi nõuet, mida liikmesriikidel ei ole õigust kehtestada. Komisjon lisab, et nende direktiividega kehtestatud tehniliste nõuete eesmärk on tagada liiklusohutuse kõrge tase.\n34 Komisjoni arvates tuleneb direktiivi 70/311 artikli 2a ja direktiivi 2007/46 artikli 4 lõike 3 sõnastusest, et poolt, kus asub sõiduki juhikoht, ei tule käsitada tehnilise nõudena uute sõidukite registreerimist puudutavate direktiivide tähenduses, mis on seotud sõiduki kohandamisega parem- või vasakpoolseks liikluseks. Direktiivide 2007/46 ja 70/311 mitmes sättes sisalduv viide „rooli asukoht […] paremal/vasakul” tähendab pelgalt seda, et sõiduki ehitus vastab roolisüsteemi osas neis direktiivides ette nähtud tehnilistele nõuetele, mis on seotud rooli asukohaga, ning see ei näita, et parempoolseks liikluseks peab rool asuma vasakul.\n35 Leedu valitsus, keda toetavad Eesti, Läti ja Poola valitsus, väidab, et paremal asuva roolisüsteemiga sõidukite registreerimise keeld ei ole seotud kaalutlustega, mis puudutavad nende sõidukite roolisüsteemi toimimist või kooskõla direktiivide 2007/46 ja 70/311 tehniliste nõuetega, vaid juhi võimalusega sõita taoliste sõidukitega parempoolse liiklusega teedel turvaliselt. Need direktiivid nägevat ette vaid eeskirjad sõidukite tootmise, kokkupaneku ja kinnituse kohta ning ei puuduta rooli asukohta, sest see ei ole seotud sõidukile esitatava tehnilise nõudega, vaid liiklusohutusega, mis kuulub suures osas liikmesriikide pädevusse.\n36 Tehniliste nõuete eesmärk on samuti liiklusohutus, kuid need ei ole selle ohutuse tagamise ainsad meetmed. Seega ei kuulu asjaomane siseriiklik meede nimetatud direktiivide kohaldamisalasse ning uute või kasutatud sõidukite osas tuleb seda hinnata ELTL artiklite 34 ja 36 aspektist. Kui see meede kujutaks endast kaupade vaba liikumise põhimõtte piirangut, siis oleks ta siiski põhjendatud liiklusohutuse ülekaaluka üldise huviga.\n37 Leedu valitsuse arvates eristavad direktiivi 2007/46 I ja III lisa punktid 1.8 ja 1.8.1 ning direktiivi 70/311 I lisa 1. liite punkt 1.8 sõidukeid selle alusel, kas need on ette nähtud parem- või vasakpoolseks liikluseks. Ükski nende direktiivide säte ei võimalda kinnitada, et liikmesriigil on kohustus sõiduk registreerida, ilma et ta võiks arvesse võtta selles riigis kehtestatud liiklussüsteemi. Lisaks võimaldavad direktiivi 2007/46 IX lisa punkti d selgitavad märkused liikmesriigil, kus parempoolne liiklus on kohustuslik, kehtestada kohustus tõsta rool enne sõiduki registreerimist üle vasakule poole.\n38 Eeltoodud argumentide kõrvutamisest nähtub, et poolte seisukohtade peamine lahknevus seisneb küsimuses, kas sõiduki juhikoha asukoht kuulub direktiividega 2007/46 ja 70/311 loodud ühtlustatud raamistikku või see ei ole kõnealuse ühtlustamisega hõlmatud, nii et liikmesriikidel on õigus kehtestada uue sõiduki registreerimisel nende territooriumil turvalisuse huvides kohustus tõsta sõiduki juhikoht ümber liikluseks kasutatava teepoole suhtes vastaspoolele.\n39 Selles osas tuleb märkida, et nagu ilmneb direktiivi 2007/46 artiklist 1 koosmõjus selle põhjendustega 2, 3 ja 14, kehtestas kõnealune direktiiv ehk nn raamdirektiiv uute sõidukite ühtse tüübikinnitusmenetluse, mis nende sõidukite tehniliste omaduste ning nende ehitust ja töötamist käsitlevate tehniliste erinõuete osas – mis on sätestatud selle direktiivi IV lisas loetletud üksikdirektiividega – põhineb täieliku ühtlustamise põhimõttel.\n40 Eespool viidatud sätetest tuleneb, et ühtlustatud raamistiku eesmärk on siseturu loomine ja toimimine, soovides tagada liiklusohutuse kõrget taset, mille kindlustab eelkõige sõidukite ehitust käsitlevate tehniliste nõuete täielik ühtlustamine.\n41 Direktiivi 2007/46 artikli 4 lõikes 3 on sätestatud, et liikmesriigid ei tohi mingil moel takistada muu hulgas sõidukite registreerimist põhjustel, mis on eelkõige seotud nende konstruktsiooni nimetatud direktiiviga hõlmatud aspektidega, kui need vastavad direktiivi nõuetele.\n42 Roolisüsteem ja sellele vastavalt ka juhikoha kui asjaomase süsteemi osa asukoht on sõiduki ülesehituse põhielemendid.\n43 Kuigi direktiivid 2007/46 ja 70/311 ei määra kindlaks sõiduki juhikoha asukohta, sätestades näiteks, et see peab alati asuma liikluseks kasutatava teepoole suhtes vastaspoolel, ei tulene neist direktiividest ka seda, et nimetatud aspekt ei kuulu nende kohaldamisalasse. Tuleb asuda seisukohale, et liidu seadusandja on selles osas andnud sõiduautode tootjatele vabaduse, mida siseriiklikud õigusnormid ei saa ära kaotada ega takistada.\n44 Sõidukite roolisüsteem on konkreetselt direktiivi 70/311 ese, selle artikkel 2a seab liikmesriikidele kohustuse mitte keelata muu hulgas sõiduki registreerimist „põhjendusel, mis on seotud selle roolisüsteemiga”, kui see süsteem vastab kõnealuse direktiivi nõuetele.\n45 Nimetatud artiklis 2a sisalduv keeld registreerimisest keelduda on kategooriline ja üldine ning sõnastus „põhjendusel, mis on seotud selle roolisüsteemiga”, on sisu poolest selge, sest määratlus „roolisüsteem” hõlmab ka juhikoha ehk sõiduki rooli asukoha, mis on roolisüsteemi osa.\n46 Artikkel 2a lisati direktiivile 70/311 aktiga eeskätt Iirimaa ning Suurbritannia ja Põhja‑Iiri Ühendkuningriigi – need olid sel ajal ainsad vasakpoolse liiklusega liikmesriigid – Euroopa Ühendustega ühinemise tingimuste kohta, ilma et oleks täiendatud selle direktiivi I lisas sisalduvat nõuete loetelu.\n47 Selles kontekstis ei saaks mõistlikult arvata, et liidu seadusandja ei olnud teadlik asjaolust, et selliste liikmesriikide liitumine, kelle territooriumil toimib vasakpoolne liiklus ja kellest üks toodab sõiduautosid, mille juhikoht asub paremal, võib siseturu süsteemis, mis sisaldab vaba liikumise õigust, mõjutada juhtimisharjumusi, või isegi kujutada endast teatavat liiklusega seotud riski. Vastupidi, tuleb järeldada, et seadusandja on seda võimalikku riski arvesse võtnud ja langetanud valiku direktiivi 70/311 artikli 2a vastuvõtmise kasuks.\n48 Nendest kaalutlustest tuleneb, et direktiivide 2007/46 ja 70/311 teatavates artiklites sisalduv viide „rooli asukoht […] vasakul/paremal”, mis tuleb ära näidata teatises sõiduki tüübikinnituse kohta, ning märge, mis tuleb teha vastavussertifikaadile, mille kohaselt sõiduk „sobib kasutamiseks” kas parem- või vasakpoolses liikluses, ei saa silmas pidada sõiduki ehituse põhielemente, nagu rooli asukoht, vaid ainult muid elemente, nagu sõidukite valgustusseadmed ja klaasipuhastid või tahavaateseadmed.\n49 Sama järeldus kehtib direktiivi 2007/46 IX lisa punkti d selgitavate märkuste suhtes, mille kohaselt juhul, kui ostja valib sellise sõiduki, ei piira tootja deklaratsioon vastavussertifikaadis liikmesriikide õigust nõuda sõiduki registreerimiseks selle „tehnilisi muudatusi”.\n50 Nagu on märkinud kohtujurist oma ettepaneku punktis 48, ei tohi kohandused, mida võidakse nõuda, puudutada juhikoha ümberpaigutamist, sest see kujutaks endast olulist sekkumist sõiduki ülesehitusse, mis oleks vastuolus direktiivi 70/311 sõnastuse ja eesmärgiga; need kohandused võivad puudutada üksnes väiksema ulatusega sekkumisi nagu sellised, millele on viidatud käesoleva kohtuotsuse punktis 48.\n51 Peale selle ei saa nõustuda väitega, mille kohaselt kuuluvad direktiivi 70/311 artiklis 2a sisalduva registreerimisest keeldumise keelu alla ainult need põhjendused, mis on seotud tehnilist laadi nõuetega, mitte aga liiklusohutuse tagamist käsitlevad põhjendused. Esiteks, nagu märgib õigesti komisjon, on uute autode tüübikinnituse tarbeks direktiivides määratletud tehniliste nõuete eesmärk tagada liiklusohutuse kõrge tase, mistõttu ei saaks direktiivi 70/311 artiklis 2a sätestatud keelu ulatust piirata muude põhjustega kui liiklusohutusega seotud põhjused. Teiseks jätaks Poola ja Leedu valitsuse toetatud tõlgendus artikli 2a ilma selle kasulikust mõjust, sest kõnealune tõlgendus võimaldaks takistada tehnilistele nõuetele vastavate uute sõidukite registreerimist põhjustel, mis on seotud liiklusohutusega, mida need tehnilised nõuded just nimelt tagavad.\n52 Seega tuleb järeldada, et juhikoha kui sõiduki roolisüsteemi olulise osa ümberpaigutamine kuulub direktiividega 2007/46 ja 70/311 kehtestatud ühtlustamise alla, mistõttu ei või liikmesriigid uue sõiduki registreerimiseks nende territooriumil nõuda turvalisuse kaalutlustel, et selle sõiduki juhikoht tõstetaks ümber liikluseks kasutatava teepoole suhtes vastaspoolele.\nELTL artikli 34 kohaldamine varem teises liikmesriigis registreeritud sõiduautode suhtes\n53 Komisjon märgib, et varem teises liikmesriigis registreeritud sõidukite registreerimine ei ole hõlmatud liidu teisese õigusega, vaid kaupade vaba liikumise valdkonna esmase õiguse normidega. Komisjon leiab, et vaidlusalused siseriiklikud õigusnormid, olgugi et neid kohaldatakse vahet tegemata kõikide sõidukite suhtes, on koguseliste impordipiirangutega samaväärse toimega meetmed, sest nende eesmärk või tagajärg on teistest liikmesriikidest pärinevate kaupade ebasoodsam kohtlemine.\n54 Komisjon väidab, et kõne all olevad õigusnormid ei ole taotletava liiklusohutuse saavutamiseks sobivad, võttes arvesse teisi olulisi tegureid, mis seda ohutust mõjutavad. Komisjoni arvates ei sõltu liiklusohutuse tase poolest, kus paikneb sõiduki roolisüsteem, vaid autojuhtide käitumisest ja kogemustest ning teede ja sõidukite seisukorrast. Igal juhul ei ole kõnealune meede proportsionaalne, sest taotletud eesmärki võiks saavutada muude, vähem piiravate meetmetega, nagu täiendavate tahavaatepeeglite paigaldamine ning valgustusseadmete ja klaasipuhastite kohandamine.\n55 Leedu valitsus leiab, et vaidlusalused õigusnormid on põhjendatud liiklusohutuse seisukohast, mida Euroopa Kohtu praktikas peetakse ülekaaluka üldise huvi nõudeks, et kaitsta liiklejate elu ja tervist.\n56 Leedu valitsuse arvates on kõnealused õigusnormid taotletava eesmärgi saavutamiseks sellest aspektist vaadates sobivad, võttes arvesse asjaolu, et kui liiklus on parempoolne, siis on paremal asuva rooliga sõiduki juhil märkimisväärselt väiksem nägemisulatus võrreldes vasakul asuva rooliga sõiduki juhi omaga, komisjon ei vaidlusta seda asjaolu. See kujutab endast ohtu liiklusohutusele, mille kaitse tase kuulub liikmesriikide kaalutlusõiguse alla. Lisaks on kõnealune meede proportsionaalne. Komisjoni pakutud alternatiivsed meetmed on kas täiesti ebaproportsionaalsed, kui mitte ohtlikud, või ei kindlusta võrdväärset kaitse taset.\n57 Võttes arvesse Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikat, kujutavad vaidlusalused õigusnormid endast koguseliste impordipiirangutega samaväärseid meetmeid, mis on ELTL artikliga 34 keelatud, kuivõrd need õigusnormid takistavad paremal asuva juhikohaga sõidukite, mis on õiguspäraselt toodetud ja registreeritud muudes liikmesriikides kui Leedu Vabariik, pääsu Leedu turule (vt selle kohtupraktika algupära kohta 11. juuli 1974. aasta otsus kohtuasjas 8/74: Dassonville, EKL 1974, lk 837, punkt 5; 20. veebruari 1979. aasta otsus kohtuasjas 120/78: Rewe-Zentral (nn Cassis de Dijon’i kohtuotsus), EKL 1979, lk 649, punkt 14, ja hiljutine 10. veebruari 2009. aasta otsus kohtuasjas C‑110/05: komisjon vs. Itaalia, EKL 2009, lk I‑519, punkt 58).\n58 Vastavalt samale kohtupraktikale võib selliseid õigusnorme põhjendada kohustuslike nõuetega, kui need on taotletava eesmärgi saavutamiseks sobivad ega lähe kaugemale sellest, mis on eesmärgi saavutamiseks vajalik (eespool viidatud kohtuotsus komisjon vs. Itaalia, punkt 59 ja seal viidatud kohtupraktika).\n59 Leedu valitsus osutab kõne all olevate õigusnormide põhjendusena vajadusele tagada liiklusohutus, mille puhul on selge, et see on kohtupraktika kohaselt ülekaalukas üldine huvi, millega võib põhjendada kaupade vaba liikumise piirangut (eespool viidatud kohtuotsus komisjon vs. Itaalia, punkt 60 ja seal viidatud kohtupraktika).\n60 Tuleb meenutada, et samuti vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale on Euroopa Liidu tasandil täieliku ühtlustamise puudumisel – nagu on olukord teises liikmesriigis juba registreeritud sõidukite registreerimise puhul – liikmesriikide otsustada, millisel tasemel nad soovivad tagada liiklusohutust oma territooriumil, arvestades seejuures kaupade vaba liikumise nõuetega liidu piires. Selles osas on pädevate siseriiklike ametiasutuste ülesanne tõendada, et nende õigusaktid on taotletava eesmärgi saavutamiseks sobivad ega lähe kaugemale sellest, mis on eesmärgi saavutamiseks vajalik (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus komisjon vs. Itaalia, punktid 61 ja 62 ning seal viidatud kohtupraktika).\n61 Mis puudutab esiteks kõne all olevate õigusnormide sobivust, siis väidab Leedu valitsus, et rooli paiknemine samal pool liikluseks kasutatava teepoolega vähendab juhi nägemisulatust, teeb möödasõidud ja manöövrid märkimisväärselt keerulisemaks, eelkõige kahesuunalistel eraldusribata teedel nagu sellised, mis moodustavad suurema osa Leedu teedevõrgust, ning suurendab seega liiklusõnnetuste riski.\n62 Selles osas tuleb sedastada, et siseriiklikud õigusnormid, mis keelavad liikmesriigi territooriumil registreerida sõidukit, mille roolisüsteem paikneb samal pool liikluseks kasutatava teepoolega, võivad vähendada kõnealuses liikmesriigis liiklevate selliste sõidukite hulka ning järelikult liiklusega seotud riski. Mis puutub sellisesse riski, siis see vastab tavapärasele kogemusele, mille kohaselt on rooli asukoht otseselt seotud juhi nägemisulatusega, ning lisaks kinnitab seda sõiduautode tootjate ja edasimüüjate väljakujunenud praktika, mis seisneb põhimõtteliselt selles, et igas riigis pakutakse sõidukeid, mille rool paikneb liikluseks kasutatava teepoole suhtes vastaspoolel.\n63 Teiseks, mis puudutab küsimust, kas asjaomased õigusnormid ei lähe kaugemale sellest, mis on eesmärgi saavutamiseks vajalik, siis väidab Leedu valitsus, et ükski muu abinõu ja asendav tehniline meede ei kindlusta kõne all oleva meetmega samaväärse kaitse taset liiklusohtude osas, mida toob endaga kaasa rooli asetsemine paremal.\n64 Selles suhtes tuleb kõigepealt märkida, et oht, mida sisaldab endas paremal asuva rooliga sõidukite liiklemine Leedu territooriumil, on samasugune, kui need sõidukid oleksid uued või varem teises liikmesriigis registreeritud. Uute sõidukite osas on käesoleva kohtuotsuse punktis 47 sedastatud, et seadusandja on seda võimalikku riski direktiivi 70/311 artikli 2a vastuvõtmisel arvesse võtnud.\n65 Järgnevalt tuleb märkida, et vaidlusalused õigusnormid näevad ette erandid paremal asuva rooliga sõidukite kasutamisele isikute puhul, kes elavad teistes liikmesriikides, näiteks turistid, ja kes viibivad Leedus piiratud ajavahemiku jooksul, ning sõidukite puhul, mis on selles liikmesriigis registreeritud enne 1993. aastat, mis näitab, et need õigusnormid tolereerivad sellisest liiklusest lähtuvat ohtu. Liiklusohutuses tekkinud oht on sellisel juhtumil sama, seda enam, et Leedu territooriumi külastajate vool jätkub ning et seda ohtu ei saa pidada väiksemaks põhjusel, et külastajad, kes viibivad sellise sõidukiga Leedu territooriumil lühikest aega, hakkavad sõitma palju ettevaatlikumalt kui isikud, kelle sõiduk on selles liikmesriigis registreeritud. Samuti ei aita selle ohu vähendamisele kaasa enne 1993. aastat registreeritud sõidukite vananemine.\n66 Lisaks on vastavalt Euroopa Kohtu käsutuses olevale teabele 22‑s liikmesriigis ehk enamikus liikmesriikides kas sõnaselgelt lubatud registreerida sõidukeid, mille juhikoht paikneb samal pool liikluseks kasutatava teepoolega, või seda tolereeritakse, kuigi teatavates liikmesriikides on teedevõrgu seisukord võrreldav Leedu Vabariigi omaga (vt analoogia alusel 28. jaanuari 2010. aasta otsus kohtuasjas C‑333/08: komisjon vs. Prantsusmaa, EKL 2010, lk I‑757, punkt 105).\n67 Peale selle tuleb märkida, et Leedu valitsuse poolt esile toodud statistilised andmed, mis puudutavad Leedu teedevõrgus toimunud surmaga lõppenud õnnetusi, ei kinnita piisavat seost õnnetuste arvu ja paremal asuva juhikohaga sõidukite osaluse vahel neis õnnetustes. Lisaks ei saa asjakohasteks teguriteks pidada seda, et Leedu Vabariigi eripära on väga suur registreeritud autode hulk tuhande elaniku kohta ning asjaolu, et Leedus on üks liidu vanimaid sõidukiparke.\n68 Lõpetuseks on oluline rõhutada, et kaupade vaba liikumise suhtes eksisteerib kõne all olevast meetmest vähem koormavaid abinõusid ja meetmeid, mis sobivad samas märkimisväärselt vähendama ohtu, mida võib endaga kaasa tuua selliste sõidukite liiklemine, mille rool paikneb samal pool liikluseks kasutatava teepoolega. Esmajoones on tähtis rõhutada, et liikmesriikidel on kaalutlusõigus kehtestada meetmeid – sealhulgas komisjoni poolt pakutuid –, mis on tehnika taseme kohaselt sobivad, et tagada sellise sõiduki juhile, mille rool paikneb samal pool liikluseks kasutatava teepoolega, piisav nähtavus nii taha kui ka ette.\n69 Seepärast ei ilmne eespool toodud kaalutlusi arvesse võttes ja vastupidi eespool viidatud kohtuotsuse komisjon vs. Itaalia aluseks olnud olukorrale, et kõne all olevat meedet võiks pidada vajalikuks taotletava eesmärgi saavutamiseks. Arvestades eeltoodud kaalutlusi ei ole kõne all olev meede kooskõlas proportsionaalsuse põhimõttega.\n70 Seega tuleb tuvastada, et vastavalt komisjoni hagiavaldusele on Leedu Vabariik rikkunud oma kohustusi.\n71 Euroopa Kohtu kodukorra artikli 138 lõike 1 alusel on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Kuna komisjon on kohtukulude hüvitamist nõudnud ja Leedu Vabariik on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb kohtukulud temalt välja mõista. Vastavalt kodukorra artikli 140 lõikele 1, mille kohaselt kannavad menetlusse astuvad liikmesriigid ise oma kohtukulud, tuleb jätta Eesti Vabariigi, Läti Vabariigi ja Poola Vabariigi kohtukulud nende endi kanda.


SETU VANADE SÕLGEDE UURIMINE ERM-s(EESTI RAHVA MUUSEUMIS) – EHE ELO KÄSITÖÖ HÕBEEHTED JA ÕLIMAALID\nKuna sain juba eelmise aasta 2020 detsembris oma elu esimese setu hõbedast suursõle tellimuse,(tere, Mount Everest!) siis sain aru, et kõikvõimalike setu kultuuri ja eesti rahvuslikke ehteid kajastavate raamatute, internetist nähtud piltide ja videote, muuseumi vitriini tagant nähtud, seto sündmustel kohatud ja tuttavate sõlgede nägemisest üksi ei piisa. Olen ka varem aeg-ajalt ERM-i kogudes olevaid ajaloolisi ehteid uurinud, aga just piltide kaudu. Nüüd sain aru, et see pole ikka see, tuu olõ-i tuu, tuleb minna ise kohale! Oma silm on kuningas!\nERM A 632:142\nKui muis.ee lehelt olin kõik võimalikult erilised ja kõik kõige suuremad setu sõled välja valinud(muis on küll liiga keeruline), saatsin nimekirja paar päeva ette ERMi uurimissaali, kes siis mu soovi kinnitas. Korraga saab võtta välja teatud arvu(15 tk) ehteid. Esimesel korral sain aru, et see pildistamine, joonistamine, mõõtmine ja uurimine-puurimine on nii intensiivne töö, et ega rohkem korraga poleks jaksanudki. Aga teisel korral olin kaval ja tegin kohe kaks nimekirja, igaks juhuks. Ja kui olin esimese portsuga hakkama saanud ja hinge tõmbasin ja Ermi ääretusse restoraniavarusse sööma kadusin, siis vahepeal oli muuseumitöötaja nii kena, et otsis ka teise nimekirja ehted välja.\n...ja veel seto hõbesõlgi Eesti Rahva Muuseumis(mõni oli hõbetatud ka, aga enamus hõbedast. Vanasti küll kasutati madalama prooviga hõbedat kui tänapäeval)\nÜlemine foto - ERM A 632 142 - 9\nERM-is panin siis valged kindad kätte, hingasin sügavalt sisse ja võtsin vana ja auväärse muistse sõle oma tänapäeva nutiajastu näppude vahele. (Kas käsitööoskused kaovad varsti täiesti ära? Ma loodan küll, et mitte!). Hiljem töötuhinas suurem aukartus vanade meistrite töö vastu kadus, imetlus aga jäi:).\nMilline see setu sõlg, seto sõlg, seto suursõlg, suur sõlg, seto hõpõsõlg - hääl latsõl mitu nimme! - siis ikkagi on? Määne tuu seto sõlg sis iks om?\nSetu sõlg on Eesti sõlgedest tavaliselt kõige suurema läbimõõduga ja kõige kõrgema kuhikuga. (kuigi Viljandimaa sõled võivad olla samuti läbimõõdult sama suured, aga nende kuhik on madalam). Setu sõlg on SUUR(läbimõõt 20 cm on tavaline ja võib küündida isegi üüratute 35,8 cm-ni) ja KÕRGE(tihti üle 10 cm). Tema graveering on teistsugune kui muudel Eestimaa sõlgedel. Setu sõle sõlesuu alla on tavaliselt(aga mitte alati!) graveeritud kahepäine kotkas-kroonukull või siis kahe peaga ilmalind, ilmatsirk-looja(tõlgendusi on mitmeid), linnu ja sõlesuu kohal on kroon(mida leiab ka Eestimaa teiste kihelkondade sõlgedel) ja paremal-vasakul on identsed rosetid(tavaliselt kuue- või kaheksanurksed ringis olevad geomeetrilised kujundid, mida võib ka pidada naise ja mehe kaitsemärkideks(Riitsaar 2002, 25), nende põhikujundite ümber ja vahel looklevad taimeväädid(klassikaliselt on see akantuseväät). Aga lähemalt jutustan setu sõle olemusest, põnevatest eranditest ja eri meistritest juba teises loos!\nPeab ütlema, et see on ikka täiesti, täiesti eri asi näha ehet fotolt või isegi muuseumivitriinist klaasi tagant või siis ise puudutada ja keerutada. Inimene küll näeb silmadega ja ideaalis ka südamega, aga puudutamine on ikkagi nii oluline, et aru saada, milline asi või maailm ikkagi on. Või teine inimene... Ehete uurimisel on suurim vahe selles, et fotol on kõik asjad kahemõõtmelised ja sa ei saa aru, kui suur ta tegelikult on ja alla ja taha ka ei näe. Aga siin nad nüüd on, lihast ja luust, päris!\nKõige vanem seto tüüpi hõbesõlg on teada 1808-1818 aastatest, Tartu meistri Loefströhmi poolt valmistatud(Kirme 1986, 96). Tema suurus oli kõigest tsillokõsõt 12,8 cm, aga hiljem hakkasid sõled kasvama! Mida suurem, seda uhkem, eks ole! Kui 19. sajandi alguses ja keskel näeb veel setu sõlgi läbimõõduga alla 15 cm, siis 1880-1890-ndail aastatel oli 20 cm juba tavaline ja Petseris ja Kolovina külas Setumaal valmistatud sõlgedel on see enamasti 22-27 cm.(Kirme 1986, 117). Seda aegadetagust kõige kõige vanemat sõlevanakest ei ole veel oma ihusilmaga näinud, ainult fotolt... aga oleks põnev küll! Aga õnneks on meil muuseumites hulk muid eri meistrite sõlgi ja pärandehted, mida kanda ja uurida.\nERM A301, meister Hagel 1866\nERM-i kõige suuremat seto sõlge(27 cm)(alumised fotod) kätte võttes olin ikka kõvasti üllatunud, et ta nii SUUR om! Ega need arvud ei kõnelegi midagi, aga alles ise kätte võttes saad aru. Eks see näitas ka kandja rikkust, aga kuna sõlg on rituaalmaagiline ehe, nii nagu kõik Eesti vanad ehted ja setu hõbeehted on veel paar põlve tagasi olnud, siis arvan, et suurem sõlg tõi ka naisele rohkem kaitset ja rohkem viljakust. Kõrgem kuhik tähendas ka kõrgemat elukaart. Seto suurõlg oli traditsiooniliselt viljakas eas abielunaise tunnus, temaga on viidud läbi ka parandavaid rituaale näiteks sõlge hoiti vees ja sellega pesti silmi või vastsündinut või haiget kohta. Tänapäeval on teada, et hõbe on tugevalt antibakteriaalne metall, nii et vanad kombed tunduvad igati põhjendatud. "Suurel sõlel on olnud oluline roll sünni-, pulma- ja matusekommetes."(Piho 2002, 11-14)\nERM-s olev kõige suurem setu sõlg(ülemised 2 fotot) on 27 cm läbimõõduga(kuigi mina mõõtsin 26,5 nagu kirjutatud asjatõendist näha:), aga setu sõled võivad küündida isegi kuni 35,8 cm-ni.\nPraegu seda kirjutades olen esimese tellitud setu sõle valmis saanud. Tema läbimõõt on 16,5 cm, kõrgus 6 cm ja ka see sõlg tundub ikka vaadates ja ette pannes SUUR! Tegelikult on ta setu sõlgedes keskmisema-väiksema suurusega. Kuna tema tellija on ka väiksemat kasvu habras naine, siis oli kliendi soov, et sõlg oleks ka tema mõõtu. Vanadelt fotodelt on näha pisikesi setu naisi üüratult suure sõlega, mis katab terve rinnaesise! Sõle valmistamine oli ikka suur väljakutse! Ehteid olen teinud peale ehtekooli oma 10 aastat, seto ehteid viimased kaks ja pool aastat. Nüüd on tunne, et viimased aastad olid valmistumine meistritööks ehk sõle tegemiseks:) Aga üks õige meister ei ole ega saa kunagi valmis, arenguruumi on lõpmatult ja alati. Klient jäi igatahes oma sõlega väga rahule ja oli rõõmus ja mina ka. Illos hõpõsõlg sai, umbe illos!\nEHE ELO valmistatud seto hõbesõlg 2021. Hõbe 925\nSõlgi uurides pildistasin kõiki iga nurga alt, ka seest ja detaile lähedalt, mõõtsin kõikide sõle osade kõrgused, laiused, läbimõõdud ja joonistasin erinevaid mustreid üles. Ehtemeistri jaoks on just see ruumiline nägemine kohutavalt oluline, sest ehted on ju kolmemõõtmelised. Tahtsin ka näha ja tunnetada, KUIDAS vanad meistrid on teinud, kuidas midagi lahendanud, kuidas graveerinud, milliste joontega. Nende mustreid maha joonistades sain aimu vanade meistrite mõtlemiset, mõnigi muster tundus nüüd arusaadav ja loogiline. Graveerimist vaadates oli äratundmise tunne. Sada ja rohkem aastat tagasi graveeriti täpselt samamoodi nagu mina praegu...muidugi on igal meistril oma käekiri ja siis on kaanonid, mida enamus meistreid jälgisid ja ka praegu jälgivad.\nMuuseumis seto sõlgi vaadates sain aru, et sõle kujusid on olnud ikka väga erinevaid. On väga sirgelt ja kolmnurkselt tõusva kuhikuga sõlgi ja on kumerama vormiga sõlgi ja ka eriti kumeraid(eriti Petseri-Kolovina meistrid). Mulle endale meeldivad rohkem kergelt kumerama kujuga sõled, kuna need tunduvad naiselikumad ja oli heameel, et ka minu esimene sõleklient nii mõtles. Aga see on muidugi iga sõlekandja otsustada, milline kuju tundub talle omane.\nSetu sõle valmimine. Graveerimine käib nende väikeste nugadega pildil paremal.\nSõlgi graveerides kopeerisid meistrid kaanoneid ja mustreid ja iseennast(oma vanu sõlgi:), aga vahel graveeriti ka, kas siis kliendi soovil või meistri loomelennust lähtudes, nt kulli asemele töötavad sepad või kaamel või elulill või kull maoga.... Ka kroone on olnud erisuguseid. Nii välisvorm võib olla erinev kui ka kroonide sisemine muster. Mummuridu välisäärel on ikka ainult üks, aga seespool võib pisemaid mummuridu olla isegi 4 rida. Üldiselt paistavad kõik sõled kaugelt traditsioonikohased, aga lähemalt uurides leiad palju põnevat ja omanäolist.\nSõlge - ja muid rahvuslikke hõbeehteid - võib teha mitut moodi. Võib valmistada täpselt kaanonite ja traditsioonide järgi ja teha mõne vana ehte koopia, mis on auväärne ja tänuväärne töö. Samas puudub selles nii ehte saaaja kui meistri isikupära. Mino miilest piäs üts seto hõpõsõlg iks ummamuudu olõma! See sõlg tuleb ju sulle! Ja su tütrele ja tütretütrele... Sõlg on isiklik asi, rituaalne ja maagiline ehe. Sõlg annab ikka nii palju setu naisele juurde, kohe tundub õige asi!:) Ennevanasti kandis sõlge ainult abielunaine, ta sai selle peale oma pulmaööd. Sõle kinkis kas peigmees või naise isa, tellis peigmehe isa, tütar võis pärida selle oma emalt, vanaemalt või saada ka kosilase emalt. Sõlg oli ka vanasti kallis asi, selle jaoks müüdi isegi lehm ära. Sõlg oli viljaka ea ja abielunaise tunnus, tähistas Naiseks ja Emaks olemist. Abielunaine kandis seda kuni vanima lapse abiellumiseni või kuni esimese lapselapse sündimiseni. Neiud võisid sõlge kanda kord siis, kui podruskitena(pruutneitsitena) ehk mõrsja kaaskonnana koos mõrsjaga läinud külalisi pulma kutsuma, peale seda, kui mõrsja oli kosjad vastu võtnud.\nTänapäeval on traditsioon muutunud, setu sõlest on saanud üldisemalt setu naise tunnus, kannavad ka kooselus elavad naised ja vallalised naised ja vanaemad. Ühelt poolt tuleb ikka vana traditsiooni nii palju elus hoida kui võimalik, aga samas arvan, et elu muutubki ja pärimus teiseneb koos meiega, selle vastu ei saa ja see ongi elu osa.\nEHE ELO valmistatud seto sõlg 2021. Hõbe 925\nSõlg võiks olla koostöö tellija ja meistri vahel. Liisiga sai kokku lepitud sõle kuju, suurus, kõrgus, mummuridade arv. Edasi arutasime, kas tuleb kull, mida kulli sisse teha(traditsiooniliselt võib seal olla süda nimetähtedega, rist või vapp) ja milline kroon ja millised rosetid paremale-vasakule graveerida. Siin sai palju kliendi soovi kohaselt, aga samas jättis ta mulle meistrina ka palju vabadust, näiteks kuidas täpselt kull välja näeb ja mis täpselt krooni sisse tuleb. Ideaalis ongi hea, kui tellija ja meistri vahel on piisavalt usaldust. Kuna sõlg on kolmemõõtmeline ja kumer ja paberile joonistatud sõlg kahemõõtmeline ja lapik, siis minu meelest on üksühele ette kogu sõle mustreid raske kui mitte võimatu teha. Taimeväätide asemel graveerisin pihlakaid. Pihlakas on nii ilus ja eesti rahvakultuuris maagiline puu ja Liisil on temaga eriline suhe(saladus, saladus!).\nSõlgede hingeelu on ka seestpoolt huvitav. Ühte sõlge oli nii tugevasti graveeritud ja ju hõbeplekk oli ka sedavõrra õhem, et graveeringud kumasid ka seestpoolt läbi. Mõnda sõlge oli ka aja jooksul pidanud parandama, just sõlesuu koha pealt nõela juurest, seda kohta ju liigutad kõige rohkem. Aga enamasti sõlg lihtsalt tummub, sest hõbe oksüdeerub õhu käes. (hõbe püsib kauem hele suletud kilekotis ja pimedas). Kui on soovi, saab tumeda pinna taas heledaks ja säravaks või siis saab kohe teha nii, et sõlg näeks vanem (tumedam) välja. Mulle endale meeldib mõte, et algul on ehe hele ja särav nagu vastsündinud laps ja siis elu käigus saab juurde toone ja jooni, kogemust ja väärikust...\nKui ainult vana ehe oskaks kõneleda! Nad on nii palju näinud - sünde ja lahkumisi, rõõmu ja pulmi ja pidusid ja tantsu, raskeid valikuid ja minemisi. Ehteid on maetud maha, lootuses, et praegu küll minnakse, aga kaugelt maalt tullakse kindlasti-kindlasti varsti tagasi. Olen elanud 13 aastat Soomes ja mõistan inimesi, kes ei tulegi tagasi. Sa lähed noorena õppima, uudishimust, reisid siin ja seal. Kohapeal harjud, tekivad ringkonnad, töö, abikaasa, lapsed. Siis on juba väga raske end uuesti lahti rebida ja Eesti tundubki võõras. Mina tulin tagasi, sest ma ei harjunudki ära ja siin pisikeses kodukootud sõlmitud-lapitud Eestis on ikka nii ilus ja kodune! Ega välismaa elu ei ole kergem. Materiaalselt võib ju nii olla, aga hind on kõrge. Seal oled sa alati võõras ja igatsus juurte järele jääb. Tahas' iks kõnõleda ja kullõlda uma kiilt ja kävvü umah mõtsah kikkaseeneh ja umah savvusannah! Ja tahas' ollaq ummi inemiste keskel:)\nEHE ELO valmistatud seto sõlg 2021. Hõbe 925. Sõlele võib traditsiooniliste mustrite juurde graveerida ka kandjale hingepuudutavaid taimi, loomi, kirju... Ka just kõige vanemad sõlemeistrid 19. sajandi esimesest poolest kasutasid vabalt oma loomelendu(kuused ja sepad ja kaamel ja kirik...:)\nOma suguvõsa ehteid on ka müüdud, sest süüa on vaja. Ehteid on jõudnud võõrastesse kätesse. Olen puhastanud ja parandanud vana poolikut süsimusta setu kaalakõrda, mis on maa seest leitud. Ja olen saanud kliendilt kingiks pooliku väga kulunud mustjaspruuni kaalakõrra pisikestest 5-kopikalistest. Vana ehet võib parandada ja puhastada ja anda talle uue elu.\nTagasi sõlgede ja ERMi juurde tulles. ERMI lähen kindlasti veel ja veel, õnneks ta ei ole ka nii kaugel. Olen seal uurinud ka krõlle ja kodarrahasid ja muid setu ehteid(pitsikeesid, südameid, nöpse, helmekeesid, ristiripatseid). Aga nendest juba teises loos.\nKokkuvõttes on ERM-s käigud olnud väga vajalikud ja kasulikud ja minu valmistatud setu sõlg sai kõrralik, kuigi tööprotsess oli pikk ja keeruline(ka see on omaette lugu). ERM on väärt ja vajalik koht meie pärandkultuuri säilitamisel ja sealsed näitused on ka huvitavad, näiteks "Uurali kaja" oli oma rahvarõivaste, fotode ja vanade kommetega küll minu arust põnev. Nii et sinna tasub minna, nii vaatama kui uurima. Mulle ehtemeistrina on ERM ja muud Eesti ajaloolised muuseumid tõelised aaretekambrid. Kui piiri taha minek jälle lihtsam on, tahaks uurida ka Venemaa muuseumide kogudes olevaid seto ehteid. Äkki õnnestub! Järjest enam ja enam valmistan hõbedast just rahvuslikke hõbeehteid, nii seto ehteid kui ka teiste kihelkondade omi. Kodarrahasid ja krõlle ehk hõbehelmeid on kantud üle Eestimaa, Setomaal ummamuudu. Nii et minu käest saab tellida erilised ja omad traditsioonilised hõbeehted oma rahvarõivaste juurde või siis meie soome-ugri mütoloogiast väge saanud erilise ehte, mida võib kanda ka igapäevaselt.\nHõbedast sõle valmistamine on käsitöö, algusest lõpuni.\nSiinkohal on igati sobiv tänada meie Eesti kultuurkapitali Rahvakultuuri sihtkapitali ja Võru ekspertgruppi, kes toetasid 2020 aasta lõpul minu selle aasta projekte(osa on valmis, osa veel pooleli):\n- Uurida Setumaa ajaloolist ehtekultuuri ja valmistada traditsioonist lähtuvaid omanäolisi hõbeehteid\n- Võrumaa ja Setomaa ajalooliste ehete põhjalt valmistada uusi omanäolisi hõbeehteid-kuhiksõlgi\nArtikli autor ja ehtemeister Elo Uibokand siin Setu sõlge graveerimas. See nõuab kannatlikku meelt ja kindlat kätt!\nEesti Rahva Muuseum •\nSetu sõled •\nSeto sõled •\najaloolised ehted •\nehete valmistamine •\nkiihelkondlikud ehted •\nEHE ELO •\nmaagiline ehe •\nsetu naine •\nsetu pulmad •\nKommentaarid ▪ 24\nOsyXjSJpMbQ 2. juuli 2021\nxbNfXuvLt 2. juuli 2021\nvykrLXmAIRTEYfG 9. mai 2022\nhjMvqBHkITLJiFQo 9. mai 2022\nJIHgqFYQosaMOGNP 27. aprill 2022\nNRITYugDmLExlFq 27. aprill 2022\nqpAVTGtHigfEFod 17. märts 2022\ntUgGsjYw 17. märts 2022\nXsohJNjCQbwn 4. märts 2022\niqRDJHokWfze 4. märts 2022\ndZyMIhALjRWH 7. jaanuar 2022\nVPsKSRTOecoAFW 7. jaanuar 2022\nnYvzjtyJRF 26. detsember 2021\noqRzcageXbi 26. detsember 2021\niyBmahUnbqPcHpN 28. november 2021\nwJWPfeRdC 28. november 2021\noFrslRCTjWq 14. november 2021\nVvrtqnyGLuP 14. november 2021\naMrFSkyeL 24. august 2021\ncjWDsYwBHtm 24. august 2021\nWSwbfrER 9. august 2021\nbhcAUYPznisSKRGM 9. august 2021\nJOXrCWRQzIB 26. juuli 2021\nFxQKgErlPBaf 26. juuli 2021\n8. oktoober 2020 —