Vaimuhaiguste ravi rahvapäraste ravimitega - Autism July\nVaimuhaiguste ravi rahvapäraste ravimitega.\nKuidas meeleseisund on seotud vaimuhaigustega.\nMaitsetaimed kehas vaimu tugevdamiseks.\nRituaalid vaimsete vaevuste raviks.\nP.S. Kui soovite rohkem teada saada, kuidas töötada oma keha, hinge ja vaimuga, et ravida, puhastada ja täita võimlemise, inventari, toitumise ja palju muu kaudu, siis soovitame teil tutvuda Zdrava seminari materjalidega.\nP.P.S. Lugupeetud saidi lugejad!\nPalun kirjutage oma eelised: kuidas ja milliseid teadmisi te rakendasite, mis teie elus lõpuks muutusid.\nNii minu kui ka perekonna jaoks on väga oluline seda teada, et mõista, kas kogu töö, mida ma teen, on vajalik, ja ka selleks, et vanausulised ei kaotaks lootust slaavi juurte taaselustamisele linnades, sest tegelikult olen mina teie ja nende vahel käskjalaks..\nParimate soovidega ja tänuga juba ette, Arina.\nKaasaegne elurütm seab inimese aju ja teadvuse pidevate testide ette ning alati pole võimalik neile vastu panna. Patsientide psüühikahäirete ravi hõlmab lisaks ravimitele ka psühholoogilist ravi. Psüühilised vigastused on pikka aega lakanud olemast hirmutav diagnoos, mis viis spetsialiseeritud haiglasse. Kaasaegne meditsiin lahendab enamiku neist probleemidest edukalt.\nMis on psüühikahäired\nTänapäeva meditsiin ei suuda isegi selge sõnastusega kindlaks teha, kuidas teadvuse pidevaid või regulaarseid muutusi kindlaks teha. Kõige üldisemas mõttes on sellisteks häireteks normaalne seisund, meeleseisund, käitumisprofiil ja psühholoogiline tervis. "Normi" all on kombeks arvestada ümbritseva ühiskonna jaoks iseloomulikku käitumismudelit. Põhiprobleem on see, et inimeste seas võib elustandard muutuda sõltuvalt elukoha kultuurist ja territooriumist..\nSellega seoses on üleriigiliselt ametlikult määratletud ja kõigile inimestele tüüpilised psüühikahäired, mida saab diagnoosida ja ravida:\ndepressioon, erutus ilma põhjuseta, ärevus;\nKeha tavaline haigus määratakse testide ja eksamite kompleksi abil. Vaimsete häirete diagnoosimine on palju raskem. Teadvuse tervise määratlus põhineb vaimsete, kognitiivsete ja käitumuslike tegurite testimisel. Spetsialist on kohustatud mitte ainult välja selgitama patsiendi psühhotüübi, vaid ka kindlaks määrama konkreetse häire ja need võivad üksteisest minimaalselt erineda. Lisaks võib rikkumine varitseda teadvuse piires ja selle leiab ainult kogenud psühholoog või psühhiaater..\nEnamikus episoodides puudub enesetervendamine. Mõnevõrra võib aidata lähedaste aitamine ja enese seadmine normi poole püüdlemiseks, kuid ilma kogenud psühhoterapeudita jääb täielik taastumine kättesaamatuks. Tuleb meeles pidada, et enamikul psühhosomaatilistest häiretest on väga kõrge kordumise määr. See tähendab, et endise patsiendi seisundit on vaja pidevalt jälgida. Selliste haiguste ravi hõlmab järgmist:\nHaiguse põhjuste teadlikkus. On oluline, et patsient saaks ise aru, et ta on halb, soovib leida häire juuri. Selles etapis on peamine abiline perekond ja lähedased.\nKonsulteerimine arstiga. Spetsialist täpsustab häire, valib ravimeetodi, määrab vajadusel trankvilisaatorid või stimulandid.\nArsti ettekirjutuste range järgimine. Sel perioodil on oluline ka lähedaste toetus ja kontroll..\nPärast taastumist peate jälgima emotsionaalset tausta, kõiki kõrvalekaldeid normaalsest olekust. Enamik häireid saab tagasi, kui nende esmakordse ilmnemise tingimused langevad kokku.\nOluline on meeles pidada, et enese ravi on praktiliselt ebaefektiivne. Ainult kogenud arst suudab haiguse kindlaks teha, eristada näiteks neuroosi depressioonist. Samuti on olemas füsioloogiline diagnostika, kuna paljusid haigusi provotseerivad või toetavad orgaanilised põhjused. Psüühikahäireid ravivad psühhiaater, psühhoterapeut ja neuroloog: see annab igal konkreetsel juhul kõige täpsema diagnoosi.\nIgapäevaste neurooside ja perekonnas esinevate probleemidega peaksite pöörduma psühholoogi poole. See aitab vältida tõsiste vaimsete patoloogiate arengut algfaasis. Selliste spetsialistide poole pöördumise peamine oht on see, et neil puudub kohustuslik meditsiiniline haridus, neil pole õigust määrata narkomaaniaravi. Selliste arstide hulgas on suur arv šarlatane ja otsekoheseid pettureid..\nPeamine omadus on see, et puudub isegi ühe haiguse universaalne lähenemine. Isiksuse individuaalne varieeruvus seab igale ravikuurile oma piirangud. Seetõttu on tungivalt soovitatav pöörduda spetsialisti poole. Häire enesemääramine viis patsiendid sageli enesetapuni, alustades banaalsest depressioonist.\nSõltuvalt haiguse avaldumise intensiivsusest on võimalik patsiendi käitumine, ravi kodus või meditsiiniasutuses. Kui juhtumit seostatakse jätkuvate füüsiliste haigustega (näiteks vähk), on psühholoogiline teraapia enamikul juhtudel kohustuslik. Me ei tohi unustada, et pärast paranemist ei saa inimene jääda ilma abita - vaimuhaigused taastuvad sageli raskemas vormis.\nOn kaks peamist meetodit (need erinevad patsiendiga kokkupuutumise meetodi osas, kuid nende suhe ravi ajal on oluline):\nPsühhofarmakoteraapia. See hõlmab bioloogiliselt aktiivsete ainete kasutamist ja füüsilist mõju patsiendile. Kõik ravimid jagunevad toime suuna rühmadesse: antipsühhootikumid, rahustid, antidepressandid, psühhostimulandid, nootroopikumid, meeleolu stabilisaatorid (liitiumsoolad), insuliinšokiravi. Eraldi tuleks mainida elektrokonvulsioonravi. Selle kasutamine on ebastabiilsete, ettearvamatute tulemuste tõttu peaaegu haruldane..\nPsühhoteraapia. Vaimuhaigete tervendamine sõna kaudu. Selle meetodi variante on väga palju: alates perekondlikust suhtlemisest kuni hüpnoosini. Kõigi nende eesmärk on välja selgitada vaimuhaiguste varjatud põhjused, aidata patsienti nende vastu võitlemisel, harvadel juhtudel (sugestiivne teraapia) kehtestada patsiendile käitumismudel, kui muud meetodid ei aita.\nKoduse meditsiini selle segmendi kõige levinumad ravimid ja nende eesmärk:\nAntipsühhootikumid. Laske vähendada dopamiini taset kesknärvisüsteemis ja neil on psühhoosi ägenemise ajal väljendunud sedatiivne toime: Haloperidool, Promazin, Risperidoon, Kvetiapiin, Tiaprid. Kasutatakse koos Artani või Cyclodoliga.\nRahustid. Suunatud peatama hirm, ärevus, emotsionaalne stress, ilma et see mõjutaks mõtlemise ja mälu mehaanikat: Diasepaam, Fenazepaam, Alprasolaam, Buspiroon.\nAntidepressandid. Põhjustab emotsionaalset tõusu, meeleolu paranemist ilma eufooriliste seisunditeta: klomipramiin, Hepral, Bupropion, Prozac.\nKõigile ravimite rühmadele väljastatakse ainult arsti retsept või need pole avalikult kättesaadavad. Mis tahes psühhoaktiivsete ainete kasutamisel tuleb kokku leppida spetsialistiga. Vastasel juhul, kui kasutate neid kontrollimatult, on seisundi radikaalne halvenemine võimalik kuni tõsiste vaimuhaiguste (näiteks skisofreenia) väljakujunemiseni. Apteekides pakutavatel antidepressantidel või rahustidel on toimeaine alahinnatud annus, kuid need on ohtlikud, kui juhiseid ei järgita.\nHüpnoosi peetakse mitmesuguste psühhosomaatiliste häirete tõestatud tõhusaks raviks. Selle kasutamise probleem on see, et väga väike protsent patsientidest on eelsoodumus häirete raviks hüpnoosiga. Hüpnootiline toime on iga konkreetse inimese puhul individuaalne. Enamik inimesi ei taju seda ja mõned alluvad kohesele transile. Lisaks on "hüpnotisööride" hulgas suur arv šarlatane.\nVaimsete häirete ravi kodus\nInimese vaimne tervis mängib võtmerolli nii tema isiklikul teostumisel, ühiskonnas kohanemisel kui ka adekvaatse positiivse enesehinnangu kujunemisel. Kaasaegses maailmas põhjustab kõrge stressikoormus erinevat laadi närvi- ja vaimuhaiguste esinemissageduse kasvu. Pool sajandit tagasi pidid psühhiaatriahaiglates ravima peaaegu kõiki sellise diagnoosiga inimesi vabatahtlikult või sunniviisiliselt..\nTänapäeval võimaldab tänapäevase meditsiini kõrge arengutase pakkuda psüühikahäirete korral patsientidele kvalifitseeritud abi mitte ainult haiglas, vaid ka kodus..\nMillistes olukordades kasutatakse koduravi??\nMuidugi ei saa kõiki vaimuhaiguste juhtumeid kodus ravida. Rasked psüühikahäired, ägedad psühhoosi vormid vajavad haiglaravi. Kui häire kulgeb soodsalt ilma komplikatsioonideta või on taandumas, on kodune ravi täiesti õigustatud. Enne koduravi korraldamist peab inimene nõustuma psühhiaatri läbivaatusega, kes määrab teraapia protseduuri ja vormi. Ärge mingil juhul otsustage ise, kuidas teid ravida. Ainult kvalifitseeritud spetsialist, tuginedes psüühikahäirete diagnoosimise alustele, saab kindlaks teha haiguse täpse vormi, prognoosida selle kulgu ja otsustada, milline ravi on kõige tõhusam. Koduravi on võimalik, kui patsient suudab enda eest hoolitseda, järgib ravimite võtmise režiimi, osaleb iseseisvalt regulaarsetel psühhoterapeudi konsultatsioonidel või kui läheduses on inimene, kes hoolitseb patsiendi eest ja kontrollib raviprotsessi.\nVaimse haiguse kodus ravimise otsus põhineb diagnoosil. Psühhiaater või psühhoterapeut uurib patsienti, määrab vajalikud uuringud, testid, testid, hindab füüsilisi parameetreid, somaatilisi sümptomeid. Pärast seda vestleb ta pere ja sõpradega, saab teada psüühikahäirete ajaloo, kuulab ära nende kaebused ja kahtlused. Pärast patsiendi vabatahtlikku nõusolekut viiakse läbi psühhiaatriline ekspertiis. Teades psüühikahäirete diagnoosimise aluseid, saab kvalifitseeritud spetsialist tuvastada vaimse patoloogia ja teha otsuse, kuidas inimest ravida. Paljusid haigusi saab kodus ravida mõne nädala või isegi päevaga. Arst määrab vajalikud ravimid, nõustab patsienti ja tema lähedasi vajalike annuste ja võimalike kõrvaltoimete osas ning ütleb teile ka, mida teha, kui inimese seisund muutub. Psühhoterapeut juhendab patsienti hooldavaid inimesi tema psüühikahäire käigust, vajalikest protseduuridest, raviskeemist ja tingimustest. Kui diagnoosimisetapp ja kõik konsultatsioonid olid edukad, võite ravi alustada kodus.\nKoduse raviprotsessi korraldamine\nKoduse ravi esimesel etapil on vaja külastada arsti iga päev, et veenduda välja kirjutatud ravimite efektiivsuses, patsiendi seisundi positiivses dünaamikas, diagnoosi täpsuses ja teha raviprotsessis õigeaegseid muudatusi. Koduse ravi varane staadium hõlmab inimese elustiili muutmist, perekonna õpetamist patsiendi käitumise ja ravi taktikale ning inimese seisundi pidevat jälgimist. Samuti õpetab psühhoterapeut, kuidas vältida haiguse ägenemisi. Patsiendi vaimse seisundi õigesti korraldatud reguleerimine ja eneseregulatsioon võivad pikendada remissiooni ja kiirendada taastumist. Kui patsiendi seisund on stabiliseerunud, vähendatakse arsti visiitide sagedust kord nädalas, samal ajal kui määratud ravimite terapeutiline annus säilib teatud aja jooksul, sõltuvalt häire vormist. Mida inimesed ei peaks koduse raviga tegema, on rahvapäraste abinõude kasutamine arstiga nõu pidamata. Taastumise viimases etapis, lähedaste ja psühhoterapeudi pideva järelevalve all, vähendatakse ravimite annust järk-järgult säilitusannuseni. Psühhoterapeut õpetab patsiendile ennetusreegleid, annab soovitusi, mida teha, kui ilmnevad ägenemise nähud.\nRahvapärased abinõud, mis aitavad vaimuhaiguste korral\nKõrvalravi rahvapäraste ravimitega võib pakkuda tõhusat abi psüühikahäirete korral. See hõlmab lisaks ravimtaimede infusioonile ja keetmisele ka toitumise kohandamist, kehalist aktiivsust ja aroomiteraapiat. Ravistrateegia rahvapäraste ravimitega:\nNärvi- ja vaimuhaiguste korral on head ravimtaimed, millel on rahustav toime. Infusioonid, mis kasutavad pune, palderjan, pelargoonium, sidrunmeliss, tuulehernes, piparmünt, tüümian, humal, rahustavad närvisüsteemi, leevendavad peavalu ja aitavad normaliseerida und.\nTõestatud rahvapärased abinõud depressiooni ja skisofreenia vastu on teed salvei, nelgi, kardemoni, ženšenniga - need leevendavad stressi hästi. Kui skisofreeniaga inimesel on madal magneesiumitase, võib Epsomi soolasid tarbida väikestes kogustes.\nIgapäevasesse dieeti tuleks lisada linnufileed, herned, merekalad. Kasulik on süüa toite, mis on rikas nikotiinhappega: tomatid, kartulid, munad, porgandid, spargelkapsas. Närvihaiguste korral soovitatakse toite, milles on palju foolhapet: rohelised köögiviljad, banaanid, maks, tsitrusviljad.\nPeaksite välistama kohvi, alkoholi kasutamise, vähendama suhkru ja valge jahu kogust. Kuid mesi, vastupidi, on kasulik vaimsete häirete korral..\nLõõgastavad massaažid ja aroomiteraapia aitavad närvisüsteemi rahustada ja pingeid leevendada. Sidrunmelissi, piparmündi, vanilli, bergamoti, mandariini, lavendli, seedri jne eeterlikud õlid sobivad hästi.\nMõõdukas füüsiline aktiivsus avaldab positiivset mõju ka vaimsele tervisele. Igapäevane treenimine, värskes õhus jalutamine, jaheda veega segamine ja hingamisharjutuste tegemine aitavad säilitada stabiilset vaimset seisundit..\nSelle ravi plussid ja miinused\nVaimse tervise probleemide ravimisel kodus on kindlasti mitmeid eeliseid. Peaasi, et patsient on tuttavas keskkonnas armastavate inimeste järelevalve all, tema taastumine on lähedaste jaoks väga oluline. Kui arst jälgib patsienti kodus, siis on tal palju aega põhjalikuks uurimiseks, konfidentsiaalseks vestluseks ja patsiendi käitumise kontrollimiseks. Eeliseks on see, et patsiendil endal ja tema perekonnal on võimalus mõjutada ravi ja läbivaatuse protsessi, kasutada seisundi leevendamiseks rahvapäraseid abinõusid. Koduravi korraldatakse iga patsiendi jaoks eraldi, mis muudab teraapia efektiivsemaks. Kuid ka sellel ravivormil on puudusi. Esiteks on need olulisemad materiaalsed kulud ja kõigi patsiendi juures elavate inimeste elustiili muutus. Lisaks ei suuda lähedased ravi esimesel etapil ilma välise abita alati hakkama saada tugevama füüsilise sugulasega. Samuti on koduse ravi korral arstil raskem jälgida patsiendi vastavust tema ettekirjutustele ja ravimite võtmise ajakava..\nKuidas saate end ja oma perekonda vaimuhaiguste eest maksimaalselt kaitsta? Selleks tuleks igapäevaelus rakendada ennetavaid meetmeid. On vaja kontrollida närvilise ja vaimse stressi taset, proovida vältida stressirohkeid olukordi, inimestevahelisi ja perekondlikke konflikte. Ennetamise eesmärgil on soovitatav perioodiliselt külastada psühhoterapeuti või psühholoogi, eriti kui on vaimsete talitlushäirete kahtlusi. Meditsiiniline geneetiline nõustamine raseduse kavandamise etapis võib vähendada vaimse puudega lapse saamise riski. Psüühikahäire ägenemise ja süvenemise ennetamiseks kasutatakse pikaajalist toetavat ravi. Kui arst jälgib patsienti pidevalt, tunneb hästi tema igapäevast keskkonda, siis on ta võimeline õigeaegselt sekkuma ja ennetama haiguse taastekke. Psüühikahäirete raskete tagajärgede ennetamise osana on psühhoteraapia meetodid, mis on suunatud sotsiaalsele kohanemisele ja patsiendi agressiooni vähendamisele, väga tõhusad..\nErineva päritoluga psühhoosi ravi kliinikus on standardmeetoditega võrreldes märkimisväärselt vähenenud tänu uusimate rehabilitatsiooniteraapia meetodite ja viimase põlvkonna ravimite kasutamisele. Ägeda psühhootilise seisundi kiire ja leebe leevendamine kaitseb inimest raskete komplikatsioonide tekkimise eest ja stabiliseerib psüühikat stabiilselt.\nAjukliiniku spetsialistidel on laialdane kogemus erineva päritoluga psühhoosi ravis. Taastame aju ja närvisüsteemi toimimise ohutult, ilma et sellel oleks kehale mingeid kõrvalmõjusid või negatiivseid mõjusid.Pshoosi ravimisel on peaaegu alati soodne prognoos. Suurim oht psühhoosi avaldumisel ei ole õigeaegne arstiabi või vale diagnoosimine, mis määrab psühhoosi tekkimise ja avaldumise tõelised põhjused.\n- See on üsna tõsine vaimne seisund, mis kaob inimesel tavaliselt pärast piisavat ravi haiglakliinikus 7–15 päeva. Kui psühhoosi manifestatsiooni põhjustanud põhihaiguse kulg on pahaloomuline, võtab ravi aeg palju kauem aega.\nEsmane konsulteerimine ja läbivaatamine 2 500 Tervendava ja taastava neurometaboolse ravi ambulatoorne programm alates 5000-st Terapeutiline ja taastav neurometaboolne teraapia statsionaarne ravi alates 11 900\nKäitumise jäme rikkumine, mille korral keskkonda ei tajuta ega moonutata. Psühhoosi puhul täheldatakse sageli pettekujutlusi (valed järeldused, millest ei saa loobuda) ja hallutsinatsioone. Psühhoosiseisundis ei ole patsient oma seisundi suhtes kriitiline, seetõttu otsib ta abi iseseisvalt.\nPsühhoos võib olla skisofreenia, raske depressiooni, alkoholismi ja muude psüühikahäirete ilming, lisaks võib psühhoosi täheldada ka tavalistel (varem mitte haigetel) inimestel pärast vaimset traumat, mürgitust. Patsientide edasikaebamise seisukohalt on enamasti Ajukliinikul võimalus pakkuda ravi alkohoolse psühhoosi, maania psühhoosi, depressiivse ja maniakaal-depressiivse psühhoosi, skisofreenilise psühhoosi jne raviks..\nIgat tüüpi psühhoos nõuab teistsugust lähenemist. Keskmiselt saavad kliiniku meetodid vähendada ravi aega 10–40%. Näiteks nõuab maniakaalse psühhoosi ravi ajukliinikus keskmiselt 25% vähem aega kui klassikalistes ja teistes haiglates kasutatavate meetodite kasutamisel. Ja depressiivse psühhoosi ravis võib ravikuur olla veelgi lühem. Muidugi, peale teraapia, sõltub palju ka patsiendi seisundist, tema lähedastest.\nAlkohoolse psühhoosi, nagu tõepoolest, selle haiguse teiste sortide kiirendatud ravi võimaldab lühendada patsiendi taastumisperioodi ja sotsiaalset kohanemist, võimaldab teil selle kiiresti tagasi iseendale, sugulastele ja ühiskonnale..\nAbi psühhoosist seisneb psühhoosi põhjuse kõrvaldamises: skisofreenia korral viiakse läbi neuroleptiline teraapia, alkoholismiga eemaldatakse mürgistus ja normaliseeritakse aju ainevahetus, depressiivse psühhoosiga taastatakse aju neurotransmitterite vahetus, manustatakse antidepressante. Maniakaal-depressiivse psühhoosi ravis kasutatakse spetsiaalset teraapiat. Raske psühhoosi korral on vajalik hospitaliseerimine psühhiaatriahaiglas (avalikus või erahaiglas), kerge, mõõduka ja mitte raske haiguse korral saab psühhoosi ravida kodus (ambulatoorselt) lähedaste järelevalve all.\nPsühhoosi ravi ei saa iseseisvalt läbi viia, see nõuab spetsialistide spetsiaalset kvalifikatsiooni, kuna vale lähenemisviisi korral võivad patsiendi käitumises esineda mitmesugused teravad hälbivad vormid, eriti puudutab see alkohoolse psühhoosi raviprotsessi, põnevust tekitades.\nAjukliinikus saate kiiret, kaasaegset ja tõhusat abi, psühholoogilist tuge ja sotsiaalset rehabilitatsiooni inimestele, kes on kannatanud mitmesuguseid psühhoosi vorme, nii endogeenseid kui ka eksogeenseid...\nPidage meeles, et te ei ole üksi ja teie eest saab hoolitseda, hoidke oma vaimset seisundit normi piires ja parandage oluliselt oma elukvaliteeti..\nVaimse aktiivsuse hääldatud hälbed omistatakse mitmetele psüühikaga seotud tõsistele haigustele, mida nimetatakse psühhoosideks.\nSelle ägeda vaimse seisundiga kaasnevad sellised sümptomid nagu mõttehäired, mõttetu jutt (kõne), ülitundlikkus, unehäired, seletamatud toimingud erutusseisundis..\nSelle ägeda vaimse seisundi ravi ei saa edasi lükata hiljem, see nõuab kiiret arstiabi. Vaja on pädeva psühhiaatri kiiret abi!\nEsimene tüüp hõlmab psühhoose, mis on põhjustatud välistest toimingutest, näiteks trauma, ägedad nakkushaigused, siseorganite haigused ning alkoholi ja narkootikumide joobeseisund. Need on eksogeensed psühhoosid.\nAlates sellest, kuidas sümptomid ilmnevad erinevat tüüpi psühhoosides, jagunevad need alkohoolse joobeseisundi korral paranoilisteks, hallutsinatiivseteks, erutavateks ja emotsionaalseteks, skisoafektiivseteks ja psühhoosideks.\nKuidas psühhoose väljendatakse?\nNegatiivseteks sümptomiteks nimetatakse selliseid inimkäitumises esinevaid kõrvalekaldeid nagu hallutsinatsioonid, pettekujutelmad, absurdsed ja naeruväärsed liigutused, enda hoolimatus, ebaharilik, kummaline välimus, ülitundlikkus, närvilisus. Ja nende sagedane avaldumine näitab psüühikahäireid.\nKõigi nende märkide puudumine inimesel näitab positiivseid sümptomeid ja tema tervislikku seisundit..\nDelirium on mõtteprotsessi rikkumine, mille käigus tekivad valusad ideed, mõttekäigud ja järeldused. Patsient hakkab ette kujutama olematu reaalsust, mida ta aktsepteerib tõesena. Samal ajal on teda väga raske veenda meelt muutma ja mõnikord pole see võimalik:\nvälise kontrolli tunne (tunne, nagu keegi teine saaks mõtteid kontrollida).\nNeed märgid on peamised pettekujutüübid..\nPatsiendi deliirium, reaalse ebareaalse kujutamist nimetatakse sageli hallutsinatsioonideks. Kui patsient tunneb midagi või täheldab seda, nimetatakse seda nähtust lihtsateks hallutsinatsioonideks, kuid kui inimesel tekib oma esindustes täieliku kohaloleku tunne ja ta hakkab kellegagi arusaamatult rääkima, reageerib peas häältele või teeb seletamatuid toiminguid, on see juba kõige raskem hallutsinatsioonide vorm.\nDüskineesia märke saab kindlaks teha selle järgi, kuidas patsient liigub (juhuslikult), on arusaamatu ja sobimatu. Teeb tavaliselt ootamatuid ja sobimatuid tegevusi, teeb nägusid, hüüab arusaamatuid sõnu.\nMaania või äge depressioon on samuti psühhoosi märk.\nEsimene olek väljendub väga heas ja põnevas meeleolus, sobimatute tegude, ebareaalsete unistuste ja soovidega. Teine - halb tuju, pessimistlikud mõtted kuni enesetapu kavatsuseni.\nInimene võib taotleda mõnda eesmärki või ideed kuni fanaatikani, proovida üles näidata tohutut initsiatiivi ja hullumeelset armastust kõige vastu, mis teda ümbritseb.\nTegelikult võib leida erinevat tüüpi psühhoose. Teadlaste sõnul on kõige levinumad nn perioodilised psühhoosid, need esinevad kohati haiguse ägedate rünnakutega..\nSelliseid rünnakuid võivad esile kutsuda mitmesugused füüsilised ja psühholoogilised tegurid, kuid mõnikord võivad need tekkida spontaanselt..\nRõhutame, et ühe rünnaku kursust leitakse sageli noorukieas. Kui aga piisavat ravi ei viida õigeaegselt läbi, moodustub kas vaimne isiksusefekt, mis kajastub iseloomulikes omadustes ja käitumises, või tekib tõsine vaimne haigus..\nMõned patsiendid, pärast ühte, mõnikord pikaleveninud, ründavad järk-järgult taastumist. Seisund stabiliseerub ja tulevikus ei vaja nad enam psühhiaatri abi. Kuid on aegu, mil need muutuvad krooniliseks haiguseks. Sümptomid ilmnevad pidevalt kogu inimese elus ja neid on palju raskem ravida või kontrollida..\nKui inimese ägeda vaimse seisundi põhjustanud valus tegur kõrvaldatakse õigeaegselt ja haigust ei alustata, on ravi palju tavalisest kiirem ja võib kesta ühe kuni kahe nädala jooksul.\nSellel perioodil läbib patsient täielikult kõik psühhoosi sümptomid. Samal ajal valivad arstid ravi ajal patsiendile kõige tõhusama toetava ravi..\nKuid kui ravi ei ole piisav või (mis on väga haruldane), patsiendi keha peab vastu ja ei loobu ravimite toimimisest, keeldudes kõigist välja kirjutatud ravimitest, võib patsiendi haiglas viibimine kesta kuni kuus kuud või kauem.\nKõige olulisem on ravi lõpule viia olenemata selle kestusest. See on patsiendi jaoks väga oluline, kuna mittetäielik ravi võib olla ohtlik nii temale kui ka tema perele..\nVäga olulised tegurid on mitte ainult ravi õigeaegne alustamine, vaid ka intensiivne ravi koos rehabilitatsioonimeetmetega. Need mõjutavad ägedate vaimsete seisundite jälgimist, vältides sellega haiguse tõsiste komplikatsioonide teket..\nPerekonnad, kus on otsesed sugulased, kes kannatavad psüühiliste häirete all või kus inimesed kuritarvitavad alkoholi, tarvitavad narkootikume, samuti kus on raskelt haigeid inimesi. On oluline teada psühhoosi esialgseid märke või selle haiguse edasijõudnumaid staadiume.\nLisaks ei ole üleliigne tutvuda soovimatute suhtlemis- ja käitumisreeglitega inimestega, kes on ebatervislikus seisundis ja ei kontrolli alati oma tegevust..\nNendel juhtudel näete psüühikahäirete väljendeid ainult pealiskaudselt..\nPsühhoosiga seotud sellised sümptomid nagu mõttehäired, meelepetted, vähenenud aktiivsus, tähelepanu defitsiit, meeleolu kõikumine ja emotsionaalsed häired võivad ilmneda erinevates kombinatsioonides, kas ühe sümptomina või koos. Ja nagu teate, võib psühhoos avalduda keerulisel kujul, ühendades kõik kirjeldatud sümptomid.\nÜks juhtivaid sümptomeid ja üks esimesi, mis ilmneb, on püsivad unehäired..\nKaasaegses psühhiaatrias mõistetakse terminit "psühhoos" vaimse sfääri sügava, raske, väljendunud häirena. Psühhoosis on patsiendile näidatud reaktsioonid selgelt reaalse olukorraga vastuolus, mis väljendub ümbritseva reaalsuse taju jämedas rikkumises, patsiendi käitumise tugevas lagunemises.\nPsühhoosidele on iseloomulik ebanormaalsete, arusaamatute, ebaloogiliste nähtuste esinemine, näiteks: hallutsinatsioonid, ekslikud komponendid, psühhomotoorsed talitlushäired, afektiivsed defektid. Psühhoosiga kaotab inimene võime adekvaatselt tajuda maailma tegelikku pilti, ta ei suuda olukorda objektiivselt tõlgendada, temalt võetakse võimalus loogilise analüüsi tegemiseks. Psühhoosiga patsient kaotab täielikult võimaluse oma seisundit kriitiliselt hinnata ega suuda probleemi olemasolust aru saada.\nPsühhootilise rühma häired on üsna tavalised haigused. Maailma Terviseorganisatsiooni andmetel kannatab teatud tüüpi psühhoosi all umbes 2% kogu elanikkonnast. Nii on Venemaa psühhiaatria instituutide andmetel ainuüksi skisofreenia levimus 2 juhtu 1000 elaniku kohta. Erinevate diagnostiliste lähenemisviiside olemasolu, Venemaa psühhiaatriliste teenuste üsna madala kvaliteedi, patsientide isikuomaduste ja paljude inimeste psühhootiliste häirete osas eksliku ettekujutuse tõttu on raske psühhooside esinemissageduse kohta täpseid andmeid esitada..\nSamuti on psühhooside mitmekesisuse tõttu üsna keeruline määratleda vanusevahemikku, mis vastab nende häirete maksimaalsele arvule juhtudele. Tuleb meeles pidada, et psühhoosi võib saada iga inimene, sõltumata soost, vanusest, haridustasemest, majanduslikust olukorrast ja sotsiaalsest staatusest. Leiti, et umbes 20% -l patsientidest, kellel diagnoositi mõne psühhoosigrupi haigus, tekkis häire üsna varakult - 15-25-aastaselt. Siiski on ka psühhoosi vorme, mis on omased eakatele ja seniilsetele..\nPsühhoositüüpide klassifitseerimiseks on mitu erinevat lähenemisviisi. Nende häirete kõige täpsem süstematiseerimine põhineb põhimõttel jagada need rühmadesse sõltuvalt etioloogilistest põhjustest ja nende esinemise tingimustest, haiguse arengu patogeneetilistest mehhanismidest. Niisiis jagunevad tekkinud psühhoosid tüüpidesse:\nendogeenne - seisundid, mis on arenenud koos kahjustuste, defektide, siseorganite haigustega ajukahjustuse puudumisel;\nmaniakaal-depressiivne, mida nimetatakse ka bipolaarseks häireks või endogeenseks depressiooniks;\nseniilne - eakate inimeste vaimse aktiivsuse äge rikkumine;\nskisofreeniline - sügav isiksusehäire, mida iseloomustab mõtlemise oluline moonutamine ja halvenenud taju koos patsiendil esinevate kõrvaliste jõudude mõju tundega;\nsümptomaatiline - seisundid, mis on põhjustatud kaasneva somaatilise tervisehäire progresseerumisest.\nSamuti on psühhooside sündroomne klassifikatsioon - nägemishäirete jagunemine sõltuvalt patsiendi domineerivatest sümptomitest. Selle alajaotuse kohaselt on psühhoosi kõige levinumad vormid paranoilised, hüpohondriaalsed, depressiivsed, maniakaalsed, depressiivsed-paranoilised, depressiivsed-hüpohondriaalsed häired..\nSamuti on tavaks jagada psühhoosid tüüpideks:\norgaanilised - häired, mis algasid pärast traumaatilist ajukahjustust, neuroinfektsioonid ja muud kolju struktuuride valusad seisundid, sealhulgas neoplasmid;\nfunktsionaalsed - seisundid, mis on tekkinud väliste traumaatiliste tegurite mõjul.\nVastavalt sümptomite intensiivsusele ja nende arengu kiirusele eristavad psühhiaatrid psühhooside liike:\nreaktiivne - psüühika pöörduv patoloogia, mis sai alguse intensiivsete pikaajaliste psühhotraumaatiliste tegurite mõjul;\näge - patoloogilised vaimsed defektid, mis arenesid äkki ja kiiresti.\nSelle artikli raames ei ole võimalik kirjeldada kõiki olemasolevaid ja uuritud tüüpi psühhootilisi häireid, millel on konkreetsed sümptomid ja mis tekivad väljakujunenud loogilistel põhjustel. Siiski juhime tähelepanu, et psühhooside kõige levinumad tüübid on:\nmetallist alkohoolsed, mis jagunevad deliiriumiks (deliirium tremens), hallutsinoosiks (äge, alaäge, krooniline), petteseisunditeks (tagakiusamise ja paranoia luulud), entsefalopaatiaks (Gaia-Wernicke, Korsakoffi psühhoos, pseudoparalüüs) ja patoloogiliseks joobeseisundiks (epileptoidne) ja paranoilisteks vormideks\nuimastite tarvitamise ja uimastite kuritarvitamise tagajärjel tekkinud häired, näiteks: maania, hallutsinatoorse-paranoilise, depressiivse-hüpohondriaalse sisuga hašišilised psühhootilised häired; psühhootilised episoodid LSD, fenamiini kasutamisel; kokaiin, amfetamiini psühhoos ja teised;\ntraumaatilised - vaimsed häired, mis ilmnevad ägedas, kaugemas ja hilisemas perioodis pärast traumaatilisi aju struktuure või kesknärvisüsteemi kahjustusi;\nseniilne - eakatel esinevad vaimses sfääris toimuvad jämedad muutused;\nepileptiline - intaalne, postictaalne ja interictaalne tüüp;\nskisofreeniline - psüühika ebanormaalsed seisundid, mis jagunevad afektiivseteks, luululisteks, hallutsinatoorseteks (sagedamini - pseudohallutsinatoorseteks), hebefreenilisteks, katatoonilisteks, oneroidseteks tuimastuvateks;\nhüsteerilised - häired, mis jagunevad pettekujutluste fantaseerimise, pseudodementsuse (valedementsuse), vaimse regressiooni sündroomi ("metsikuse" nähtus), puerilismi (täiskasvanud patsientide lapselikkuse avaldumine), psühhogeense stuupori, Ganseri sündroomi ("miimika" sündroom).\nPsühhoos: häire põhjused\nMeditsiini kiire areng on viinud selleni, et tänapäeval on formuleeritud palju teooriaid ja kaalutud on piisavalt hüpoteese psühhoosi põhjuste kohta. Praegu ei saa aga geneetilised, füsioloogilised ega sotsiaalsed ega psühholoogilised uuringud näidata täpset tõelist põhjust, miks psühhootilised häired tekivad ja arenevad kõigil inimestel ilma eranditeta..\nSellepärast tunnevad maailma juhtivad psühhiaatrid ära mitmefaktorilise mehhanismide süsteemi, mis põhjustab psühhootilisi häireid. See mudel eeldab, et sama tüüpi psühhoos võib erinevatel põhjustel alata erinevatel inimestel. Pealegi areneb haigus enamasti mitmete eelsoodumuste ja provotseerivate tegurite (bioloogilised eeltingimused ja psühhosotsiaalsed põhjused) olemasolu ja ladestumise tõttu.\nÜks sellistest süsteemidest on mudel, mida tavaliselt nimetatakse "stressihaavatavuseks". See teooria põhineb järgmisel: on olemas teatud geneetilised tegurid, mis soodustavad indiviidil psühhootiliste häirete teket. Sellise konditsioneeritud psühhoosile kalduvuse olemasolu koos isiksuse spetsiifilise iseloomuliku portreega on aluseks inimese suurele vastuvõtlikkusele nii positiivse spektri kui ka negatiivse värvuse stressifaktorite mõju suhtes. Teatavatel eluetappidel, näiteks puberteedieas või raseduse ajal, muutub subjekt eriti haavatavaks traumaatiliste sündmuste ilmnemise tõttu, kuna tal on kalduvus liigsetele vaimsetele reaktsioonidele ja võimetus taluda stressi. Just see hetk on psühhoosi kujunemise loendus. Samal ajal ei pruugi kaitsvat mõju omavad tegurid (näiteks: inimese rahaline stabiilsus ja õnnelik abielu) alati traumeerivatele oludele vastu astuda. Mõnes olukorras, kui stressorite intensiivsus on liiga kõrge, lükkavad sellised "kaitsjad" ainult psühhoosi arengu hetke edasi, pehmendavad näidatud sümptomite raskust.\nKui arvestada iga teadlaste pakutud versiooni eraldi, tuleks välja tuua kõige tõestatud teooriad, mis kirjeldavad psühhoosi arengu põhjuseid.\nPõhjus 1. bioloogiline (keemiline)\nMis tahes psühhootiliste häirete üks peamisi põhjuseid on neurotransmitterite tootmise ja vahetuse ebaõnnestumine, mille üheks ülesandeks on tagada teabe edastamine närvisüsteemi struktuuriüksuste vahel. Eriline roll neurotransmitterite süsteemis omistatakse katehhoolamiindopamiinile, trüptamiini serotoniinile, 2-aminopentandioehappele (glutamiinhape).\nSeega provotseerib mesolimbic-trakti liigne dopamiini aktiivsus psühhoosi positiivsete (produktiivsete) sümptomite suurenemist: näiteks motoorsete afektiivsete reaktsioonide ilmnemine, petteotsuste ja hallutsinatsioonide teke. Vastupidi, dopamiini aktiveerimise vähenemine mesokortikaalses süsteemis põhjustab psühhoosi negatiivsete (puudulike) sümptomite teket ja süvenemist, põhjustades apaatiat, kõnevaesust, tähelepanu puudulikkust ja töömälu puudumist..\nPerekondlik eelsoodumus psühhootiliste reaktsioonide tekkeks on psühhoosi üks peamisi põhjuseid. Skisofreenia, bipolaarse häire all kannatavatel lähisugulastel on suur risk psühhoosi tekkeks.\nKui nii ema kui ka isa kannatasid psühhootiliste häirete all, on nende järglaste psühhoosi tekke tõenäosus 50%. Kui psüühikahäirete sümptomeid on ainult ühel vanemal, ulatub lapse psühhootiliste reaktsioonide tekke oht 25% -ni.\nMotivatsioon 3. Isiklik põhiseadus\nIseloomuomadused ja teatud isiksuseomadused võivad põhjustada psühhoosi. Näiteks on skisofreenilise psühhoosiga isikud sageli introvertsed. Neid eristab egotsentrism. Niisiis, tsükloidset tüüpi inimene on kalduvus maniakaal-depressiivsele psühhoosile. Hüsteroidse konstitutsiooniga inimesel on tõenäolisem hüsteerilised häired..\nMotivatsioon 4. Sotsiaalsed tegurid\nInimese viibimine negatiivses emotsionaalses kliimas on psühhoosi üks peamisi põhjuseid. Regulaarne stress, sagedased traumaatilised olukorrad on psühhootiliste häirete ilmnemise aluseks. Psühhoosi suruvad ka teatud eluolud: madal majanduslik seisund, kehv sotsiaalne staatus, suutmatus laenukohustusi tagasi maksta, oma eluaseme puudumine, kehvad peresuhted.\nPsühhoosi arengu sotsiaalseteks põhjusteks on ka ebasoodne täiskasvanuperiood - olukord, kus laps kasvatati puudulikus või problemaatilises peres, vanemate liigne tõsidus või täielik tähelepanematus. Psühhiaatrid märgivad, et täiskasvanueas on psühhoosi tekke oht väga kõrge neil inimestel, kes on kogenud, füüsiline või vaimne väärkohtlemine. Inimestel, keda on lapsepõlves koheldud ebakohaselt ja julmalt, on oht psühhootiliste häirete tekkeks. Psühhoosi kõrge arenguaste on lastel, kelle vanemad on hüljanud ja tänaval üles kasvatatud. Väga sageli on psühhoosi ohvrid isikud, kelle kaaslased tõrjusid või kiusasid lapsepõlves..\nPõhjus 5. Bioloogiline (emakasisese kasvu anomaaliad)\nPsühhoosi ilmnemist soodustavad tegurid hõlmavad inimese emakasisese arengu probleeme. Ema nakkushaigused, halva kvaliteediga või ebapiisav toitumine raseduse ajal, alkohoolsete jookide kuritarvitamine, ravimite võtmine mõjutavad negatiivselt sündimata lapse kesknärvisüsteemi arengut ja talitlust. Enneaegne sündmus, hapniku nälgimine sünnituse ajal on mitmesuguste psühhootiliste häirete, sealhulgas psühhoosi, tekke põhjus.\nPõhjus 6. Anatoomiline\nPsühhootiliste seisundite tavaliseks põhjustajaks on aju struktuuride anomaaliad, mis tulenevad kolju struktuuride traumadest, mis on tingitud veresoonte patoloogiatest, nakkushaigustest, kus haiguse fookus on peamiselt lokaliseeritud kesknärvisüsteemis.\nAju põrutused ja põrutused, suletud ja avatud kraniokerebraalsed traumad võivad käivitada psühhootiliste reaktsioonide kaskaadi nii mitu tundi hiljem kui ka mitu kuud pärast vigastust. Veelgi enam, mida tõsisem on kolju kahjustus, seda tugevamad on psühhoosi sümptomid.\nPsühhoos on sageli kaaslane või tagajärg:\nkrooniline autoimmuunhaigus - sclerosis multiplex;\npeaaju verevarustuse akuutne häire - insult;\nAlzheimeri tüüpi seniilne dementsus - Alzheimeri tõbi;\ntreemorparalüüs - Parkinsoni tõbi.\nPsühhootilised reaktsioonid võivad esineda tsüstide, healoomuliste ja pahaloomuliste kasvajate esinemisel kolju struktuurides. Psühhoosi võib põhjustada bronhiaalastma koos raskete kurnavate rünnakutega.\nVõib väita, et igasugune somaatiline patoloogia, millega kaasneb intensiivne valusündroom, on inimesele tugeva stressi allikaks, mille tagajärjel võivad tekkida psühhoosid..\nPõhjus 7. Joove\nPsühhoosi levinud põhjus on alkohoolsete jookide kuritarvitamine, farmakoloogiliste ainete kontrollimatu tarbimine, ainete kuritarvitamine. Üsna sageli on psühhootilised häired noorukieas kannabinoidide tarvitamise tagajärg. Mõne psühhoosi sümptomi teke kutsub esile vastuvõtu:\nNMDA retseptori antagonistid nagu ketamiin, dekstrometorfaan ja fentsüklidiin;\nantikolinergilised ravimid, nagu alkaloidid atropiin, skopolamiin ja hüostsüamiin;\nglükokortikoidid, näiteks kortisool;\ndopamiini agonistid, näiteks tubaasiid;\nmittesteroidsed põletikuvastased ravimid, näiteks: dicloberla;\nsümpatomimeetikumid nagu efedriin;\nantidepressandid nagu Prozac\nantipsühhootikumid, näiteks: haloperidool.\nMotivatsioon 8. Taju-kognitiivsed ja neuropsühholoogilised tegurid\nOn kindlaks tehtud, et psühhoose registreeritakse väga sageli inimestel, kellel on probleeme neuropsühholoogilise arenguga ja kellel on madal intellektuaalse potentsiaali koefitsient. Sellistel patsientidel on visuaalse ja ruumilise teabe töötlemine üsna sageli häiritud, määratakse sensoorseid ja motoorseid funktsioonihäireid, nõrgeneb assotsiatiivne mõtlemine, võime esitletavaid stiimuleid ära tunda..\nPsühhoos: häire sümptomid\nPsühhootiliste häirete mitmekesisuse tõttu on võimatu ühes väljaandes kirjeldada kõiki psühhoosis ilmnenud sümptomeid. Võib väita, et psühhoosi ilmingud ja tunnused on piiramatud, kuna inimese psüühika on mitmetahuline ja ainulaadne. Siiski on uuritud ja kirjeldatud sümptomeid, mis võivad viidata psühhootilise häire algusele ja arengule.\nTe peaksite teadma, et haiguse esimesi sümptomeid saab inimesel kindlaks teha juba ammu enne psühhoosi algust. Selliste tinglike signaalide hulka kuuluvad inimese vaimses tegevuses toimuvad muutused, mis ilmnevad spontaanselt ja ootamatult piisavate põhjuste puudumisel. Psühhoosi esilekutsujateks on:\nliigne närvilisus, inimese põhjendamatu ärrituvus;\nmeeleolu järsk ja dramaatiline muutus, selle kõikumised sügavast kurbusest kuni eufooriani;\npsühhomotoorne agitatsioon ja motoorne rahutus;\nreaktsioonide oluline aeglus, subjekti letargia;\nsöömiskäitumise järsk muutus;\ntöövõime oluline langus, võimetus täita tavapäraseid tööülesandeid;\nirratsionaalsete hirmude ja ebaloogilise ärevuse ilmnemine;\nharjumuste järsk muutus;\ninimese vabatahtlik eraldamine ühiskonnast;\nhuvide ja hobide alusetu muutmine.\nKõik psühhoosi sümptomid on jagatud kahte tinglikku kategooriasse: positiivsed märgid ja negatiivsed nähud..\nPsühhoosi positiivsed sümptomid\nPsühhootiliste häirete positiivsete sümptomite hulka kuuluvad:\nLihtsate ja keeruliste vormide verbaalsed, visuaalsed, haistmis-, maitsmis-, vestibulaarsed, vistseraalsed, kombatavad hallutsinatsioonid. Kõige sagedamini kuuleb inimene väljastpoolt tulnud "hääli". Patsiendi peast võivad tulla eredad ja eristuvad helid. "Häältest" tajutav sõnum võib olla neutraalse värviga, kuid enamasti ähvardatakse, alandatakse või süüdistatakse patsienti, kästakse tal mõni toiming teha. Verbaalsete hallutsinatsioonide ilmnemisel saab subjekt iseendaga rääkida. Inimene võib äkki muutuda tähelepanelikuks, hakata midagi tähelepanelikult kuulama. Ta võib ilma põhjuseta hakata kõvasti nutma või naerma..\nPetlikud kaasamised - mitmekülgsed ideed, arutluskäik, järeldused, järeldused, mis ei kajasta tegelikult olemasolevat pilti tegelikkusest, ei võimalda end veendumuste ja seletuste abil korrigeerida. Kõige tavalisem tüüp on tagakiusamise pettekujutelmad, kui inimene on kindel, et teda jälitatakse, tema vastu tõmmatakse intriige, on vandenõusid eesmärgiga teda matkida või tappa. Samuti on laialt levinud mõjusuhete nähtus - nähtus, kui patsient on veendunud, et teda mõjutavad mingid muud maailma jõud või muud struktuurid, näiteks eriteenistused, kasutades salajast tehnoloogiat.\nPsühhoosi tavaliseks sümptomiks on eelarvamuste maania, mida iseloomustab inimese usk, et nad tahavad teda kahjustada. Psühhoosi sümptomiteks on ka hüpohondriaalne deliirium - nähtus, kui katsealune on kindel, et ta on põdenud mõnda ravimatut haigust. Mitte vähem levinud on veel üks psühhoosi sümptom - armukadeduse deliirium, kui inimene on kindel, et teine pool petab teda. Võib olla ka muid petlikke ideid, näiteks: megalomaania.\nAkineetiliselt jäikade ja hüperkineetiliste vormide liikumishäired, mis avalduvad diametraalselt vastupidistes nähtustes - stuupori (letargia) või motoorse erutuse kujul. Esimesel juhul näeb indiviid välja istuv, tema keha võtab staatilise ja ebaloomuliku asendi, tundub, et ta külmub ühes asendis. Inimene võib tundide kaupa liikumatuna olla ühel hetkel jõllitatud. Ta ei vasta talle adresseeritud üleskutsetele, lõpetab küsimustele vastamise. Psühhomotoorse agitatsiooni korral ei saa subjekt olla liikumatu. Tema tegevus on kaootiline ja ebajärjekindel, impulsiivne ja motiveerimata. Tema kõne on paljusõnaline ja ebaloogiline. Gestikulatsiooni oluline suurenemine, inimene lainetab jõuliselt käsi, grimassib.\nMeeleoluhäired on meeleolu ebastabiilsus depressiivsete episoodide ja maania seisundite kujul. Psühhoosi depressiivse iseloomuga sümptomiteks on melanhoolne meeleolu, depressioon, pessimistlik eluvaade, enesesüüdistamise ideede teke ja suitsidaalne käitumine. Maania seisundi sümptomid - liiga kõrgenenud meeleolu, kustumatu janu janu järele, oma võimete ülehindamine, ajamite ja impulsside tõkestamine.\nVäärib märkimist, et vaimuhaiged inimesed ei saa tahte pingutamise ega sundimisega psühhoosi sümptomeid kõrvaldada. Seetõttu on nende jaoks lähedaste mõistmine ja toetamine äärmiselt oluline, ülioluline on konsulteerida arstiga ja sellele järgnev ravi..\nprodromaalne staadium - periood üksikute sümptomite avaldumisest kuni nende järgneva pideva demonstreerimiseni;\nravimata psühhoosi staadium - intervall alates psühhoosi sümptomite pideva demonstreerimise algusest kuni hetkeni, mil haigust hakatakse ravima\näge faas - etapp, mille jaoks on iseloomulik haiguse tipp ja täheldatakse häire sümptomite maksimaalset intensiivsust;\njääkfaas - psühhoosi sümptomite intensiivsuse vähenemise etapp, mis kestab mitu aastat.\nKõik inimesed, kes märkavad psühhootiliste häirete sümptomeid, ja inimesed, kes kahtlustavad sugulastel probleeme, peaksid külastama haiglat nii kiiresti kui võimalik. Tuleb meeles pidada: nendel päevadel pole psühhiaatri visiit täis avalikkust ega põhjusta ebameeldivaid tagajärgi. Visiit arsti juurde on vabatahtlik ja anonüümne. Seetõttu on õigeaegne arsti külastamine ainus võimalus psühhoosi raviks õige programmi valimiseks ja inimesest vabanemiseks häire valulike sümptomite korral..\nPeate teadma: psühhoosi sümptomeid saab edukaks raviks rakendada ainult farmakoloogilise ravi abil. Mingid imelised ravimtaimed, ravitsejate külastamine, psühholoogilised veendumused aitavad vaimses sfääris raskest haigusest üle saada.\nKuidas reageerida, kui lähisugulasel on psühhootiliste häirete sümptomeid? Oluline on järgida järgmist:\nÄra küsi, ära täpsusta, ära huvita tema hallutsinatsioonide üksikasjade kohta üksikasju.\nÄrge proovige välja mõelda tema petlike avalduste olemust.\nÄrge arutage haigega.\nÄrge tõestage, et tema tõekspidamised on valed ja ebaloogilised.\nPeate proovima teda maha rahustada, tähelepanu pöörata.\nKui inimene kipub rääkima, peate hoolikalt kuulama.\nPatsienti tuleks motiveerida psühhiaatri poole pöörduma.\nKui on kahtlus, et inimene otsustas enesetapu teha, on vaja kiiresti kutsuda meditsiinimeeskond.\nAgressiivselt sotsiaalselt ohtliku käitumise ilmnemise korral on vaja viivitamatult pöörduda arsti poole, kuna psühhoosi ägedaid sümptomeid saab peatada ainult haiglas.\nKuigi psühhoosid on väga suur ja raskesti ületatav häirerühm, on selle sarja kõigi haiguste uimastiravi põhimõtted samad. Uimastiteraapia läbiviimisel on aga iga patsiendi jaoks vajalik tavatu, puhtalt individuaalne lähenemisviis raviprogrammi valimisele. Enne uimastiravi määramist võtab arst arvesse mitmeid erinevaid tegureid, näiteks: vanus, sugu, patsiendi üldine tervislik seisund, somaatiliste vaevuste esinemine, psühhoosi kulgu iseärasused, olemasolevad riskid ja vastunäidustused.\nPsühhoosi ravis kasutatava farmakoloogilise ravi aluseks on antipsühhootikumide, st antipsühhootikumide rühma kuuluvad ravimid. Antipsühhootikumide peamine omadus on nende võime tõhusalt mõjutada psühhoosi produktiivseid sümptomeid. Lisaks kasutatakse sümptomaatilise defitsiidi raviks sageli mõnda ebatüüpilist antipsühhootikat..\nKaasaegses psühhiaatrias kasutatakse kahte tüüpi antipsühhootikume: ebatüüpilised ja tüüpilised antipsühhootikumid. Ebatüüpilised antipsühhootikumid on produktiivsete häirete vastu väga aktiivsed. Tüüpiliste antipsühhootikumide hulka kuuluvad:\nsedatiivse toimega, millel on selge pärssiv toime;\ntugeva mõjuva (antipsühhootilise) toimega, mis välistab püsivad isiksuse muutused, pettekujutelmad, hallutsinatsioonid, maania, kasvav huvi keskkonna vastu;\npärssivad omadused, näidates aktiveerivat toimet.\nAntipsühhootikumide väljakirjutamisega peaks kaasnema garantii, et rakendatakse ravi- ja tõrjemeetmeid, kuna neil on suur oht eluohtlike kõrvaltoimete tekkeks..\nPsühhoosi raviprogramm võib hõlmata ka bensodiasepiini rahusteid. Sellel ravimiklassil on rahustav toime, see leevendab ärevust ja aitab und taastada.\nAfektiivsete häirete ravis osalevad ka meeleolu stabiliseerijad. Need ravimid avaldavad rahustavaid omadusi, vähendavad ärevust, parandavad psühhoosiga patsientide vaimset tervist ja meeleolu..\nDepressiivsete lisandite esinemise korral kaasatakse raviprogrammi antidepressandid. Kuid antidepressantide kasutamist bipolaarse häire leevendamiseks seostatakse faaside inversiooni - hüpomaanilise või maniakaalse seisundi tekke kõrge riskiga..\nAntipsühhootikumide võtmisest põhjustatud kõrvaltoimete kõrvaldamiseks võib läbi viia ravi antikolinergiliste ravimitega. Need ravimid kõrvaldavad antipsühhootikumidega ravimisel tekkinud ekstrapüramidaalsed häired, düskineesiad, akineesiad.\nUimastiravi efektiivsuse suurendamiseks on soovitatav läbi viia paralleelselt psühholoogilise iseloomuga taastusravi. Kõige sagedamini kasutatavad meetodid on kognitiiv-käitumuslik teraapia - lühike intensiivne ravi, mille eesmärk on muuta valusaid mõtlemis- ja käitumisharjumusi. Mitmesugused koolitusprogrammid aitavad psühhoosiga patsientidel välja töötada muid adekvaatseid reageeringuid keskkonnanähtustele.\nPsühhootiliste häirete kordumise ja mis tahes haiguse tekke vältimiseks peaksid kõik elama korrapärast elu. Regulaarseks füüsiliseks tegevuseks on vaja aeg kõrvale jätta. Saate piisavas mahus mõistlikku ja kvaliteetset puhkust. Järgige rutiini stabiilselt. Söö regulaarselt ja tasakaalustatult. Vajalik on täielik keeldumine uimastite ja alkohoolsete jookide võtmisest.\nMõiste "psühhoos" sisenes meditsiinilisse leksikoni 18. sajandi keskel, asendades mõisted "hullus" ja "hullumeelsus". Venemaa statistika näitab häirete arvu suurenemist - 40% elanikkonnast on mingid psüühikahäired ja iga kolmas venelane kannatab depressiivse häire all..\nStereotüübid, mis käsitlevad vaimuhaiguste "häbiväärset" käsitlemist, hoiavad inimesi meditsiinilise abi otsimise eest. Sugulased ignoreerivad või varjavad psühhoosi märke. Suurt hulka patsiente ei uurita. Võrdluseks: 25% ameeriklastest külastab regulaarselt psühhoterapeute ja 10 miljonit elab ilma piinlikkuseta psüühikahäire diagnoosiga.\nMõlemast soost ja igas vanuses inimesed on vastuvõtlikud psühhoosile, kuid naiste psühhoos areneb kiiresti ja ägedas vormis. Käitumise sümptomid on spetsiifilised:\nPsühhoosi põhjus on neuronite - ajurakkude - keemilise koostise rikkumine. Neuronid lõpetavad impulsside korrektse edastamise ja kogu kesknärvisüsteemi töö on häiritud. Psühhoose klassifitseeritakse mitmel viisil.\nEndogeenset psühhoosi põhjustavad sisemised põhjused\nSel juhul on aju terved, kuid ei suuda pärast väliste teguritega kokkupuudet täielikult toimida:\npikk alkoholi, narkootikumide tarbimine;\nHüsteeria sümptomite ühekordne lühiajaline avaldumine provotseerivate tegurite mõjul: hormonaalne tõus, väsimus, nälg, tugev lein, vaimne trauma. Katkestatakse, kui põhjus on kõrvaldatud.\nNaistel tuntud PMS on reaktiivne psühhoos.\nEsimesed nähud ja sümptomid ilmnevad pärast 65. eluaastat. Seniilsed psühhoosid moodustavad 20% kõigist vaimuhaiguste juhtudest ja nende põhjustajaks on inimese loomulik vananemine. Enam kui pooled juhtudest on naised, kellel on perekonnas esinenud psühhoosi.\nHäire ilmneb narko- ja alkoholimürgituse taustal. Kokaiinipsühhoosiga kaasnevad näiteks tagakiusamise pettumused ja kombatavad hallutsinatsioonid.\nSümptomite raskus ja kestus on erinev\nAlkoholi, amfetamiinide, nikotiini ja muude ainete ärajätusündroom. Nähtudeks on heaolu järsk halvenemine, ebamugavustunne, psühhoaktiivse aine iha.\nTänapäeval nimetatakse terminit afektiivset või maniakaal-depressiivset psühhoosi "bipolaarseks psüühikahäireks". Selle põhjused pole täielikult teada, teadlased nimetavad pärilikke tegureid ja mõnda antidepressanti.\nVäliselt avaldub naiste psühhoos erineval viisil, sõltuvalt haiguse tüübist, alates teravast agitatsioonist, jutukusest, eufooriast ja agressiivsusest kuni paanika, hirmu ja väljaastumiseni.\nUniversaalne märk on tervikliku või osalise reaalse pildi puudumine maailmast, samuti moonutatud ettekujutus enda rollist selles maailmas.\nKäitumise ja mõtlemise sümptomid ja nähud intensiivistuvad koos haiguse arenguga ja on märgatavad ainult teistele, samas kui naine ise neid ei tunne.\nTa keeldub sageli ravist ja hospitaliseerimisest\nHallutsinatsioonid, illusoorsed aistingud, mis tahes aistingust välismaailmast tulematud signaalid; inimene kuuleb väliseid helisid või hääli "peas"; näeb ja tunneb putukaid nahal; lõhnad või talumatu hais; tuba või tänav muudab kuju ja nii edasi.\nKognitiivsed häired põhjustavad absurdseid ideid ja ebaloogilisi mõtlemissüsteeme; jälitustegevuse või jälitustegevuse deliirium, kõrge päritolu idee; põhjendamatu armukadedus; megalomaania; elu kontrollivate vandenõude või struktuuride olemasolu; kindlustunne, et keegi loeb meelt ja nii edasi.\nMuutused motoorses aktiivsuses ja halvenenud suhtlemisoskus; stuupor, tegevusetus; küsimuste eiramine; kohmakus; grimass; pidev monoloog; gestikulatsioon; kummaline käitumine; agressioon; põhjendamatu naer.\nTantrums, skandaalid, madal stressitaluvus ja enesehinnang.\nSuhtluse vältimine, eraldatus, umbusaldus, kahtlus isegi lähedaste suhtes.\nHalb isu, unetus, hajameelsus.\nFüüsilise aktiivsuse järsk langus, soovimatus kõndida, külastada sõpru, sportida.\nKui lähedased nägid murettekitavaid sümptomeid või kui naine ise märkas mõnda ülaltoodust, peaksite pöörduma spetsialisti poole.\nPatsient ja tema sugulased ei mõista mõnikord olukorra tõsidust. Psühhoos ei ole kerge närvihäire, vaid aju tõsine talitlushäire.\nKindlasti tuleks pöörduda spetsialiseeritud asutuses psühhiaatri poole, mitte psühholoogide või traditsiooniliste ravitsejate poole.\nRaviprotsess toimub kodus nõustamis- ja arstiabi vormis või dispanservaatluse vormis. Psühhiaater otsustab, kuidas ravida, ja määrab ravimiravi alles pärast põhjalikku uurimist, lisateste ja diagnoosi..\nPsühhoosiseisundis naine võib olla ohtlik teistele ja endale\nsotsiaalsed kohanemismeetmed: ratsionaalse käitumise koolitus, igapäevased ostlemisoskused, transpordi kasutamine, rahaliste vahendite jagamine.\nEnamikul juhtudel vajavad patsiendid retsidiivi vältimiseks pärast ravi järelkontrolli. Sugulased ja sõbrad peaksid olema kannatlikud ja aitama patsiendil normaalsesse ellu naasta..\nHaiguse ägenemisega kaotab inimene täielikult kontrolli reaalse maailma ja oma käitumise üle. Äge psühhoos kestab 2 päeva kuni 6 nädalat ja on hästi korrigeeritud, kuid selle kordumise tõenäosus on suur.\nParanoiline vorm areneb iseseisvalt või skisofreenia või alkoholi / narkomaania lahutamatu osana. Seda iseloomustavad petteseisundid, mõnikord koos terava afektiivse häirega. Naistel avaldub see patoloogilise armukadeduse, erotomaania, hüsteeria, ähmaste monoloogide, hallutsinatsioonide, foobiate kujul.\nIlmneb liigne kahtlus\nVaimse häire alkoholitüübil on mitmeid tunnuseid ja eripärasid. Metallkogoolsed psühhoosid arenevad alkohoolsete jookide pikaajalise kasutamise tagajärjel, võõrutusnähtude haripunktis.\nMDP ehk ringikujulise psühhoosi seisund, mida täna nimetatakse bipolaarseks afektiivseks häireks (BAD), väljendub agitatsiooni ja sügava depressiooni vahelduvas muutumises "valgustumise" intervallide kaudu. Mõnikord ilmnevad depressiivsed ja maania sümptomid samal ajal. Naiste maniakaal-depressiivne psühhoos tuvastatakse 66% juhtudest ja algab 20-30-aastaselt.\nMeditsiinilise teabekeskuse juhataja Sofya Dorinskaya räägib psühhoosi alguse esimestest märkidest:\nVaimsete haiguste protsent tsiviliseeritud maailmas, sealhulgas meie kaasmaalaste seas, kasvab kiiresti. Naised tunnevad kodus ja tööl sageli suurt psüühika stressi ning linnaelu stress ja stress suurendavad haigestumise riski.\nÄrge varjake ega maskeerige teie ümber olevate naiste psühhoosi ilminguid. Kui sugulase või sõbra käitumine on muutunud, ilmnevad ülalkirjeldatud kummalised sümptomid ja hoiatavad märgid, pöörduge kohe kvalifitseeritud abi saamiseks.\nRetrofarüngeaalne abstsess - neelu ruumi lümfisõlmede ja lahtiste kudede mädane põletik. Enamasti põhjus...\nMis on vitamiinipuudus ja kuidas see avaldub, haiguste ravi ja ennetamine Vitamiine pole piisavalt. See on põhjus...\nKlaustrofoobia: kuidas vabaneda oma hirmust suletud ruumide ees\nKas on võimalik surra hirmust - tõde või väljamõeldis?\nMis on autism? Analüüsime esinemise põhjuseid, diagnoosimist ja ravimeetodeid 8-aastase kogemusega lastepsühhiaatri dr E. V. Vorkhliku artiklis.Haiguse määratlus. Haiguse põhjusedAutism (Autism Spectrum Disorder, ASD) on mitmesuguste sümptomitega neuroloogiline arenguhäire.


Promotüdruk viskas suurhallile kinda ja korraldab oma jõulugala - DELFI\nEesti ettevõtted broneerivad innukalt peolaudu aastalõpu jõulugaladele. Seetõttu on menukas peoäris läinud kisklemiseks, kes korraldab parema jõulugala ning kes pätsab kellelt ideid.\nSaku Suurhalli direktor Tarmo Hõbe korraldab koos agentuuriga Broadline tänavu detsembris viiendat aastat järjest ettevõtetele jõulugala. Jõulugala mõte on see, et nüüd saavad ka väiksemad ettevõtted endale lubada suuri glamuurseid jõulupidusid, kus on täisprogramm, kaunis peosaal, rikkalik pidulaud, parimad artistid jne, nii nagu see seni on olnud taskukohane vaid suurtele. Tuleb vaid broneerida paljude firmade ühisel suurel galalpeol mõned lauad.\nSuurhalli võib pidada selle äri nn maaletoojaks. Aga hallile on tänaseks Eestis tekkinud mitu konkurenti.\nNäiteks Eesti Koolitus- ja Konverentsikeskus, mille põhiomanik on Ragne Talv ning mis korraldab neljandat aastat Eesti Ettevõtete Jõulupidu.\nSuurhalli juht Hõbe on rahul, et konkurent on vähemalt mõelnud oma peole originaalse nime ega ole seda nimetanud jõulugalaks.\nPikantsem on aga lugu värskeima tegijaga selles äris. 24aastasele ettevõtjale Pille-Riin Piholekuuluv firma Event Pro korraldab detsembris Eesti Rahva Muuseumis kahel õhtul ürituse nimega Tartu Jõulugala.\nHõbe tervitab konkurentsi kahe käega. Kuid ütleb, et praegusel juhul on Event Pro suurhallilt gala suures osas tuimalt maha viksinud ning see ajab kliendid totaalselt segadusse.\nBLOGI JA FOTOD | Realile neli väravat löönud Madridi Atlético võitis Tallinnas lisaajale läinud UEFA superkarikafinaali!\nAnett Kontaveit alistas Cincinnati 2,8 miljoni dollari suuruse auhinnafondiga tenniseturniiri kaheksandikfinaalis Maria Sakkari (WTA 31.) 6:1, 6:3.\nHooldekodude klientide hulk on plahvatuslikult kasvanud! Kaasneb probleem: kust leida tööjõudu?\nSideoperaatorid tõstavad nutipakettide hinda ja suurendavad internetimahtu\nMõne paketi puhul tähendab hinnakirja uuendus lausa kümme eurot suuremat kuutasu.\nTänak peab Saksamaa rallil edestama Neuville’i, et jääda suurde mängu! Suurt rolli mängib sünoptikute heitlus


Ksenooniga töötav gaaslahenduslamp\nKsenoon (keemiline sümbol Xe) on keemiline element aatomnumbriga 54. See on raske, värvitu ja lõhnatu väärisgaas, üks õhu (üliväikese kontsentratsiooniga) koostisosasid.\nKuigi üldiselt ei ole ksenoon reaktiivne aine, võib see siiski osaleda teatud keemilistes reaktsioonides, näiteks moodustades ksenoonheksafluoroplatinaadi, mis on esimene kunstlikult sünteesitud väärisgaaside ühend.\nLooduses esinev ksenoon koosneb kaheksast stabiilsest isotoobist (massiarvudega 124, 126, 128, 127, 130, 131, 132, 134 ja 136). Lisaks on sellel veel üle 40 mittestabiilse radioaktiivse isotoobi. Ksenooni stabiilsed isotoobid on üks olulisi abivahendeid Päikesesüsteemi varase ajaloo uurimisel. Radioaktiivne isotoop ksenoon-135 tekib tuumareaktsioonis isotoobist jood-135 ja see on üks olulisemaid neutronkiirguse neelajaid tuumareaktorites.\nKsenoon tahkub temperatuuril −111,75 °C ja kondenseerub temperatuuril −108,099 °C.\nKsenooni kasutatakse ksenoonvälklampides, ksenoonkaarlampides ja üldanesteesias. Esimeses eksimeerlaseris kasutati ksenooni dimeermolekuli (Xe2) töötava ainena ja paljudes varastes laserites täitsid pumpade ülesannet ksenoonvälklambid. Samuti kasutatakse ksenooni tumeaine uuringutes hüpoteetiliste nõrgalt vastastikmõjustuvate osakeste otsingutel ja kosmonautikas ioonmootorite kütusena.\nKsenooni avastasid 12. juulil 1898 Inglismaal šoti keemik William Ramsay ja inglise keemik Morris Travers. Veidi varem olid samad mehed avastanud ka krüptooni ja neooni. Nad leidsid ksenooni veeldatud õhu aurustunud koostisosade jääkidest. Ramsay pakkus uuele gaasile nimeks ksenoon kreekakeelse sõna ’’ξένον’’ (xénon) põhjal, mis oli ainsuse kesksoo vorm sõnast ’’ ξένος’’ (xénos). See tähendab ’võõrast’ või ’külalist’. 1902. aastal hindas Ramsay ksenooni osakaaluks Maa atmosfääris üks osa 20 miljonist. Kuigi ksenooni praegune sümbol on Xe, siis ajalooliselt on kasutatud selle sümbolina ka lihtsalt tähte X.\n1930. aastatel hakkas Ameerika Ühendriikide insener Harold Edgerton tegema kiirfotograafia valdkonnas katseid stroboskoobiga. Selle käigus leiutas ta ksenoonvälklambi, kus valgust tekitab ksenoontoru läbiv elektrivool. 1934. aastal suutis Edgerton seda meetodit kasutades luua välke kestusega 1 mikrosekund.\n1939. aastal hakkas ameerika arst Albert Behnke uurima süvasukeldujate joobelaadse seisundi põhjuseid. Ta lasi oma katsealustel sisse hingata erinevaid gaasisegusid ja leidis, et see tõi sukeldajatel kaasa muutused sügavuse tajumisel. Ta järeldas nende tulemuste põhjal, et ksenooni saab kasutada anesteetikuna. Kuigi vene toksikoloog Nikolai Lazarev uuris ksenooni kasutamist anesteesias juba 1941. aastal, avaldas esimese kirjutise selle rakendamisest 1946. aastal ameerika meditsiiniteadlane John H. Lawrence, kes oli teinud katseid hiirtega. Esimest korda kasutas ksenooni inimese opereerimisel 1951. aastal ameerika anestesioloog Stuart C. Cullen, kes opereeris edukalt kahte patsienti.\nKsenooni ja teisi väärisgaase peeti kaua aega keemiliselt täiesti inertseteks ning arvati, et need ei suuda moodustada keemilisi ühendeid. Briti Columbia Ülikooli õppejõud Neil Bartlett avastas, et gaasiline plaatinaheksafluoriid (PtF6) oli tugev oksüdeerija, millega hapniku (O2) oksüdeerimisel tekkis dioksügenüülheksafluoroplatinaat (O2+[PtF6]–). Kuna hapnikul ja ksenoonil on peaaegu samasugune ioniseerimisvõime, mõistis Bartlett, et plaatinaheksafluoriid võib oksüdeerida ka ksenooni. 23. märtsil 1962 segas ta mõlemad gaasid kokku ja sai tulemuseks esimese teadaoleva väärisgaasiühendi, ksenoonheksafluoroplatinaadi. Bartlett arvas, et selle koostis oli Xe+[PtF6]–, kuid hilisemad uuringud on näidanud, et tegemist oli ilmselt mitmesuguste ksenooni sisaldavate soolade seguga. Sellest ajast alates on avastatud mitmeid muid ksenooniühendeid, aga ka muid väärisgaase (argooni, krüptooni ja radooni) sisaldavaid keemilisi ühendeid. Aastaks 1971 oli teada üle 80 ksenooniühendi.\nNovembris 1989 demonstreerisid IBMi teadlased tehnoloogiat, mis võimaldab manipuleerida individuaalseid aatomeid. Programmis "IBM in atoms" kasutati skaneerivat tunnelmikroskoopi, et moodustada 35 ksenooniaatomist jahutatud niklikristallist substraadil firma kolmetäheline akronüüm. See oli esimene kord, kui aatomeid suudeti sellise täpsusega tasasel pinnal positsioneerida.\n(vaata ka animeeritud versiooni)\nKsenooni aatomnumber on 54, mis tähendab, et selle aatomituumas on 54 prootonit. Normaaltemperatuuri ja -rõhu juures on puhta ksenooni tihedus 5,761 kg/m3, mis on ligi 4,5 korda suurem Maa atmosfääri pinnatihedusest (1,217 kg/m3). Veeldatud ksenooni tihedus on kuni 3,100 g/mL, kusjuures maksimaalse tiheduse saavutab see kolmikpunktis. Samadel tingimustel on tahke ksenooni tihedus (3,640 g/cm3) kõrgem kui graniidi keskmine tihedus (2,75 g/cm3). Kui rakendada gigapaskaleid rõhku, on võimalik ksenooni üle viia metallilisse faasi.\nKristallograafiliselt läheb tahke ksenoon rõhu all kuubilisest süngooniast üle heksagonaalsesse süngooniasse ja hakkab metalliseeruma rõhul umbes 140 GPa. Rõhul 155 GPa on ksenoon täiesti metalliseerunud. Metallilises faasis näib ksenoon taevasinine, sest ta neelab punast valgust ja kiirgab teisi nähtavaid sagedusi. Selline käitumine on metallile ebatüüpiline ning selgitatav suhteliselt kitsaste elektronidevaheliste sidemetega metalliseerunud ksenoonis.\nKsenoon kuulub nullvalentsiga elementide hulka, mida nimetatakse väärisgaasideks, varasemas kirjanduses ka inertgaasideks. Ta on inertne enamiku keemiliste reaktsioonide suhtes, sest tema elektronkatte väliskihi orbitaalides on kaheksa elektroni. Selle tulemuseks on stabiilne, minimaalse energiaga konfiguratsioon, kus väliskihi elektronid on tihedalt seotud.\nGaasiga täidetud torus kiirgab ksenoon elektrilaenguga mõjutamisel sinist või lillakat valgust. Ksenoon kiirgab tegelikult spektrijooni, mis katavad kogu optilise spektri, kuid kõige intensiivsemad jooned on sinise valguse sagedusalas.\nLeidumus ja tootmine\nKsenooni leidub Maa atmosfääris, kus teda on 87±1 miljardikosa (nL/L) ehk umbes 1 osa iga 11,5 miljoni osa kohta. Võib ka nii öelda, et normaaltingimustes sisaldab tuhat kuupmeetrit õhku kõigest umbes 87 kuupsentimeetrit ksenooni. Samuti leidub teda mõnedest mineraalveeallikatest eralduvates gaasides.\nÄrilistel eesmärkidel saadakse ksenooni kaasproduktina õhu eraldamisel hapnikuks ja lämmastikuks. Pärast eraldamist, mis toimub tavaliselt fraktsioneeriva destillatsiooni meetodil kahe destillatsioonikolonniga seadmes, sisaldab selle tulemusel eraldatud vedel hapnik väikseid koguseid krüptooni ja ksenooni. Täiendava fraktsioneeriva destillatsiooni abil võib vedelat hapnikku rikastada tasemeni, kus see sisaldab 0,1–0,2% krüptooni ja ksenooni segu. See eraldatakse hapnikust kas adsorptsiooni teel silikageelile või destillatsiooni abil. Saadud krüptooni-ksenooni segus saab kaks gaasi teineteisest vajadusel eraldada destillatsiooni meetodil. 1998. aastal toodeti kogu maailmas hinnanguliselt 5000–7000 m3 ksenooni. Vähese leidumuse tõttu on ksenoon palju kallim kui temast kergemad väärisgaasid – 1999. aastal maksis Euroopas ksenoon 10 eurot, krüptoon 1 euro ja neoon 20 eurosenti liitri kohta, neist kõigist laiemalt levinud argooni hind jäi alla 1 eurosendi liitri kohta.\nPäikesesüsteemis leidub ksenooni lisaks Maa atmosfäärile väga väikestes kogustes ka Päikese atmosfääris, asteroidides ja komeetides. Marsi atmosfääris leidub ksenooni Maa atmosfääriga võrreldes umbes samas kontsentratsioonis. Jupiteri atmosfääris leidub ksenooni ebaharilikult rohkelt – seda on seal 2,6 korda enam kui Päikese atmosfääris. Selle põhjuseid ei ole suudetud siiani selgitada. Üheks võimalikuks selgituseks on väikeste, eelplaneediliste kehade ehk niinimetatud planetesimaalide varane ja kiire teke veel enne kui Päikese udukogu kuumenema hakkas. (Muidu ei oleks ksenoon planetesimaalsesse jäässe kinni jäänud.) Ksenooni vähest leidumust Maal võib selgitada asjaolu, et kvartsis moodustab ksenoon kovalentse sideme hapnikuga ja see vähendas ksenooni eraldumist atmosfääri.\nErinevalt väiksema massiga väärisgaasidest ei teki ksenooni tähtede sees aset leidva tavapärase tähtede nukleosünteesi käigus. Elementidele, mille mass on suurem raua isotoobist massiarvuga 56, tähendab teke tuumasünteesi käigus energiakulu. Nii ei saaks täht ksenooni tootes sellest mingit lisaenergiat. Selle asemel tekib ksenooni supernoovade plahvatamisel oma tuumas leiduva vesiniku ära kulutanud ja asümptootilisse hiiu harusse jõudnud punahiidtähtede aeglaste neutronite püüdmise protsessi ehk niinimetatud s-protsessi käigus, noovade klassikalistes plahvatustes ja selliste radioaktiivsete elementide nagu joodi, uraani ja plutooniumi lagunemisel.\nIsotoobid ja isotoopide uuringud\nPikemalt artiklis Ksenooni isotoobid\nLooduses leiduv ksenoon koosneb kaheksast stabiilsest isotoobist. Rohkem stabiilseid isotoope on veel ainult tinal, millel on neid kokku kümme. Ksenoon ja tina on ainsad elemendid, millel on üle seitsme stabiilse isotoobi. Isotoopide 124Xe ja 134Xe puhul oletatakse, et nad teevad läbi topelt-beetalagunemise, kuid seda pole kunagi suudetud tõestada ja nii loetakse ka neid stabiilseteks isotoopideks.\nLisaks neile stabiilsetele vormidele on uuritud veel enam kui 40 ebastabiilset isotoopi. Kõige püsivam neist on 136Xe, mis teeb läbi topelt-beetalagunemise poolestusajaga 2,11 × 1021 aastat. 129Xe saadakse 129I beetalagunemisel, mille poolestusaeg on 16 miljonit aastat. 131mXe, 133Xe, 133mXe ja 135Xe tekkivad isotoopidest 235U ja 239Pu tuumalõhustumisel ja neid kasutatakse seetõttu tuumaplahvatuste indikaatorina.\nKahe stabiilse ksenooni isotoobi 129Xe ja 131Xe tuumasid iseloomustavad nullist erineva väärtusega impulsimomendid (spinnid, mis sobivad tuumamagnetresonantsi tekitamiseks). Kasutades ringjalt polariseeritud valgust ja rubiidiumi auru on võimalik nende isotoopide tavapärast spinni polarisatsiooni taset muuta. Selle tulemusel võib ksenooni tuumade spinni polarisatsioon olla üle 50% suurem selle maksimaalsest võimalikust väärtusest, ületades oluliselt paramagneetilise statistika ette kirjutatud soojustasakaalu väärtust (tüüpiliselt on see 0,001% maksimaalsest väärtusest toatemperatuuril isegi kõige tugevamate magnetite puhul). Taoline tasakaalust välja viidud spinnide suund kujutab endast ajutist seisundit, mida nimetatakse hüperpolarisatsiooniks. Ksenooni hüperpolariseerimise protsessi nimetatakse optiliseks pumpamiseks (kuigi see protsess erineb laserites kasutatavast optilisest pumpamisest).\nKuna 129Xe tuuma spinni kvantarvu väärtus on 1⁄2 ja sellest tulenevalt on tema elektriline kvadrupool võrdne nulliga, ei teki 129Xe tuumal kokkupõrgete ajal teiste aatomitega kvadrupoolseid sidemeid. Nii on võimalik selle hüperpolarisatsiooni toatemperatuuri juures säilitada veel kaua pärast seda, kui laserkiir on välja lülitatud ja leelisaur kondensatsiooni teel eemaldatud. 129Xe spinni polarisatsioon võib püsida mitmeid sekundeid nendes ksenooni aatomites, mis on lahustatud veres, mitmeid tunde gaasilises olekus ksenooni aatomites ja mitmeid päevi sügavkülmutatud tahke ksenooni aatomites. Kontrastina sellele on isotoobi 131Xe spinni kvantarvu väärtus 3⁄2 ja elektriline kvadrupool nullist erinev ning selle hüperpolarisatsioon püsib seetõttu mõnest millisekundist mõne sekundini.\nKsenooni mõned radioaktiivsed isotoobid, näiteks 133Xe ja 135Xe tekivad tuumareaktoris lõhustuva aine neutronkiirguse toimel. 135Xe on olulise tähtsusega fissioonreaktorite töös. Sellel isotoobil on hiiglaslik neutronite ristlõige mõõdus 2,6 × 106 barni, mistõttu see toimib neutronite absorbeerijana ning võib teatud tööperioodi järel aidata ahelreaktsiooni pidurdada või aeglustada. See ksenoon-135 omadus tehti kindlaks esimestes Ameerika Ühendriikide tuumareaktorites, mis ehitati Manhattani projekti raames plutooniumi tootmiseks. Reaktori loojad olid näinud ette võimaluse reaktori reaktiivsuse (lõhustumises osalevate neutronite arvu, mis hakkavad lõhustama tuumakütuse teisi aatomeid) suurendamiseks. 135Xe kogunemine reaktorisse ("reaktorimürgitus") etendas olulist rolli Tšornobõli katastroofis. Kui reaktori vooluga varustamine väheneb või katkeb, võib see kaasa tuua 135Xe kogunemise reaktori tuumas ja reaktori võimsuse olulise vähenemise või isegi seiskumise.\nKsenooni radioaktiivsete isotoopide suures koguses eraldumine tuumareaktoritest annab tavaliselt märku kas sellest, et mõranenud kütusevarrastest on välja pääsenud lõhustumisproduktid, või siis sellest, et uraan on lõhustuma hakanud reaktori jahutusvees.\nKsenooni isotoopide sisaldus meteoriitides on väga oluline vahend Päikesesüsteemi tekkeloo uurimisel. Meteoriitide vanuse määramiseks kasutatakse joodi-ksenooni meetodit, mis võimaldab kindlaks teha, kui palju aega jääb nukleosünteesi ja Päikese udukogust tahke objekti eraldumise vahele. 1960. aastal avastas füüsik John Reynolds, et osasid meteoriite iseloomustas teatud isotoopide anomaalia, mis väljendus 129Xe ülekülluses. Ta tegi järelduse, et ksenoon-129 oli radioaktiivse isotoobi jood-129 laguprodukt. Seda joodi isotoopi tekib aeglaselt tuumalõhustumise ja kosmiliste kiirte mõjul tekkinud tuumapurunemise käigus, kuid suurtes kogustes ainult supernoova plahvatustes. Kuna 129I poolestusaeg on kosmoloogilisel ajateljel küllaltki lühike, kõigest 16 miljonit aastat, siis see näitab, et supernoova ning meteoriitide tahkumise vahele (tänu millele 129I sattus sinna lõksu) pidi jääma vähe aega. Järeldati, et need kaks sündmust (supernoova ja gaasipilve tahkumine) pidid aset leidma Päikesesüsteemi varases ajaloos, sest jood-129 isotoop tekkis tõenäoliselt veidi aega enne Päikesesüsteemi ja külvas Päikesest lähtunud gaasipilve isotoope, mis pärinesid teisest allikast. See teine allikas oli supernoova, mis põhjustas tõenäoliselt ka selle gaasipilve kokkuvarisemise.\nSamamoodi on ksenooni isotoopide nagu 129Xe/130Xe ja 136Xe/130Xe suhtarvud väga olulised gravitatsioonilise diferentseerumise ja varase degaseerumise mõistmiseks. Näiteks Marsi atmosfääris on ksenooni samas suurusjärgus Maa atmosfääriga: 0,08 miljondikosa, kuid Marsil esineb Maast või Päikesest rohkem isotoopi ksenoon-129. Kuna see konkreetne isotoop tekib radioaktiivse lagunemise tulemusel, siis näib see leid osutavat, et Marss kaotas ühel hetkel suurema osa oma algsest atmosfäärist. Tõenäoliselt juhtus see esimese 100 miljoni aasta jooksul planeedi tekkimisest. Kui tuua siia kõrvale teine näide, siis New Mexico osariigis kaevust eraldunud süsihappegaasist leitud ülemäärane 129Xe arvatakse olevat tekkinud Maa vahevööst pärit gaaside lagunemisel peatselt pärast planeedi tekkimist.\nPärast Neil Bartletti 1962. aasta avastust, et ksenoon on võimeline moodustama keemilisi ühendeid, on leitud ja kirjeldatud mitmeid ksenooniühendeid. Peaaegu kõik avastatud ksenooniühendid sisaldavad fluori või hapniku elektronegatiivseid aatomeid.\nKsenoontetrafluoriidi molekuli mudel\nXeF4 kristallid (1962)\nTeada on kolm fluoriidi: ksenoondifluoriid (XeF2), ksenoontetrafluoriid (XeF4) ja ksenoonheksafluoriid (XeF6). Ksenoonmonofluoriid (XeF) on teooria kohaselt ebastabiilne ühend. Valdava osa muude ksenooniühendite sünteesil lähtutakse just nendest fluoriididest.\nTahke, kristalliline XeF2 saadakse gaasiliste fluori ja ksenooni segu valgustamisel ultraviolettkiirgusega. Selleks piisab isegi tavalisest päevavalgusest. Ksenoondifluoriidi pikaajaline kõrgel temperatuuril kuumutamine, kasutades katalüsaatorina NiF2, annab tulemuseks ksenoonheksafluoriidi. Ksenoonheksafluoriidi pürolüüs annab naatriumfluoriidi lisamisel tulemuseks kõrge puhtusastmega ksenoontetrafluoriidi.\nKsenoonfluoriidid võivad fluori aatomeid nii vastu võtta kui ka loovutada, moodustades soolasid, mis sisaldavad katioone nagu XeF+ ja Xe2F3+, ning anioone nagu XeF5-, XeF7- ja XeF82-. Roheline, paramagneetiline XeF2+ tekib ksenoondifluoriidi redutseerimisel gaasilise ksenooniga.\nKsenoondifluoriid suudab moodustada ka komplekse üleminekumetallide ioonidega. Kokku on sünteesitud ja kirjeldatud üle 30 taolise kompleksi.\nKui ksenoonfluoriide on põhjalikult kirjeldatud, siis teisi ksenooni sisaldavaid halogeniide eriti ei tunta. Ainsaks erandiks on ksenoondikloriid (XeCL2). Ksenoonidikloriid on endotermiline, värvitu, kristalliline ühend, mis laguneb algelementideks temperatuuril 80 °C. Seda saadakse ksenooni, fluori ja ränitetrakloriidi või süsiniktetrakloriidi kõrgsageduslikul kiiritamisel. Siiski on kaheldud, kas XeCL2 on üldse tõeline keemiline ühend või ainult van der Waalsi molekul, mis koosneb nõrgalt seotud Xe aatomitest ja Cl2 molekulidest. Teoreetiliste arvutuste kohaselt on lineaarne molekul XeCL2 vähem stabiilne kui van der Waalsi kompleks.\nOksiidid ja oksohalogeniidid\nTeada on kolm ksenooni oksiidi: ksenoontrioksiid (XeO3) ja ksenoontetraoksiid (XeO4), millest mõlemad on plahvatusohtlikud ja väga tugevad oksüdeerijad, ning ksenoondioksiid (XeO2), mis sünteesiti esmakordselt 2011. aastal koordinatsiooniarvuga neli. XeO2 saadakse ksenoontetrafluoriidi valamisel jääle. Selle kristallstruktuur lubab seda kasutada räni aseainena silikaatmineraalides. XeOO+ katioon avastati infrapunaspektroskoopia abil tahkest argoonist.\nKsenoon ei reageeri hapnikuga vahetult; ksenoontrioksiid tekib XeF6 hüdrolüüsil:\nKsenoontrioksiid on kergelt happeline ja lahustub leelistes, moodustades ebastabiilseid soolasid ksenaate, mis sisaldavad HxeO4- anioone. Need ebastabiilsed soolad disproportsioneeruvad hõlpsalt gaasiliseks ksenooniks ja perksenaatide nime all tuntud sooladeks, milles sisaldub XeO64- anioon.\nBaariumperksenaat moodustab kontsentreeritud väävelhappega töötlemisel gaasilise ksenoontetraoksiidi:\nLagunemise vältimiseks jahutatakse tekkinud ksenoontetraoksiid kiiresti ja sellest moodustub kahvatukollane tahkis. See plahvatab temperatuuril −35,9 °C ksenooniks ja hapnikuks.\nTeada on mitmeid ksenoonoksüfluoriide nagu XeOF2, XeOF4 (ksenoonoksütetrafluoriid), XeO2F2 ja XeO3F2. XeOF2 tekib hapnikdifluoriidi (OF2) reageerimisel gaasilise ksenooniga madalatel temperatuuridel. Seda on võimalik valmistada ka XeF4 osalisel hüdrolüüsil. Temperatuuril −20 °C disproportsioneerub see XeF2 ja XeO3F2. XeOF4 tekib XeF6 osalisel hüdrolüüsil või XeF6 reageerimisel naatriumperksenaadiga (Na4XeO6). Viimase reaktsiooni käigus tekib ka väike kogus XeO3F2. XeOF4 reageerib tseesiumfluoriidiga (CsF), moodustades XeOF5- aniooni. XeOF3 reageerib leelismetallide fluoriididega – kaaliumfluoriidi (KF), rubiidiumfluoriidi (RbF) ja tseesiumfluoriidiga (CsF), moodustades XeOF4- aniooni.\nViimasel ajal on tekkinud huvi ksenooniühendite vastu, kus ksenoon oleks seotud mõne väiksema elektronegatiivsusega elemendiga kui fluor või hapnik, iseäranis just süsinikuga. Nende ühendite stabiliseerimiseks läheb vaja elektrofiilseid rühmi, näiteks selliseid, kus fluor on asendatud. Tänaseks on kirjeldatud palju selliseid ühendeid, teiste seas:\nC6F5–Xe+–N≡C–CH3, kus C6F5 on pentafluorofenüüli rühm.\nC6F5–Xe–X, kus X on CN, F või Cl.\nR–C≡C–Xe+, kus R on C2F5- või tert-butüülrühm\nTeised ühendid, kus ksenoon on seotud väiksema elektronegatiivsusega elemendiga, on F–Xe–N(SO2F)2 ja F–Xe–BF2. Viimast sünteesitakse dioksügenüültetrafluoroboraadist (O2BF4) temperatuuril −100 °C.\nEbatavaline ksenooni sisaldav ioon on tetraksenonokuld(II) katioon (AuXe42+), mis sisaldab Xe–Au sidemeid. Seda iooni esineb ühendis AuXe4(Sb2F11)2. Märkimisväärne on see, et nimetatud ioonis esinevad otsesed keemilised sidemed kahe tavaliselt mittereaktiivse aatomi, ksenooni ja kulla vahel, kusjuures ksenoon toimib seal üleminekumetalli ligandina.\nÜhend Xe2Sb2F11 sisaldab Xe–Xe sidet, mis on pikim teadaolev elementidevaheline side (308.71 pm = 3.0871 Å).\n1995. aastal teatas Helsingi Ülikooli juures tegutsenud Markku Räsäneni uurimisrühm, et neil õnnestus valmistada ksenoondihüdriidi (HXeH) ning hiljem veel ksenoonhüdriidhüdroksiidi (HXeOH), hüdroksenoatsetüleeni (HXeCCH) ja teisi ksenoonisisaldusega molekule. 2008. aastal teatas Leonid Khriachtchev koos kolleegidega, et neil õnnestus krüogeenilises ksenoonimaatriksis vett fotolüüsides valmistada ühendit HXeOXeH. Samuti on õnnestunud valmistada deuteriseeritud molekule HXeOD ja DXeOH.\nKlatraadid ja eksimeerid\nLisaks ühenditele, kus ksenoon moodustab keemilise sideme, võib ksenoon moodustada ka klatraate, aineid, kus ksenooni aatomid jäävad kinni teise ühendi Bravais' ruumvõresse. Üks näide on ksenoonhüdraat (Xe•5,75 H2O), kus ksenooni aatomid täidavad tühjad kohad vee molekulide ruumvõres. Selle klatraadi sulamispunkt on 24 °C. Sellest hüdraadist on toodetud ka deuteriseeritud versiooni. Sellised klatraathüdraadid võivad kõrge rõhu all tekkida looduslikult, näiteks nagu Vostoki järves Antarktika jääkihi all. Klatraatide tekkimise käigus saab fraktsioneerivalt destilleerida ksenooni, argooni ja krüptooni.\nKsenoon võib moodustada ka endohedraalfullereenühendeid, kus ksenooni aatom on sattunud fullereeni molekuli sisse. Fullereeni kinni jäänud ksenooni aatomit võib jälgida 129Xe tuumamagnetresonantsspektroskoopiat kasutades. Selle tehnika abil võib analüüsida fullereeni molekuli keemilisi reaktsioone, kasutades ära ksenooni aatomi keemilise nihke tundlikkust oma keskkonna suhtes. Samas on ksenooni aatomil fullereeni reaktiivsusele ka elektriline mõju.\nKui ksenooni aatomid on põhiolekus, siis nad tõukuvad teineteisest ega moodusta sidet. Kui ksenooni aatomid ergastuvad, võivad nad moodustada eksimeeri (ehk ergastatud dimeeri), mis püsib kuni elektronide naasmiseni põhiolekusse. See produkt moodustub seetõttu, et ksenooni aatomil on kalduvus täita oma väline elektronkiht ja ta võib lühiajaliselt selle saavutada teiselt ksenooni aatomilt elektroni laenates. Ksenooneksimeeri tavaline eluiga on 1–5 ns ja selle lagunemisel vallanduvad footonid lainepikkusega umbes 150–173 nm. Ksenoon võib moodustada eksimeere ka teiste elementidega, näiteks halogeenide broomi, kloori ja fluoriga.\nValgustus ja optika\nKsenooni kasutatakse valgust kiirgavates seadmetes, mida nimetatakse ksenoonvälklampideks. Need leiavad rakendust fotograafias välklampides ja stroboskoopilistes lampides, laserites töötava aine ergastamiseks ja vahetevahel ka bakteritsiidsetes lampides. Esimeses, 1960. aastal leiutatud tahkislaseris kasutati optilise pumbana just ksenoonvälklampi ja ksenoonvälklambid toimivad optilise pumbana ka laserites, mida kasutatakse teatud tüüpi tuumasünteesireaktsioonide vallandamiseks.\nKosmosesüstik Atlantis ksenoonlampide valguses\nKõrgel rõhul töötavatel, lühikese kaarega ksenoonkaarlampidel on värvitemperatuur, mis on üsna lähedane keskpäevasele päikesevalgusele ja seetõttu kasutatakse neid kunstpäikesena. Pärast seda, kui need lambid esmakordselt 1940. aastatel kasutusele võeti, hakati neid kasutama filmiprojektorites lühema elueaga süsinikkaarlampide asemel. Neid kasutatakse kõige tüüpilisemates 33 mm filmiprojektorites, aga ka IMAX-projektorites ja uutes digitaalprojektorites. Samuti leiavad ksenoonkaarlambid rakendamist autotuledes, kallimates taktikalistes taskulampides ja muudes spetsiaalsetes kasutusvaldkondades. Need kaarlambid on lühikese lainepikkusega ultraviolettkiirguse suurepäraseks allikaks ja nende valguskiirgus läheneb intensiivsuselt infrapunavalgusele, mis võimaldab neid rakendada mõningates öövaatlussüsteemides.\nPlasmateleri iga kambrike sisaldab ksenooni ja neooni segu, mis konverteeritakse elektroode kasutades plasmaks. Selle plasma vastasmõju elektroodidega tekitab ultravioletseid footoneid, mis siis omakorda ergastavad ekraani esipinda katvat fosforit.\nKsenooni kasutatakse ka "käivitava gaasina" kõrgrõhu-naatriumlampides. Kõigist mitteradioaktiivsetest väärisgaasidest on ksenoonil madalaim soojusjuhtivus ja ionisatsioonipotentsiaal. Väärisgaasina ei sekku ksenoon töötavas lambis aset leidvatesse keemilistesse reaktsioonidesse. Selle madal soojusjuhtivus vähendab lambis töö ajal tekkivat soojuskadu ja madal ionisatsioonipotentsiaal tagab külmas olekus gaasi madala dielektrilise läbilöögitugevuse, mis võimaldab lampi lihtsamalt ja kiiremini tööle panna.\n1962. aastal avastas ettevõtte Bell Laboratories uurimisrühm ksenooni lasertoime ja leidis hiljem, et seda oli võimalik parandada, lisades töötavale ainele heeliumi. Esimene eksimeerlaser kasutas ksenooni dimeeri (Xe2), mille elektronkiirega ergastamisel tekkis stimuleeritud kiirgus ultravioletse lainepikkusega 176 nm. Eksimeerlaserites (täpsemalt küll eksiplekslaserites) on kasutatud ka ksenoonkloriidi ja ksenoonfluoriidi. Ksenoonkloriidiga töötavat eksimeerlaserit on rakendatud näiteks dermatoloogias.\nMeditsiinis leiab ksenoon mitmekülgset kasutust, nii silmakirurgias (seadmetes) operatiivkirurgias ksenooni sisaldava inhalatsioonianesteetikumi koostisosana kui ka radioloogias ksenooni-vahendatud kompuutertomograafias (Xe-CT) jm.\nKäimas on mitmed uuringud ksenooni-narkoosigaasi kohta hapnikupuuduse käes kannatavate vastsündinute teraapias.\nKatsed hiirtega, kellele manustati elektrišokiteraapia järgselt sobival hetkel ksenoon-narkoosigaasi näitavad, et gaas võib takistada värskete häirivate mälestuste talletumist.\n1941. olevat Lazarev Venemaal uurinud ksenoonanesteesiat.\nEsimeseks hiirtel läbi viidud ksenoonanesteesia kohta avaldatud uurimuseks peetakse J. H. Lawrence'i 1945. aastal avaldatud raportit.\nEsimese kirurgilise ksenoonanesteesia läbiviijaks 1951. aastal peetakse Stuart C. Cullenit.\nPikemalt artiklis Ksenoon (narkoosigaas)\nKsenooni manustatakse koos teiste koostisosadega ksenoonanesteesia ajal kirurgilistele patsientidele, anestesioloogi järelevalve all, enne ja teatud kirurgiliste operatsioonide ajal vastava narkoosiaparaadiga.\nKsenooni saadakse küll hapniku töötlemise kõrvalsaadusena, kuid see on üsna energiakulukas protsess.\nErinevalt dilämmastikoksiidist ei ole ksenoon kasvuhoonegaas ja nii peetakse seda üldiselt keskkonnasõbralikuks anesteetikuks.\nAtmosfääri sattunud ksenoon pöördub tagasi oma algallikasse (ksenooni leidub atmosfääris), seega peetakse käesolevala ajal vähetõenäoliseks, et see avaldaks negatiivset keskkonnamõju.\nKsenooni peamiseks miinuseks on kõrge hind võrreldes muude anesteetiliste ainetega. 1999. aastal Jaapanis tehtuduuringu kohaselt maksis 70 kg kaaluva 40-aastase mehe neljatunnine üldanesteesia ksenooniga 356 USA dollarit, samal ajal kui selle tulemuse saavutamine dilämmastikoksiidi ja isofluraani kasutades läks maksma ainult 52 USA dollarit. Siiski on ksenooni langev hind laiendanud selle kasutamist ja 2000. aastate keskel hakati ksenooni sisaldavaid anesteetikuid kasutama ka Euroopas. Esimese ksenooni sisaldava anesteetiku LENOXe tõi Euroopas turule firma Air Liquide. Prantsusmaal viidi esimene ksenoonanesteesia läbi detsembris 2007 Nîmes'i Ülikooli haiglas.\nValmis narkoosigaasisegu 1 liiter maksab Euroopas 10–15 eurot.\nKsenooni kulu on operatsioonide lõikes varieeruv, pikemaid operatsioone selle meditsiinigaasiga peetakse tasuvamateks, nii võib ühe inimese koletsüstektoomia käigus olla ksenooni kulu 15,6 liitrit, märkimisväärse osa saab rasva sisaldavad koed.\nAnesteetilise potentsiaali võimalik molekulaarne alus\n1) Arvatakse, et osadel loomadel kutsub esile narkoosiseisundi selle anesteetikumi kuhjumine raku membraanstruktuurides, toime kesknärvisüsteemis paiknevatele retseptoritele (uuringute alusel: tõenäoliselt N-metüül-D-aspartaadi retseptor ehk NMDA retseptor\nKsenoon mõjutab mitmeid eri retseptoreid ja ioonikanaleid. Nii nagu paljude multimodaalsete sissehingavate anesteetikute puhul, on need ksenooni mõjud tõenäoliselt teineteist täiendavad. Ksenoon on NMDA retseptorite antagonist. Teistest meditsiinis kasutatavatest NMDA retseptorite anatagonistidest eristub ksenoon neurotoksilise mõju puudumisega, samuti suutlikkusega pidurdada ketamiini ja dilämmastikoksiidi neurotoksilist toimet.\nToetudes hüpoksia-isheemia loommudelitele arvatakse, et tänu ksenooni toimele nimetatud retseptoritele, toimib ksenoonanesteesia (ksenooni sissehingamine), võrreldes käibelolevate meditsiinigaasidega, südame- ja närvisüsteemi rakkudele säästvalt.\nErinevalt ketamiinist ja dilämmastikoksiidist ei stimuleeri ksenoon dopamiini eraldumist naalduvast tuumast. Sarnaselt dilämmastikoksiidi ja tsüklopropaaniga aktiveerib ksenoon kahe pooriga kaaliumi ioonkanali TREK-1. Seotud kanal TASK-3, mida sissehingatavad anesteetikud samuti mõjutavad, ksenooni mõjule ei reageeri. Ksenoon blokeerib nikotiin-atsetüülkoliini retseptorid α4β2, mis aitab kaasa epiduraalanalgeesia saavutamisele hiirtel.\n2) Arvatakse, et ksenoon blokeerib efektiivselt ka rakumembraani Ca2+ ATPaasid. Selle mõju saavutab ksenoon sidudes ennast ensüümi hüdrofoobse pooriga ja takistades sellega ensüümil aktiivsete konformatsioonide moodustamise.\nKsenooni minimaalne alveolaarne kontsentratsioon on 40 aasta vanusel inimesel 72%, mis muudab selle anesteetikuna dilämmastikoksiidist 44% tugevamaks. Nii saab ksenooni kasutada koos hapnikuga sellistes kontsentratsioonides, mis vähendavad hüpoksia riski.\nPaljude patsientide jaoks soodsatele omadustele lisaks evib ksenoon-narkoosigaas ka mõningaid soovimatuid kõrvaltoimeid:\nvõimalik toime ajuverevoolu mahtkiirusele (ingl CBF),\nhingamisteede toimimise takistuse tõus;\nsüdame parem vatsake ei saavuta südame süstoli (kontraktsioonifaasi) ajal vajalikku rõhku.\nSuurbritannias Bristoli St. Michaeli haiglas lisati kevadel 2010 ksenooni õhusegule, mida manustati ajukahjustuse ohuga erakorralise keisrilõikega sündinud vastsündinule.\nKsenoonravi kasutamisel alandatakse samaaegselt lapse kehatemperatuur 33,5 °C.\nKsenooni lisamine oli edukas (ajukahjustust õnnestus vältida) ja selle tulemusel anti luba analoogsete juhtumite puhul kliiniliste katsete läbiviimiseks.\nRadioaktiivse isotoobi ksenoon-133 (133Xe) gammakiirgust võib kasutada kompuutertomograafias näiteks südame, kopsude ja aju uurimiseks. 133Xe on kasutatud ka verevoolu kiiruse mõõtmiseks.\nKsenoon, eriti selle hüperpolariseeritud isotoop 129Xe, on kontrastaineks magnetresonantstomograafias (MRT). Hüperpolarisatsioon muudab 129Xe magnetresonantstomograafias oluliselt nähtavamaks ning gaasilises olekus hüperpolariseeritud 129Xe kasutatakse kopsude ja muude kudede uurimiseks. Näiteks on selle abil jälgitud gaaside ringlemist kopsudes. Kuna ksenoon lahustub vees ja hüdrofoobsetes lahustites, saab seda kasutada ka mitmesuguste elusate pehmete kudede uurimiseks.\nKõrge aatommassi tõttu sobib ksenoon kontrastainena kasutamiseks ka röntgenfotograafias. Selleks lisatakse ksenoonile krüptooni. Samuti tuleb ksenooni kontsentratsioon olla alla 35%, vastasel juhul hakkab ta toimima narkootikumina.\nKatsetes kannuskonna (Xenophus) munaraku emarakkude ja inimese kloonitud 5-HT3A retseptoritega, blokeeris ksenoon ka 5-HT3 retseptorid (serotoniini). Kuigi sellel mõjul puudub nii anesteetiline kui ka antinotsiseptiivne toime, aitab see vähendada anesteesiast tingitud iiveldust ja oksendamist.\nSpordis on kasutatud ksenooni dopingainena.\nKsenooni ja hapniku segu sissehingamine aktiveerib HIF-1-alpha transkriptsioonifaktori tootmise, mis omakorda viib erütropoetiini tootmise kasvuni. See hormoon suurendab omakorda punaste vereliblede arvu ja sportlaste sooritusvõimet. Venemaal on ksenooni sel eesmärgil sisse hingatud vähemalt alates 2004. aastast. 31. augustil 2014 lisas Maailma Antidopingu Agentuur (WADA) ksenooni ja argooni keelatud ainete ja meetodite nimestikku, kuigi ei ole veel olemas usaldusväärset testi, mille abil nende ainete kuritarvitamist kontrollida.\nKsenooni aatomi suure ja paindliku välise elektronkihi tõttu muutub tuumamagnetresonantsi spekter vastavalt ümbritsevatele tingimustele, mistõttu saab seda kasutada keskkonna keemiliste tingimuste mõõtmiseks. Nii on tuumamagnetresonantsspektroskoopias näiteks võimalik eristada vees lahustunud ksenooni, hüdrofoobsetes lahustites lahustunud ksenooni ja teatud proteiinidega seotud ksenooni.\nHüperpolariseeritud ksenooni saavad kasutada pinnateadlased. Tavaliselt on pindu tuumamagnetresonantsspektroskoopia abil raske iseloomustada, sest näidise pinnalt lähtuvad signaalid jäävad aine enda märksa arvukamate aatomituumade signaalide varju. Tahkete pindade tuumaspinne on aga võimalik valikuliselt polariseerida, kandes neile üle spinnide polarisatsiooni hüperpolariseeritud gaasiliselt ksenoonilt. See muudab pinnasignaalid piisavalt tugevaks, et neid mõõta ja eristab neid aine seest lähtuvatest signaalidest.\nTuumafüüsikas kasutatakse ksenooni mullikambrites, sondides ja muudes rakendustes, kus läheb vaja kõrge molekulmassiga inertset ainet. Tuumarelva testimisel eraldub kõrvalproduktina radioaktiivseid ioone ksenoon-133 ja ksenoon-135. Salajaste tuumakatsetuste kindlakstegemiseks mõõdetakse just nende isotoopide leidumust, näiteks on seda tehtud riikide nagu Põhja-Korea puhul.\nKsenooniga töötava ioonmootori prototüübi testimine NASA laboratooriumis\nVedelat ksenooni kasutatakse kalorimeetrites gammakiirte mõõtmiseks, aga ka vahendina hüpoteetiliste nõrgalt vastastikmõjustuvate osakeste (WIMP) kindlakstegemiseks. Kui WIMP põrkab kokku ksenooni tuumaga, siis peaks sealt vabanema piisavalt energiat, et vallanduksid ionisatsioon ja stsintillatsioon. Vedel ksenoon sobib sellisteks katseteks oma suure tiheduse tõttu, mis muudab interaktsiooni tumeainega tõenäolisemaks.\nKsenoon on eelistatud kütus kosmosesõidukite ioonmootorites, kuna sellel on oma aatommassi kohta madal ionisatsioonipotentsiaal. Samuti on ksenoonil omadus säilitada kõrge rõhu all vedel olek toatemperatuurile lähedastel temperatuuridel, võimaldades samal ajal enda kiiret ja lihtsat tagasimuutmist gaasiks, et toita mootorit. Ksenooni inertsus tagab keskkonnasõbralikkuse ja põhjustab ioonmootorile vähem erosiooni kui teised kütused nagu elavhõbe või tseesium. Esimest korda kasutati ksenooni 1970. aastatel satelliitide ioonmootorites. Hiljem on ksenooni kasutatud NASA kosmosesondi Deep Space 1 ja Euroopa Kosmoseagentuuri satelliidi SMART-1 kütusena, samuti NASA kosmosesondi Dawn kolme ioonmootori kütusena.\nAnalüütilises keemias kasutatakse perksenaate oksüdeerijana. Ksenoondifluoriidi rakendatakse räni söövitamisel, iseäranis mikroelektromehaaniliste süsteemide (MEMS) tootmisel. Vähivastast preparaati 5-fluorouratsiili saab toota, pannes ksenoondifluoriidi reageerima uratsiiliga. Samuti kasutatakse ksenooni proteiinkristallograafias. Kui avaldada proteiini kristallile rõhku 0,5–5 megapaskalit (5–50 atmosfääri), kinnituvad ksenooni aatomid peamiselt hüdrofoobsetesse avaustesse, andes sageli tulemuseks kõrge kvaliteediga, isomorfse, raske aatomiga derivatiivi, mida saab kasutada faasiprobleemi lahendamiseks.\nPaljud hapnikku sisaldavad ksenooniühendid on oma tugevate oksüdeerivate omaduste tõttu mürgised. Samuti on nad plahvatusohtlikud, kuna neil on kalduvus laguneda elemendiliseks ksenooniks ja kaheaatomiliseks hapnikuks (O2), mille keemilised sidemed on palju tugevamad kui ksenooniühenditel.\nGaasilist ksenooni võib julgelt säilitada standardtemperatuuri ja -rõhu juures tavalistes tihedalt suletud klaas- või metallanumates. Siiski tuleb tähele panna, et ksenoon lahustub enamikus plastidest ja kummis ning taoliste materjalidega suletud anumatest imbub see järk-järgult välja. Ksenoon ise ei ole mürgine, kuigi ta lahustub veres ja kuulub nende väheste ainete hulka, mis suudavad läbida hematoentsefaalse barjääri. Seetõttu võib ta suurtes kogustes koos hapnikuga sisse hingatuna tekitada kerge või isegi täieliku anesteesia.\nHelikiirus gaasilises ksenoonis on 169 m/s, mis on õhuga võrreldes aeglasem. See on tingitud raskete ksenooni aatomite väiksemast keskmisest kiirusest võrreldes lämmastiku ja hapniku molekulidega. Seetõttu alandab ksenoon väljahingamisel ka kõnetrakti võnkesagedust, tekitades madalama hääletämbri. See efekt on vastupidine heeliumi tekitatavale efektile, mis muudab hääle kõrgemaks. Nii nagu ka heelium ei suuda ksenoon rahuldada keha hapnikuvajadust. Ksenoon on samaaegselt lihtne lämmatava toimega gaas ja lämmastikoksiidist tugevam anesteetik; seepärast on paljud õppeasutused keelanud füüsika ja keemia demonstratsioonide raames ksenooniga hääletriki tegemise. Kuna ksenoon on kallis, siis kasutatakse selle hääletriki jaoks enamasti odavamat gaasilist väävelheksafluoriidi, mille molekulmass on ksenoonile lähedane (väävelheksafluoriidil 146, ksenoonil 131) ja millel puudub anesteetiline toime.\nTihedate gaaside nagu ksenooni ja väävelheksafluoriidi sissehingamine on võimalik, kui neid hingata sisse gaasiseguna, kus on vähemalt 20% hapnikku. Ksenooni ja hapniku 80:20 segu kutsub siiski kiiresti esile üldanesteesiale omase teadvusetuse seisundi. Hingamisel segunevad eri tihedusega gaasid kiiresti ja tõhusalt, tuues kaasa raskemate gaaside väljutamise koos hapnikuga ning vältides nende kogunemist kopsudesse. Suurte koguste raskete gaasidega kaasneb alati oht: see on ruumis nähtamatu ning kui inimene siseneb ruumi, mis on täidetud värvitu ja lõhnatu gaasiga, võib ta seda enese teadmata sisse hingata. Ksenooni kasutatakse harva nii suurtes kogustes, kuid kui ksenooni hoitakse ventileerimata ruumis, on see oht siiski olemas.\n"Ksenoon nõrgestab traumaatilisi mälestusi" ERR Novaator, 1. september 2014\nPärit leheküljelt "https://et.wikipedia.org/w/index.php?title=Ksenoon&oldid=5695471"\nUses material from the Wikipedia article Ksenoon, released under the CC BY-SA 3.0 license.


1 USD et SAR ᐈ Teisenda $1 USA dollar sisse Saudi Araabia riaal\n1 USD et SAR\nTe olete konverteerinud 1 🇺🇸 USA dollar et 🇸🇦 Saudi Araabia riaal. Summa sõnades: üks (USA dollar). Kõige täpsema tulemuse näitamiseks kasutame rahvusvahelist vahetuskurssi. Valuuta konverteerimine 1 USD et SAR. Kui palju $1 USA dollar et Saudi Araabia riaal? — ر.س3.75 SAR.Vaata tagasikäik SAR et USD.Võibolla võite olla huvitatud USD SAR Ajalooline diagramm, ja USD SAR Ajaloolised andmed vahetuskursi. Julgelt proovida teisendada rohkem...\nTeisenda 1 USA dollar et Saudi Araabia riaal\nHindamise järgi: ر.س3.750 SAR (-0.000112)-0.00299%\nKas sa teadsid? Aasta tagasi, sellel päeval valuutakurss USA dollar et Saudi Araabia riaal oli: ر.س3.752. Sellest alates on vahetuskurss vähenes aastaga -0.00192 SAR (-0.0513%).\n50 USA dollar et Saudi Araabia riaal100 USA dollar et Saudi Araabia riaal150 USA dollar et Saudi Araabia riaal200 USA dollar et Saudi Araabia riaal250 USA dollar et Saudi Araabia riaal500 USA dollar et Saudi Araabia riaal1000 USA dollar et Saudi Araabia riaal2000 USA dollar et Saudi Araabia riaal4000 USA dollar et Saudi Araabia riaal8000 USA dollar et Saudi Araabia riaal200000 India ruupia et Singapuri dollar200000 Singapuri dollar et India ruupia300 Tai baat et USA dollar51 USA dollar et Tai baat150 Tai baat et USA dollar100 Tai baat et USA dollar300000 USA dollar et Kanada dollar13000 Taiwani dollar et euro4800 Taiwani dollar et euro1999 Hongkongi dollar et Tai baat16 USA dollar et Tai baat9.95 USA dollar et Tai baat2700 Taiwani dollar et USA dollar2.7 Taiwani dollar et USA dollar\nVahetuskursid uuendatud: Thu, 14 Nov 2019 04:15:02 +0000.