kuidas enesehüpnoos mu elu muutis - häkkimisvaim\nPõhiline Tähelepanelik Elu Kuidas enesehüpnoos mu elu muutis\nKuidas enesehüpnoos mu elu muutis\nElasin Londonis ja vihkasin oma tööd.\nSee oli õudne aeg. Raske on ette kujutada, milline oli elu tollal, kuid teadsin, et olen sattunud terve rea negatiivsete mõttemudelite hulka.\nMul oli vaja leida lahendus, et tekitada oma vaimsetes mustrites järsk murd.\nSõber soovitas mul hüpnoteraapiat proovida. Ma polnud sellest kuulnud ja olin alguses skeptiline. Kuid ma olin elus hädas, nii et otsustasin selle maha lasta.\nKolme seansi jooksul õnnestus mul enda kohta mõned oma negatiivsed mõttemallid ümber pöörata.\nMinu hüpnoterapeut ei teinud mind hüpnoteraapiaseansside abil lihtsalt korda. Ta õpetas mulle enesehüpnoosi. Sellest ajast alates on enesehüpnoos minu jaoks muutunud eluviisiks.\nEnesehüpnoos on mu elu muutnud. Olen suutnud tuvastada negatiivsed mõttemustrid ja neid kiiresti muuta.\nSelles artiklis uurin kõike, mida peate teadma enesehüpnoosist, alustades sellest, mis see on, selle taga olevast teadusest kuni parimate viisideni, kuidas täna ennast hüpnotiseerida.\nMis on enesehüpnoos?\nHüpnoosi ideega kaasneb palju pagasit.\nEnamiku inimeste jaoks võib hüpnoosi mõelda kui nalja või rumalat karikatuuri, viidates hüpnoosile, mis tuleneb popkultuurist: mustlased pendlitega telkides, suitsused toad ja showmenid, kes panevad inimesi raputama nagu pardi.\nKuid hüpnoos on palju, palju enamat kui lihtsalt etendus.\nSee on meetod, mille abil inimene pääseb ligi osale endast, mis on tavaliselt enda jaoks suletud - oma teadvuseta vaimule - ning paraneb ja kasvab viisil, mis ilma hüpnootilise seisundi abita pole lihtsalt võimalik.\n'Lihtsamalt öeldes võib hüpnoos aidata meelt erinevate uskumustega ümber programmeerida,' ütleb Hüpnoterapeut ja elutreener Malminder Gill. 'Enesehüpnoos võib olla tõesti kasulik, kui proovite millestki üle saada, näiteks hirmust, aga ka kõigile, kes üritavad negatiivseid või kasulikke käitumismustreid murda.'\nHüpnoterapeut Malminder Gill õpetab Londonis enesehüpnoosi.\nGilli sõnul võivad OCD, PTSD, ärevuse või depressiooniga inimesed kasutada enesehüpnoosi tõeliselt transformatiivsete tulemuste saavutamiseks.\nSee on tõeline alternatiiv meditatsioonile või teraapiale, aidates inimestel viia oma meditatiivne kogemus palju sügavamale tasandile.\nHüpnoosiga saab inimene õppida, kuidas:\nReisige nende erinevatest teadvusseisunditest sisse ja välja\nManipuleerides teadlikult oma veendumuste süsteemi, emotsionaalset seisundit ja füüsilist tervist, kasutades ära mõistuse jõudu\nTutvuge lähedalt omaenda teadlikkustundega, lastes end aja jooksul kasvada\nHõlbustage vaimu ja keha jaoks mingit suuremat terviklikkust ja tervenemist\nKuid enesehüpnoosist tõeliselt kasu saamiseks on vaja tõepoolest mõistmine mida hüpnoos ja enesehüpnoos tegelikult tähendavad.\nEnesehüpnoos on teie meele ja keha absoluutne teadlikkus ja kontroll, lülitades oma teadvuse hüpnootilisele seisundile, võimaldades teil ühendada end kõrgemal tasandil.\nHüpnoos küll mitte tähendab:\nKaotades kontrolli enda üle, tuletage meelde ja keha\nKukkumine teadvuseta olekusse, kus sa muutud täiesti vihjatavaks kõigele, mida sinult kästakse\nPendli riputamine enda ees või muud hüpnoosiga tavaliselt seotud stereotüübid\nEnesehüpnoos annab teile võimaluse enda eest hoolitseda. Õpitust saab osa teie enda tööriistakomplektist.\n'Ärevust kogevad inimesed räägivad iseendaga negatiivselt, nii et nad kuulevad juba mingit enesehüpnoosi,' ütleb Gill. “Õpetan neid positiivse muutuse innustamiseks kasutama teist häält. Kliendid saavad aru, milleks nende vaim on võimeline, st nad suudavad paremini kontrolli tagasi võtta ja ennast võimendada. '\nEnesehüpnoos on nimetatud uueks tähelepanelikkuseks\nEnesehüpnoos on viimastel aastatel muutunud populaarseks ja seda on isegi dubleeritud 'Uus tähelepanelikkus' . Seda nähakse järgmise sammuna teie isikliku tervise ja heaolu haldamisel.\nPõhipunkt on see:\nSee ei tähenda ainult meele puhastamist. See on uue eluviisi avamine.\nProfessor Stephen Redford on ajuspetsialist ja viinud läbi pikaajalisi uuringuid ajutegevuse ja hüpnoosi alal. Ta ütles järgmist:\n'See on õppimine, milleks aju on võimeline. Mõistus on naljakas koht ja mõne inimese jaoks võib erinevus selle vahel, kas suudad midagi teha või mitte, või isegi hästi elada või mitte, tuleneda ainult ühest mõttest. Kuigi pole tõsi öelda, et see võib aidata kõiki, võib hüpnoos kindlasti olla abiks paljudele. '\nEnesehüpnoosi eelised ja miks peaksite seda tegema\nEnesehüpnoosi eelised pöörlevad selle ainsa kasu ümber, mis on seotud teie mõistusega ühenduse loomisega ja ületamisega vaimsetest barjääridest, mis põhjustavad enamikku teie vaimselt ja füüsiliselt seotud probleemidest.\nEnesehüpnoosiga saab inimene aidata end ületada selliseid probleeme nagu:\nStressi ja ärevuse probleemid\nMuud vaimse tervise seisundid\nEnesehüpnoosi meditsiiniline ja terapeutiline jõud tuleneb inimese õpitud võimest end transsi sundida.\nSee annab neile juurdepääsu oma teadvuseta, võimaldades neil uurida osa endast, mis eksisteerib kardinate taga, mida nad näevad ja tunnevad, ning seeläbi teha iseendas muudatusi ja kohandusi, millele tavapärasel ärkveloleku ajal lihtsalt ei pääse.\nSee, mida paljud õpilased avastavad enesehüpnoosirännaku ajal, on suur raskus esmakordselt teadvuseta juurde pääseda ja seejärel korduvalt juurde õppida.\nKuid see annab teile ka suurema austuse oma teadvuseta: kui sisenete sellesse ja tunnete seda esimest korda, tunnustate osa endast, mida te kunagi ei teadnud seal olevat, andes teile enda ümber kujundava intelligentsuse, mida te ei saanud teeninud muidu.\nKuidas enesehüpnoos töötab: transiseisund\nHüpnoosi eeliste teaduslikku alust ei mõisteta täielikult, kuid kaasaegsed tehnoloogiad, näiteks fMRI-d, mis suudavad aju aktiivsust analüüsida, annavad meile pilgu sellest, kuidas aju muutub pärast transiseisundisse jõudmist.\nSellest, mida me mõistame, tugineb hüpnoos transiseisundile, mida iseloomustavad järgmised tunnused:\nAbsoluutne vaimu ja keha lõõgastus\nHüpnoos ja uni on sarnased, kuid erinevad, samas kui mõlemad seisundid võimaldavad inimesel siseneda oma teadvuseta teadvusse, kuid hüpnoos võimaldab inimesel jääda teadvuse ajal erksaks.\nSee on tunne, mis tekib siis, kui olete endiselt teadlik ümbritsevast maailmast, kuid olete hüper-keskendunud ühele mõttele.\nTeadlased võrdlevad enesehüpnoosi tavaliselt ümbritsevate kogemuste ja unistustega.\nTransiolekust kaugemal on sügava hüpnoosi seisund või hüpnootiline seisund. Seda kirjeldatakse üldiselt sarnasena tundega, mille inimene saab enne uinumist.\nEnesehüpnoos piirdub tavaliselt inimese abistamisega transiseisundisse, kuna sügav hüpnoos nõuab sügavamat meditatiivset tasandit, kus te ei pruugi enam oma mõtete ja tegude üle täielikku kontrolli omada.\nKuigi sügaval hüpnoosil on omad eelised, jääb see arutelu enesehüpnoosi, selle eeliste ja eeliste ning tehnikate abil, mida inimene saab teha enesehüpnoosi integreerimiseks oma ellu.\nEnesehüpnoos ja meditatsioon: mis on erinevus?\nEnesehüpnoosi ja meditatsiooni võrreldakse sageli ja kasutatakse omavahel asendamatult, mõned inimesed väidavad, et enesehüpnoos ja meditatsioon on sama tegevuse jaoks lihtsalt erinevad terminid.\nMõnes mõttes mõlemad mõisted tegema kirjeldavad sama tegevust, kuid nende kahe vahel on ka mõned peent, kuid olulised erinevused.\nAlustuseks mõistame meditatsiooni, meditatiivset seisundit ja seda, kuidas enesehüpnoos ja meditatsioon toimivad ühtemoodi.\nMeditatsiooni võib pidada psühhoterapeutiliseks tehnikaks, mille võteteks on mantra kordamine, hingele keskendumine ja maailmast irdumine, keskendudes samal ajal oma mõtteprotsessile.\nSee aitab meil keskenduda üksikule ideele, vähendades samal ajal oma depressiooni, ärevust ja muid vaimseid probleeme, millega me tegeleme.\nMeditatiivsesse seisundisse jõuab:\nLiikumine vaiksesse asendisse, milles võime püsida, tundmata end ebamugavalt või liiga lõdvestunult\nSilmade sulgemine ja hingamise kuulamine ning mõtete aeglustamine ja keha tõeline tunnetamine\nVaimsete harjutuste sooritamine, et mõista, mida me tunneme, ja tõrjuda kõik olemasolevad segajad\nNagu enesehüpnoos, pole ka teadlased mõistnud meditatsiooni ja paljude regulaarsete teostuste kaudu kogetavate tervise- ja terapeutiliste eeliste vahelist seost.\nMõned teadlased usuvad, et need kaks tegevust toimivad, kuna need sunnivad meie aju laineid muutma.\nAju laineid on viis sagedust:\nGammaolek: aju hüperaktiivne seisund optimaalse õppimise korral. Selles seisundis on aju kõige rohkem avatud teabe hoidmisele, kuna vaim on stimuleeritud ja valmis uut teavet omastama. Gamma seisund võtab meie vaimsele energiale lõivu ja Gamma seisundi ülestimuleerimine põhjustab ärevust.\nBeetariik: see on “normaalne” vaimne seisund, mida me enamasti kogeme. Kui tunnete end normaalsena - töötate normaalselt, mõtlete normaalselt ja käitute normaalselt -, siis olete beetaversioonis.\nAlfa osariik: Mõistus hakkab alfa olekus aeglustuma, andes teile lõõgastumise ja rahulikkuse tunde. Lõõgastavad tegevused, näiteks metsas jalutamine või kena raamatuga istumine, võivad alfaseisundi esile kutsuda, võimaldades mõistusel mõtiskleda.\nTeeta osariik: Teeta olek on meie esimene ja kõige tavalisem meditatsiooni seisund. Aju lülitub mõtlemis- ja verbaalsest režiimist visuaalsele ja meditatiivsele režiimile. Kuigi mõtlemine muutub aeglasemaks, muutub see keskendumisel ka keskendunumaks, andes teile suurema võime keerukamaid probleeme oma suurenenud teadlikkusega lahendada.\nDelta osariik: Kõige sügavamad ajulainete tüübid on need, mis tekivad Delta olekus. Enamik inimesi kogeb Delta seisundit kunagi ainult unes, kuid need, kes on aastaid tõsist meditatsiooni harrastanud, näiteks Tiibeti mungad, saavad selle vaimse seisundi kasutada teadvusel olles.\nNii enesehüpnoosi kui ka meditatsiooni eesmärk on aidata inimesel jõuda Theta või Delta seisundisse, aeglustades tema meelt ja vähendades aju lainete sagedusi.\nNeid kahte terminit või tegevust võib pidada erinevateks viisideks sama eesmärgi saavutamiseks, sisenedes teeta- või delta-olekusse, mida võib nimetada ka transiseisundiks, meditatiivseks seisundiks või hüpnootiliseks seisundiks.\nJuhendatud meditatsioon - kus inimene kasutab CD-sid või helisalvestisi, et aidata neil täielikult meditatiivsesse seisundisse sisse elada ja sattuda teeta- või delta-olekusse - on selle tehnikaid ja meetodeid vaadates tõepoolest vaid üks teine nimi hüpnoosiks, kuid on olemas üks peen erinevus nende kahe termini vahel.\nPeamine erinevus enesehüpnoosi ja meditatsiooni vahel on lõpp-punkt või eesmärk tegevusest.\nMeditatsioonil pole üldjuhul eesmärki: inimene mediteerib, et aeglustada oma meelt ja häälestuda maailmamürast välja, andes neile vajaliku vaikse aja, et nad saaksid jälle 'ise olla'.\nEnesehüpnoosiga kaasneb peaaegu alati eesmärk: hüpnotiseerite ennast, sest soovite välja selgitada mõne raske probleemi või soovite ületada sõltuvuse või vaimse probleemi või vajate abi enda kohta millegi mõistmiseks.\nSellepärast teatavad regulaarselt meditatsiooni ja enesehüpnoosiga tegelevad inimesed oma meele ja keha samadest eelistest ja muutustest.\nProtsess on sama, samal ajal kui eesmärk on erinev, meditatsioon keskendub rohkem vaimu ja keha aeglustamise teekonnale, samas kui enesehüpnoos keskendub sellele, mida saab saavutada, kui vaim ja keha on aeglustunud.\nKas enesehüpnoos tõesti toimib? Teaduslikud uuringud, mis tõestavad hüpnoosi\nPeamine takistus, mis paljudel inimestel on enesehüpnoosi esmakordsel kaalumisel, on sisemine veendumus, et hüpnoos on lihtsalt nali või kelm või etendus.\nKuid kui seda tõsiselt teha, on paljude uuringute põhjal tõestatud, et hüpnoos ja enesehüpnoos loovad tõelisi ja püsivaid tulemusi.\nSiin on mõned kõige huvitavamad uuringud enesehüpnoosist:\n1) Unehüppe saanud kooliealiste laste enesehüpnoos\nProbleem: Unetus kooliealistel lastel. Unetus mõjutab USAs kasvavat rühma kooliealisi lapsi. Ühes uuringus leiti, et 23% 12–16-aastastest noorukitest teatas uinumisraskustest ja 39% teatas, et sageli ärkavad endiselt väsimusena.\nLaste unetuse ravimeetodid hõlmavad tavaliselt farmakoloogilisi ravimeetodeid ja kognitiivseid käitumisteraapiaid, kuid nende tulemused on erinevad.\nLahendus: Ühes uuringus magamatusega tegelevatele õpilastele tehti enesehüpnoos seansid, kus neile õpetati hüpnoosi aluseid, enesehüpnoosi esilekutsumise tehnikate demonstreerimist ning erinevaid lõdvestus- ja pildistamisvõtteid.\nKõigest kahel seansil teatas 90% õpilastest une tekkimise aja märkimisväärsest vähenemisest.\n2) Haiglaravil olevate isikute valu vähendamise enesehüpnoos\nProbleem: Haiglaravil viibivatel eakatel täiskasvanutel, kes tegelevad paljude probleemidega, on tavaliselt probleeme valuraviga, kusjuures ainus lahendus, mida mõned inimesed saavad, on valuravimid, mis võivad aja jooksul kaotada efektiivsuse või põhjustada soovimatuid reaktsioone, kui neid võetakse koos teiste ravimitega.\nLahendus: Üks uuring testis nii enesehüpnoosravi kui ka massaažiteraapia efektiivsust hospitaliseeritud vanemate patsientide jaoks, jagades patsiendid kas massaažirühma või hüpnoosigruppi.\nKui mõlema patsiendirühma enda teada antud valutaseme vähendamiseks piisas mõnest hüpnoosi ja massaaži seansist, leiti, et enesehüpnoos pakkus depressiooni vähendamise lisaboonust.\n3) Enesehüpnoos ärevuse vähendamiseks\nProbleem: Isikud, kes ootavad potentsiaalselt elumuutva testi või biopsia saamist, võivad lõpuks nädalaid ärevusseisundit täis saada, mis võib põhjustada nõrgemat immuunsust, mis on haigustele altim.\nSelles konkreetses uuringus uurisid teadlased inimesi, kes ootasid rindade biopsiat, mis testib rindade võimalikke rakuhäireid, mis võivad põhjustada vähki ja muid probleeme.\nLahendus: Teadlased tahtsid õppida kas enesehüpnoos võiks aidata patsientidel oma ärevusega toime tulla? , kuid nad tahtsid ka testida, kas positiivseid tulemusi võib omistada enesehüpnoosile endale või lihtsalt lõõgastumisele ja korrapärasele ajaveetmisele.\nNii jagasid nad patsiendid kahte rühma: üks rühm, kes kuulas mõnda aega igapäevaselt lõõgastavat muusikat, ja teine rühm, kes tegeles igapäevaselt enesehüpnoosiga.\nNad leidsid, et kui muusikagrupp tegi teatatud vähem ärevuse ja stressi esinemisest, oli hüpnoosigrupil depressiooni, ärevuse ja stressi enda sõnul palju olulisem vähenemine koos optimismi suurenemisega.\nTeised uuringud, mis tõestavad enesehüpnoosi:\nEnesehüpnoos aitas pärssida hammaste foobiaga patsientide hirmureaktsioon\n72% HIV neuropaatilise valuga patsientidest teatasid paranenud valu skooridest pärast enesehüpnoosi\n54% ärritunud soole sündroomiga patsientidest pikaajaline leevendus regulaarse enesehüpnoosiga\nEnesehüpnoos viis a Kuumahoogude vähenemine 68% naissoost rinnavähist ellujäänute seas\nKoronaararteri šunteerimisel osalenud patsientidel oli märkimisväärne madalam depressioon ja ärevus enesehüpnoosi harjutamisel\nNaised sünnitusel kogenud võimestumist, enesekindlust, rahulikkust ja oluliselt vähem valu, kui nad harjutasid enne sünnitust enesehüpnoosi\nKuidas ennast hüpnotiseerida: kõik, mida peate teadma\nNõuanded enne alustamist\nEnesehüpnoos nõuab uskumuse taset, mis ei pruugi teile meeldida, sest peate sellega tegelema kogu südamest, täis veendumust.\nJa enesehüpnoos on tegevus, mis puudutab nii meelt kui ka keha, mis tähendab, kui palju tunde te seda tehnikat harrastate, kui teie mõte pole selles korralikult sees, ei hüpnotiseeri te ennast kunagi.\nSiin on mõned vaimsed näpunäited, mida meeles pidada iga kord, kui alustate enesehüpnoosi.\n1. Teie teadvusetu mina ei saa negatiivsetest aru.\nSee tähendab, et mantraid ja uskumusi, mida oma peas kordate, tuleks kujundada positiivset silmas pidades. Selle asemel, et öelda: 'Ma pole stressis, ma pole ärevil, ma pole nõrk', peaksite ütlema: 'Ma olen rahulik, mul on rahu, ma olen tugev.'\nEnesehüpnoosi ajal soovite negatiivsuse eemaldada oma vaimsest ruumist ja täielikust sõnavarast; teil peaks olema ruumi ainult otsestele positiivsetele kinnitustele.\n2. Teie kinnitused peavad olema siin ja praegu.\nKüsi endalt: kes sa oled? Vastus on lihtne - mina olen mina. Sa ei ole see, kes sa olid eile, ja sa ei ole see, kellest saad homme. Sa oled sina ja igal praegusel hetkel oled sa ikka sina.\nNii et teie kinnitused tuleb välja öelda samamoodi. Selle asemel, et öelda: 'Ma olen tugevam, ma muutun tugevamaks, ma muutun enesekindlamaks', peaksite ütlema: 'Ma muutun tugevamaks, ma muutun enesekindlamaks.'\nEemaldage barjäär teie ja teie idealiseeritud tulevase mina vahel - muutuge inimeseks, kes soovite olla, rääkides selle inimesena.\n3. Usu sellesse ja keskendu sellele.\nEnesehüpnoos nõuab täielikku veendumust. Ei ole ruumi väikesele häälele teie kuklas, mis võib öelda: 'See on nii rumal.'\nKui te ei saa ennast hüpnoosi rollis maha istuda ja end täielikult usaldada, siis pole te valmis enesehüpnoosi tõeliselt kogema.\nJa lõpuks peate keskenduma kõige olulisemale eesmärgile, mis teil on, ükshaaval. Parandage üks sõltuvus, üks viga, üks probleem korraga, muidu on teie teadvuseta liiga palju asju ühe korraga žongleerimiseks.\nEnese hüpnotiseerimine 6-astmelise PIRATE valemiga\nKõik hüpnoosimeetodid järgivad sama põhivalemit:\nInduktsioonietapp: vaimu ja keha lõdvestamine\nMuuda etappi: teie sihitud probleemi lahendamine\nVäljumisetapp: naasmine oma tavapärase teadvuse juurde\nÜks lihtsamaid viise algajate enesehüpnoosi harjutamiseks on PIRATE valemi järgimine, mis tähistab P konkurentsivõime, Mina nt, R lõõgastumine, TO virtualiseerimine, T ümberkujundamine ja ON xit. Läheme igasse sammu:\n1. samm: privaatsus\nLeidke täiesti privaatne koht, kus saaksite rahus ja vaikuses puhata.\nIstu sellesse kohta maha ja ole mugav, kuid mitte nii mugav, et võiksid magama jääda. Kui vaikust on liiga raske alustada, siis kuulake kõrvaklappidega rahustavat muusikat.\nAlustage vaid 15-minutise ajapiiranguga, kuigi see võib kogenenuna pikemaks muutuda.\nÖelge valjusti: 'Ma väljun sellest transist selle perioodi lõpus.' Selle lisaaegadega saate seadistada ka alarmi, mis aitab teil graafikust väljuda.\n2. samm: kavatsus\nMõistke, miks soovite hüpnoosiga tegeleda. Mis on teie peamine eesmärk? Mis on teie prioriteet ja kavatsus? Kas soovite loobuda harjumusest, saada mingil viisil paremaks inimeseks või lihtsalt lõõgastuda?\nKui see kavatsus on tuvastatud, hoidke sellest kinni ja keskenduge sellele. Ära lase sel meelest kaugeneda.\nKirjutage kavatsus paberile. Ütle see välja. Pidage seda meeles, korrake seda. Tehke endale selgeks, et see kavatsus on teie sessiooni ajal suunav valgus.\nTehke alateadvus probleemiga tegelemiseks, korrates teema vastu esitatud kinnitusi. Näiteks kui soovite nii palju joomist lõpetada, võite öelda: „Ma suudan ilma alkoholita kergesti ellu jääda. Võin olla õnnelik ilma alkoholita. ”\n3. samm: lõõgastumine\nLõdvestu. Keskendu. Muutuge mugavaks ilma puhkamata ja magamata.\nKuula oma hingamist. Järgige seda, kui see siseneb nina kaudu ja väljub suust. Tundke, kuidas keha lõõgastub veelgi iga hingetõmbega.\nLas hingamine juhatab teid transilaadsesse seisundisse.\n4. samm: aktiveerimine\nKui olete rahulik ja lõdvestunud, proovige endasse sügavamale minna.\nJätke sõnad ja verbaalsed mõtted seljataha ja sisenege visualiseerimise olekusse. Lõpeta mõtlemine; proovige lihtsalt asju oma vaimusilmaga näha.\nSelle näiteks võiks olla: selle asemel, et trepist üles või alla minna, loete, vaid kujutlege end neist treppidest üles või alla kõndimas. Ja kujutlege end üha lähemale põhja või ülaosale, kus te ei tea, mida oodata.\n5. samm: ümberkujundamine\nKui olete saavutanud sügavaima taseme, milleni võite jõuda, hakake uuesti oma kavatsusele keskenduma.\nPidage silmas kavatsust silmas pidades selle muudatuse tegemist. Korrake oma kinnitusi. Kui soovite alkoholi vältida, öelge näiteks: 'Olen tugev ja täis tahtejõudu.' 'Ma suudan igat tüüpi alkoholile kergesti vastu panna.' 'Olen tervislikus kehas õnnelikum ja tervislike ainetega.'\nNeile, kes soovivad lahendada probleeme väljaspool sõltuvusi ja halbu harjumusi, tegelege visualiseerimisega. Kujutage oma probleemi ette suure kivina ja kujutage ette, et see kivi laguneb.\n6. samm: väljuge\nVäljuge oma transist aeglaselt, võimaldades ajul taas normaalsele teadlikule minale kiirendada.\nTransiseisundist tõhusalt lahkumiseks on mitmeid meetodeid. Üks võimalus on lugeda tagurpidi 10-st 1-ni, tuletades endale meelde, et kui jõuate viimase numbrini, olete jälle täiesti teadlik.\nLas seanss lõpeb loomulikult. Isegi kui määratud ajavahemikku ei tehta (või lõpetatakse varem), veenduge selles tunda et teie enesehüpnoosi seanss on tehtud enne selle lõpetamist.\nÄrge kartke magama jäämise võimalust. Kui jääte enesehüpnoosi ajal magama, ärkab teie meel uuesti, kui olete selleks valmis.\nMuud hüpnootilised induktsioonitehnikad\nKuigi PIRATE tehnika on hüpnoosi jaoks suurepärane alus, on palju hüpnoosi esilekutsumise tehnikaid, mida saate transpositsioonile juurdepääsu hõlbustamiseks lisada oma enesehüpnoosi seanssidele.\nKõik sõltub sellest, mis teile kõige paremini sobib. Siin on mõned populaarsed hüpnootilise induktsiooni võtted, mida võiksite proovida:\n1. Magnetilised käed:\nSee tehnika aitab teil oma meelt mõtetest eemale ja käte energia poole juhtida.\nHõõruge käsi kokku, tunnetage nende kuumust ja liigutage neid aeglaselt, kuni tunnete nende loomulikku magnetilist tõmmet üksteise külge. Mängi selle energiaga ja keskendu sellele.\n2. Käte levitatsiooni meetod:\nSarnaselt magnetiliste käte tehnikale on ka siin eesmärk vältida oma mõtteid ja mõelda oma kehale.\nTõstke käsi üles ja alla; füüsilise liikumisega tuttavaks saama. Proovige tunda kõiki mikrolihaseid liigutusi ja proovige oma aju aeglustada, kuni liigutate oma kätt peaaegu teadvustamatult.\n3. Betty Ericksoni 3-2-1 tehnika:\nHüpnotisöör Betty Ericksoni 3-2-1 tehnika palub inimestel märgata kolme asja, mida nad näevad, kuulevad ja tunnevad; järgnevad kaks asja, mida nad näevad, kuulevad ja tunnevad; järgneb üks asi, mida nad saavad näha, kuulda ja tunda.\nKorrake neid samme suletud silmadega nii, nagu teie meelest saab näha, kuulda ja tunda; kõigepealt kolm, siis kaks, siis üks. See peaks teid transsi viima.\nEnesehüpnoos: teie kavatsus, teie viis\nEnesehüpnoosi tegemiseks pole õiget ega valet viisi.\nNagu meditatsioon, jooga ja muud tegevused, pole ka enesehüpnoosil tegevuskava ega üldist eesmärki: see seisneb selles, et saate paremaks inimeseks ning annate oma vaimule ja kehale võimaluse kasvada teaduslikult tõestatud viisidel. enesehüpnoosist.\nSaage enesehüpnoosiga parimaks minaks ja kuulake iseennast ning muutke ennast viisil, mida teil elus kunagi varem pole olnud.\nKuidas alustada enesehüpnoosiga\nKahetsusväärne on see, et hüpnoteraapia on kallis. Veebis leidmiseks on aga tasuta alternatiive.\nÜks tasuta võimalus on a hüpnoteraapia meistriklass Marisa Peeriga . Peer on enimmüüdud autor ja kuulsuste hüpnoterapeut. Ta on veetnud peaaegu kolm aastakümmet Ühendkuningriigi klientide nimekirja, kuhu kuuluvad tegevjuhid, olümpiasportlased ja autoritasud.\nPeer tegi koostööd Mindvalley Akadeemiaga, et luua a tasuta meistriklass õpetades enesehüpnoosi tegema.\nVõtsin meistriklassi ja leidsin, et see on tõesti võimas. See tuletas mulle meelde seda, mida õppisin aastaid Londonis hüpnoteraapiaga tegeledes. See oli minu jaoks põhimõtteliselt täienduskursus.\nTunnis keskendub Peer sinuga sügavama ühenduse loomisele 'Sisemine laps' . Vastavalt sellele on hea põhjus keskenduda oma sisemisele lapsele Mõttetööd :\n'Sisemise lapse hüpnoos kasutab mitmesuguseid tööriistu ja tehnikaid, et pääseda juurde kliendi sisemisele lapsele, suhelda temaga, rahustada ja tervendada. Hüpnoteraapia tervendab sisemist last suudab tekitada positiivseid muutusi täiskasvanus, kes soovib suuremat eneseväärtust ja enese aktsepteerimist. See võib aidata neil ületada enesesaboteerivat käitumist, mille nende sisemine laps õppis, et düsfunktsionaalsusega toime tulla. Kuid nende eesmärkide saavutamiseks on vaja täielikku koostööd kliendiga, kes peab tõesti tahtma paraneda ja muudatusi teha, peab uskuma, et suudab paraneda ja positiivseid muutusi teha, ning peab olema avatud pakutavate tööriistade ja tehnikate kasutamisele. '\nThe tasuta meistriklass Marisa Peeriga oli tõesti suurepärane viis oma sisemise lapsega ühenduse loomiseks ja mõnede oma negatiivsete mõttemudelite nihutamiseks.\nKui soovite rohkem teada saada enesehüpnoosist ja vaadata, kas see on teie jaoks tõhus tee, vaadake Peer'i tasuta meistriklass siin .\nMulle meeldiks teada, kas enesehüpnoos on teie jaoks efektiivne. Võtke minuga ühendust Twitter ja andke mulle teada.\nkuidas olla sina ise\nmärgid, et sa ei meeldi inimestele\nkas sa peaksid austreid närima\nkas ma olen armunud\nMis vahe on? Burr Grinder vs teraveski\nKas kookosõli läheb halvaks või aegub?\nHelen Fisher ajus armunud\n203 küsimust, mida sõpradele esitada - ainus nimekiri, mida te kunagi vajate\nKui kaua Deli liha säilib? Säilivusaeg ja parim kuupäevade järgi


Sisäätsarnaste näärmete hulka kuuluvad ka - Hüpofüüsi 2021\nSisäätsarnaste näärmete hulka kuuluvad ka\nEndokriinsed näärmed (endokriinne, progresseeruv) on toimeainete (hormoonide) tootvate näärmete üldnimetus ja need vabanevad otse kehasisesesse keskkonda. Väljaheidete kanalite puudumise tõttu sai endokriinsete näärmete oma nimi, seega moodustuvad hormoonid erituvad otse verd. Endokriinsed näärmed hõlmavad hüpofüüsi, kilpnääret, paratüreoidseid näärmeid, neerupealseid.\nVälise sekretsiooni näärmed eritavad väljaheidetavatesse kanalitesse moodustatud aineid. Nendeks on süljenõhed, mao-, higi- ja rasunäärmed.\nLisaks on näärmeid, mis ühtlaselt vabastavad aineid kehasisesesse keskkonda (veri) ja kehasõres (soolestikus) või väljaspool seda, st endokriinsed ja eksokriinsed funktsioonid. Sellised näärmed, mis täidavad nii ekskretoreid kui ka intrasekretoreerivaid funktsioone, hõlmavad kõhunäärme (hormoonid ja pankrease mahl, mis on seotud seedimisega), sugurakke (hormoonid ja reproduktiivmaterjal - sperma ja muna). Kuid vastavalt väljakujunenud traditsioonile nimetatakse neid segatud näärmeid ka sisesekretsiooni näärmeteks, mis on ühiselt ühendatud keha endokriinsüsteemiga. Sekreteeritavad näärmed hõlmavad ka harknääre ja platsentat, mis ühendavad mitte-endokriinsete funktsioonidega hormoonide tootmise.\nEndokriinsete näärmete poolt toodetud hormoonide abil on keha humoraalne (kehas vedelate ainete kaudu - vere, lümfisüsteemi) füsioloogiliste funktsioonide reguleerimine ja kuna kõik sisesekretsiooni näärmed on närvide poolt innerviseerunud ja nende aktiivsust kontrollib kesknärvisüsteem, on humoraalne regulatsioon allutatud närvisüsteemi reguleerimine, millega koosneb neurohumoraalse reguleerimise ühtne süsteem.\nHormoonid on väga aktiivsed ained. Nende väheolulised kogused mõjutavad oluliselt teatud elundite ja nende süsteemide tegevust. Hormoonide eripära on spetsiifiline mõju rangelt määratletud metaboolsete protsesside tüübile või teatud rakkude rühmale.\nMõnel juhul võib sama rakk paljude hormoonidega kokku puutuda, nii et viimane bioloogiline tulemus ei sõltu mitte ühest, vaid paljudest hormonaalsetest mõjudest. Teiselt poolt võivad hormoonid mõjutada ükskõik millist otseselt vastastikku aset leidvat füsioloogilist protsessi. Seega, kui insuliin veresuhkru alandab, tõuseb see adrenaliin. Teatud hormoonide, eriti kortikosteroidide bioloogiline toime seisneb selles, et nad loovad tingimused teise hormooni toimet avaldavaks.\nKeemiliselt on hormoonid jagatud kolmeks suureks rühmaks:\nvalgud ja peptiidid - insuliin, eesmise hüpofüüsi hormoonid\naminohappe derivaadid - kilpnäärme hormoon - türoksiini ja neerupealise medulaarhormoon - adrenaliin\nrasvataolised ained - steroidid - suguhaiguste ja neerupealiste koore hormoonid\nHormoonid võivad muuta ainevahetuse intensiivsust, mõjutada kudede kasvu ja diferentseerumist, määrata puberteedi algust. Hormoonide mõju rakkudele toimub erinevatel viisidel. Mõned neist toimivad rakkudes, seondudes nende pinnale retseptorvalkudega, teised tungivad rakku ja aktiveerivad teatud geenid. Messenger-RNA süntees ja ensüümide süntees muudavad metaboolsete protsesside intensiivsust või suunda.\nSeega on organismi elutse aktiivsuse endokriinne regulatsioon keeruline ja rangelt tasakaalustatud. Muutused füsioloogilistes ja biokeemilistes reaktsioonides hormoonide toimel aitavad kaasa organismi kohandamisele pidevalt muutuvatele keskkonnatingimustele.\nKõik sisesekretsiooni näärmed on omavahel seotud: mõnede näärmete tekitatud hormoonid mõjutavad teiste näärmete aktiivsust, mis tagab ühtlase koordineerimise süsteemi, mis toimub tagasiside põhimõtte kohaselt [show].\nSelles süsteemis valitsev roll kuulub hüpotalamusele, vabastades hormoonid, mis stimuleerivad peamise endokriinse näärme aktiivsust - hüpofüüsi. Hüpofüüsi hormoonid omakorda reguleerivad teiste sisesekretsioonisegude aktiivsust.\nEndokriinsüsteemi keskmised regulatoorikud vormid\nHüpotalamuse piirkond on diencephalon, selle anatoomiline olemus ei ole endokriinne näär. Seda esindavad närvirakud (neuronid) - hüpotaalamuse tuumad, mis sünteesivad ja eraldavad hormoone otse hüpotaalamuse-hüpofüüsi-portuaalse süsteemi vereringesse.\nOn kindlaks tehtud, et hüpotalamus on peamine üksus hüpofüüsi funktsiooni reguleerimisel hüpofüüsi hormoonide abil, mida nimetatakse hormoonide vabastamiseks. Vabastavad hormoonid sünteesitakse ja sekreteeritakse hüpotalamuse neuronite poolt. Samuti leiti, et hormoonid vasopressiini ja oksütotsiini, ajuripatsi tooteid, mida varem peeti tegelikult sünteesitud hüpotalamuse neuronites ja mida eritab neid neurohypophysis (tagumisse lobe ajuripatsi), kust nad hiljem sekreteeritakse verre nõutavas perioodide organismi elu.\nOn olemas idee, et hüpofüüsi stimuleerivate ja blokeerivate troopiliste funktsioonide hüpotaalamuse reguleerimine on kahel viisil. Kuid siiani ei ole olnud võimalik näidata neurohormooni esinemist, mis pärsib näiteks gonadotropiinide sekretsiooni. Siiski on tõendeid selle kohta, et melatoniin (hüpnooshormoon), dopamiin ja serotoniin pärsivad gonadotroopsete hormoonide FSH ja LH hüpofüüsi sünteesi.\nTropiliste funktsioonide hüpotaalamuse reguleerimise kahekordse mehhanismi elav näide on prolaktiini sekretsiooni kontroll. Prolaktiini vabastava hormooni keemilist struktuuri ei olnud võimalik eraldada ega määrata. Prolaktiini sekretsiooni reguleerimisel peamine roll kuulub hüpotalamuse tuberofundibulaarse piirkonna dopamiinergilistesse struktuuridesse (tuberohypophyseal dopamiini süsteem). On teada, et prolaktiini sekretsioon stimuleerib tiüroluberiini, mille peamiseks ülesandeks on aktiveerida kilpnäärme stimuleeriva hormooni (TSH) tootmine. Prolaktiini sekretsiooni inhibiitor on dopamiin-katehhoolamiin, epinefriini ja norepinefriini sünteesi eellane.\nDopamiin pärsib hüpofüüsi laktotroofide prolaktiini sekretsiooni. Dopamiini - reserpiini, aminaasiini, metüüldopa ja teiste selle rühma kuuluvate ainete antagonistid, mis kahandavad dopamiini reserve tserebraalsetes struktuurides, põhjustavad prolaktiini sekretsiooni suurenemist. Kliinikus kasutatakse laialdaselt dopamiini võimet pärssida prolaktiini sekretsiooni. Dopamiini agonisti bromkriptiin (parlodeel, karbegoliin, dostineks) on edukalt kasutatud funktsionaalse hüperprolaktiemia ja prolaktiini sekreteerivate hüpofüüsi adenoomide raviks.\nTuleb märkida, et dopamiin mitte ainult ei reguleeri prolaktiini sekretsiooni, vaid on ka üks kesknärvisüsteemi neurotransmitteritest.\nEpifüüsi (müaani keha)\nKäbinäärme, aju- või ülemiste täiendit imetaja on parenhümatoosses elundi pärinevad kaudaalne Vaheaju laeosas veel ei kontakteeru III vatsake, kuid seostati vahesaadusega ajutüve mille pikkus varieerub. Inimestel on epifüüsi keha tüvi lühike, paikneb vahetult keskmise ajutine katuse kohal.\nMüastekeha sisaldab kolme peamist rakulist komponenti: pinealotsüüdid, glia ja närvilõpmed, mis paiknevad peamiselt perineskulaarses ruumis pinealotsüütide protsesside lähedal.\nInimese keha funktsiooni närvisüsteemi intensiivne uurimine on näidanud, et peamised reguleerivad stiimulid on rütmi tekitamise kerge ja endogeense mehhanismi. Valgusinformatsioon edastatakse suprahiasmaatilisele tuumale piki retinohypotalamuse trakti. Suprakhiaasmaatilisest tuumast lähevad aksonid paraventrikulaarse tuumori neuronidesse ja viimasest kuni ülemise rindkere vahelise külgliini ahelini, mis innerveerib paremat emakakaela ganglioni. See on eeltingimus, kuidas reguleerida tsüklite funktsioone. Usutakse, et retinohüpotalamuse rada käivitab rütmi tekitamise mehhanismi, mis toimib ülejäänud teekonnal.\nArvamused inimese kaelarihma rolli kohta on vastuolulised. On vaieldamatu, et see ei ole vestigiaalne organ, mis mõnikord põhjustab kasvajaid. Arvatakse, et võla keha näitab metaboolset aktiivsust pika eluea jooksul ja sekreteerib melatoniini vastavalt päevasele rütmile; Peale selle sekreteerib emakakaela muud ained, millel on anti-gonadotroopne, antitorüütilise ja anti-steroidse toimega toime.\nMelatoniin pärsib türeotropiini vabastajahormoon, tirotropnogo hormooni (TSH), gonadotropiini vabastava hormooni (LH, FSH), oksütotsiin, kilpnäärmehormoonid, türokaltsitoniin, insuliini ja prostaglandiinide sünteesi; vähendab seksuaalrõhuvõimet ja parandab nahka, mõjutades melanofoore.\nHüpofüüsi või madalam aju lisand, mis paikneb aju põhja keskel, Türgi sadul süvendamisel ja jalgade ühendamine medulla (hüpotalamusega) vahel. See on nääre massiga 0,5 g. Selles on kaks peamist sektsiooni: eesmine laba - adenohüpofüüs ja tagumine vähk - neurohüpofüüs.\nAdenohüpofüüsi sünteesib ja sekreteerib järgmisi hormoone:\nGonadotropilised hormoonid - gonadotropiinid (sugurakud - suguelundid, "tropos" - koht)\nfolliikuleid stimuleeriv hormoon (FSH)\nluteiniseeriv hormoon (LH)\nGonadotropiinid stimuleerivad meeste ja naiste sugukondade aktiivsust ja nende hormoonide tootmist.\nAdrenokortikotroopne hormoon (ACTH) - kortikotropiin - reguleerib neerupealise koore aktiivsust ja hormoonide tootmist\nKilpnääre stimuleeriv hormoon (TSH) - türeotropiin - reguleerib kilpnäärme funktsiooni ja hormoonide tootmist\nKasvuhormoon (STG) - somatotropiin - stimuleerib keha kasvu.\nÜletootmine kasvuhormooni laps võib põhjustada gigantismi: kasvu selliseid inimesi on 1,5 korda kõrgem kui kasvu normaalne inimene ja võib ulatuda 2,5 m Kui kasvuhormooni suurendab täiskasvanud, kui kasvu ja keha moodustamisel on juba lõpetatud, ta areneb. Acrohemalia, milles suurenevad käte, jalgade, näo suurus. Samal ajal kasvavad pehmed kuded: huuled ja põsed paksenevad, keel muutub nii suurks, et see ei sobi suhu.\nSelle ebapiisava tootmisega juba varases eas on inhibeeritud lapse kasvu ja tekib hüpofüüsi kääbuspõletiku haigus (täiskasvanu kõrgus ei ületa 130 cm). Hüpofüüsi kääbus erineb kääbuskretiinist (kilpnäärmehaiguse puhul) korrektsete kehakaalute ja normaalse vaimse arengu tõttu.\nKas on võimalik inimese kõrgus ennustada?\nProlaktiin - naiste fertiilsuse ja imetamise regulaator\nNeurohypophysis akumuleerib hormoonid sünteesitud närvi tuumad hüpotalamus\nVasopressiin - kontrollib teatud veekogus neerutuubulites vee reabsorptsiooni ja on üks teguritest, mis määravad vee ja soola metabolismi püsivust organismis. Vasopressiin vähendab urineerimist ja kitsendab veresooni, mis põhjustab vererõhu tõusu.\nHüpofriarse tagakäpa funktsiooni langetamine põhjustab diabeedi ebapiisavust, samal ajal kui patsient eritab päevas kuni 15 liitrit uriini. Selline suur veekaotus nõuab selle asendamist, nii et patsiendid kannatavad janu ja juua suures koguses vett.\nOksütotsiin - põhjustab emaka, soolte, sapipõie ja põie silelihaste kontraktsiooni.\nPerifeersed sisesekretsiooni näärmed\nKilpnäärme asub kilpnäärme kõhre kaela esiosas. Selle mass on 16-23 g. Kilpnäärme toodab hormoone, mis sisaldab joodi:\nTüroksiin (T.4) - kilpnäärme peamine hormoon - osaleb energia metabolismi, valgu sünteesi, kasvu ja arengu reguleerimises. Selle hormooni sekretsiooni suurenemine on täheldatud doitri ravis, kui kehatemperatuur tõuseb, kaotab inimene kaalu, hoolimata asjaolust, et ta tarbib suures koguses toitu. Tema vererõhk tõuseb, suureneb tahhükardia (südame löögisageduse tõus), lihaste värisemine, nõrkustunne ja suureneb närviline ärrituvus. Sellisel juhul võib kilpnäärme suurenemine suureneda ja seedeelundis kujuneda kaelas.\nKilpnäärme ebapiisava aktiivsusega tekib mükseedeem (limaskesta turse) - haigus, mida iseloomustab ainevahetuse langus, kehatemperatuuri langus, aeglane pulss ja letargia. Kehakaal tõuseb, nahk muutub kuivaks, edematuks. Selle haiguse põhjuseks võib olla kas ebapiisav näärme aktiivsus või joodi puudumine toidus. Viimasel juhul kompenseeritakse joodipuudust, suurendades nääre ennast, mille tulemusena luubi areneb.\nKui näärmete funktsiooni puudulikkus avaldub lapsepõlves, siis haigus areneb - kretinism. Selle haiguse all kannatavad lapsed on nõrgad, nende füüsiline areng on edasi lükatud.\nKilpnäärme eemaldamine noortel põhjustab imetajate kasvu viivitust. Loomad jäävad pöialpoiks, nad aeglustavad peaaegu kõigi elundite diferentseerumist.\nTrijodotüroniin (T.3) - kilpnääre ei sekku enam kui 20%. Ülejäänud T3 moodustunud T. deiodineerimise teel4 kilpnäärmeväli. See protsess annab peaaegu 80% T3 moodustunud päevas. Mitte kilpnäärme moodustamine T3 alates T4 esineb maksa ja neerude kudedes.\nKaltsitoniin (ei sisalda joodi) toodetakse kilpnäärme parafollikulaarsetes rakkudes. Kaltsitoniini sihtorganid on luukuded (osteoklastid) ja neerud (õrna silmuse ja distaalsete tuubulite kasvav põlve rakud). Kaltsitoniini toimel on luude osteoklastide aktiivsus inhibeeritud, millega kaasneb luu resorptsiooni vähenemine ja kaltsiumi ja fosfori sisalduse vähenemine veres. Lisaks suurendab kaltsitoniin kaltsiumi eritumist neerude, fosfaatide, kloriidide kaudu.\nKilpnäärme normaalseks toimimiseks on vajalik regulaarne joodi sissevõtmine. Piirkondades, kus mullas ja vees on vähe joodi, on inimestel ja loomadel sageli kilpnäärme laienenud. See goiter on keha kompenseeriv kohanemine joodipuudusega. Tugevdatud koe suurenemise tõttu on kilpnääre võimeline tootma piisavas koguses hormooni, hoolimata sellest, et jood on organismis vähenenud. Samal ajal võib see suureneda suureni ja jõuda massini 1 kg või rohkem. Sageli tunneb sellise goiteri omanik täiesti tervist, kuna endeemiliseks koeraks ei kaasne kilpnäärme funktsiooni muutumine. Selleks, et ennetada endeemset nohu piirkonnas, kus keskkonnas on vähe joodi, lisatakse lauasoolale kaaliumjodiid.\nParatüroid (paratüreoidide) näärmed (OA) on ümmargused või ovaalsed kehad, mis paiknevad kilpnäärme läätsede tagumises pinnas. Nende arv on muutuv ja võib varieeruda 2-7-st. Tavalised paratüroidnäärmed on 1 x 3 x 5 mm suurused ja kaaluvad 35 kuni 40 mg. Pärast 20-aastast pole OASi mass muutunud, naistel on see veidi rohkem kui meestel.\nOSHZ toodavad paratüreoidhormooni, mis reguleerib keha kaltsiumi ja fosfori vahetust. See hormoon põhjustab kaltsiumi imendumist soolestikus, selle vabanemist luudest ja neerutuubulites primaarse uriini pööratud imendumist.\nKaltsiumisisalduse langus veres toob kaasa paratüreoidsete näärmete suurenenud sekretsiooni, mis soodustab kaltsiumi vabanemist luudest verd. Selle haigusega kaasneb lihasnõrkus, kivide kujul kaltsium on hoitud neerudes, kuseteedes ja teistes elundites.\nParatüroidnäärmete eemaldamine või kahjustus põhjustab lihasspasme, krampe, suurendab närvisüsteemi erutatavust. Seda tingimust nimetatakse tetanyiksiks. Selle põhjuseks on kaltsiumi kontsentratsiooni vähenemine veres. Hingamislihaste krampete tõttu võib tekkida hingeldus.\nVöötuliin või tümüosoon on segatud näärmed. Selle sisesekretsioonifunktsiooniks on hormooni, tümosiini tootmine, mis moduleerib immuunsuse ja kasvuprotsesse. Väljaheidetav funktsioon tagab lümfotsüütide moodustumise, mis täidavad rakulisi immuunreaktsioone ja reguleerivad antikehade tekitamise teiste lümfotsüütide funktsioone.\nVöötuliin paikneb rindkere taga, ülemises keskepesus.\nPankreas on ka segatud nääre. See paikneb kõhuõõnes, asetseb mao taha 1-2 nimmepõhjaga keha tasandil, mis on eraldatud omentaalsest kotist. Pankreases Keskmisele täiskasvanud kaalub 80-100g Selle pikkus on 14-18 cm, laius - 9,3 cm, paksus -. 3.2 cm Raud on õhukestest sidekoe kapsli ja väljast kaetud kõhukelme. Näärme sekreteerige pea, keha ja saba.\nKõhunääre väljaheite funktsioon on pankrease mahla sekretsioon, mis väljub isoleeritud kanalitesse sisse kaksteistsõrmiksoole ja osaleb toitainete eraldamise protsessides.\nIntrasekretoorset funktsiooni teostavad saartel paiknevad spetsiaalsed lahtrid (klastrid), mis ei ole ühendatud väljatõmbe kanalitega. Neid rakke nimetatakse pankrease saarteks (Langerhansi saarteks). Saarte suurus on 0,1-0,3 mm ja kogukaal ei ületa 1/100 nääre massist. Enamik saarekülgi asub kõhunäärme sabas. Saidid läbivad vere kapillaarid, mille endoteel on fenestra, mis hõlbustab hormoonide sisenemist saarerakkudesse vere kaudu läbi perikapslite ruumi. Atlandi epiteelil on 5 rakutüüpi:\nA-rakud (alfa-rakud, acidophilic insulocytes) - toodavad glükagooni, mille abil tekib glükogeeni muundamise protsess glükoosiks. Selle hormooni sekretsioon suurendab vere glükoosisisaldust.\nB-rakud (beeta-rakud) - eritama insuliini, mis reguleerib veres glükoosi taset. Insuliin muudab glükoosisisalduse veres loomset tärklise glükogeeni ja vähendab veresuhkru taset. Insuliini mõjul suureneb glükoosi sissevõtt perifeersete kudede poolt ja glükogeen sadeneb maksa ja lihasesse.\nNäärmete eemaldamine või kahjustus põhjustab diabeedi. Insuliini puudumine või puudumine toob kaasa veresuhkru järsu tõusu ja glükogeeni muundumise lõpetamise. Suhkru ülemäärane sisaldus veres põhjustab selle eritumist uriiniga. Sahhariidide metabolismi häire põhjustab valkude ja rasvade ainevahetuse katkemise, rasvade mittetäieliku oksüdatsiooni produktid kogunevad veres. Kui haiguse tüsistused võivad põhjustada hüperglükeemilist (diabeetiline), kellel on hingamispuudulikkus, südametegevuse nõrgenemine, teadvusekaotus. Esmaabi on insuliini kiire manustamine.\nInsuliini sekretsiooni suurendamiseks viib suurema glükoosi rakkudesse ja kudede ladestumist maksas ja lihastes glükogeeni, väheneb vere glükoosi kontsentratsioon tekkega hüpoglü kooma.\nD-rakud (delta-rakud) - toodavad somatostatiini\nD1-rakud (D1-arügrofiilsed rakud) on saartel vähesel arvul, neil on tihke graanulid tsütoplasmas, mis sisaldab vasoaktiivset soole polüpeptiidi\nPP-rakud - tekivad pankrease polüpeptiid\nKliinilises praktikas on pankrease alfa- ja beetarakkude poolt toodetud kõrgeimad väärtused hormoonid.\nNeerupealiste näärmed on paarunud endokriinne organ, mis asub neerupoolsete ülemiste postide kohalXi - LMa selgroolülid Täiskasvanud inimese keskmine neerupeal on keskmiselt 5-8 g ja reeglina ei sõltu sugu ja kehamassist. Neerupealise korteksi areng ja funktsioon reguleerivad hüpofüüsi adrenokortikotroopseid hormoone.\nNeerupealiste näärmed koosnevad kahest kihist, mis on vastavalt kortikaal ja medulla. Neerupealise koorega sekreteerige glomerulaar-, tala- ja silmaalasid.\nNeerupealised toodavad mitmeid hormoone:\nNeerupealise medulla hormoonid on katehhoolamiinid: adrenaliin, norepinefriin, dopamiin ja teised peptiidid, eriti adrenomedulliin.\nTugevate emotsioonide käigus vabaneb suur hulk adrenaliini - viha, hirm, valu, intensiivne lihastik või vaimne töö. Vere suunas sisalduva adrenaliini suurenemine põhjustab kiiret südamerütmi, veresoonte kitsendamist (aga aju, südame ja neerude veresoonte laienemine) ja vererõhu suurenemist. Adrenaliin suurendab ainevahetust, eriti süsivesikuid, kiirendab maksa ja lihaste glükogeeni muutmist glükoosiks. Adrenaliini mõjul on bronhide lihased lõõgastunud, seedetrakti peristaltika on inhibeeritud, võrkkesta retseptorite, audiitori ja vestibulaarse aparatuuri erutusvõime suureneb. Adrenaliini moodustumise tugevdamine võib põhjustada erakordsete stiimulite käitumise hädaolukorra ümberkorraldamise.\nLisaks reguleerivad katehhoolamiinid rasvade (lipolüüsi) ja proteiinide (proteolüüsi) lagundamist, kui süsivesikute kauplustest mobiliseeritud energiaallikas on ammendunud. Katehhoolamiinide mõju all stimuleeritakse glükoneogeneesi protsesse maksas, kus glükoosi moodustamiseks kasutatakse laktaati, glütseriini ja alaniini.\nPeale otseselt mõjutada katehhoolamiinide vahetamise kohta ained avaldavad kaudselt mõjutada via sekretsiooni teiste hormoonide (kasvuhormoon, insuliin, glükagoon, reniin-angiotensiini süsteemi, jne).\nAdrenomedulliin - osaleb hormoonide, elektrolüütide ja vee tasakaalu reguleerimises kehas, alandab vererõhku, suurendab südame löögisagedust, lõdvestab silelihaseid. Selle vereplasma sisaldus muutub erinevate patoloogiliste seisundite korral.\nNeerupealiste koore hormoonid\nglomerulaarhormoonid - mineralokortikoidid: aldosteroon - reguleerib soola ainevahetust (Na +, K +) organismis. Liiga põhjustab vererõhu (hüpertensiooni) ja kaaliumisisalduse languse (hüpokaleemia) suurenemist, ebasoodsasse olukorda on hüperkaleemia, mis võib olla elu ebasobiv.\nkimpude tsooni hormoonid - glükokortikoidid: kortikosteroon, kortisool - süsivesikute ja valkude metabolismi reguleerimine; inhibeerib antikehade tootmist, neil on põletikuvastane toime ja seetõttu kasutatakse nende sünteetilisi derivaate meditsiinis laialdaselt. Glükokortikoidid säilitavad teatud kontsentratsiooni glükoosis veres, suurendavad glükogeeni moodustumist ja sadestumist maksas ja lihastes. Glükokortikoidide liig või puudulikkus on seotud eluohtlike muutustega.\nhormoonid zona reticularis'e - suguhormoonid: degiroepiandrosteron (DHEA), degiroepiandrosteron-kohal (DHEA-S), androstenediooni, testosteroon, östradiool\nNeerupealiste koorega ebapiisava funktsiooni ja hormoonide tootmise vähenemisega tekib pronksi või Addisoni tõbi. Tema iseloomulikud tunnused on pronksist naha toon, lihasnõrkus, väsimus, nakkustundlikkus.\nSuguõlod - naiste munasarjad ja meeste munandid - on segased. Nende eksokriinseks funktsiooniks on munade ja spermide moodustumine ja vabanemine ning veres sisenevate suguhormoonide tootmise intrasekretoorne funktsioon.\nMunasarjad, naissoost näärmed, on seotud organ, mis täidab kehas generatiivseid ja endokriinseid funktsioone. Vaagnaõõnes paikneb munakujuline kuju, pikkus 2,5-5,5 cm, laius - 2-2,5 cm, kaal - 5-8 g\nMunasarjad moodustuvad ja küpse emane sugurakkudes (munarakk) ning mis on toodetud suguhormoonid: östrogeen, progesteroon, androgeenid, relaxin - emakakaela pehmenemist ja häbemeliiduses ettevalmistamisel sünnituseks inhibiini - pärsib FSH sekretsiooni ja mõned teised polüpeptiidhormoonid.\nMüeloomid, meessoost suguelundid, on paarunud näärmevähi organ, mis täidab ka organismis generatiivseid ja endokriinseid funktsioone. Asub munandikohas jalutamaal. Munandid moodustuvad ja küpse meessoost sugurakkudes (spermide), samuti toodetud suguhormooni - testosteroon ning väikesed androstenediooni ja dehüdroepiandresterooniga (enamik neist moodustunud perifeersetes kudedes).\nSuguhormoonid - androgeenid (meestel) ja östrogeenid (naistel) stimuleerivad suguelundite (seksuaalnäärmed ja seksuaalaparaatide lisavarustus) arengut, sugurakkude küpsemist ja teiseste sooomaduste kujunemist. Sekundaarsete seksuaalomaduste all peetakse silmas organismi struktuuri ja funktsioone, mis eristavad mehi naistest: skeleti struktuuri, lihaste arengut, juuste jaotumist, nahaalust rasva, kõri struktuuri, häälteimporti, psüühika eripära ja käitumist.\nSuguhormoonide mõju erinevatele keha funktsioonidele on loomadel eriti silmahaarde eemaldamisel (kastreerimine) või nende siirdamisel eriti ilmne.\nHuvipakkuvaks on suulise kasvaja siirdamise eksperimendid: varem kastreeritud loomal on seksuaalomadused soost, mille näärmed on siirdatud. Näiteks, kui kastreeritud kana siirdatakse kukkkonna kubeme näärmeid, siis ilmub seal kibuvits, kukk, leivapuu ja sipelgad. Vastupidi, kui munasarja siirdatakse kastreeritud kukeseeni, siis langeb kamm, kukkunud entusiasm kaob. Sellised "roosters" hoolitsevad järglaste eest ja inkubeerivad kanasid.\nKristian oli mõnes religioosses sektides Venemaal tavaline. Itaalias kuni XIX sajandi keskpaigani. kes harrastab kirikukooril laulnud poiste kastreerimist, et säilitada nende kõrge häältembrist.\nEndokriinsete näärmete aktiivsuse reguleerimine. Füsioloogilisi protsesse organismis iseloomustab rütm, st regulaarne korrapärasus korrapäraste ajavahemike järel.\nImetajates ja inimestel on täheldatud seksuaaltsüklit, kilpnäärme füsioloogilise aktiivsuse hooajalisust, neerupealiste, suguhaiguste, igapäevaseid motoorse aktiivsuse muutusi, kehatemperatuuri, südame löögisagedust, ainevahetust jne.\nMürgine toime sisesekretsioonisegudele. Alkohol ja suitsetamine avaldavad toksilist toimet sisesekretsioonisegudele, eriti sugu näärmetele, geneetilisele aparaadile ja arenevale lootele. Alkoholike laste puhul esineb tihti väärarenguid, vaimset alaarengut, raskeid haigusi.\nAlkoholi tarbimine põhjustab enneaegset vanadust, isiksuse halvenemist, puudeid ja surma. Suur Vene kirjanik L. N. Tolstoi rõhutas, et "vein hävitab inimeste kehalise tervise, hävitab vaimseid võimeid, hävitab perekonna heaolu ja, mis veelgi hullem, hävitab inimeste hinge ja nende järglasi".\nEndokriinsete näärmete roll inimkehas\nInimorganismi täielik toimimine sõltub otseselt erinevate sisemiste süsteemide tööst. Üks kõige olulisemaid on endokriinsüsteem. Tema normaalne töö põhineb inimese endokriinsete näärmete käitumises. Endokriinsed ja sisesekretsioonisundid toodavad hormoone, mis seejärel levivad läbi inimkeha sisekeskkonna ja korraldavad kõigi elundite nõuetekohast koostoimet.\nInimese endokriinsed näärmed toodavad ja eraldavad hormonaalsed ained otse vereringesse. Neil ei ole väljalaskekanaleid, mille jaoks nad võtsid hundi nime.\nEndokriinsed näärmed on: kilpnäärmevähk, paratüreoidne näärmed, ajuripats, neerupealised.\nInimorganismis esineb mitmeid teisi elundeid, mis vabastab ka hormoonseid aineid mitte ainult veres, vaid ka sooleõõnde, tänu millele toimuvad eksokriinsed ja endokriinsed protsessid. Nende elundite intrasekretoorne ja eksokriinne töö on usaldatud reproduktiivse süsteemi pankrease (seedetrakti mahlad) ja näärmetele (munad ja spermatosoidid). Need segatüüpi organid kuuluvad üldtunnustatud reeglite järgi organismi endokriinsüsteemi.\nHüpofüüs ja hüpotalamus\nPeaaegu kõik endokriinsete näärmete funktsioonid sõltuvad otseselt hüpofüüsi täielikust tööst (koosneb kahest osast), mis sisesekretsioonisüsteemis domineerib. See orel paikneb kolju piirkonnas (selle sphenoidne luu) ja on altpoolt aju külge kinnitatud. Hüpofüüsi abil reguleeritakse kilpnäärme, paratüreoidumi, kogu reproduktiivsüsteemi ja neerupealiste normaalset toimet.\nAju on jagatud osadeks, millest üks on hüpotaalamus. See kontrollib täielikult hüpofüüsi ja närvisüsteem sõltub selle normaalsest toimimisest. Hüpotalamus tuvastab ja tõlgendab kõiki inimese keha siseorganite signaale, tuginedes sellele teabele, reguleerib see hormoonide tootvate organite tööd.\nInimese endokriinne näär tekitab hüpotalamuse käskude juhtimisel hüpofüüsi esiosa. Hormoonide toime sisesekretsioonisüsteemile on esitatud tabelina:\nLisaks ülaltoodud ainetele on hüpofüüsi esiosa sekreteerinud mitmed teised hormoonid, nimelt:\nSomatotroopne (kiirendab valkude tootmist rakus, mõjutab lihtsate suhkrute sünteesi, rasvarakkude lõhkumist, tagab kogu keha funktsioneerimise);\nProlaktiin (sünteesib piima piima sees piimakanalis, samuti kaotab suguhormoonide toimet laktatsiooniperioodil).\nProlaktiin mõjutab otseselt keha ainevahetust, rakkude kasvu ja arengut. Mõjutab inimese instinktiivset käitumist kaitse valdkonnas, nende järglaste eest hoolitsemisel.\nNeurohüpofüüs on hüpofüüsi teine osa, mis toimib hüpotalamuse tekitatud teatud bioloogiliste ainete hoidlas. Inimese endokriinsed näärmed toodavad hormoonid vasopressiini, oksütotsiini, akumuleeruvad neurohüpofüüsis ja mõne aja pärast vabanevad vereringesse.\nVasopressiin mõjutab otseselt neerude tööd, eemaldades neist vett, hoides ära dehüdratsiooni. See hormoon kitsendab veresooni, peatab verejooksu, aitab arterites vererõhku suurendada ja säilitab siseorganite ümbritsevate silelihaste tooni. Vasopressiin mõjutab inimese mälu, kontrollib agressiivset seisundit.\nEndokriinsed näärmed eritavad hormooni oksütotsiini, stimuleerides sapipõie, soolestiku ja kuseteede süsteeme. Naisorgani jaoks avaldab oksütotsiini märkimisväärne mõju emaka lihaste kontraktsioonile, reguleerib rinnanäärme vedeliku sünteesi ja selle manustamist, et toita imiku sünnitust.\nKilpnäärme- ja lihasnõrkus\nNeed elundid kuuluvad endokriinsete näärmete hulka. Kilpnääre kinnitatakse sidekoe abil ülemise osa kaudu trahhea. See koosneb kahest lõhest ja istmikust. Visuaalselt on kilpnääri kujuline ümberpööratud liblikas ja kaalub umbes 19 grammi.\nKilpnäärme sisesekretsioonisüsteem toodab kilpnäärme hormoonide rühma kuuluvaid türoksiini ja triiodotüroniini hormonaalseid aineid. Nad on seotud toitainete ja energiavahetuse rakuvahetusega.\nKilpnäärme põhifunktsioonid on:\ntoetus inimkeha määratud temperatuurinäidikutele;\norganismi organite säilitamine stressi või füüsilise koormuse ajal;\nvedeliku transportimine rakkudesse, toitainete vahetus ja aktiivne osalemine uuendatud rakukeskkonna loomises.\nParatüroidnäär asub kilpnäärme tagaküljel väikeste objektide kujul, mis kaaluvad umbes 5 grammi. Need protsessid võivad olla kas paaris või ühes proovis, mis ei ole patoloogia. Tänu nendele protsessidele sünteesib endokriinsüsteem hormonaalset ainet - paratiini, tasakaalustades kaltsiumi kontsentratsiooni kehasiseses keskkonnas. Nende toime tasakaalustab kilpnäärme sekreteeritud hormooni kaltsitoniini. Ta püüab kaltsiumisisaldust võrreldes paratiinidega vähendada.\nSee koonusekujuline orel asub aju keskosas. See kaalub ainult veerand grammi kohta. Närvisüsteem sõltub selle nõuetekohast toimimist. Epifüüs on silmadele kinnitatud optiliste närvide abil ja see toimib sõltuvalt ruumi välistest valgustustest silma ees. Öösel sünteesib see melatoniini ja valguses - serotoniini.\nSerotoniin mõjutab positiivselt heaolu, lihaste aktiivsust, valutab valu, kiirendab haavade vere hüübimist. Melatoniin vastutab vererõhu, hea une ja immuunsuse eest ning on seotud puberteedieas ja seksuaalse libiido hoidmises.\nTeine epifüüsi poolt sekreteeritud aine on adrenoglomerulotropiin. Selle tähtsus endokriinsüsteemis ei ole täielikult mõistetav.\nSee orel (tüümus) kuulub segatüübi näärmete koguarvust. Vöötuliigese peamine ülesanne on tümosiini süntees - hormoonne aine, mis osaleb immuun- ja kasvuprotsessides. Selle hormooni abil hoitakse vajalikku kogust lümfi ja antikehasid\nNeed elundid asuvad neeru ülemises osas. Nad on kaasatud adrenaliini ja norepinefriini arengusse, pakkudes siseorganite vastust stressirohule. Närvisüsteem põhjustab keha märku ohtliku olukorra korral.\nNeerupealised koosnevad kolmekihilisest kortikaalsest ainest, mis toodab järgmisi ensüüme:\nEndokriinsete näärmete füsioloogia\nSisemise sekretsiooni füsioloogia on füsioloogia osa, mis uurib sünteesi, sekretsiooni, füsioloogiliselt aktiivsete ainete transporti ja nende toimemehhanisme keha suhtes.\nEndokriinsüsteem on kõigi organismi endokriinsete rakkude, kudede ja näärmete funktsionaalne seos, mis teostavad hormonaalset regulatsiooni.\nEndokriinsed näärmed (sisesekretsiooni näärmed) eritavad hormoone otseselt rakkudevahelises vedelikus, veres, lümfis ja ajukoes. Endokriinsete näärmete kombinatsioon moodustab endokriinsüsteemi, milles on võimalik eristada mitu komponenti:\ntegelikud sisesekretsiooni näärmed, millel pole muid funktsioone. Toimeained on hormoonid;\nsegatud sekretsiooni näärmed, mis täidavad endokriinseid ja muid funktsioone: pankreas, hark ja suguelundid, platsenta (ajutine näär);\nmitmesugustes elundites ja kudedes paiknevad näärme- rakud ja hormoonitaolised ained sekreteerivad. Nende rakkude kombinatsioon moodustab difuusse endokriinsüsteemi.\nEndokriinsed näärmed on jagatud rühmadesse. Nende keskmise närvisüsteemi morfoloogilise seose järgi jagatakse need keskmesse (hüpotalamus, hüpofüüs, epifüüs) ja perifeerseteks (kilpnääre, sugu näärmed jne).\nTabel Endokriinsed näärmed ja nende hormoonid\nLiberiinid ja statiinid\nHüpofüüsi hormoonide sekretsiooni reguleerimine\nTriple hormoonid (ACTH, TSH, FSH, LH, LTG)\nKilpnäärme, suguelundite ja neerupealiste reguleerimine\nKehakaalu reguleerimine, valgusünteesi stimuleerimine\nVasopressiin (antidiureetiline hormoon)\nMõjutab uriini intensiivsust, korrigeerides keha väljaheidetavat vett\nKilpnäärme (joodi) hormoonid - türoksiini jne\nSuurendage energia metabolismi ja keha kasvu intensiivsust, reflekside stimuleerimist\nKontrollib kaltsiumi vahetut keha, "säästes" seda luudesse\nReguleerib kaltsiumi kontsentratsiooni veres\nPankreas (Langerhansi saared)\nVere glükoosisisalduse vähendamine, maksa stimuleerimine glükoosi ja glükogeeni konverteerimiseks ladustamiseks, glükoosi transportimise kiirendamine rakkudele (va närvirakud)\nSuurenenud vere glükoosisisaldus, stimuleerib glükogeeni kiiret lagunemist glükoosiks maksas ja valkude ja rasvade muundamist glükoosiks\nSuurenenud vere glükoos (päevase maksa energiakulude saamine); südametegevuse stimulatsioon, hingamise kiirenemine ja vererõhu tõus\nVere glükoosisisalduse ja glükogeeni sünteesi samaaegne tõus maksas mõjutab 10 rasvade ja valkude metabolismi (valkude lahutamine). Resistentsus stressile, põletikuvastane toime\nSuurenenud naatriumi sisaldus veres, vedelikupeetus, vererõhu tõus\nEstrogeenid / naissoost suguhormoonid) androgeenid (meeste sugu\nAndke keha seksuaalfunktsioon, teiseste seksuaalomaduste arendamine\nHormoonide omadused, klassifikatsioon, süntees ja transport\nHormoonid on ained, mis erituvad endokriinsete näärmete spetsialiseeritud endokriinrakkudest vereringesse ja millel on spetsiifiline mõju sihtkudedele. Sihtkuded on teatud hormoonide suhtes väga tundlikud kangad. Näiteks testosterooni (meessuguhormoon) puhul on munandid sihtorganid ja oksütotsiin, rinnanäärmete müepigeelium ja emaka silelihased.\nHormoonidel võib olla keha mitu mõju:\nmetaboolne toime, mis avaldub rakusisese ensüümide sünteesi aktiivsuse muutmisele ja antud hormooni rakumembraanide läbilaskvuse suurendamisele. See muudab ainevahetust kudedes ja sihtorganites;\nmorfogeneetiline toime, mis seisneb organismi kasvu, diferentseerumise ja metamorfoosi stimuleerimises. Sellisel juhul tekivad keha muutused geneetiliselt;\nkineetiline mõju on täitevorganite teatud tegevuste aktiveerimine;\nkorrigeerivat mõju avaldub elundite ja kudede funktsioonide intensiivsuse muutus isegi hormooni puudumisel;\nreaktsioonivastane toime on seotud teiste hormoonide toimel muutunud koe reaktsioonivõimega.\nTabel Iseloomulikud hormonaalsed toimed\nHormoonide liigitamiseks on mitu võimalust. Keemilise iseloomuga on hormoonid jagatud kolme rühma: polüpeptiid ja proteiin, türosiini steroidid ja aminohapete derivaadid.\nFunktsionaalselt jaotatakse hormoonid ka kolme rühma:\nefektor, kes tegutseb otseselt sihtorganites;\ntroopiline, mis tekib hüpofüüsi ja stimuleerib efektorhormoonide sünteesi ja vabanemist;\nmis reguleerib troopiliste hormoonide (liberiinid ja statiinid) sünteesi, mille sekreteerivad hüpotaalamuse neuronsekretoorsed rakud.\nErineva keemilise iseloomuga hormoonid on ühised bioloogilised omadused: kauge toime, kõrge spetsiifilisus ja bioloogiline aktiivsus.\nSteroidhormoonid ja aminohapete derivaadid ei oma liigispetsiifilisust ja neil on sama mõju erinevate liikide loomadele. Valgu- ja peptiidhormoonid omavad liikide spetsiifilisust.\nValgu-peptiidi hormoonid sünteesitakse endokriinraku ribosoomides. Sünteesitud hormoon on ümbritsetud membraanidega ja väljastatakse plasmamembraanile vesiikul. Kui vesiikulid liiguvad, siis selle hormoon "valmib". Pärast fusiooni plasmamembraaniga purustatakse vesiikel ja hormoon keskkonda sattunud (eksotsütoos). Keskmiselt on hormoonide sünteesi algusest kuni sekretsioonikohtade ilmumiseni 1... 3 tundi. Valguhormoonid on veres hästi lahustuvad ja ei vaja spetsiaalseid kandjaid. Need hävitatakse veres ja kudedes, kaasates spetsiifilisi ensüüme - proteinaase. Nende eluea poolestusaeg veres ei ole pikem kui 10-20 minutit.\nSteroidhormoonid sünteesitakse kolesteroolist. Nende eluea poolestusaeg on 0,5-2 tundi. Nende hormoonide jaoks on olemas spetsiaalsed kandjad.\nKatehhoolamiinid sünteesitakse aminohappe türosiinist. Oma elu poolestusaeg on väga lühike ja ei ületa 1-3 minutit.\nVere-, lümfi- ja rakuvälise vedeliku transportimise hormoonid vabas ja seotud vormis. Vabas vormis üle 10% hormoonist; verega seotud valk - 70-80% ja verele adsorbeeritud veres - 5-10% hormoonist.\nSeonduvate hormoonide vormide aktiivsus on väga madal, sest nad ei suuda interakteeruda rakkude ja kudede spetsiifiliste retseptoritega. Kõrge aktiivsusega on hormoonid, mis on vabas vormis.\nHormoonid hävitatakse ensüümide mõjul maksas, neerudes, sihtkudedes ja endokriinsetes näärmetes endas. Hormoonid erituvad organismist läbi neerude, higi ja süljenäärmete ning seedetrakti.\nEndokriinsete näärmete aktiivsuse reguleerimine\nNärvisüsteemi ja humoraalsed süsteemid osalevad endokriinsete näärmete aktiivsuse reguleerimises.\nHumoriline reguleerimine - reguleerimine erinevate füsioloogiliselt aktiivsete ainete klasside abil.\nHormoonide reguleerimine on osa humoraalsest reguleerimisest, sealhulgas klassikaliste hormoonide regulatiivsest mõjust.\nNärvisüsteemi reguleerimine toimub peamiselt hüpotalamuse ja neurohormoonide kaudu, mida see sekreteerib. Närvide kihid, mis sissetungivad näärmeid, mõjutavad ainult nende verevarustust. Seetõttu saab rakkude sekretoorset aktiivsust muuta ainult teatud metaboliitide ja hormoonide mõjul.\nHumoriline reguleerimine toimub mitmete mehhanismide kaudu. Esiteks, teatud aine kontsentratsioon, mille taset reguleerib see hormoon, võib otseselt mõjutada näärmete rakke. Näiteks suurendab hormooninsuliini sekretsioon veresuhkru sisalduse suurenemist. Teiseks, ühe sisesekretsiooni näärme aktiivsus võib reguleerida teisi sisesekretsiooni näärmeid.\nJoon. Närvisüsteemi ja humoraalse reguleerimise ühtsus\nTulenevalt asjaolust, et närvisüsteemi ja humoraalse regulatsiooni rajatiste peamine osa läheneb hüpotalamuse tasemel, moodustub organismis üks neuroendokriinne regulatsioonisüsteem. Ja peamised ühendused närvisüsteemi ja endokriinse reguleerimise süsteemide vahel tehakse hüpotalamuse ja hüpofüüsi vastastikuse mõju kaudu. Hüpotalamust sisenevad närviimpulsid aktiveerivad vabastavate faktorite sekretsiooni (liberiinid ja statiinid). Liberiinide ja statiinide sihtorganiks on eesmine hüpofüüsi osa. Iga liberiin interakteerub teatud adenohüpofüüsirakkude populatsiooniga ja põhjustab nendes vastavate hormoonide sünteesi. Statiinidel on hüpofüüsi vastu vastupidine mõju, st inhibeerib teatud hormoonide sünteesi.\nTabel Närvilise ja hormonaalse regulatsiooni võrdlusnäitajad\nTäpne kohalik tegevus\nMõju kiire areng\nKontrollib peamiselt kogu organismi või üksikute struktuuride "kiireid" refleksiivseid reaktsioone erinevate stiimulite toimel.\nHajus süsteemne tegevus\nSee kontrollib peamiselt "aeglaseid" protsesse: rakkude jagunemist ja diferentseerumist, ainevahetust, kasvu, puberteet jne\nMärkus Mõlemad regulatsiooniliigid on üksteisega omavahel seotud ja mõjutavad üksteist, moodustades ühe neurohumoraalse regulatsiooni koordineeritud mehhanismi, millel on närvisüsteemi juhtiv roll\nJoon. Endokriinsete näärmete ja närvisüsteemi vastasmõju\nEndokriinsüsteemi seosed võivad esineda pluss-miinus-interaktsiooni põhimõttel. Selle põhimõtte esmakordselt esitas M. Zavadovsky. Selle põhimõtte kohaselt on rauda, mis toodab üleliigse hormooni, inhibeeriv toime selle edasisele vabanemisele. Vastupidi, teatud hormooni puudumine aitab kaasa selle sekretsiooni suurendamisele näärmete kaudu. Küberneetikas nimetatakse sellist suhet negatiivseks tagasisideks. Seda määrust saab läbi viia erinevatel tasanditel, hõlmates pikka või lühikest tagasisidet. Mis tahes hormooni vabanemist pärssivateks teguriteks võib olla hormooni või selle ainevahetusproduktide otsene kontsentratsioon veres.\nSise-sisesed näärmed suhtlevad ja positiivse seose tüübiga. Sellisel juhul stimuleerib teine nina teist ja saab sellest signaale. Sellised "plus-plus interaction" interaktsioonid aitavad kaasa ainevahetuse optimeerimisele ja olulise protsessi kiirele rakendamisele. Samal ajal, pärast optimaalse tulemuse saavutamist, et vältida näärmete hüperfunktsiooni, on aktiveeritud "miinus-vastasmõju" süsteem. Selliste süsteemidevaheliste ühenduste muutus püsib loomade organismil pidevalt.\nEndokriinsete näärmete erifisioloogia\nSee on endokriinsete funktsioonide reguleerimisega seotud närvisüsteemi keskne struktuur. Hüpotalamus asub diencephalon ja sisaldab preoptic piirkonnas, optika chiasm piirkonnas, lehtrit ja mamillary keha. Lisaks toodab see kuni 48 paari tuuma.\nHüpotalamuses leidub kahte tüüpi neuronsekretoreerivaid rakke. Hüpotalamuse suprahiasmaatilised ja paraventrikulaarsed tuumad sisaldavad närvirakke, mis ühendavad aksonite ja hüpofüüsi tagumise osa (neurohüpofüüsi). Hormoonid sünteesitakse neuronite rakkudes: vasopressiin või antidiureetiline hormoon ja oksütotsiin, mis seejärel mööda nende rakkude aksonite sisenevad neurohüpofüüsile, kus nad kogunevad.\nTeise tüübi rakud paiknevad hüpotalamuse neurosekretoorsetes tuumades ja neil on lühikesed aksonid, mis ei ulatu hüpotaalamuse piiridest kaugemale.\nKahe tüüpi peptiidid sünteesitakse nende tuumade rakkudes: mõned stimuleerivad adenohüpofüüsihormoonide moodustumist ja sekretsiooni ning neid kutsutakse vabastama hormoonid (või liberiinid), teised inhibeerivad adenohüpofüüsihormoonide moodustumist ja neid nimetatakse statiinideks.\nLibiinid on: türeieberiin, somatoliberiin, luliberiin, prolaktooliberiin, melanoliberiin, kortikolibriin ja statiinid - somatostatiin, prolakostatiin, melanostatin. Libiinid ja statiinid sisenevad läbi aksonite transpordi hüpotalamuse keskmise tõusuni ja need vabanevad parempoolse hüpofüüsiartikli filiaalide moodustatud kapillaaride esmase võrgu vereringesse. Siis sisenevad nad verevooluga adenohüpofüüsi sisse asuvasse kapillaaride sekundaarvõrku ja mõjutavad selle sekretoorseid rakke. Sama kapillaarvõrgu kaudu jõuavad adenohüpofüüsi hormoonid vereringesse ja jõuavad perifeersete sisesekretsioonisõlmedeni. Seda hüpotaalamuse-hüpofüüsi piirkonna vereringet iseloomustab portaal süsteem.\nHüpotalamust ja hüpofüüsi ühendavad üks hüpotalamuse-hüpofüüsi süsteem, mis reguleerib perifeersete sisesekretsiooni näärmete aktiivsust.\nHüpotalamuse teatud hormoonide sekretsioon määratakse kindlaks konkreetse olukorraga, mis moodustab otsese ja kaudse mõju olemuse hüpotalamuse neurosekretoorsetele struktuuridele.\nAsub peamise luu Türgi saduli kaevikus ja aju baasiga ühendatud jalgade abil. Hüpofüüsi koosneb kolmest lobast: eesmine (adenohüpofüüs), vahepealne ja tagumine (neurohüpofüüs).\nKõik hüpofüüsi esiosa hormoonid on valgusisaldus. Paljude eesmise hüpofüüsi hormoonide tootmist reguleeritakse vabanike ja statiinide kasutamisega.\nAdenohüpofüüsi käigus toodetakse kuus hormooni.\nKasvuhormoon (kasvuhormooni kasvuhormoon) kasvuhormoon stimuleerib valkude sünteesi elundites ja kudedes ning reguleerib noorte kasvu. Tema mõjuvõimu tõttu paraneb rasvade mobiliseerimine depoost ja selle kasutamine energia metabolismis. Lapsepõlves kasvuhormooni puudumisel on kasvuhäired ja inimene kasvab kääbusana ja kui selle tootmine on liiga suur, tekib gigantism. Kui GH produktsioon täiskasvanueas suureneb, kasvavad kehas veel kasvavad osad - sõrmed ja varbad, käed, jalad, nina ja alumised lõualuu. Seda haigust nimetatakse akromegaaliaks. Somatotroopne hormooni sekretsioon hüpofüüsi poolt stimuleerib somatoliberiin ja somatostatiin on inhibeeritud.\nProlaktiin (luteotroopne hormoon) stimuleerib piimanäärmete kasvu ja imetamise ajal suurendab nende piima sekretsiooni. Normaalsetes tingimustes reguleerib see munasarjade kor pulsi ja folliikulite kasvu ja arengut. Meeskeha mõjutab androgeenide moodustumist ja spermogeneesi. Prolaktiini sekretsiooni stimuleeritakse prolaktooliberiiniga, prolaktiinsiin vähendab prolaktiini sekretsiooni.\nAdrenokortikotroopne hormoon (ACTH) põhjustab neerupealise koore kimpude ja retikulaarsete tsoonide kasvu ning suurendab nende hormoonide - glükokortikoide ja mineralokortikoide sünteesi. ACTH aktiveerib ka lipolüüsi. ACTH vabanemine hüpofüüsi poolt stimuleerib kortikoliberiini. ACTH sünteesi suurendab valu, stressitingimused, treenimine.\nKilpnääret stimuleeriv hormoon (TSH) stimuleerib kilpnäärme funktsiooni ja aktiveerib kilpnäärme hormoonide sünteesi. Hüpofüüsi TSH sekretsiooni reguleerib hüpotalamuse türeolibriin, norepinefriin ja östrogeenid.\nFikostimuleeriv hormoon (FSH) stimuleerib munasarjade folliikulite kasvu ja arengut ning on seotud spermatogeneesiga meestel. Viitab gonadotroopsetele hormoonidele.\nLuteiniseeriv hormoon (LH) või lutropiin soodustab folliikulite ovulatsiooni naistel, toetab kortikosteroidi toimet ja normaalset rasedust ning osaleb isasloomade spermatogeneesis. See on ka gonadotroopne hormoon. FSH ja LH moodustumine ja sekretsioon hüpofüüsi poolt stimuleerib GnRH-i.\nHüpofüüsi keskosas moodustub melanotsütot stimuleeriv hormoon (MSH), mille peamine ülesanne on stimuleerida melaniini pigmendi sünteesi, samuti pigmendirakkude suuruse ja hulga reguleerimist.\nHüpofüüsi tagajärjel on hormoonid sünteesitud, kuid siia tuleb hüpotalamust. Neurohüpofüüsis koguneb kaks hormooni: antidiureetiline (ADH) või lillepoti ressiin ja oksütotsiin.\nADH-i mõju tõttu väheneb diurees ja joomine käitumist reguleeritakse. Vasopressiin suurendab nefroni distaalsetes osades oleva vee reabsorptsiooni, suurendades distaalsete keerdunud torupillide ja kogumisanumate seinte vee läbilaskvust, omades seeläbi antidiureetilist toimet. Reguleerides tsirkuleeriva vedeliku mahu, reguleerib ADH kehavedelike osmootilist rõhku. Suurel kontsentratsioonil põhjustab see arterioolide vähenemist, mis põhjustab vererõhu tõusu.\nOksütotsiin stimuleerib emaka silelihaste kontraktsiooni ja reguleerib sünnituse kulgu ning mõjutab ka piima sekretsiooni, suureneb müoepiteliaalsete rakkude kokkutõmbed piimanäärmetes. Imiku teke refleksivselt aitab oksütotsiini vabanemist neurohüpofüüsist ja imetamisest. Meestel annab see vastsündinute reflekskontraktsiooni ejakulatsiooni ajal.\nEpifüüsi või põsesisaldus asub midbrain piirkonnas ja sünteesib hormooni melatoniini, mis on aminohapete trüptofaani derivaat. Selle hormooni sekretsioon sõltub päevaajast ja selle kõrgemat taset märgitakse öösel. Melatoniin osaleb keha biorütmi reguleerimises, muutes ainevahetust vastusena päeva pikkuse muutustele. Melatoniin mõjutab pigmendi ainevahetust, osaleb hüpofüüsi gonadotropiliste hormoonide sünteesis ja reguleerib loomade seksuaalset tsüklit. See on keha bioloogiliste rütmide universaalne regulaator. Noorul ajal pärsib see hormoon loomade puberteedi.\nJoon. Valguse mõju hormoonide valmistamisele kuusepea\nMelatoniini füsioloogilised omadused\nSisaldub kõigis elusorganismides lihtsaimatest eukarüootidest inimestele\nSee on epifüüsi peamine hormoon, millest enamik (70%) on toodetud pimedas\nSekretsioon sõltub valgustusest: päevavalguse ajal on melatoniini prekursori tootmine, serotoniin, suureneb ja melatoniini sekretsioon on inhibeeritud. Seekord on väljendunud tsirkadiaanrütmil.\nEpifüüsi kõrval toodetakse seda võrkkestas ja seedetraktis, kus ta osaleb parakriinide reguleerimisel\nSupresseerib adenohüpofüüsihormoonide sekretsiooni, eriti gonadotropiine\nVäldib teiseste seksuaalomaduste arengut\nOsaleb seksuaaltsüklite reguleerimises ja seksuaalkäitumises\nVähendab kilpnäärmehormoonide, mineraalide ja glükokortikoide, somatotroopsete hormoonide tootmist\nPoistel ilmneb puberteedi alguses melatoniini taseme järsk langus, mis on osa komplekssest signaalist, mis käivitab puberteeti.\nOsaleb östrogeeni taseme reguleerimisel naiste menstruaaltsükli erinevatel etappidel\nOsaleb biorütmi reguleerimises, eriti hooajalise rütmi reguleerimisel\nInhibeerib melanotsüütide aktiivsust nahas, kuid seda toimet avaldavad peamiselt loomad ja inimestel on see pigmenteerumisele vähe mõju.\nMelatoniini tootmise suurenemine sügisel ja talvel (päevavalgustundide lühendamine) võib kaasneda apaatia, meeleolu halvenemisega, tugevuse kadumisega, tähelepanu vähenemisega\nSee on võimas antioksüdant, mis kaitseb mitokondrite ja tuumade DNA kahjustuste eest, on vabade radikaalide lõkspüss, millel on kasvajavastane toime\nOsaleb termoregulatsiooni protsessis (jahutusega)\nMõjutab vere hapniku transpordi funktsiooni\nSee avaldab mõju L-arginiin-NO-süsteemile\nVöötuliin või tümüüs on paarunud lobulaarne organ, mis paikneb eesmise keskelemendi ülemises osas. See näär valmistab peptiidhormoone tümosiini, tümiini ja T-aktiiniini, mis mõjutavad T ja B lümfotsüütide moodustumist ja küpsemist, st osaleda keha immuunsüsteemi reguleerimises. Imetamine hakkab toimima enneaegse arengu perioodil, näitab neonataalses perioodis maksimaalset aktiivsust. Tümosiinil on antikarantsogeenne toime. Viletsuse näärmete hormoonide puudumisel väheneb keha vastupanu.\nVöötuliik saavutab maksimaalse arengu loomade noorukieas pärast puberteedi algust, selle areng peatub ja see atroofeerub.\nSee koosneb kahest läätsest, mis asetsevad kaelal, mis paikneb kilpnäärme kõhre tagaosa trahheeri mõlemal küljel. See toodab kahte tüüpi hormoone: joodi sisaldavaid hormoone ja hormooni türeo-tsitoniini.\nKilpnääre peamiseks struktuurseks ja funktsionaalseks üksuseks on folliikulid, mis on täidetud kolloidse vedelikuga, mis sisaldab türeoglobuliini valku.\nKilpnäärme rakkude iseloomulikku omadust võib pidada nende võimeks imada joodi, mis seejärel lisatakse selle nääre, türoksiini ja trijodotüroniini poolt toodetud hormoonide koosseisu. Kui nad sisenevad verdesse, seotakse need vereplasma proteiinidena, mis on nende kandjad, ja nende komplekside kudedes lagunedes vabanevad hormoonid. Väike osa hormoone transpordib veri vabas vormis, pakkudes neile stimuleerivat mõju.\nKilpnäärme hormoonid aitavad kaasa kataboolsete reaktsioonide ja energia metabolismi suurendamisele. Sellisel juhul suureneb olulisel määral ainevahetuse kiirus, kiireneb valkude, rasvade ja süsivesikute lagunemine. Kilpnäärme hormoonid reguleerivad noorte kasvu.\nKilpnääre sünteesitakse lisaks joodi sisaldavatele hormoonidele ka türeoaltsitoniini. Selle moodustamise koht on rakud, mis paiknevad kilpnäärme folliikulite vahel. Kaltsitoniin alandab kaltsiumi veres. See on tingitud asjaolust, et see pärsib osteoklastide funktsiooni, hävitab luukoe ja aktiveerib osteoblastide funktsiooni, aidates kaasa luukoe moodustumisele ja kaltsiumiioonide imendumisele verest. Trisokaltsitoniini produktsiooni reguleerib tagasiside mehhanismi abil kaltsiumi tase veres. Kaltsiumisisalduse vähenemise tõttu on türekoltsitoniini tootmine inhibeeritud ja vastupidi.\nKilpnääre on rikkalikult varustatud aferentsete ja efektiivsete närvidega. Imelused, mis lähevad näärmesse läbi sümpaatiliste kiudude, stimuleerivad selle aktiivsust. Türoidhormoonide moodustumist mõjutavad hüpotaalamuse-hüpofüüsi süsteem. Hüpofüüsi türeost stimuleeriv hormoon suurendab hormoonide sünteesi näärmete epiteelirakkudes. Tiroktiini ja trijodotüroniini, somatostatiini, glükokortikoidide kontsentratsiooni suurendamine vähendab türeieberiini ja TSH sekretsiooni.\nKilpnääre patoloogia võib avalduda hormoonide ülemäärase sekretsiooniga (hüpertüreoidism), millega kaasneb kehakaalu langus, tahhükardia ja põhiaine metabolismi suurenemine. Kilpnäärme hüpofunktsioon täiskasvanu organismis tekib patoloogiline seisund - mükseedeemia. Samal ajal väheneb basaalarvutus, kehatemperatuur ja kesknärvisüsteemi aktiivsus. Kilpnäärme hüpofunktsioon võib areneda loomadel ja inimestel, kes elavad piirkondades, kus muda ja vesi puuduvad joodi. Seda haigust nimetatakse endeemseks goiteriks. Sellel haigusel on kilpnääre suurenenud, kuid joodi puudumise tõttu sünteesib see hulga hormoone, mis väljendub hüpotüreoidismis.\nParatüroid või paratüreoidne näärmed eritavad paratüreoidhormooni, mis reguleerib kaltsiumi metabolismi organismis ja säilitab selle taseme püsivust loomade veres. See suurendab osteoklastide aktiivsust - rakud, mis hävivad luud. Samal ajal vabanevad kaltsiumioonid luukoost ja sisenevad verdesse.\nSamaaegselt kaltsiumiga eraldub fosfor ka veres, kuid paratüreoidhormooni mõju korral suureneb fosfaatide eritumine uriinis, nii et selle kontsentratsioon veres väheneb. Paratüroidhormoon suurendab ka kaltsiumi imendumist soolestikus ja ioonide reabsorptsiooni neerutuubulites, mis aitab kaasa selle elemendi kontsentratsiooni suurenemisele veres.\nNeed koosnevad kortikaalsest ja meduljast, mis eritavad steroidsetest erinevatest hormoonidest.\nNeerupealiste ajukoores on glomerulaar-, koonus- ja silmaalasid. Mineraalkortikoidid sünteesitakse glomerulaarses tsoonis; in puchkovoy - glükokortikoidid; võrgust moodustuvad suguhormoonid. Keemilise struktuuri järgi on neerupealiste koore hormoonid steroidid ja moodustuvad kolesteroolist.\nMineralkortükoosid hõlmavad aldosterooni, deoksükortikosterooni, 18-oksükortikosterooni. Mineraalkortikoidid reguleerivad mineraalide ja vee metabolismi. Aldosteroon suurendab naatriumioonide reabsorptsiooni ja vähendab samal ajal kaaliumi reabsorptsiooni neerutoruusetes ja suurendab ka vesinikioonide moodustumist. See suurendab vererõhku ja vähendab diureesi. Aldosteroon mõjutab ka naatriumi reabsorptsiooni süljenäärmetes. Tugeva higiga aitab see kaasa naatriumi säilimise kehas.\nGlükokortikoidid - kortisool, kortisoon, kortikosteroon ja 11-dehüdrokortikosteroon omavad laialdast toimet. Nad suurendavad glükoosi moodustumise protsessi valkudest, glükogeeni sünteesi, stimuleerivad valkude ja rasvade lagunemist. Neil on põletikuvastane toime, vähendades kapillaaride läbilaskvust, vähendades koe turse ja inhibeerides fagotsütoosi põletiku fookuses. Lisaks parandavad nad rakulist ja humoraalset immuunsust. Glükokortikoidi tootmist reguleerivad hormoonid kortikoliberiin ja ACTH.\nNeerupealiste hormoonid - androgeenid, östrogeenid ja progesteroon on noorte elusloomade suguelundude arengu seisukohalt väga olulised, kui suguelundid on endiselt vähe arenenud. Neerupealiste koorega suguhormoonid põhjustavad teiseste seksuaalomaduste arengut, neil on anaboolne toime organismile, valgu metabolismi reguleerimine.\nNeerupealise medulla korral toodetakse hormoonide adrenaliini ja norepinefriini, mis on seotud katehhoolamiinidega. Need hormoonid sünteesitakse aminohappe türosiinist. Nende mitmekülgne toime on sarnane sümpaatilise närvistimulatsiooniga.\nAdrenaliin mõjutab süsivesikute ainevahetust, suureneb maksa ja lihase glükogenolüüs, mille tagajärjeks on vere glükoositaseme suurenemine. See lõdvestab hingamislihaseid, suurendades seeläbi bronhi ja bronhiilide luumenit, suurendades müokardi kontraktiilsust ja südame löögisagedust. Suureneb vererõhk, kuid sellel on vasodilatõendav toime aju veresoontele. Adrenaliin suurendab skeletilihaste toimet, inhibeerib seedetrakti tööd.\nNorepinefriin osaleb põletiku sünaptilist ülekandumist närvilõpmetest efektorisse ja mõjutab ka kesknärvisüsteemi neuronite aktiveerimisprotsesse.\nViitab segudele mõeldud sekretsiooni näärmetega. Selle näärme aksinaarne koe toodab pankrease mahla, mis väljutussüsteemi kaudu eraldatakse kaksteistsõrmiksoole õõnes.\nPankrease rakke sekreteeriv hormoon asub Langerhansi saartel. Need rakud on jagatud mitmeks tüübiks: a-rakud sünteesivad hormooni glükagooni; (3-rakud - insuliin; 8-rakud - somatostatiin.\nInsuliin osaleb süsivesikute ainevahetuse reguleerimises ja vähendab suhkru kontsentratsiooni veres, aidates kaasa glükoosi ja glükogeeni muundamisele maksas ja lihastes. See suurendab rakumembraanide läbilaskvust glükoosiks, mis tagab glükoosi penetratsiooni rakkudesse. Insuliin stimuleerib aminohapete valgusünteesi ja mõjutab rasvade ainevahetust. Vähendatud insuliini sekretsioon põhjustab diabeedi, mida iseloomustab hüperglükeemia, glükoosuria ja muud ilmingud. Seepärast kasutatakse selle haiguse energiavajaduste tarbeks rasvu ja valke, mis aitab kaasa ketooni kehade akumulatsioonile ja atsidoosile.\nHepatiitid, müokardiootsed, müofibrillid ja adipotsüüdid on peamised rakud, mis on suunatud insuliinile. Parasiimpatogeensete mõjude, samuti glükoosi, ketoonikoguste, gastriini ja sekretiini osalemisega paraneb insuliini süntees. Insuliini tootmine on allutatud sümpaatilise aktiveerimise ja hormoonide epinefriini ja norepinefriini toimimisele.\nGlükagoon on insuliini antagonist ja osaleb süsivesikute metabolismi reguleerimises. See kiirendab glükogeeni lagunemist maksas glükoosiks, mis suurendab viimase taset veres. Samuti soodustab glükagoon rasvade lagunemist rasvkoes. Selle hormooni sekretsioon suureneb stressireaktsioonidega. Glükagoon koos adrenaliini ja glükokortikoididega aitab suurendada energia metaboliitide (glükoosi ja rasvhapete) kontsentratsiooni veres.\nSomotostatin pärsib glükagooni ja insuliini sekretsiooni, inhibeerib imendumist soolestikus ja inhibeerib sapipõie aktiivsust.\nNad kuuluvad segatud sekretsiooni näärmete hulka. Nendes esineb sugurakkude arengut ning suguhormoonid sünteesitakse reproduktiivse funktsiooni reguleerimiseks ja teiseste sooomaduste moodustamiseks meestel ja naistel. Kõik suguhormoonid on steroidid ja neid sünteesitakse kolesteroolist.\nMeeste reproduktiivglükis (munandid) esineb spermatogenees ja moodustuvad meessuguhormoonid - androgeenid ja inhibiini.\nAndrogeenid (testosteroon, androsteroon) moodustuvad munandite interstitsiaalsetes rakkudes. Nad stimuleerivad suguelundite, sekundaarsete seksuaalomaduste kasvu ja arengut ning meessoost seksuaalreflekside ilmingut. Need hormoonid on hädavajalikud sperma normaalseks küpsemaks. Peamine meessuguhormooni testosteroon sünteesitakse Leydigi rakkudes. Väikeses koguses moodustuvad ka neerupealise koorega retikulaarses tsoonis asuvad androgeenid meestel ja naistel. Androgeenide puudumisel moodustuvad spermatosoidid mitmesuguste morfoloogiliste häiretega. Meeste suguhormoonid mõjutavad ainetevahetust organismis. Nad stimuleerivad valkude sünteesi erinevates kudedes, eriti lihastes, vähendavad rasvasisaldust kehas, suurendavad põhiainete ainevahetust. Androgeenid mõjutavad kesknärvisüsteemi funktsionaalset seisundit.\nVäikeses koguses toodetakse androgeene munasarja folliikulite emadel, osaleb embrüogeneesi ja toimib östrogeeni lähteainetena.\nInhibiin sünteesitakse seemnerakkude Sertoli rakkudes ja see osaleb spermatogeneesi, blokeerides hüpofüüsi FSH sekretsiooni.\nNaiste reproduktiivglastest - munasarjadest - moodustuvad naiste suguelundid (munad) ja naiste suguelundite hormoonid (östrogeenid) erituvad. Peamised naissoost suguhormoonid on östradiool, östroon, estriool ja progesteroon. Estrogeenid reguleerivad primaarsete ja teiseste naiste seksuaalomaduste arengut, stimuleerivad munarakkude, emaka ja tupe kasvu ning soodustavad seksuaalrefleksi manifestatsiooni naistel. Nende mõjul toimuvad endomeetriumi tsüklilised muutused, emaka motiilsus suureneb ja selle tundlikkus oksütotsiini suhtes suureneb. Ka östrogeenid stimuleerivad piimanäärmete kasvu ja arengut. Neid sünteesitakse väheses koguses isasloomade kehas ja nad on seotud spermatogeneesiga.\nProgesterooni põhiülesanne, mis sünteesitakse peamiselt munasarjade kollases kehas, on endomeetriumi ettevalmistamine embrüo implantatsiooniks ja naiste normaalse raseduse säilitamiseks. Selle hormooni mõjul väheneb emaka kontraktiilne aktiivsus ja silelihaste tundlikkus oksütotsiini toimet väheneb.\nTegevuste spetsiifilisusega bioloogiliselt aktiivseid aineid toodavad mitte ainult endokriinsete näärmete rakud, vaid ka spetsiaalsed rakud, mis paiknevad erinevates elundites.\nSeedetrakti limaskesta sünteesib suurt koerhormoonide rühma: sekretin, gastriin, bombesiin, motiliin, koletsüstokiniin jne. Need hormoonid mõjutavad seedetrakti mahla moodustumist ja sekretsiooni ning seedetrakti motoorikat.\nSecretini toodetakse peensoole limaskestade rakkudes. See hormoon suurendab sapi moodustumist ja sekretsiooni ja pärsib gastriini toimet mao sekretsioonile.\nGastriini sekreteeritakse mao, kaksteistsõrmiksoole ja kõhunäärme rakkudes. See stimuleerib vesinikkloriidhappe (vesinikkloriidhappe) sekretsiooni, aktiveerib mao liikuvust ja insuliini sekretsiooni.\nKoletsüstokiniini toodetakse peensoole ülemises osas ja suurendab pankrease mahla sekretsiooni, suurendab sapipõie motoorikat, stimuleerib insuliini tootmist.\nNeerudel on koos ekskretsioonifunktsiooniga ja vee-soolasisalduse reguleerimisega ka endokriinne funktsioon. Nad sünteesivad ja eritavad veres reniini, kaltsitriooli, erütropoetiini.\nErütropoetiin on peptiidhormoon ja see on glükoproteiin. See sünteesitakse neerudes, maksas ja muudes kudedes.\nSelle toimemehhanism on seotud rakkude diferentseerumise aktiveerimisega erütrotsüütideks. Selle hormooni produktsiooni aktiveerivad kilpnäärmehormoonid, glükokortikoidid, katehhoolamiinid.\nPaljudes elundites ja kudedes moodustuvad kudede hormoonid, mis on seotud lokaalse vereringe reguleerimisega. Niisiis laieneb histamiin veresooned ja serotoniinil on vasokonstriktorefekt. Histamiin moodustub aminohappe histidiinist ja on paljude elundite sidekoe nuumrakkides suures koguses. Sellel on mitu füsioloogilist mõju:\nlaieneb arterioolid ja kapillaarid, mille tagajärjeks on vererõhu langus;\nsuurendab kapillaaride läbilaskvust, mis viib nende vedeliku vabanemiseni ja põhjustab vererõhu langust;\nstimuleerib sülje ja mao näärmete sekretsiooni;\nosaleb kohe tüüpi allergilisi reaktsioone.\nSerotoniin moodustub aminohappest trüptofaanist ja sünteesitakse seedetraktirakkudes, samuti bronhi, aju, maksa, neerude ja tüümuse rakkudes. See võib põhjustada mitmeid füsioloogilisi mõjusid:\nvasokonstriktsiooniefekt trombotsüütide lagunemise kohas;\nstimuleerib bronhide ja seedetrakti silelihaste kokkutõmbumist;\nmängib olulist rolli kesknärvisüsteemi kui serotonergilise süsteemi aktiivsuses, sealhulgas une, emotsioonide ja käitumise mehhanismides.\nFüsioloogiliste funktsioonide reguleerimisel on oluline roll prostaglandiinide - suur hulk aineid, mis moodustuvad paljudes kehasisesetes kudedes küllastumata rasvhapetest. Prostaglandiinid avastati 1949. aastal seemnevedelikus ja sai selle nime. Hiljem leiti prostaglandiini paljudes teistes loomade ja inimeste kudedes. Praegu tuntud 16 tüüpi prostaglandiinid. Kõik need on moodustunud arahhidoonhappest.\nProstaglandiinid on rühm füsioloogiliselt aktiivsetest ainetest, mis on saadud tsüklilistest küllastamata rasvhapetest, mis on toodetud enamikes organismi kudedes ja millel on mitmekesine toime.\nErinevad liigid prostaglandiinid on seotud seedeelundite sekretsiooni reguleerimisega, suurendavad emaka ja veresoonte silelihaste kokkutõmbuvat aktiivsust, suurendavad vee ja naatriumi eritumist uriiniga ja kollatõbi enam ei tööta munasarjas. Kõik prostaglandiinid hävitatakse veres kiiresti (pärast 20-30 s).\nSünteesitakse kõikjal, umbes 1 mg / päevas. Lümfotsüütides ei moodustunud\nSünteesiks on vaja olulisi polüküllastumata rasvhappeid (arahhidooni, linoleet, linoleenhapet jne).\nLiigub läbi rakumembraani osalusega spetsiifiline valgu - prostaglandiini transporter\nNeil on peamiselt rakusisene ja kohalik (autokriinne ja parakriinne) toime.\nMiks võib hGC raseduse ajal olla negatiivne ja millised on vea tagajärjed\nKõrge prolaktiini tase ja rasedusProlaktiin ja rasedus - neid sõnu räägivad iga päev tuhanded naised günekoloogi ametisse nimetamisel. Kui palju on võimalik selle hormooni tase suurendada, kui seda saab vähendada ja kuidas prolaktiin mõjutab rasedust, kui see on kõrgemal?\nKuidas progesterooni naistel looduslikul viisil suurendada\nProgesteroon on steroidhormoon, mida toodetakse raseduse ajal munasarjade, neerupealiste ja platsenta kaudu. Kuidas progesteroon mõjutab naisorganismi, millised on selle puuduse tagajärjed ja kuidas progesterooni loomulikul tasemel tõsta?\nMis on kortisool: kõike stresshormooni kohta\nCordarone ja kilpnääre\nMülleri vastase hormooni norm naistel - miks on oluline mõelda?\nMis juhtub, kui näär on paistes ja on valus alla neelata?\nSuurenenud glükoositaluvuse ravi\nKilpnääre: milline arst kohtleb teda?\nAMH või Mülleri vastane hormoon: naiste norm, reproduktiivse funktsiooni säilitamise optimaalsed väärtused\nProgesterooni tase raseduse ajal: normaalne ja rikkumine\nMis on kõri ja kuidas see on korraldatud?\nAndrogeenid - mis see on? Androgeensed hormoonid: nende puudus ja ülepakkumine\nMilline on progesterooni tase naistel veres ja näitajate üksikasjalik analüüs\n10 meetodit testosterooni tõstmiseks meestel\nMis on hüpofüüsi eest vastutav? Me mõistame selles küsimuses rohkem. Aju hüpofüüsi on nääre, mis on peamine sisesekretsioonisüsteemi näärmete arv ja toodab hormoone.\nRavim "L-thyroxine": arstide ja ostjate ülevaated\nMis on hüpotüreoidism ja kilpnäärme hüpertüreoidism?