Ed Boon hovoří o násilí v sérii Mortal Kombat - Hrej.cz\nEd Boon hovoří o násilí v sérii Mortal Kombat\n12. duben 2019 09:00 / Jakub Štěpánek / Novinky / Diskuze (1)\nTéměř tři dekády dělá série Mortal Kombat radost všem milovníkům bojovek. První díl vyšel už v roce 1992. Hra byla pověstná svou brutalitou, v několika zemích jí dokonce zakázali. Jeden z autorů oblíbené značky si však myslí, že za úspěchem nestojí pouze samotné násilí.\nEd Boon v rozhovoru pro Game Informer uznal, že násilí bylo v minulosti hlavním tahákem hry. V posledních letech se však posunuli o kus dál. Fanoušci sérii nezbožňují pouze kvůli potokům krve a brutálním scénám, oceňují také základní mechanismy a celkově hru vnímají především jako skvělou bojovku.\nV rozhovoru se také zmínil, že by se s týmem v NetherRealm Studios rád pustil do zcela jiného žánru v práci na nové značce. Nic konkrétního neřekl. Nedávno se však nechal slyšet, že by ho lákalo vytvořit bojovku s hrdiny Marvelu. Postavy z DC Comics má již zpracované v Injustice, zřejmě dostal chuť na nové superhrdiny. Podle Boona by bylo skvělé, kdyby se světy propojily v jedné hře. „Chtěli bychom udělat Marvel bojovku, nebo Marvel vs. DC, myslím si, že by byla skvělá,” prohlásil v rozhovoru pro Game Informer, načež se zarazil a dodal, že by o tom pravděpodobně neměl mluvit.\nUvidíme, co dalšího studio NetherRealm vyprodukuje. Nyní se plně soustředí na blížící se datum vydání Mortal Kombat 11. Hra vychází 23. dubna na PC, PlayStation 4 a Xbox One.\nvincentdvorak napsal 12. 4. 2019 v 12.08\nKonečně by byl "Marvel" kvalitně zpracovaný v super bojovce od super studia :-)\nMordhau se rozroste o další mapy /21. 7. 2019 v 15.00\nČím více, tím lépe. Samozřejmě každý ví, že není pravda, že by toto rčení šlo aplikovat univerzálně pro...\nKingdom Hearts VR dostane druhou část /21. 7. 2019 v 12.07\nVydání Kingdom Hearts III bylo pro mnohé jednou z největších videoherních událostí posledních let. Několikrát...\nSoundtrack Bloodborne vyjde na vinylu /21. 7. 2019 v 09.38\nPřestože od vydání Bloodborne už utekly více než čtyři roky, je kolem hry poměrně rušno. Kromě častých spekulací...\nHideo Kodžima odhalil obal Death Stranding /21. 7. 2019 v 08.28\nHideo Kodžima překvapil návštěvníky letošního Comic-Conu v San Diegu odhalením finální verze obalu pro...\nSumo Digital vyvíjí několik her pro 2K /20. 7. 2019 v 20.27\nJeden z největších nezávislých vývojářských týmů se chystá na rozsáhlou spolupráci s...


Featured Archivy ⋆ Clash of Clans CZ\nFeatured / Novinky\nAutor AK44 · Published Čvn 14, 2015 · Last modified Bře 8, 2017\nNápady od fanoušků\nNápady od fanoušků pro příští updaty Který nápad vás nejvíce zaujal ? 1. Donate Gold & Elixir (posílání zlata a elixíru mezi hráči) 2. Duely proti kamarádům 3. Town Hall lvl 11 4. RiderKing 5. Tlačítko...\n4,328 total views, no views today\nAutor AK44 · Published Bře 23, 2015 · Last modified Bře 8, 2017\nRozhovor s nejlepším hráčem světa ! Nick : Brandon, Level: 300 Dnes Vám přinášíme rozhovor s nejlepším hráčem Clash of Clans na této planetě. Proč nejlepším? Třeba proto, že drží tuto sbírku rekordů: První hráč který...\n10,142 total views, 8 views today\nAutor AK44 · Published Pro 26, 2014 · Last modified Bře 8, 2017\nV tomhle příspěvku naleznete návod jak stáhnout, nainstalovat a hrát Clash Of Clans na notebooku nebo PC. Stažení a hraní Clash of Clans na Windowsu návod: 1. Stáhněte si aplikaci BlueStacks pro Windows na adrese: http://www.bluestacks.com/...\n33,875 total views, 1 views today


Šplhací hra Smyčkový most - pro Robinie sloupy | PROLEMAX.cz\nÚvod Produkty Huck Lanové parkury - pro dětská hřiště Šplhací hra Smyčkový most - pro Robinie sloupy\nŠplhací hra Smyčkový most - pro Robinie sloupy\nŠplhací hra Smyčkový most je futuristický lanový prvek z řady Fun - lanové parkury. Stane se netradičním oživením všech typů dětských hřišť.\nPrvek je tvořen provazovým smyčkovým mostem ve tvaru písmene "V". Ten je osazený pomocí speciálních závěsů a lan možnujícím pohyb mezi sloupy z robinie Fun parkuru. Lana a provazy jsou v provedení Herkules.\nSmyčkový most testuje rozvíjí rovnováhu a motorické schopnosti dětí. Je pouze na jejich fantazii jakým způsobem most překonají.\nPrvek je vhodný ke kombinaci s ostatními sestavami z řady Fun lanových parkur a vytvořit tím rozsáhlé hřištní lanové parky. Závěsy jsou na sloupy uchyceny pomocí speciálních upevnění s napínacími řetězy.\n1 síťový most, délka 3,00 m (osový rozměr sloupů)\nŠplhací hra Smyčkový most - pro ocelové sloupy 4960-2\nKód produktu:\t4960-2-R\nPotřebné místo:\t3,10 × 6,10 m, (18 m2)\nPádová výška:\t1,25 m


Milan Syruček: Gorbačov slaví své devadesátiny a vyzývá Putina a Bidena, aby se setkali - 01.03.2021, Sputnik Česká republika\nPokud je v Česku člověk, který zná důvěrně Michaila Gorbačova, pak je to novinář, spisovatel, poradce v orgánech EU, autor knihy o prvním a posledním... 01.03.2021, Sputnik Česká republika\nSputnik se ptal, kde a jak se setkal s Michailem Gorbačovem, a jaký má nejsilnější zážitek spojen s politikem, který 2. března slaví své 90. narozeniny.Syruček: Pro mne to nejzajímavější setkání s Michailem Gorbačovem se uskutečnilo v dubnu 1987, kdy navštívil naši republiku společně se svou manželkou Raisou Maximovnou. Vlastně to bylo setkání především s ní, protože jako novinář jsem se zúčastnil její návštěvy pražského Anežského kláštera, kde se nacházelo naše výtvarné umění z přelomu 19. a začátku 20. století. V tísnícím se davu uvízla oficiální překladatelka, a protože jsem se shodou okolností ocitl jako novinář po boku Raisy Gorbačovové, překládal jsem jí. A poté jsem ji doprovodil přes Staroměstské náměstí do Univerzity Karlovy, kde měla setkání se studenty. Pro rozhovor jsme měli mnoho styčných bodů – zájem o historii, oba jsme byli frankofilové se zájmem o francouzskou literaturu. Ale také jsem chtěl využít této procházky ve dvou k tomu, abych jí položil otázku, která nás Čechy tehdy vůbec nejvíce zajímala: omluví se Michail Sergejevič za sovětskou invazi k nám v srpnu 1968?,,Chtěl by, ale nedovolili mu to“, odpověděla mi smutně. Na další otázku ,,Kdo?“ dodala: ,,Obě politbyra strany.“Dál jsme to nerozvíjeli, důležité pro mne bylo ujištění, že by tak chtěl učinit. Ale pochopil jsem: jestliže tehdy v přestavbě hlásal demokratické principy, tak je musel sám dodržovat. A třebaže se mu příčilo, co rozhodla většina, musel ji respektovat.Nebylo to však naše první setkání, ani poslední. Byl jsem v Ženevě v roce 1985, kdy začínal seriál jeho summitů s Ronaldem Reaganem. A protože se mi podařilo dostat se do pólu pětapadesáti vybraných novinářů z celého světa s určitými privilegiemi, mohl jsem osobně zaslechnout vůbec první slova, která oba pronesli, když si poprvé podali ruku před schodištěm do vily Fleur d´eau (Vodní květina), kde rozhovory probíhaly. Když tam s houkáním policejních sirén dorazila přesně v deset hodin kolona vozidel, Reagan už vyčkával Gorbačova, stál u schodiště jen v saku, ačkoliv to byl jeden z chladných listopadových dní. Gorbačov vystoupil z auta, podal Reaganovi ruku a starostlivě se ho zeptal: ,,Není vám zima jen v obleku?“ Sám měl totiž na sobě kabát, kolem krku šálu a v ruce klobouk.Poznamenávám tuto drobnou historku proto, že svědčí o jeho velice lidském přístupu i tehdy, kdy měl jednat s jinými státníky o složitých otázkách mezinárodních vztahů. A tady to bylo první setkání nejvyššího sovětského komunisty a nejzuřivějšího amerického antikomunisty. Vzpomínám si, že když se poprvé měli setkat ministři zahraničí obou zemí na americkém velvyslanectví, začátky byly více než trapné. Americký ministr G. Shultz už u vchodu spustil své výtky na sovětského kolegu A. Gromyka kvůli sovětskému incidentu s jihokorejským letadlem a lidskými právy v SSSR, až ten musel opáčit: ,,A nepozvete mě dál, nebo budeme hovořit jen mezi dveřmi?“To jsem poněkud odbočil. Vrátím se ke schůzkám Gorbačova s Reaganem - na té poslední, na Maltě s Georgem Bushem starším. Pravda, při nich jsem nemohl s Gorbačovem prohodit ani pár slov, ale od sovětských poradců, s nimiž jsem se přátelil, jsem se leccos dověděl i ze zákulisí těchto rozhovorů. Naše přímá setkání či alespoň hovory po telefonu se uskutečnily později, když už nebyl prezidentem. Velice mi v tom napomohli jeho první a poslední mluvčí za prezidentské éry Andrej Gračov, s nímž se velice přátelím, ač žije v Paříži, ale jezdím tam často. A ředitel Gorbačovova fondu New Policy Pavel Palaščenko, s nímž se poměrně často bavím telefonem. V posledním období, a to nemyslím jen to koronavirové, ale i předtím, je dost obtížné uslyšet přímo Michaila Sergejeviče, protože - upřímně řečeno - bývá častěji v nemocnici než doma. A také jeho soukromí a klid střeží jako jestřáb jeho dcera Irina, která má oprávněné obavy o jeho zdraví.Vždyť v roce 2016, když jsem v Praze organizoval třídenní konferenci o vztahu Evropy a Ruska, jsem ho rovněž pozval, aby zde vystoupil. Dokonce s hlavním projevem, zařídil jsem mu letenku, ubytování, policejní ochranu atd., ale musel se doslova na poslední chvíli omluvit, místo na letiště jel opět do nemocnice. Pavel Palaščenko alespoň zařídil to, že jsme se mohli spojit přes skype a já jsem pak záznam našeho rozhovoru promítl v sále všem účastníkům a sám jsem překládal Gorbačovova slova. Naposledy jsme si spolu vyměnili jen přání všeho nejlepšího k novému roku hned na počátku letošního ledna.Zásluhy Michaila Gorbačova v demokratické transformaci Ruska jsou dobře známé. A za co by dnes mohli Češi poděkovat Michailu Gorbačovovi?My Češi a Slováci můžeme Gorbačovovi poděkovat za mnohé. Především za to, že počínaje rokem 1985 naši nejvyšší činitelé mohli sami rozhodovat o našich zásadních otázkách, aniž by je potřebovali předem konzultovat s Moskvou, jako se to muselo dělat už od roku 1948. Dokonce to pro některé z našeho vedení bylo dost obtížné, už si na to zvykli a teď najednou z Moskvy uslyšeli: ,,Je to vaše dělo!“A možná ještě více je mu třeba poděkovat za jeho pokyn v listopadu 1989 sovětskému velvyslanectví v Praze a velení sovětské střední skupiny vojsk, rozmístěných v Milovicích, aby se v žádném případě nevměšovali do našich listopadových událostí a naopak, kdyby proti tehdy demonstrujícím občanům chtěly zasáhnout naše silové složky, armáda, policie nebo milice, tak jim v tom měly zabránit i silou. A rovněž přerušit veškeré kontakty se starým vedením a naopak navázat je s Občanským fórem a novou vládou, vzešlou s demokratických voleb.Napsal jste o tom knížku: ,,Michail Gorbačov. Zachránil Prahu od krveprolití?“Těch knížek o něm jsem napsal víc, jedna z posledních a možná nejdůležitější se nazývala ,,Je třeba se bát Ruska?“. Vychází z mých osobních poznatků Ruska už od roku 1956, kdy jsem byl rok na stáži v Komsomolské pravdě a i poté jsem prakticky každoročně pobýval ve vaší zemi. Teď například jsem dopsal knihu o Sibiři, kterou jsem několikrát navštívil, i na několikaměsíční pobyt, nejčastěji s proslaveným redaktorem Komsomolské pravdy Vasjou Peskovem.Gorbačova berou ve světě jako mírotvůrce a očekávají od něho mírové návrhy. V předvečer svých devadesátin vyzval Vladimira Putina a Joea Bidena, aby se osobně setkali, aby diskutovali o otázce jaderného odzbrojení. Tato otázka je dnes stejně aktuální jako v roce 1985, kdy se Gorbačov setkal s Reaganem? Mohli by se dnes setkat i oba současní lídři Ruska a USA?Proč ne? Nejprve ale chci říct něco jiného, co mě znepokojuje. Je poněkud paradoxní, že Gorbačov je vzpomínán a uctíván podstatně více ve světě, než v samotném Rusku, kde mu dávají hlavně za vinu, že právě on přivodil rozpad Sovětského svazu. Když mně někdo z Rusů znovu opakuje toto tvrzení – a naposledy to byl jeden mladý reportér z petrohradské televize, tak mu vždycky odpovím otázkou: a co dělalo těch ostatních 293 milionů sovětských obyvatel? Vím, že je to poněkud nadsazené, už také proto, že vlastně Rusové nikdy opravdovou demokracii nezažili, nemuseli vyvíjet vlastní iniciativu při správě věcí veřejných, naopak to bylo velmi nežádoucí. Proto už po generace přivykli, že je někdo stále řídí – ať už to byl car a jeho úředníci, Lenin, poté Stalin, po něm další generální tajemníci strany a celý stranický aparát, který rozhodoval i o nejnepatrnějších záležitostech – kde kdo bude bydlet, pracovat, kam jeho děti budou chodit do školy a kam poté dostanou umístěnky atd. Vždyť až do roku 1964 nemohli obyvatelé vesnic bez souhlasu místního sovětu odjet ani do okresního města – své občanské průkazy měli uloženy ve vedení kolchozu. A teprve před týdnem vydal Vladimir Putin rozhodnutí o tom, aby i občané bez občanských práv (a těch je mnoho tisíc), konečně dostali průkazy s desetiletou platností a s možností navštívit svou bývalou vlast.Setkal jsem se s takovými lidmi, například Slovákem, který pracoval v norilském hotelu jako kuchař, kde jsem týden bydlel. Ten mi vyprávěl, že byl s asi dvěma tisíci jinými mladými Slováky, kteří při vzniku Slovenského státu v roce 1938 utekli do Polska a odtud chtěli přejít do SSSR, aby mohli bojovat proti nacismu, byli na hranicích zatčeni, posláni na pět let do vězení, které se jim stále prodlužovalo, protože nemohli prokázat svou totožnost. Tak zůstali občany bez občanských práv a on třeba z Norilska nemohl ani sto kilometrů do nejbližší Dudinky, protože neměl žádný doklad o své totožnosti. Dokonce se nemohl ani oženit, neměl přece doklad. To bylo snad horší než vězení, v něm alespoň věděl, kdy bude propuštěn opět na svobodu. Promiňte, že jsem poněkud odbočil – ale bylo možné za takové situace milovat Sovětský svaz?Ale i ti, kteří nebyli takto postiženi, nebyli na tom o mnoho lépe. Gorbačovovo heslo perestrojky a glasnosti jim v podstatě nic neříkalo, pokud jim někdo konkrétně neřekl – a nerozkázal – co vlastně má přestavět a o čem může svobodně mluvit. A tak vznikl největší paradox ohledně Gorbačova – zatímco doma v Rusku mnoho spoluobčanů nemají ho rádi, v zahraničí ho většina na celém světě obdivuje, že vlastně zachránil planetu od jaderné apokalypsy. Víte, kolik bylo okamžiků, kdy i na základě nějaké nechtěné technické či lidské chyby mohla vzplanout jaderná válka? Bylo jich hodně až do roku 1985. Kdyby Gorbačov neudělal nic jiného, než to, že si sedl k jednacímu stolu s americkým prezidentem a dohodl s ním, aby se toto nebezpečí snížilo na minimum – a když jednali společně v Reykjavíku, byla na dosah dohoda o úplné likvidaci všech jaderných zbraní, která se zadrhla pouze na Reaganově úpornosti, s níž se nechtěl vzdát svého nového programu SDI, neboli přenesení jaderného soutěžení i do kosmu.Byl jsem tam, prožíval jsem společně s prezidentovými poradci obou stran a třemi tisícovkami novinářů z celého světa ony dramatické minuty, dokonce celé čtyři hodiny, kdy naposledy, mimo předem dohodnutý program, znovu zasedli Gorbačov a Reagan, aby se o tom definitivně domluvili. Bohužel nedomluvili, příčinu jsem už uvedl. Do první schůzky v Ženevě v listopadu 1985 bylo celkem šestnáct setkání nejvyšších amerických a sovětských představitelů, když beru v úvahu i Teherán, Jaltu a Postupim z doby válečné. Ale žádné z nich nebylo tak klíčové, jako to za Gorbačovovy éry. A to bychom neměli zapomínat. Zdůrazňuji to i proto, jak je důležité, aby se nyní setkal Biden s Putinem. Jedině osobní setkání, rozhovor z očí do očí, pomůže uvolnit jakékoliv napětí, a že mezinárodní situace je stále napjatá, o tom není sporu. Pravda, poněkud ji zastínil covid-19, ale což právě obrana proti němu by nemohla být vítanou záminkou k tomu, aby se dva nejvyšší představitelé dvou nejsilnějších jaderných mocností osobně sešli a pohovořili o problémech, které pálí svět? Není nic účinnějšího, než taková osobní schůzka. O tom nás nejnázorněji přesvědčily ty mezi Reaganem a Gorbačovem, kdy z původního napětí oba státníci přešli dokonce k tomu, že se oslovovali křestními jmény a tykali si, že při procházce zahradou ženevské vily (na radu svých manželek) dokázali pohovořit i o svých rodinách, dětech a vnoučatech a tak snížit vzájemnou nedůvěru a nastolit dokonce jistou formu přátelství, byť samozřejmě nadále zůstávali na světovém kolbišti politickými protivníky.Co byste chtěl popřát Michailu Sergejeviči k jeho 90. narozeninám?Osobně jsem mu už popřál prostřednictvím Andreje Gračova – přislíbil mi, že zítra, to je v pondělí – mu zavolá a kromě svého přání mu sdělí i to moje, aby byl ještě dlouho mezi námi. A mé osobní: až pomine koronavirus, abych mohl přiletět do Moskvy a popřát mu osobně. Kdyby to šlo, chtěl bych ho v tom věku dohnat, pořád mi chybí rok – letos koncem ledna mi bylo 89, ale to není běžecká trať, věk nijak neuspíšíš ani nezpomalíš. Tak ať je stále o rok napřed, a svým příkladem mi ukáže, že stojí za to žít a vyslovovat se k nejpalčivějším problémům dneška. Už vzhledem k našemu věku a zkušenostem máme na to právo, dokonce povinnost.\nsssr, michail gorbačov, rusko, usa, vladimir putin, joe biden\n13:38 01.03.2021 (aktualizováno: 11:52 02.03.2021)\n© Sputnik / Evgeniy Odinokov / Přejít do fotobankyBývalý prezident Sovětského svazu Michail Gorbačov\nSputnik se ptal, kde a jak se setkal s Michailem Gorbačovem, a jaký má nejsilnější zážitek spojen s politikem, který 2. března slaví své 90. narozeniny.\nSyruček: Pro mne to nejzajímavější setkání s Michailem Gorbačovem se uskutečnilo v dubnu 1987, kdy navštívil naši republiku společně se svou manželkou Raisou Maximovnou. Vlastně to bylo setkání především s ní, protože jako novinář jsem se zúčastnil její návštěvy pražského Anežského kláštera, kde se nacházelo naše výtvarné umění z přelomu 19. a začátku 20. století. V tísnícím se davu uvízla oficiální překladatelka, a protože jsem se shodou okolností ocitl jako novinář po boku Raisy Gorbačovové, překládal jsem jí. A poté jsem ji doprovodil přes Staroměstské náměstí do Univerzity Karlovy, kde měla setkání se studenty. Pro rozhovor jsme měli mnoho styčných bodů – zájem o historii, oba jsme byli frankofilové se zájmem o francouzskou literaturu. Ale také jsem chtěl využít této procházky ve dvou k tomu, abych jí položil otázku, která nás Čechy tehdy vůbec nejvíce zajímala: omluví se Michail Sergejevič za sovětskou invazi k nám v srpnu 1968?\n,,Chtěl by, ale nedovolili mu to“, odpověděla mi smutně. Na další otázku ,,Kdo?“ dodala: ,,Obě politbyra strany.“\nDál jsme to nerozvíjeli, důležité pro mne bylo ujištění, že by tak chtěl učinit. Ale pochopil jsem: jestliže tehdy v přestavbě hlásal demokratické principy, tak je musel sám dodržovat. A třebaže se mu příčilo, co rozhodla většina, musel ji respektovat.\nNebylo to však naše první setkání, ani poslední. Byl jsem v Ženevě v roce 1985, kdy začínal seriál jeho summitů s Ronaldem Reaganem. A protože se mi podařilo dostat se do pólu pětapadesáti vybraných novinářů z celého světa s určitými privilegiemi, mohl jsem osobně zaslechnout vůbec první slova, která oba pronesli, když si poprvé podali ruku před schodištěm do vily Fleur d´eau (Vodní květina), kde rozhovory probíhaly. Když tam s houkáním policejních sirén dorazila přesně v deset hodin kolona vozidel, Reagan už vyčkával Gorbačova, stál u schodiště jen v saku, ačkoliv to byl jeden z chladných listopadových dní. Gorbačov vystoupil z auta, podal Reaganovi ruku a starostlivě se ho zeptal: ,,Není vám zima jen v obleku?“ Sám měl totiž na sobě kabát, kolem krku šálu a v ruce klobouk.\nPoznamenávám tuto drobnou historku proto, že svědčí o jeho velice lidském přístupu i tehdy, kdy měl jednat s jinými státníky o složitých otázkách mezinárodních vztahů. A tady to bylo první setkání nejvyššího sovětského komunisty a nejzuřivějšího amerického antikomunisty. Vzpomínám si, že když se poprvé měli setkat ministři zahraničí obou zemí na americkém velvyslanectví, začátky byly více než trapné. Americký ministr G. Shultz už u vchodu spustil své výtky na sovětského kolegu A. Gromyka kvůli sovětskému incidentu s jihokorejským letadlem a lidskými právy v SSSR, až ten musel opáčit: ,,A nepozvete mě dál, nebo budeme hovořit jen mezi dveřmi?“\nTo jsem poněkud odbočil. Vrátím se ke schůzkám Gorbačova s Reaganem - na té poslední, na Maltě s Georgem Bushem starším. Pravda, při nich jsem nemohl s Gorbačovem prohodit ani pár slov, ale od sovětských poradců, s nimiž jsem se přátelil, jsem se leccos dověděl i ze zákulisí těchto rozhovorů. Naše přímá setkání či alespoň hovory po telefonu se uskutečnily později, když už nebyl prezidentem. Velice mi v tom napomohli jeho první a poslední mluvčí za prezidentské éry Andrej Gračov, s nímž se velice přátelím, ač žije v Paříži, ale jezdím tam často. A ředitel Gorbačovova fondu New Policy Pavel Palaščenko, s nímž se poměrně často bavím telefonem. V posledním období, a to nemyslím jen to koronavirové, ale i předtím, je dost obtížné uslyšet přímo Michaila Sergejeviče, protože - upřímně řečeno - bývá častěji v nemocnici než doma. A také jeho soukromí a klid střeží jako jestřáb jeho dcera Irina, která má oprávněné obavy o jeho zdraví.\nVždyť v roce 2016, když jsem v Praze organizoval třídenní konferenci o vztahu Evropy a Ruska, jsem ho rovněž pozval, aby zde vystoupil. Dokonce s hlavním projevem, zařídil jsem mu letenku, ubytování, policejní ochranu atd., ale musel se doslova na poslední chvíli omluvit, místo na letiště jel opět do nemocnice. Pavel Palaščenko alespoň zařídil to, že jsme se mohli spojit přes skype a já jsem pak záznam našeho rozhovoru promítl v sále všem účastníkům a sám jsem překládal Gorbačovova slova. Naposledy jsme si spolu vyměnili jen přání všeho nejlepšího k novému roku hned na počátku letošního ledna.\nZásluhy Michaila Gorbačova v demokratické transformaci Ruska jsou dobře známé. A za co by dnes mohli Češi poděkovat Michailu Gorbačovovi?\nMy Češi a Slováci můžeme Gorbačovovi poděkovat za mnohé. Především za to, že počínaje rokem 1985 naši nejvyšší činitelé mohli sami rozhodovat o našich zásadních otázkách, aniž by je potřebovali předem konzultovat s Moskvou, jako se to muselo dělat už od roku 1948. Dokonce to pro některé z našeho vedení bylo dost obtížné, už si na to zvykli a teď najednou z Moskvy uslyšeli: ,,Je to vaše dělo!“\n16. dubna 2020, 19:31\nA možná ještě více je mu třeba poděkovat za jeho pokyn v listopadu 1989 sovětskému velvyslanectví v Praze a velení sovětské střední skupiny vojsk, rozmístěných v Milovicích, aby se v žádném případě nevměšovali do našich listopadových událostí a naopak, kdyby proti tehdy demonstrujícím občanům chtěly zasáhnout naše silové složky, armáda, policie nebo milice, tak jim v tom měly zabránit i silou. A rovněž přerušit veškeré kontakty se starým vedením a naopak navázat je s Občanským fórem a novou vládou, vzešlou s demokratických voleb.\nNapsal jste o tom knížku: ,,Michail Gorbačov. Zachránil Prahu od krveprolití?“\nTěch knížek o něm jsem napsal víc, jedna z posledních a možná nejdůležitější se nazývala ,,Je třeba se bát Ruska?“. Vychází z mých osobních poznatků Ruska už od roku 1956, kdy jsem byl rok na stáži v Komsomolské pravdě a i poté jsem prakticky každoročně pobýval ve vaší zemi. Teď například jsem dopsal knihu o Sibiři, kterou jsem několikrát navštívil, i na několikaměsíční pobyt, nejčastěji s proslaveným redaktorem Komsomolské pravdy Vasjou Peskovem.\nGorbačova berou ve světě jako mírotvůrce a očekávají od něho mírové návrhy. V předvečer svých devadesátin vyzval Vladimira Putina a Joea Bidena, aby se osobně setkali, aby diskutovali o otázce jaderného odzbrojení. Tato otázka je dnes stejně aktuální jako v roce 1985, kdy se Gorbačov setkal s Reaganem? Mohli by se dnes setkat i oba současní lídři Ruska a USA?\nProč ne? Nejprve ale chci říct něco jiného, co mě znepokojuje. Je poněkud paradoxní, že Gorbačov je vzpomínán a uctíván podstatně více ve světě, než v samotném Rusku, kde mu dávají hlavně za vinu, že právě on přivodil rozpad Sovětského svazu. Když mně někdo z Rusů znovu opakuje toto tvrzení – a naposledy to byl jeden mladý reportér z petrohradské televize, tak mu vždycky odpovím otázkou: a co dělalo těch ostatních 293 milionů sovětských obyvatel? Vím, že je to poněkud nadsazené, už také proto, že vlastně Rusové nikdy opravdovou demokracii nezažili, nemuseli vyvíjet vlastní iniciativu při správě věcí veřejných, naopak to bylo velmi nežádoucí. Proto už po generace přivykli, že je někdo stále řídí – ať už to byl car a jeho úředníci, Lenin, poté Stalin, po něm další generální tajemníci strany a celý stranický aparát, který rozhodoval i o nejnepatrnějších záležitostech – kde kdo bude bydlet, pracovat, kam jeho děti budou chodit do školy a kam poté dostanou umístěnky atd. Vždyť až do roku 1964 nemohli obyvatelé vesnic bez souhlasu místního sovětu odjet ani do okresního města – své občanské průkazy měli uloženy ve vedení kolchozu. A teprve před týdnem vydal Vladimir Putin rozhodnutí o tom, aby i občané bez občanských práv (a těch je mnoho tisíc), konečně dostali průkazy s desetiletou platností a s možností navštívit svou bývalou vlast.\nSetkal jsem se s takovými lidmi, například Slovákem, který pracoval v norilském hotelu jako kuchař, kde jsem týden bydlel. Ten mi vyprávěl, že byl s asi dvěma tisíci jinými mladými Slováky, kteří při vzniku Slovenského státu v roce 1938 utekli do Polska a odtud chtěli přejít do SSSR, aby mohli bojovat proti nacismu, byli na hranicích zatčeni, posláni na pět let do vězení, které se jim stále prodlužovalo, protože nemohli prokázat svou totožnost. Tak zůstali občany bez občanských práv a on třeba z Norilska nemohl ani sto kilometrů do nejbližší Dudinky, protože neměl žádný doklad o své totožnosti. Dokonce se nemohl ani oženit, neměl přece doklad. To bylo snad horší než vězení, v něm alespoň věděl, kdy bude propuštěn opět na svobodu. Promiňte, že jsem poněkud odbočil – ale bylo možné za takové situace milovat Sovětský svaz?\nAle i ti, kteří nebyli takto postiženi, nebyli na tom o mnoho lépe. Gorbačovovo heslo perestrojky a glasnosti jim v podstatě nic neříkalo, pokud jim někdo konkrétně neřekl – a nerozkázal – co vlastně má přestavět a o čem může svobodně mluvit. A tak vznikl největší paradox ohledně Gorbačova – zatímco doma v Rusku mnoho spoluobčanů nemají ho rádi, v zahraničí ho většina na celém světě obdivuje, že vlastně zachránil planetu od jaderné apokalypsy. Víte, kolik bylo okamžiků, kdy i na základě nějaké nechtěné technické či lidské chyby mohla vzplanout jaderná válka? Bylo jich hodně až do roku 1985. Kdyby Gorbačov neudělal nic jiného, než to, že si sedl k jednacímu stolu s americkým prezidentem a dohodl s ním, aby se toto nebezpečí snížilo na minimum – a když jednali společně v Reykjavíku, byla na dosah dohoda o úplné likvidaci všech jaderných zbraní, která se zadrhla pouze na Reaganově úpornosti, s níž se nechtěl vzdát svého nového programu SDI, neboli přenesení jaderného soutěžení i do kosmu.\nByl jsem tam, prožíval jsem společně s prezidentovými poradci obou stran a třemi tisícovkami novinářů z celého světa ony dramatické minuty, dokonce celé čtyři hodiny, kdy naposledy, mimo předem dohodnutý program, znovu zasedli Gorbačov a Reagan, aby se o tom definitivně domluvili. Bohužel nedomluvili, příčinu jsem už uvedl. Do první schůzky v Ženevě v listopadu 1985 bylo celkem šestnáct setkání nejvyšších amerických a sovětských představitelů, když beru v úvahu i Teherán, Jaltu a Postupim z doby válečné. Ale žádné z nich nebylo tak klíčové, jako to za Gorbačovovy éry. A to bychom neměli zapomínat.\nZdůrazňuji to i proto, jak je důležité, aby se nyní setkal Biden s Putinem. Jedině osobní setkání, rozhovor z očí do očí, pomůže uvolnit jakékoliv napětí, a že mezinárodní situace je stále napjatá, o tom není sporu. Pravda, poněkud ji zastínil covid-19, ale což právě obrana proti němu by nemohla být vítanou záminkou k tomu, aby se dva nejvyšší představitelé dvou nejsilnějších jaderných mocností osobně sešli a pohovořili o problémech, které pálí svět? Není nic účinnějšího, než taková osobní schůzka. O tom nás nejnázorněji přesvědčily ty mezi Reaganem a Gorbačovem, kdy z původního napětí oba státníci přešli dokonce k tomu, že se oslovovali křestními jmény a tykali si, že při procházce zahradou ženevské vily (na radu svých manželek) dokázali pohovořit i o svých rodinách, dětech a vnoučatech a tak snížit vzájemnou nedůvěru a nastolit dokonce jistou formu přátelství, byť samozřejmě nadále zůstávali na světovém kolbišti politickými protivníky.\nCo byste chtěl popřát Michailu Sergejeviči k jeho 90. narozeninám?\nOsobně jsem mu už popřál prostřednictvím Andreje Gračova – přislíbil mi, že zítra, to je v pondělí – mu zavolá a kromě svého přání mu sdělí i to moje, aby byl ještě dlouho mezi námi. A mé osobní: až pomine koronavirus, abych mohl přiletět do Moskvy a popřát mu osobně. Kdyby to šlo, chtěl bych ho v tom věku dohnat, pořád mi chybí rok – letos koncem ledna mi bylo 89, ale to není běžecká trať, věk nijak neuspíšíš ani nezpomalíš. Tak ať je stále o rok napřed, a svým příkladem mi ukáže, že stojí za to žít a vyslovovat se k nejpalčivějším problémům dneška. Už vzhledem k našemu věku a zkušenostem máme na to právo, dokonce povinnost.


Svazu hrozí žaloba za lístky na MS - iDNES.cz\nSvazu hrozí žaloba za lístky na MS\nPraha - Fotbalovému svazu hrozí žaloba v souvislosti s prodejem lístků na letní mistrovství světa. "Určitě podám trestní oznámení ve věci poškozování dobrého jména," tvrdí Jindřich Vlášek, jednatel společnosti Czechindustry. O co jde? Czechindustry nabízí na svém internetovém portálu jako vedlejší produkt vstupenky na libovolný zápas šampionátu.\nNa webu si lze rezervovat jakékoli utkání na turnaji včetně duelů českého týmu i finále.\nJde o poměrně drahou záležitost. Nejlevnější lístek vyjde na víc než 10 tisíc korun a týká se zápasu Česko – Ghana. Nejdražší je na finále: za 260 tisíc. Kromě vysokých nákladů však případnému zájemci nic nebrání, aby se k lístkům dostal.\n"Počet vstupenek je přitom, jak známo, velmi omezený. Nevíme, odkud společnost vstupenky bere, proto jsme se obrátili na policii s podnětem, aby vše prošetřila," říká mluvčí svazu Václav Tichý.\n"Před pár hodinami jsem mluvil s policií a nikdo na nás nic nepodal," oznámil včera jednatel společnosti Vlášek. I tak zřejmě přikročí k "odvetě" a zažaluje svaz: "Krok svazu staví naši společnost do velmi špatného světla, z čehož jsem nervózní. Dává nás na úroveň překupníků na černém trhu."\nPodle Vláška nabízí Czechindustry lístky na základě legální smlouvy s norskou firmou Euroteam, o níž byl včera mimo jiné i pořad Reportéři ČT v České televizi. Euroteam postupuje české firmě vstupenky, a ta je za určitou provizi prodává. "Mohl to tak udělat každý," tvrdí Vlášek.\nEuroteam získává údajně vstupenky například od svazů, jež neprodají počet, který jim byl přidělen.\nPrávě to je podezřelé svazu, jenž naopak kvůli velkému počtu žadatelů a omezené kvótě uspokojil jen zlomek zájemců z Česka.\n"Ale už teď se nám hlásí z Ruska a Ukrajiny, zda bychom jim s prodejem lístků nepomohli," tvrdí Vlášek. "Systém prodeje je tak nedokonalý, že se bojím, aby nebyly stadiony v Německu poloprázdné a venku nečekaly zástupy fanoušků bez vstupenky."\nTémata: Fotbalové MS 2006: KE VŠEM ČLÁNKŮM, Fotbalové MS 2010: Fanoušci, Česká televize


Dům k prodeji o velikosti 350 m² v Heřmanově - REALCITY.cz\nProdej domu 350 m² Heřmanov\nNabízím Vám k prodeji zděný dvoupatrový rodinný dům v obci Heřmanov, část obce Blankartice. Dům, původně sloužící jako zemědělská usedlost, prošel částečnou rekonstrukcí - byl instalován nový kotel na pelety, komplet nové rozvody topení v celém obytném patře a zahájena rekonstrukce kuchyně, koupelny a obývacího pokoje. Ta již nebyla dokončena, jsou zatím jen postaveny příčky na jednotlivé místnosti. Po rekonstrukci bude dům dispozičně řešen jako 4+kk v obytném patře. Přízemí je bez úprav, vhodné např. jako přípravna, nebo místnost na zpracování a uskladnění živočišné výroby. K objektu patří také stodola, která je postavena z pískovcových bloků a dříve sloužila jako tančírna. Odpad je řešen septikem, užitková voda pak studnou. Pitná voda zavedena není, v obci není vodovod. Je možné řešit vrtem, jako domy v okolí. Majitel má ke stávajícím pozemkům pronajaté další od obce, kdy není problém nájem přenechat, nebo domluvit nového nájemce. Nemovitost poskytuje klidné a ničím nerušené bydlení v přírodě. Po rekonstrukci je dům vhodný pro mladou rodinu, nebo pro milovníky přírody a zvířat. Majitel nabízí možnost převzetí hypotéky s úrokem 1,89% a fixací do 31.7.2021. Pro více informací volejte na uvedené číslo.\nKód zakázky 5552


Bibinka - Psí a kočičí záležitosti z.s.\nPublikováno 8.1.2022 · Aktualizováno 8.1.2022\nNašla domov v lednu 2022.\nNarozena: podzim 2019\nBibinka byla odchycena jako drobná březí kočička, která u svých zachránců porodila. V lednu 2021 se přemístila k nám, proběhlo u ní veterinární kolečko, kastrace, odčervení, očkování, testy Felv a FiV negativní. Bibinka k nám přijela vystrašená, polodivoká. Udělala pokroky. Nechá se pohladit a vzít do náruče. Hledáme pro ní bezpečný domov, kde dostane dostatek času na rozkoukání.\nBibi jede domů\nNásledující příspěvek Míša našel doživotní péči\nAutor Ivana · Published 6.1.2017 · Last modified 11.1.2017\nAutor Ivana · Published 13.3.2021 · Last modified 18.3.2021


Profesor NA HRADĚ - Euro.cz\nProfesor NA HRADĚ\n22. ledna 2018, 00:00 - Jan Novotný\nV případě Drahošova vítězství čeká Česko mentální návrat na civilizovaný Západ a výrazná revoluce v politické kultuře\nNejvětší dosavadní kritika Jiřího Drahoše se strefuje do jeho údajné neschopnosti zaujmout jasný postoj k mnoha tématům. Přesto dobře víme, že je Drahoš prozápadní, proevropský a nepopulistický politik.\nSvé detailní názory pro české publikum si ale skutečně pečlivě rozmýšlí. Je přitom otázkou, zda je naše společnost aktuálně v tak dobré kondici, aby si mohla dovolit poslouchat zcela vyhraněné názory například v otázce migrace.\nPo pěti letech Zemanova surfování na vlně populistického odmítání všeho cizího kromě ruského a čínského vlivu je česká společnost do takové míry vystrašená, že Zemanův protikandipolitiky dát musí z podstaty vyjadřovat v této věci kompromisní postoj, pokud chce ve volbě uspět. A právě tento postoj, který může národ po letech rozdělování konečně sjednotit, je postojem hodným budoucího prezidenta. Český prezident by neměl zastávat názory pouhé poloviny populace, jak to posledních pět let dělal Miloš Zeman, ale měl by se opravdu pokusit reprezentovat celý národ. To znamená i zklidnění celé situace okolo migrace, která v Česku vyvolává „nebezpečný strach ze stínů“, jak to Drahoš popsal v předvolební debatě týdeníku Euro. Z tohoto strachu pak pramení i nárůst extremismu a obliba populistických stran a hnutí v parlamentu.\nŽe je Drahoš schopen smiřovat, se ukázalo už v sobotu večer po první volbě.\nByl to vlastně začátek kampaně pro druhé kolo volby, když Marek Hilšer, Michal Horáček a Jiří Drahoš symbolicky sjednotili své síly a sešli se v Drahošově volebním štábu navzdory tomu, že ještě před pár hodinami mezi sebou soupeřili o hlasy. Určitým dílem marketingový tah, který využil toho, že u Drahoše byly v tu chvíli desítky novinářů a televizních kamer, se může ještě znásobit, pokud se Hilšer a Horáček aktivně zapojí do kampaně před druhým kolem a znovu hlasitě Drahoše podpoří.\nProevropský a prozápadní\nSmířlivost Jiřího Drahoše je i důkazem vyšší politické kultury, kterou už teď jeho prezidentská kandidatura do české vnáší. Sám Drahoš kritizuje mnohé politiky za jejich neustálé populistické strašení před migranty.\n„Chci změnit atmosféru ve společnosti.\nTeď máme atmosféru velmi populistickou, je ve svém základu hlavně antimigrantská, což je podstatný rozdíl od atmosféry, kterou jsem poznal v éře Václava Havla. Chci změnit to neustálé volánípopulistů: mějte strach, bojte se,“ prohlásil Drahoš po vyhlášení výsledků prvního kola prezidentské volby.\nV případě Drahošova vítězství čeká Česko mentální návrat na civilizovaný Západ. Je zřejmé, že Drahoš nenapodobí Zemana v jeho východní trajektorii, která tvořila drtivou většinu jeho zahraničních cest. Drahoš bude podle svých slibů mnohem aktivněji komunikovat s lídry Evropské unie a pomůže Česku ktomu, aby ve společenství hrálo alespoň takovou roli, která odpovídá velikosti země, což se dosud nedělo.\nPřestože Drahoš osobně fandí přijetí společné evropské měny, zůstal věrný své pověsti sjednocujícího prezidentského kandidáta a „momentálně“ si výměnu koruny nedovede představit. Slovo „momentálně“ odkazuje k aktuální situaci, kdy se proti přijetí eura staví až 80 procent populace. Drahoš však chce zahájit seriózní debatu o výhodách a nevýhodách vstupu do eurozóny. Těch samých 80 procent lidí, kteří euro odmítají, si totiž podle několika loňských průzkumů CVVM, Medianu a STEM přejí, aby Česko zachovalo svůj vztah k Evropské unii. Tento očividný paradox je tak zřejmě zapříčiněn nedostatečným vysvětlováním významu eura českými politiky.\nDrahoš nebude podle svých slov pokračovat v Zemanově nevyvážené ekonomické diplomacii zaměřené pouze na Rusko, Střední Asii a Čínu. Chce českým podnikatelům otevřít například trhy Latinské Ameriky, kde mají české technologie a výrobky dobrou tradici. Drahoš v této souvislosti mluví především o Brazílii.\nSe současným prezidentem Zemanem se ale Drahoš na druhé straně shodne v jasné podpoře Izraele jako tradičního českého a československého spojence. Lze však očekávat, že svou podporu nebude vyjadřovat tak okázale a hlasitě jako Miloš Zeman, takže nemusí proti sobě popudit mnohé arabské země, které jsou taktéž s českou diplomacií a naším zahraničním obchodem historicky provázané, ať jde o Jordánsko, nebo Írán.\nSe zahraničním vnímáním Česka, na které má prezident značný vliv, souvisí i image hlavy státu. Pověst prezidenta se může odrážet také v ekonomické kondici země, například v otázce skladby zahraničních investic. Jiří Drahoš má z prezidentských kandidátů snad nejlepší profesní průpravu na to, aby dokázal svět přesvědčit, že Česko už není pouhou montovnou a subdodavatelskou ekonomikou, ale naopak klade zvýšený důraz na výzkum a vývoj. Bývalý šéf Akademie věd má za sebou 14 patentů, mimo jiné na recyklaci PET lahví nebo vysoušení papírového materiálu.\nS takovým vědeckým záznamem prezidenta bude těžší vnímat Česko v zahraničí jako pouhou montovnu. Drahoš může také mnohem snáze šířit ve světě zprávu o domácí kvalifikované pracovní síle. V neposlední řadě bude mít díky své profesi a vzdělání mimořádně blízko k německé kancléřce Angele Merkelové, fyzikální chemičce, která téměř 15 let působila ve východoněmecké akademii věd.\nPokud se Jiří Drahoš stane tento víkend novým českým prezidentem, významně naruší dosavadní vedoucí mocenský tandem české politiky Zeman-Babiš. Tento populistický duopol, jehož ideové zakotvení není zřejmé ani dlouhodobému pozorovateli české politiky, by mohl v následujících letech nejen poškodit zdejší liberální demokracii, ale také ještě více odvrátit zaměření české zahraniční politiky od Západu.\nDrahoš už se několikrát nechal slyšet, že by v povolebních vyjednáváních postupoval jinak než Zeman. Nedal by ani jednu příležitost Andreji Babišovi jako trestně stíhanému kandidátovi na premiéra a donutil by hnutí ANO nabídnout na post předsedy vlády náhradníka. Trval by také na tom, aby hnutí ANO získalo pro svou vládu alespoň 101 hlasů poslanců. Neumožnil by tak vládnutí menšinové vlády bez důvěry v demisi, která nás nyní čeká. Drahošův postup by umožnil vznik kabinetu, který bude moci skutečně vládnout a „makat“, ne jen přežívat na úřadech bez jakékoli politické moci.\nJe tedy zřejmé, že by Drahoš nešel Babišovi tak vstříc jako Zeman. Přesto si i Drahoš uvědomuje, že pro něj jako prezidenta je část voličů hnutí ANO klíčová.\nPodle odhadů z prvního kola prezidentské volby ho totiž volila také jejich významná část. Proti samotnému hnutí by tedy Drahoš zřejmě nijak hlasitě nevystupoval, což odpovídá i jeho sjednocující a smířlivé strategii.\nV neposlední řadě lze téměř s jistotou konstatovat, že se Jiří Drahoš skutečně stane prezidentem aktivním, nikoli aktivistickým.\nNemá žádný důvod ohýbat ústavu tak, jako to během posledních pěti let dělal Miloš Zeman, kterého k tomu jako bývalého politika motivují například různé křivdy od jeho politických protivníků. Jen těžko si lze Jiřího Drahoše představit, jak na Hradě holí zesměšňuje Bohuslava Sobotku nebo kteréhokoli jiného premiéra. Drahoš během kampaně neprojevil žádné sympatie ke konkrétním politikům, nemusí se nikomu mstít a nenosí v sobě roky pěstovanou nenávist vůči protivníkům. •\nPokud se Jiří Drahoš stane tento víkend novým českým prezidentem, významně naruší dosavadní vedoucí mocenský tandem české politiky Zeman-Babiš.\nKolik hlasů Pavla Fischera,\nMichala Horáčka, Marka Hilšera\na Mirka Topolánka se přelije na stranu\nfinalistů prezidentské volby\nUrčitě Jiřího Drahoše\nUrčitě Miloše Zemana\nSpíše Jiřího Drahoše\nSpíše Miloše Zemana\n2 619 601\nCelkový potenciál hlasů\n2 284 547\n46,6 Celkový potenciál hlasů %\nPrůzkum Institutu pro demokracii 21 realizovaný společnostmi Median a STEM/MARK ve dnech prvního kola\nprezidentské volby na vzorku 2568 lidí. Výsledky nezahrnují preference voličů Jiřího Hynka, Petra Hanniga\na Vratislava Kulhánka pro druhé kolo. Výsledky nezahrnují nevoliče z prvního kola, kteří se dostaví k druhému kolu.\nZDROJ: MEDIAN, STEM/MARK, PŘEPOČET EURO


€59.00 (1 produkt)\nPrášek Komarova1 × €59.00\nDomů Vetom Vetom 2\nZobrazit košík “Prášek Komarova” byl přidán do košíku.\nVetom 2 množství\nKatalogové číslo: VET2 Kategorie: Vetom Štítky: biologicky aktivní bakterie, probiotika, probiotikum, prospěšné bakterie, tenké střevo, tlusté střevo, Vetom 2\nPOZOR!!! Koncentrace bakterií je zde nižší než u jednotlivých produktů Vetom 1.1, Vetom 3 a Vetom 4.\nVHODNÉ až po dobrání kúry Vetom.\nSložení: 1 dávka BAD (1 kapsle), tj.0,33 g přípravku v kapsli, obsahuje: výtažek z kukuřice – 133 mg; bramborový škrob – 100 mg; sacharóza (práškový cukr) – 67 mg; suchá kultura probiotických mikroorganismů Bacillus amyloliquefaciens kmen VKPM B-10642 (DSM 24614), Bacillus amyloliquefaciens kmen VKPM B-10643 (DSM 24615), 1х109 CFU/g – 30 mg. Obsah balení : 50 kapslí o hmotnosti po 0,33 g. Vetom 2 je určen k perorálnímu podání.\nVlastnosti bakterií Bacillus amyloliquefaciens násobí ve střevech biologicky aktivní látky.\nDoporučuje se užívat 2 kapsle Vetom 2 po jídle 2-3x denně, tj. maximálně 4- 6 kapslí denně až do využití celého balení. Pokud se neobjeví žádné zjevné zdravotní problémy, postačí kúru opakovat 4x ročně.\nIntezívní dávkování :\nDoporučená frekvence dávkování by měla být zvýšena na 7 -10 kapslí denně až do využití celého balení.\nMaximálně 2 balení, poté je žádoucí cca na 6 týdnů přípravek Vetom 2 zcela vysadit.\nNepodávejte Vetom 2 společně s antibiotiky, sulfonamidy a dalšími preparáty obsahujícími probiotické mikroorganismy.\nNikdy nekombinujte Vetom 2 současně s ostatními preparáty Vetom (1.1, 3 a 4).\nPřípravek Vetom 2 není návykový.\nPřípravek Vetom 2 není karcinogenní, mutující a alergizující.\nVetom 2 není lék!


Medvědí ostrov ★ DOKINA.cz\nMedvědí ostrovy Bear Islands\nPremiéra 16. 12. 2010\nMartin Ryšavý, Inge Wegge | celý štáb\nSkupina můžu vyráží na cestu po zamrzlé hladině východosibiřského moře a po krátkém putování přijíždí na opuštěnou meteorologickou stanici na ostrově Čtyřsloupový. Zůstávají několik dní, loví a mluví spolu. Vzpomínky lidí se v zasněžené krajině prolínají se vzpomínkami starých opuštěných budov. Místo ve kterém se na první pohled dávno zastavil čas se náštěvou můžu a prostřednictvím filmu znovu probouzí k životu. Když muži stanici opouštějí, zůstává stejná ve své sněhové nehybnosti, divák si ale prožil její přítomnost i minulost. Film je portrétem krajiny, její minulosti a člověka v ní.\nVe filmu Medvědí ostrovy navazuje Martin Ryšavý na své předchozí projekty, zaměřené na oblast ruské dálnovýchodní Republiky Sacha (Jakutie). Film se věnuje lidem z nejodlehlejší části tohoto území, kterou je Nižněkolymský okres, především pak obyvatelům rezervace ledních medvědů, nacházející se na Medvědích ostrovech ve Východosibiřském moři při ústí řeky Kolymy. Sleduje jejich putování na opuštěnou polární stanici, kde se v opuštěném zasněženém prostoru potkává minulost se současností.\nSkupina můžu vyráží na cestu po zamrzlé hladině východosibiřského moře a po krátkém putování přijíždí na opuštěnou meteorologickou stanici na ostrově Čtyřsloupový. Zůstávají ... celý popis


Děti ze sekty 12 kmenů zůstanou v pěstounské péči, rozhodl soud | Svět | Lidovky.cz\n26. září 2013 16:30 Lidovky.cz > Zprávy > Svět\nO komunitě psal server Lidovky.cz již minulý týden, kdy se v německém tisku objevila zpráva, že členové této skupiny odvezli své děti do Česka, aby je ochránili před úřady. Začátkem září totiž německá policie vnikla do dvou sídel komunity - ve městech Klosterzimmern a Wörnitz - a kvůli podezření z týrání dětí odvezla rodičům celkem 40 dětí.\nSekta vznikla v 70. letech minulého století v USA a její členové žijí striktně podle bible v přísně hierarchizovaném společenství. V Německu se její příslušníci usadili na počátku 90. let a jejich počet se tam dnes odhaduje na zhruba stovku. Živí se pěstováním vlastních plodin a chovem hospodářských zvířat. Své děti odmítají posílat do veřejných škol kvůli tomu, že se tam vyučuje sexuální výchova a evoluční teorie. Vzdělávají je sami ve svých zařízeních. (Zdroj: ČTK)\nTento týden o budoucnosti dětí rozhodovaly soudy. Verdikt zněl pokaždé stejně - rodiče své děti prozatím zpět nedostanou, starat se o ně budou pěstouni. Jedinou výjimkou byl pár, který se zhruba před týdnem vrátil z Jižní Ameriky pro své tříleté dítě. V jejich případě jim soud žádné pochybení neprokázal. Rodiče tvrdili, že jsou z Jižní Ameriky a v usedlosti ve Wörnitzu byli oni i jejich dítě jen na návštěvě.\nDůkaz? Příručka i videozáznamy\nKromě výpovědí rodičů či bývalých členů sekty se soud při rozhodování opíral také o vzdělávací příručku 12 kmenů, v níž je jedna kapitola věnovaná trestání dětí prutem, a také o videozáznamy televizního reportéra Wolframa Kuhnigka. Tomu se podařilo proniknout mezi členy sekty a nainstalovat do některých místností skryté kamery (viz box).\nSoud rodinám, které přišly o děti, přidělil psychologa, který by s nimi měl strávit několik měsíců, než vydá hodnotící posudek, na základě něhož bude soud případ znovu posuzovat. Komunita ale veškerá obvinění odmítá a na svých webových stránkách nazývá policejní zásah "státní krádeží dětí".\nBavorské rádio uvedlo, že o obyvatele usedlosti ve městě Wörnitz se místní úřady zajímaly už od roku 2009, kdy se jich tam zabydlelo hned několik. Pravidelně je prý navštěvovaly, avšak nikdy nezískaly žádné důkazy, které by poukazovaly na špatné zacházení s dětmi. Zlom přišel až po získání tajně pořízených videozáznamů německým novinářem.\nSekta v Česku\nČlenové sekty 12 kmenů žijí i v Česku. Jak zjistily Lidovky.cz, jejich statek se nachází u obce Mšecké Žehrovice kousek od Kladna. Právě na tomto statku se měly podle německých médií nacházet děti z Německa, které přivezli jejich rodiče z obavy před příchodem německé policie. Usedlost prohledala česká policie, avšak děti nenašla (reportáž serveru Lidovky.cz čtěte ZDE).\nKuhnigkovi se podařilo začlenit se do komunity, se kterou strávil dva týdny. Během této doby se mu podařilo nainstalovat kamery a mikrofony do sklepních místností, kde docházelo k trestání dětí. Výsledkem byly záběry brečící dětí, které ženy pravidelně bily prutem přes zadek. Podle reportéra ospravedlňovali dospělí bití tím, že děti budou "očištěny" a "osvobozeny od ďábla".\nZáběry, které odvysílala televize RTL, si můžete prohlédnout v dokumentu ZDE.\nJ. Horálek Kde to žijeme? Tak "bití prutem na zadek" označují v Německu za... 0:19 27.9.2013


05. srpna 2016, 00:00 - RED\nBistro Agency Do pozice senior art director přichází zkušená designérka Anna Balounová. Ze svého působení v agentuře DDB Prague si přináší bohaté zkušenosti z kampaní pro značku McDonalďs. V Bistru se bude věnovat značce Škoda Auto, pro kterou bude pracovat na interiérových a expozičních řešeních, a dále výrobci outdoorového oblečení a vybavení Hudy.\nNovou posilou startupu LidskáSíla. cz, zaměřeného na propojení dam na úklid s domácnostmi, se stal Jiří Vrána. Jako brand manager bude mít na starost marketingovou a obchodní strategii značky. Jiří Vrána dosud působil dva roky jako online marketing manager ve společnosti Spilka. Od roku 2011 se také věnuje provozování několika internetových obchodů a tvorbě webů a e-shopů. Mezi jeho koníčky patří dobré jídlo, vaření, cestování, plavání.\nČeský tým realitně poradenské společnosti 108 Agency rozšiřuje Dan Šobotník, který sem přichází jako analytik do oddělení průzkumu trhu, v němž má na starost sběr a analýzu dat z trhu průmyslových nemovitostí v České a Slovenské republice. Novým členem společnosti se stala také Tereza Rusnáková, kteráje zde odpovědná za zajišťování kompletní administrativní agendy, koordinaci činnosti jednotlivých obchodních týmů a provoz pražské kanceláře.\nDo rostoucího regionálního zastoupení společnosti Veeam Software nastoupil Robert Pulchart, který od července zastává pozici territory account manager. Profesionál s dvacetiletou zkušeností v IT je zodpovědný za obchod se sektorem státní správy, zdravotnictví a školství. V IT začínal ve společnosti Hewlett-Packard a posledních 14 let pracoval v obchodních pozicích jak u zmíněné firmy, tak u Sun Microsystems, VMware a Fujitsu.#RED


Děti chtěly přísný trest pro Horákovou - Českobudějovický deník\nDěti chtěly přísný trest pro Horákovou\nČeské Budějovice - Při potrestánízločinů komunismu selhala česká justice, myslí si režisér Martin Vadas.\nMísto na dvoře pankrácké věznice, kde byli popraveni nevinně odsouzení. | Foto: Deník/Radek Gális\nOtázka, proč je tak málo potrestaných za zločiny komunismu, pálí nejenom pozůstalé po obětech krvavého režimu.\n„Proč se nepodařilo včas potrestat tehdejší soudce a bachaře, je spíš otázka pro lidi z Úřadu pro dokumentaci a vyšetřování zločinů komunismu stejně jako pro státní zástupce, soudce i polistopadovou politickou reprezentaci. Tomu opravdu nerozumím,“ kroutí hlavou režisér a dokumentarista Martin Vadas, který se zločiny komunismu ve své tvorbě zabývá.\nO procesu s Miladou Horákovou natočil unikátní dokumentární sérii nazvanou Proces H.\n„Neměli prý důkazy, ale přitom historici je sesbírali dávno předtím. Nepotrestání těchto viníků je velké selhání české justice, státních zastupitelstev i vyšetřovatelů.“\nOtazníků kolem smutného procesu je ještě dost.\n„Stále nevíme, kdo se vlastně procesu aktivně zúčastnil. Máme sice přehled, kdo dostal jaké odměny, ale nevíme, zda to bylo jen za proces s Miladou Horákovou a jejími druhy,“ pokračuje Martin Vadas.\n„Ještě žijí například děti a snad i učitelky, které tehdy posílaly dopisy a žádaly přísný trest pro Miladu Horákovou. Mohly by říct, za jakých okolností to tehdy podepisovaly. Stejně tak by mohli další lidé sdělit, co je vedlo k podpisům pod petice, žádající trest smrti. Pokud vím, tak jedině spisovatel Arnošt Lustig veřejně přiznal, že tehdy na redakční schůzi v rozhlase hlasoval pro přísný rozsudek nad Miladou Horákovou. Je dnes se svým vyznáním téměř sám, těch petic bylo ale minimálně 6300 a signatářů musely být tedy tisíce. Měli by najít příbuzné nebo přímé potomky odsouzených, omluvit se a dozvědět se, co celá ta dlouhá desetiletí prožívali, “ myslí si Martin Vadas.\nKolektivní zavírání očí polistopadových politiků nad zločiny komunismu vedlo k tomu, že většina soudců, prokurátorů, vyšetřovatelů, bachařů a dalších služebníků pokřivené justice a režimu dožívala nebo stále ještě spokojeně dožívá na okraji zájmu společnosti.\nTeprve loni, skoro dvacet let po pádu komunismu, se podařilo dostat do vězení prokurátorku Ludmilu Brožovou – Polednovou, která je spoluodpovědná za rozsudky a justiční vraždy v procesu s Miladou Horákovou. Dostala šest let, které si teď odpykává.\nPřitom už před pěti lety se téměř podařilo obžalovat ještě dva poslední žijící hříšníky z procesu s Horákovou.\n„Jenže státní zástupce usnesení o zahájení trestního stíhání obou obviněných osob tehdy zrušil,“ krčil rameny vyšetřovatel Ilja Pravda z Úřadu dokumentace a vyšetřování zločinů komunismu. Podmínka vyhledat písemnosti v kilometrových řadách zpřístupněných archivních dokumentů ho svádělo k pochybnostem, zda má česká justice o potrestání zájem.\nDalší viníci zinscenovaných politických procesů na svůj trest teprve čekají.\nJsou ale v klidu, protože se je nepodařilo k soudu dostat ani po dvaceti letech od roku 1989. K důchodu navíc dostávají i výsluhy za roky, kdy pomáhali totalitnímu režimu. Ještě mnoho tedy zbývá k vyrovnání se s minulostí a komunistickými zločiny.\nMlčení nad komunistickým zlem a potrestáním viníků zůstává velkým dluhem soudců, státních zástupců i politiků, pokud by ovšem o těchto lidech chtěli jednat.


Jezdecká přilba EQUIT'M Air umělý semiš/imitace kůže černá - eshop Prohippo.com\nLuxusní jezdecká přilba z kolekce Air. Černý povrch ze syntetického semiše Chamude®, ve střední části ozdobný pás z imitace kůže.Lesklý pochromovaný čelní štítek s logem Equit'M. Ventilační otvory po stranách kryté černou mřížkou a na přední a zadní část\nProsím vyberteXL L S M Další varianty zboží: Jezdecká přilba EQUIT'M Air umělý semiš/imitace kůže černá\n8.350,00 Kč , plus doprava\nLuxusní jezdecká přilba z kolekce Air. Černý povrch ze syntetického semiše Chamude®, ve střední části ozdobný pás z imitace kůže.Lesklý pochromovaný čelní štítek s logem Equit'M. Ventilační otvory po stranách kryté černou mřížkou a na přední a zadní části přilby kryté chromovanou mřížkou pro dokonalé odvětrání helmy.


Opilá řidička v Brně narazila do motorky autoškoly | CENTRUM NEWS\nDomů » Krimi » Opilá řidička v Brně narazila do motorky autoškoly\n6. Srpen 2020 - 5:49\nNa úterní dopoledne bude zřejmě dlouho nemile vzpomínat žák brněnské autoškoly. Během jízdy s instruktorem do něj narazila opilá řidička.\nKuriózní nehodu museli v Brně řešit dopravní policisté. „Sedmadvacetiletá řidička při odbočování z Třídy Generála píky na Křižíkovu nezvládla dotočit volant, vjela do protisměru a narazila do motocyklu autoškoly, který stál na křižovatce, kde dával přednost,“ popsal policejní mluvčí David Chaloupka.\nStřet se naštěstí odehrál v malé rychlosti a nikdo nebyl vážně zraněn.\n„To, proč řidička nezvládala svůj vůz, zjistili vzápětí přivolaní policisté. Při dechové zkoušce jim nadýchala tři promile. Zodpovídat se tak bude z trestného činu ohrožení pod vlivem návykové látky,“ doplnil David Chalouka.


Ve středu 12. prosince 2012 se uskutečnilo poslední zasedání zastupitelů města v roce 2012. Jedním z nejdůležitějších bodů bylo schválení rozpočtu města na rok 2013. Rozpočet města byl schválen jako rozpočtové provizorium, které bude po upřesnění předloženo ke schválen....\nVánoční strom splněných přání 2012. Tak se jmenuje charitativní akce, která si klade za cíl získat pro děti z azylového domu v Dalově - Bydlení pro matky/otce s dětmi v tísni - vánoční dárky. Jak se můžete zúčastnit? Děti z azylového domu namalovaly svá vánoční přání a ....\nV pondělí 3. prosince 2012 vycházejí prosincové Šternberské listy, přečíst si je můžete zde. Lednové číslo vyjde 7. ledna 2013, uzávěrka je stanovena na 13. prosince 2012. UZÁVĚRKY A DISTRIBUCE ŠTERNBERSKÝCH LIST....\nV úterý 4. prosince 2012 uzavřel místostarosta Michal Oborný za Město Šternberk kupní smlouvu s panem Jaroslavem Mlčochem, jednatelem společnosti JM - PENTA s. r. o., na prodej pozemku v Podnikatelské zóně Šternberk, ve ....\nAdventní koncert Petry Janů - fotogalerie\nVe čtvrtek 6. prosince 2012 vystoupila ve velkém sále Městského klubu populární zpěvačka Petra Janů s vokálním triem Za5dvanáct a orchestrem Septet Plus Orchestra. Koncert navštívilo více než 500 diváků. V rámci hodinu a....\nOhlédnutí za druhými adventními Venkovskými trhy Šternberk\nV neděli 9. prosince se na Hlavním náměstí uskutečnily již druhé adventní Venkovské trhy Šternberk. Návštěvníci trhů mohli ochutnat nejen punč, ale také výborný guláš nebo dršťkovou polévku od Pštrosí farmy s.r.o. a sl....\nPsychiatrická léčebna uspořádala odbornou konferenci\nPsychiatrická léčebna Šternberk uspořádala již druhý ročník odborné konference pro sblížení zdravotní a sociální problematiky. Dne 27. listopadu 2012 v Kongresovém sále Regionálního centra Olomouc proběhla tato konferenc....\nŠternberk je nejlepší ve třídění elektrozařízení\nMěstu Šternberk bylo v úterý 4. prosince 2012 uděleno 1. místo v kategorii měst Olomouckého kraje v soutěži ve třídění elektrozařízení. Starosta města Stanislav Orság převzal Keramické sluchátko a šek na 20.000 korun, č....\nVe středu 28. listopadu 2012 přijela do Šternberka slavná lyžařka, olympijská vítězka a mistryně světa Kateřina Neumannová, aby předala šternberským sportovcům ocenění za sezonu 2011/2012. Seznam oceněných sportovců najd....\nZapojte se do soutěže Guten Tag! Tady Německo\nMěstské evropské informační středisko ve Šternberku (MEIS) vyhlašuje soutěž s názvem Guten Tag! Tady Německo. Soutěž je určena všem obyvatelům města - jestliže máte Německo rádi, znáte jeho největší řeky, slavné osobnost....\nPostrádáte dětské růžové brýle, našly se na náměstí\nKonverzační soutěž na gymnáziu\nČeský svaz bojovníků za svobodu ukončil činnost


All the Lonely people - Kapitola 9: Dědic | Doupě Neřestí\nAll the Lonely people - Kapitola 9: Dědic\n16. march 2015 at 21:28\t| Yaraki\t| Dílovky\nHej vy malí nevděční negří!\nJá vám dám, nahánět maminku!\nJá vám dám, plašit ji a lekat, nutit ji psát! Fuj na vás, styďte se, smradi!\nNe, kecám, miluju vás a tahle kapitola patří vám všem - ta nesmírná přízeň a nadšení, co do týhle píčovinečky denně vkládáte mě naplňuje nepopsatelnou hrdostí a láskou. Jste skvělí a já vás oficiálně lowískuji.\nDélka: tentokrát megadlouhá *fingercrossed aby se vešla do jednoho článku*\nVarování: meh, just ALP shit as ussual\nV Paříži bylo toho léta nezvykle chladno. Marcuse se opět zmocňoval pocit, že zmrzne. Ani zachumlání do tlustého vlněného kabátu nepomáhalo. Když se dveře soukromého letounu otevřely na přistávací ploše terminálu D Charlese de Gaulla a jeho objal oblak štiplavého deště, nemohl jinak než od srdce zaklet: " Foda-se!" Byl doma.\nAsi dvě hodiny se kodrcali malým mercedesem potemnělou Paříží. Marcus si nikdy nepotrpěl na okázalost, ale tentokrát vyloženě zalitoval, že si pro svůj malý výlet nepořídil limuzínu. Zdálo se mu, že chlad protéká automaticky poslepovanými plechy až pod onu tmavomodrou látku.\nSe skřípěním zastavili.\n"Jsem už starší pán, Aidane, musíš na mne pomaleji," upozornil s úsměvem mladého muže s kudrnatými, kaštanovými vlasy, jež mu otevíral dveře.\n"Rád vás vidím, otče," prohlásil kudrnatý strojeně a znuděně přesunul ruku s deštníkem nad Marcusovu hlavu. Toho v duchu zabolelo, když viděl, že jeho jedinému potomkovi je zatěžko ochránit jej byť jen před tímhle kontinentálním nečasem.\n"Proč jste přijel?" zeptal se v zápětí mladík, zatímco rychlými kroky mířili k malé restauraci s jasně neonovou kočkou ve znaku, dokonale ladící k atmosféře zapadlé uličky.\n"Jak se má rodina, chlapče?" obrátil Marcus. Aidan byl očividně zaskočen: "Jak… jak víte, že…?"\n"Byl bych rád, kdyby ses konečně naučil nedávat své emoce tak najevo," vytknul mu otec: "Není dobré dát na sobě znát překvapení, či strach," poučil ho a pokynul mu rukou k zavřeným dveřím před sebou. Aidan poněkud znechuceně vzal za kliku a nechal otce projít před sebou.\nOvanul je těžký vzduch nočního klubu. Vůně loupajícího se dubového dřeva barového pultu, matný lesk odřených skleniček, třepotání pštrosích čelenek a sukének stylových tanečnic na pódiu a pach mokré kůže několika desítek bot. Vše podávané ve smířlivém červeném světle.\n"Mistře Tarbellie," ozval se strojený číšník za jejich zády. Marcus o něm věděl už nejméně pět minut, nalepil se na ně hned za vchodem. U pasu, pod padnoucím sakem, ukrýval posvěcenou mačetu a nějaký menší revolver, nemluvě o noži připevněném v neviditelném pouzdře na zápěstí.\nTihle rádoby lovci jej dokázali vždy pobavit. Otočil se na patě a zpříma mu pohlédl to černých očí, odhadujíc jeho možný Řád, načež řekl: "Mistr Carwyn mne očekává." Maximálně trojka.\nMuž odvojici zavedl až k polstrovaným dveřím, uličkou džentlmenů v dokonale vyšperkovaných oblecích s černými, nízkými klobouky, s drahými zlatými hodinkami a ve špičatých botách. Každý jednotlivý z nich měl u sebe alespoň jednu zbraň, někteří po kapsách směnky z chrtích dostihů a telefony plné čísel dlužníků.\nMarcus zadumaně pouvažoval co vlastně upíry táhne k organizovanému zločinu. Možná ta vidina dlouhodobosti a stálosti šedé ekonomiky. Stejně jako upíři samotní, zločin snadno roste a sílí z krve běžných lidí. Vrána k vráně… zasekl se. Kočka ke kočce sedá.\n"Otče, jste si jistý, že…"\n"Aidane, copak jsem ti říkal před chvilkou?" pokáral jej Marcus. Mladík zmlknul a číšník je uvedl se zaklepáním do místnosti za dveřmi.\n"Carwyne!" zvolal Marcus okamžitě a s hlasitým: "Tolik rád tě vidím! Jak je to už dlouho…?" se vrhl vstříc důstojnému starci s kulatým obličejem, sedícímu v pohodlném křesle se zlatými opěrkami a trochu ironickou cedulkou Head Manager na stole z konžského mahagonu. Marcus dobře věděl, jak si vůdce rodu Glyndwrů potrpí na tuhle pomyslnou etiketu.\n"Marku!" Starý upír vstal a s širokým úsměvem jej políbil na obě tváře: "vidím, že jsi přivedl mladou generaci!" houkl směrem k Aidanovi. Ten jen naprázdno polknul a uklonil se.\n"Pořád je tak škrobený?" Marcus jen pokýval hlavou.\n"Ta dnešní mládež…"\n"Mluvíš mi z duše, Carwyne," opětoval Marcus úsměv. Naproti tomu upírova tvář zvláštně zchladla a zahořkla, když v zápětí řekl: "Ocenil bych, kdyby ses dnes připojil na večeři. I s Aidanem. Koneckonců jeho žena a syn už na nás čekají." Mladík při těch slovech udělal poplašený krok kupředu, ale Marcus jej zastavil ostrou ranou pěstí do hrudi: "bude nám ctí, Carwyne."\n"Pamatuješ Poittiers?" nadhodila hlava upíří rodiny do skřípění příborů.\n"Jistě. Jako by to bylo včera," okomentoval Marcus nepřítomně, bojujíc s tvrdou humří skořápkou. Nezdálo se mu slušné zajmout Pařížskou větev jeho rodiny, když on, čelní představitel Konkláve, přijel pouze s jednou jedinou otázkou, která nebyla ani zdaleka obchodní. Navíc ohlášen předem. Mohl se do hnízda Glyndwrů snést jako orel na mořskou hladinu, popadnout pomyslnou rybku a za zvuků cákající vody zase odletět. Až na to, že tady by víc než cokoli cákala krev.\nCarwyn má netušené štěstí, že žádné děti nemá, pomyslel si Marcus.\nJeho syn Aidan naproti tomu vstoupil do sňatku s nějakou poběhlicí zanedbatelného Řádu, která se teď synchronně s ním a asi čtyřletou holčičkou klepala nad stříbrnými talíři. Patetické.\n"Vzpomínám si také, jak jsi seznámil Annu s Jindřichem. Jen tak, abys pomohl příteli. Všiml jsem si, že tyto manýry tě neopustili."\n"Máš pravdu, rád pomohu. Příteli," zdůraznil poslední slovo.\n"Tahle hra mne obtěžuje, Carwyne," poznamenal Marcus a otřel si ústa hedvábným ubrouskem zastrčeným za košilí.\nStarému upírovi unikl drobný úšklebek: "Jak vidím, nejsem jediný, kdo se drží starých zvyklostí. Tebe vždycky všechno obtěžovalo. Počínaje počasím a mými soukmenovci konče."\n"Pravdou je, že upíry nemá nikdo rád," zasmál se Marcus také, aby trochu odlehčil.\nTohle jeho oponenta zřejmě doopravdy pobavilo: "Děláš, jako by mágy měl někdo rád."\n"Kdybychom byli takoví, jak tvrdíš, nejsou už na světě žádní upíři, co by si na nás mohli stěžovat."\n"Hezky řečeno," ohodnotil Carwyn a pokynul rukou portýrovi u dveří. Ten je s hlubokou úklonou otevřel a do místnosti se nahrnul zástup číšníků s mléčně bílýma očima a kostkovitými dezerty na chlup stejné barvy na podnosech.\nPoužívat Stíny mágů jako obyčejnou obsluhu? Nechutné! Marcus se zamračil a odložil příbor. Sice pomaličku, bez emocí, ale s pohledem, kvůli kterému tuhla krev v žilách: "Proč jsi proměnil Dariana Winterse, Carwyne?" Odmítal už vše prodlužovat.\n"Proč se na to ptáš, Marcusi?" Mezi oběma muži létaly blesky. Způsob, kterým vyslovovali protivníkovo jméno, zaručoval, že minimálně jeden z nich z místnosti neodejde po svých.\nV tom se jídelna zatřásla jako při zemětřesení a Carwyn Glyndwr zmizel, skoro jako by se rozplynul. Jen stříbrný nožík udeřil o podlahu.\nAidan se ozval jako první: "Je pryč?!" A uchopil manželku za paži: "Musíme…"\n"Opovaž se hnout!" křikl Marcus a pohledem snímal místnost. Parchanti neviditelní!\n"Marcusi…" ozval se hlas odkudsi zpoza zdí: "proč jsi doopravdy přišel?"\nNikdo ho nebude takhle vydírat!\nOzvalo se hlasité prásk! a výkřik. Aidanova žena zmizela a další příbor udeřil o starodávnou podlahu. Stíny okolo nich naráz upustily podnosy a tasily dlouhé čepele ukryté za pasem. Marcus si pohrdlivě odfrkl.\n"Vem si koho chceš, ale mě neodneseš, to sám dobře víš," okomentoval s neustupujícím klidem.\nPrásk! Aidan, zoufale se klepající, byl najednou pryč stejně jako předtím jeho manželka.\nMarcus zůstal v místnosti jen s maličkou holčičkou. Instinktivně jej uchopila za kabát a kníkla: "kam šla maminka?" Mág její drobnou dlaň setřásl a pomalu vstal, odkládajíc umě složený ubrousek.\n"Přestaň se mnou hrát tyhle hry! Proč jsi přeměnil Dariana Winterse?!" zeptal se znovu. Marcus se ještě nechtěl uchýlit k násilí. Zaprvé věděl, že Carwyn není tak pošetilý, aby riskoval vraždu jeho syna, jež by nevyhnutelně vedla k válce. A zadruhé pokud zbaví Aidana té francouzské čubky, bude to jen dobře.\n"Umíral," ozvalo se z druhé strany místnosti.\nTohle Marcus nečekal. Nenapadalo ho, kdo by si na starého ostříleného válečníka jakým byl lord Winters troufnul.\n"Darianův Řád byl moc vysoký. Nikdo by si na něj nedovolil."\n"Tvůj Řád je ještě o poznání vyšší a troufnu si na tebe i já," smál se na něj upír ze svého původního místa a v náručí držel Aidanovu holčičku: "proto jsi ale nepřišel, Marcusi. Lhal jsi mi u Poittiers, lžeš mi zase. Nedělej to. Nebo zmizím a ty si budeš moct užít láskyplnou atmosféru mého klubu. Sám."\nS dalším prásknutím upír zmizel.\n"Chci Pečeť," odseknul Marcus a aby nevypadal tak zahnaný do kouta, zaujal bojový postoj - spodní noha jako těžiště, přední odlehčená - směrem ke Stínům. Zvedl ruce do výšky, přivřel oči a maličko se vznesl nad zem, aby v okamžiku zatnul pěsti a mávnul jimi před sebe. Všichni ti zotročení mágové, dvanáct lidských těl bez vlastní vůle, ztuhli, zčernali, na vteřinku vzpláli černočerveným ohněm, aby se v zápětí rozpadli na prach. Marcus pak mávnutím zápěstí otevřel okno a nechal vír černého popela zmizet v Pařížské noci.\n"Ušetřil jsem ti mnohé oplétačky s lidskou policií," poznamenal Marcus: "a teď toho nechme, rád bych dojedl humra a dozvěděl se, kam jsi ji schoval."\nZa zády se mu ozval smích. Všichni byli zase na svých místech a přestože Aidan i jeho žena vypadali bledí jako smrt, Marcus si kdesi v hloubce oddechl, že jeho chlapácké řeči nedošly reálného výsledku.\n"Působivé. Skoro jako u Poittiers!"\nMág odsunul židli a zastrčil svůj ubrousek zase za košili.\n"Jak se vám líbila prohlídka domu?" otočil se upír k Aidanovi, který jen zkousl ret a střelil pohledem k otci.\n"Zase strašíš lidi svou mučírnou? Ještě jsi z toho nevyrostl?" zakroutil Marcus hlavou.\n"Devět set let a stále mladík!"\nSynchronně se zasmáli.\n"Takže kde je. A nechme už toho."\n"Já ji ale vážně nemám, Marku. Ani Darian ji nikdy neměl. Jak jsem ti řekl, přišel sem ke mě, protože byl smrtelně raněn. Kdybych ho neproměnil, zemřel by."\nMarcus Carwynovi věřil. Nechtěl, ale starý upír byl koneckonců asi jediný jeho opravdový přítel a lhát člověku, kterého znáte devět set let, to by byla příliš silná káva i pro stvoření noci. Zároveň s tím si byl vědom toho, jak moc se Carwyn s velšským lordem spřátelili.\nMág pokýval hlavou. "Takže Pečeť má pořád ještě Darian…," konstatoval.\n"Ne," bránil starého přítele upír.\n"Carwyne, nezkoušej to, varuji tě. Dobře vím, že Darianův otec získal Pečeť za druhé války. Dokonce na svém panství zbudoval magický trezor a shromáždil všechny podklady pro její studium. Koneckonců proto jsem si od něj Dariana odvedl, abych měl nějakou pojistku, že Pečeť neotevře."\n"Tos ale silně přešlápl, příteli. Darianův otec ji nikdy neměl, pouze na Pečeť za války narazil, ale byla mu ukradena takřka před nosem."\n"Kdo mu ji vzal?" Marcus jen těžko přemáhal rozrušení a hněv. Ten starý parchant!\n"Nevím, ani Winters o tom neměl tušení."\n"Lžeš," konstatoval Marcus a usrkl vína.\n"Proč bych to dělal? Myslel jsem, že jde o přátelskou večeři. A překvapivě ani já nemám žádný zájem na tom, aby kdokoli Pečeť otevřel. Myslíš, že tu chci mít zhmotněnou Nemesis?"\nPravda, Carwyn Glyndwr byl všechno - lichvář, vrah, mafián, zloděj, lhář, podvodník a upír - ale rozhodně nebyl hlupák.\n"Pokud Pečeť padne do nesprávných rukou, jsme do roka všichni mrtví," zopakoval Carwyn a jeho pobavený výraz na chvilku nabyl na vážnosti, což dodalo jeho vzezření ještě větší důstojnost. Jako by bylo něco takového potřeba, Carwyn byl svou dokonalou distunguovaností vyhlášený.\n"Nepřeháněj," umírňoval ho mág: "pro samotné otevření Pečeti, opominu-li fakt, že její reálnou hodnotu nikdo nikdy neprokázal, je třeba nesmírná síla, dovnitř se nedostane jen tak někdo."\n"Jen tak někdo rozhodně ne. Ale osoba, zvládnuvší napadnout a smrtelně zranit tvého předního vojáka, by nejspíš mohla. Máš v revíru škodnou, příteli. Malou lišku v kurníku."\nPršelo, vzduch byl hutný a běžný zápach ulice se vytrácel spolu s mizejícím sluncem.\n"Proč jsi mě vzal s sebou? Clarice to mohlo stát život… Mě to mohlo stát život!"\n"Nepřeháněj, Aidane," odsekl Marcus a nadzdvihl límec kabátce tak, aby mu kapky nesmáčely krk: "potřeboval jsem, aby ses seznámil s Carwynem. Je to můj dobrý přítel… Moc jsi se ale před ním nepředvedl, to si doufám uvědomuješ."\n"Já už nechci s tímhle vším nic mít. S tebou a s Konkláve! Táhněte ke všem čertům!"\nPlesknutí. Mág vlepil synovi facku, až jeho žena leknutím vyjekla.\n"Clarice, co kdybyste nás omluvily?" Pokynul jim Marcus ke dveřím mercedesu.\n"Já ale… Aidan…"\nKdyž žena s dítětem zmizely a i jejich matný obraz za okénkem se ztratil v houstnoucím dešti, uchopil Marcus syna za rameno a odvedl jej do tmy.\n"Nebudeme o těhle věcech už nikdy diskutovat."\n"Otče, já se vám snažil celý život neodporovat, ale pochopte, tohle není váš osud, ale můj. Já nechci být členem Konkláve, nechci velet a bojovat…"\n"Na tom nezáleží. Jsi, co jsi. Nemohu tě jen tak nechat jít. Jak bych vypadal před ostatními členy rady, kdyby se ukázalo, že odvádím do služby děti všech, vyjma těch vlastních? Na to jsi nepomyslel?" pokoušel se Mág vše osvětlit ještě jednou. Vedli tuhle konverzaci snad potisícé, opět bezvýsledně.\n"Je mi jedno, jak budete vypadat!" syknul Aidan, což mu zaručilo další facku. Se zaťatými zuby si promnul tvář a pokračoval, slzy na krajíčku: "proč sis mě vůbec pořizoval? Jsem pro tebe jenom nářadí!"\n"Přestaň být hysterický, Aidane. Kdybys někdy zapojil ten intelekt, co jsem ti dal do vínku, uvědomil by sis, že pokud ztratím postavení v Konkláve, nebo hůř - hlavu - najdou se desítky různých lovců, co se přetrhnou, aby takového zelenáče jako jsi ty rozcupovali na kousky. Tebe, tvoji milovanou a stejnou měrou bezvýznamnou Clarice i toho parchanta!"\n"Jmenuje se Emma…"\n"Kdo se…?" Nechápal zprvu Marcus, než mu došlo, že mluví o oné holčičce: "Vždyť ani není tvoje! Chystáš se snad adoptovat lidské dítě? Proboha Aidane! Na nich nezáleží. A já tady nebudu věčně, synu. Tím spíše není čas, aby ses s někým pelešil. Jsi můj syn - Aidan Armenius Tarbellius. Máš nejvyšší Řád ze všech žijících mágů a ty odložíš vše, pro co jsi byl předurčen, kvůli nějaké Pařížské děvce? A co hůř, budeš mě… Mě! Osočovat ze sobectví!"\nAidan jen sklopil oči: "já se neprosil…"\nDalší facka: "tak si běž!" rozkřikl se Marcus "Do té svojí banky. Prodávej hypotéky, když ti je mé poslání málo. Ono je asi lepší, že si takový sobecký, nezodpovědný spratek bude žít obyčejný život. Co na tom, že tě otec potřebuje, že tě svět potřebuje. Carwyn měl pravdu, byla chyba pořizovat si děti…"\nŽlutobílé pásky se táhly od kraje obzoru až k posledním zbytkům asfaltu zapomenuté polňačky. Louka pod jeho nohama byla rozoraná desítkami kol, jako by někdo na travnatou plochu použil neúměrně obrovské hrábě. Všude byly vidět otisky bot, dlouhá a zakroucená, hadovitá těla oloupané smrkové kůry a v neposlední řadě osm křížů z čerstvého dřeva vztyčených u doutnajích zbytků hranice jako tichá výtka samotným nebesům. Myslíte, že tohle by Váš Bůh chtěl? Nadhodil Collin spíš tak pro sebe a popošel o pár kroků dopředu.\n"Tak co tu máme, Glendone?" vyzval hubeného policejního důstojníka před sebou.\n"Šest těl, pane."\n"To nám ten týden pěkně začíná, viďte," poznamenal Iwan sarkasticky.\n"Ale provedení je poněkud odlišné od ostatních případů, pane." Inspektor pokýval hlavou a pokynul mu, aby pokračoval, zatímco zamířili směrem ke křížům. Glendon tedy vyndal pečlivě vedený zápisník a dal se do odříkávání připravených vět: "První oběť - William Wane, syn Malory Waneové, osmé zavražděné. Podle předběžného ohledání byl klasickým způsobem zavěšen, podžíznut, oslepen a ocejchován na támhle tom kříží," ukázal na nejvzdálenější Ypsilon. Zdobily ho po celé délce začernalé pruhy zaschlé krve a co Collina znechutilo ještě více - moči.\n"Bylo mu dvanáct," poznamenal Glendon se sklopenýma očima. Collin přemohl zhnusení a nasál těžký odpolední vzduch. Přítomnost magie ho doslova udeřila do nosu. Zakašlal a za největšího soustředění se dopracoval závěru. Bílá stopa linoucí se z Williamovy krve odpovídala mágovi prvního, maximálně druhého Řádu. Ten kluk byl neškodný.\n"Pane?" otázal se Glendon opatrně, aby uvedl duchem nepřítomného inspektora zpět do reality.\n"Další oběti byly zabity o dva dny později - včera před půlnocí. Způsob vraždy nejeví žádné podobné rysy s předchozími zločiny. Je tu jeden muž, u nejž jsme zatím nedokázali provést identifikaci…. jeho hlava…," zdvihl důstojník ke Collinovi nejisté oči: "ona se… tak nějak… rozprskla."\n"Tak nějak rozprskla? Glendone, kolik let jste chodil do školy?"\n"Třináct, pane!" zahlásil policista.\n"Když myslíte…," odvětil Iwan s nepřesvědčivým úsměvem a popošel k výrazněji opáskované ploše. Opravdu tam leželo bezhlavé torzo v oblaku rudo-růžové kaše. Collin zvedl oči a zapátral na nejbližším kříži. Byl čistý. Mohlo to znamenat jen jednu jedinou věc - když neznámého hlava praskla, někdo na něm visel. Někdo, kdo je možná doteď zacákaný cizí krví od hlavy až k patě. Pokusil se stopu zapamatovat - bezhlavý sice nebyl mág, což mu situaci komplikovalo, ale přeci jen to nebylo nemožné.\nZnovu nasál suchý vzduch a zarazil se. Magická stopa okolo, líně se plazící v troskách inkvizitorova těla, byla nebývale čistá, jako právě probuzená. Ryzí, jasná a nezkažená. Naproti tomu druhý vzor, který čichem nahmatal, působil na první pohled jako olejová skvrna na mořské hladině. Vlnil se v kruzích jako dehet, černočerný jako noc a podivně ohraničený, stálý. Objímal zbylá čtyři těla, zasažená nespočtem tržných a řezných ran, jako by si ti nešťastníci znepřátelili obrovský křovinořez.\nNevěděl, co je horší. Jestli slepá Inkvizice, vraždící "pro jistotu" celé rodiny, jen protože odhalí nepatrné známky magie v dvanáctiletém klukovi, nebo Mág, který naráz roztrhá čtyři Počestné a stáhne do hlubiny i Neznámého s nebývale nezkaženou mocí. Shoda náhod? Osud? Na to nevěřil.\n"Inspektore Iwane!" ozval se za jeho zády rázný ženský hlas. Collin si dnes již posté zkroušeně povzdechl.\n"Ano, detektive?" opáčil.\n"Je mi to líto, ale budu vás muset požádat, abyste od případu prozatím odstoupil a doprovodil mě na stanici." Vráska na čele Sarah Nollanové připomínala Mariánský příkop. Collin chvíli nechápal.\n"To mě snad zatýkáte?"\n"Ano, obávám se, že jste mi nedal jinou možnost…"\n"Zbláznila jste se?" opřel se do ní jantarovýma očima a rychlým cuknutím rozložitých ramen odmrštil policistu sápajícího se po jeho paži. Muž odletěl alespoň dva metry od nich. Collina zarazilo až hlasité žuchnutí. Tohle trochu přehnal.\n"Radila bych vám, abyste…"\n"Já vím, co bych měl a neměl dělat. Uvědomte si ale pro změnu vy, s kým tady mluvíte. Byl jsem vyslán přímo policejním prezidentem!" nasadil připravenou řeč. Collin tušil, že k téhle situaci dříve nebo později dojde. Téměř vždycky skončil během vyšetřování alespoň jednou ve vazební cele. Vždycky byl podezřelý. Jenže vysvětlujte obyčejným lidem, že jste vlkodlak vyslaný Kruhem na stopě nebezpečného zločince, který vás uhrane skrz malůvky v písku.\nNa běžné lidi, zvláště policejní detektivy protřelé v hledání odchylek v chování, prostě působil příliš extraordinérně. Zvláště když dorazil na místa masakrů s podrobným popisem několik set let mrtvých zlosynů, dokonale znajíc jejich vzhled a povahu. Měli ho obvykle za posedlého, blázna, který pro radost vlastním démonům zavraždil nějaké nevinné stvoření a vše kamufluje odznakem.\nPovzdychl si: "Nechte mne hádat. Zavraždil jsem nějakou nešťastnici podobnou Sinéad O'Reilly…"\n"Míníte se přiznat na místě?"\n"Nemíním se přiznat k něčemu, co jsem nespáchal. Nikdy."\n"Pak vás tedy budu muset odvést na stanici…," konstatovala Nollanová bez náznaku emoce. Sakra ta ženská je ale umanutá!\nAlespoň, že ho vezli autem, ne dodávkou. Collin nesnášel vrzající a klepající se karoserie starých policejních fordů. Vždycky vzadu poletoval ze strany na stranu a vinou pout se nemohl ani pořádně bránit pádu. Připadal si jako pes, jen bez okénka, kterým by prostrčil uslintanou hlavu.\nInspektor Iwan si vyžádal pouze notebook, aby se mohl ozvat policejnímu řediteli. Sarah pár minut na to obdržela zprávu z Londýna, tak silně přeplněnou výtkami, že neměla sílu ji ani doposlechnout.\nSešla zasmušile do suterénu, vzdávajíc své pátračské záměry, odhodlaná s klíčemi od Iwanovy cely. Ještě než se ale dostala ke dveřím, udeřil jí do očí pochmurný obraz za neprůhledným sklem vyslýchačky.\nCollin seděl zády k ní a ramena se mu nestále cukala. Na obrazovce před jeho očima se míhaly obrázky mladé ženy s kaštanovými vlasy a asi půlročním chlapečkem v náručí.\n"Luke se už moc těší až se vrátíš." Hlas byl zastřený, ale šťastný.\n"Já se na vás už taky moc těším. Uvidíme se brzy, lásko…," šeptal inspektor a bránil se poryvům pláče.\n"Řekni ahoj tátovi, Luku. Ahoj, tati!" Mávala žena z obrazovky. "Ahoj, táto…"\n"Tatínek vás moc miluje…," opakoval Collin několikrát po sobě: "… moc vás miluje…"\n"Tak co, pochcánku, už máš dost?"\n"Zůstaneš tam, nebo ti mám přinést růžový šatičky? Každá malá holka tady je má!" Elliot Hitch by měl vážně pouvažovat nad výběrem slov. Sykavky nejsou zrovna jeho doménou.\n"Jo, náš brácha nebude žádnej ubulenej blbeček!" Ozývá se odněkud z dálky.\nOsmiletý Caleb se krčí v rohu výběhu vřešťanů pláštíkový a se zatnutými zuby se brání pláči, zatímco jeho tři starší bratři klepají na sklo.\n"Hezký odpoledne v Zoo," prohlásí nejstarší Ethan a znovu zaťuká na průhlednou vrstvu: "když budeš zticha, třeba si tě nevšimnou!"\nNezdá se - hejno opic sice zatím posedává v protějším rohu, ale některé z nich už netrpělivě prověšují chápavé paže a chystají se ke skoku.\nCalovi se mlží oči, připadá si skoro přimrzlý k betonovým základům. Ale brečet? To se nestane, není uplakánek, natož pak zbabělec. Zatne dětské prsty a vrhne rozhněvaný pohled na své primátí soupeře.\nV tom ho cosi poklepe na rameno, Caleb vyjekne a instinktivně popadne první příhodný předmět - větev - aby s ní udeřil neznáméno nepřítele. Napřáhne se, otočí a jen tak tak stačí zabrzdit ránu, když před očima spatřuje cizího chlapce so skoro peroxidově světlými vlasy. Je rozhodně mladší než on, nebo tak přinejmenším vypadá.\n"Pššt!" okřikne ho kluk a popadne za ruku: "tudy!" Zavelí a Caleb se neptá, jen následuje zachránce až k zamřížovanému vstupu do ventilace.\nCale se zarazí. Z opic má daleko menší strach než z uzavřených prostorů. Zmateně se ohlédne, zdali u skla stále ještě nestojí jeho sourozenci - kdyby tohle zjistili, začalo by mu to pravé peklo.\n"Já…. nejsem zbabělec," vykoktá Cale.\nCizí kluk na něj upře modré, kulaté oči, teď trochu přivřené a nechápající: "to je jediný východ, dveře jsou zamčené zvenku," gestikuluje kamsi do míst, kde Caleba předtím Ethan vyhodil.\n"Neboj se, nic tam není. Chodím tudy vždycky," uklidňuje ho kluk.\nOslovený jen naprázdno polkne: "ne-nemůžu."\n"Musíš." Natáhne k němu kluk ruku a nasadí rozhodný výraz hodný někoho podstatně staršího: "Věř mi. Nikdy nevíš, co je na druhé straně. Jistý si můžeš být jen tím, že tam leží šance na něco lepšího než je tady."\nCaleb na něj nevěřícně zírá, až mu unikne obdivné: "Hustý…"\n"Říká to děda. Schovávám se tu před ním."\n"Caleb Hitch," zdůrazní chlapec příjmení, aby naznačil jeho váhu, alespoň zlomek toho bohatství, kterým jeho adoptivní rodiče oplývají. Rychle mu ale spadne brada, když mu chlapec potřese rukou a odpoví: "Steve. Steve Winters."\nCaleb zůstával ponořen ve vzpomínkách i po tom, co se Steven v jejich společném bytě probudil z horečnatého spánku. Včera se dopotácel domů za doprovodu naprosto cizího chlapa, celý od krve a bůhvíčeho dalšího a Cale doteď netušil, co se vlastně stalo. Hlavně protože jen co překročili práh, jeho kamarád se natáhl jak široký tak dlouhý na postel a vytuhnul.\nOd probuzení uplynulo dobrých dvacet minut, během kterých Steve změnil pozici těla jen jednou - prohodil si ruku, kterou si zakrýval vlastní tvář.\nCale si nebyl jistý, jestli brečí, nebo má kocovinu, ale trochu ho podezříval z obojího.\nAť už byl Steve smutný nebo doplňoval zásoby fosfátových skupin, měl ve zvyku mlčet. A Caleb se neptal - až mu bude brácha chtít něco říct, řekne to.\nNaproti tomu černovlasého cizince monitoroval očima jako ostříž provoz nad mršinou. Ten chlap byl prostě divný. Představil se jako Sebastian Mitchell, což Calebovi vůbec nic neříkalo, nemluvě o tom, že se ani neotěžoval smýt krev z vlastních nohavic.\nStrávil noc sedíc v jejich kuchyni s očima upřenýma do tmy. Když se Steven probudil, vrhl po něm rádoby láskyplný pohled, který ale někde hluboko skrýval absolutní apatii. Nemluvil, nepil, nejedl.\nV jedenáct hodin a dvacet tři minut, přesně deset vteřin předtím, než by Calebovi ruply nervy, vytáhl z kapsy mobil, cosi do něj dlouhými prsty naťukal, důkladně se zamračil, načež pronesl sametovým hlasem: "sejdeme se v nemocnici."\nKdyž se za ním zabouchly dveře, Cale si uvědomil, že nespecifikoval ve které ze tří Llandoverských nemocnic. A že nezanechal číslo, nebo jakýkoli jiný kontakt. Nebo třeba zablácenou stopu. Nic.\nCale trochu zapochyboval, jestli je z nich dvou Steven ten namol ožralý.\n1 Petersson | 16. march 2015 at 22:09 | React\nŠtveš mě! Vážně mě štveš! Sypeš takovýhle super věci v době, kdy já mám totálně duto a nejsem schopnej napsat ani řádku :D Je to fakt výborný! Fakt co kapitola to lepší. Btw, Iwan má prostě fakt smůlu :D Docela mě zajímá velá úloha těch "veteránů" z Konkláve atd. v tomhle příběhu. Bude to asi ještě dost zajímavý.\nKeep writting dear!\n2 Yaraki | Web | 16. march 2015 at 22:12 | React\n: hej ty jo začínám mít ruku v ruce s příbýváním postav pocit, že to furt zamotávám, ale God damit! když oni jsou tak důležití :D na veterány se těš, protože jak říkám - bez nich by to nefungovalo - myslím jako celej příběhm. A jestli to bude zajímavý? No minimálně se budu snažit aby bylo :D ale tyhle komenty mě vždycky zvládnout namotivovat, neboj... moc díky\n3 Petersson | 16. march 2015 at 22:16 | React\nTo jsem rád :) No jasný, že se těším, pozadí je zásadní :P A věřím tomu že se ti povede to udělat zajímavý páč zatím se ti to daří :)\n4 Yaraki | Web | 16. march 2015 at 22:18 | React\n: jó pozadí :D o tom bych mohla taky napsat knihu :D\n5 Akai | Web | 17. march 2015 at 8:07 | React\nAnd it is absolutely fantastic again :) there's so many things happening and I just can't wait for it all to come together :)\nWell, I'm going to wait for the next chapter now ;)\n6 Yaraki | Web | 17. march 2015 at 14:24 | React\n: yeah, this is kinda "your" chapter - you know - all the problems, characters, events... everything getting deeper and deeper, far into the history and you'll just have to wait till my grace is gonna connect them altogether - and than "listovat" :D\n7 Únorová | Email | Web | 17. march 2015 at 15:12 | React\n*Čumí na monitor jako zhypnotizovaná, s pokleslou čelistí, oči vytřeštěné.*\nDěláš si srandu? Tohle je... Bože, prostě fantastické! (Dochází mi slova, promin.) Vážně moc, moc, moc se mi to líbí. Všechny ty slovní obraty, napětí až do konce, příjemně se to čte. Pokračuj v tom, tohle vezme lidi za srdce a donutí je přemýšlet. Tomuhle se říká fantazie.\n8 Yaraki | Web | 17. march 2015 at 19:00 | React\n: >nepokrytě brečí<\nHej já nemám ani na to ti odpovědět. Sakra fakt, vím, že se opakuju, ale tohle pro mě znamená víc než cokoli. Bože...\nSnažíš se dávat do svého psaní kus sebe, duši, řeknu-li to pateticky, a někdo to prostě takhle ocení.... to je nepopsatelný pocit....\numírá na akutní dehydrataci<\n9 Pandě | Web | 17. march 2015 at 20:19 | React\nNo vidíš, bejku, jak si populární! :D\nŘeknu ti tu takhle. Skvělý myšlenky, skvělej styl, skvělý postavy, skvělej řád příběhu. Má to našlápnuto na nadupanou knihu, českej bestseller a autogramiádu, kde tě budou řvoucí fanynky a fanoušci tahat za vlasy a dožadovat se selfíčka.\nCo bych dodala z mých postřehů, to se týká hlavně prvního barového odstavce. Trochu jsem se tam ztrácela v těch náladách - když si to představuju v hlavě, je tam na mě příliš mnoho zvratů - docela pohoda na začátku, pak najednou skepse, pak BUM, nesnáším tě umři, a pak zas - si můj BFF, díky za všechno. Možná bych to trochu zkusila skompletovat. Aby bylo od začátku jasné napětí, ale ne jako když si vlk přestrojenej za ovci na farmě. Jsou to nakonec staří přátelé. I Aidan byl takový trochu povahově(přihlédnuto ke všem okolnostem) proměnlivý. Ale je to jen můj názor, a rozhodně to není jako že je to špatně. :)\nDruhá věc, drobnost - větné čárky. Najednou je tam docela malej úsek a v něm chybí třeba tři, čtyři. A pak čteš x odstavců a v pohodě. Tak to jenom zkontrolovat. (člověk když píše, tak už to tam potom ani nevidí... :D)\nA úplně poslední věc: Sem tam, v místečkách (třeba jen v jednou v celé kapitole, a týká se to pár vět, ne odstavce), máš občas najednou trochu změněný styl. Jako kdybys něco dělala a říkala ty, ne ta postava. Jako kdyby to byl trochu kapitánův deník, víš? Najednou je tam miniodstavec tebe, protože ses zrovna tak vžila do té situace, že si ji prožila svými slovy. Je možný, že to tam vidím jenom já, protože tě znám a čtu tvé věci co si pamatuju, a rovněž podotýkám, že to není špatně. Ale když ta místa najdeš a trochu upravíš, bude to fungovat zase víc profesionálně. Protě profi spisovatelka s odstupem :)\nAle zase, jen názor tvé sestry... :3 To víš, když už jsem to čtení odkládala, tak teď musím pořádně :D\n10 Járákí | 18. march 2015 at 0:26 | React\n: jako vždy máš pravdu sestro - některé věci jsou klasika - čárky - nesnáším opravování - jedna kdykoli cokoli po sobě čtu, mám nutkání dělat to zamotanější, což kvaliti všecho sráží tak o deset řádů - chtělo by to prostě betaře >pomrkává<\nJe pravda, že jsem některé věci "uspěchala" teď když na to koukám - klasicky smyčky a okliky a zákruty, co chápu/znám já, neb je mám v hlavě, ael čtenář ví kulový. Dokonalý příklad Aidan - on má prostě zkurveně debilní proměnlivou povahu. Jenže to vím já a není to nijak vysvětleno - zapracuji, předělám.\nHele klassiek - to mi dělá největší problém, nepsat to, jako bych stála v rohu a viděla všem do hlavy - na jednu stranu to dělám ráda, na druhou je to někdy až moc přs čáru. Chce to vybalancovat... skoro abych to přepsala celý znova :D Prokletí ty povídky hele :D\nKaždopádně moc díky za konstruktivno a dám na to do budoucna pozor, nemluvě o výše zmíněné betě. >předstírá tik v oku<\nKurva ségra, obetuj mi to :D\n11 Pandě | Web | 18. march 2015 at 7:17 | React\nJá? Tebe? Betovat? wííííííííííííííííííííííííííííííííííííííííííííííííííííííííííííí :D :D\nNo já ti klidně budu dělat betu... :3\n12 Yaraki | Web | 18. march 2015 at 13:23 | React\n: KOnečně jsme se doparcovaly k něčemu konstruktivnímu :D


Je snadné použít vyhledávací nástroj k nalezení konkrétního podcastu. Například jste fanouškem hry Battlestar Galactica? Jednoduše udeřte na Bing, Google nebo Yahoo a je pravděpodobné, že najdeš (bezohledný self-promotion upozornění!) Battlestar Recaptica, podcast věnovaný show.\nPředpokládejme, že vás zajímá herec Edward James Olmos, který hrál admirála Adama. Nebo předpokládejme, že máte zájem o fyziku vesmírného cestování. Nyní nehledáte konkrétní podcast, ale spíše jednu, ve které byl Olmos rozhovor, nebo to se zaměřuje na vesmír.\nZadejte Listen Notes, nový vyhledávač navržený tak, aby vám pomohl najít podcasty obsahující lidi, místa nebo témata.\nSlužba obsahuje téměř 500 000 podcastů - asi 30 milionů epizod. Použití je jako použití jakéhokoli vyhledávače: jednoduše zadejte, co jste po. ("Edward James Olmos", někdo?) Zatím jsme ho na rekaptice dosud nedostali, ale objevil se na show nazvaném Electric Shadow v loňském roce.\nVýsledky vyhledávání vás přesměrují na iTunes, kanály RSS a webové stránky, kde jsou k dispozici, ale můžete také použít inline player k poslechu epizody na místě.\nMůžete také přepínat výsledky mezi "epizodami" a "podcasty", roztřídit podle data nebo relevance a filtrovat téměř jakýkoli jazyk.\nPokud byste radši procházeli, funkce Poslouchat poznámky nabízí nadpisy jako Podcaster Rozhovory, Nejlepší podcasty, Hot podcasty a Curated Podcasty. Pak se objeví Listen Later, nová funkce, která se podobá programu Pocket nebo Instapaper. Jakmile zjistíte epizody, které chcete poslouchat, stačí klepnout na tlačítko přidání do seznamu skladeb. Vytváří seznam skladeb Listen Later, který sám má RSS kanál, který můžete importovat do svého podcastového přehrávače.\nKonečně jsou k dispozici oznámení o poslechových zprávách, což je odpověď služby Listen Notes na Google Alerts: Dostanete e-mailové upozornění na nové podcasty, které uvádějí vaše preferovaná klíčová slova - lidé, místa, firmy a tak dále.\nPro vášnivého posluchače podcastů je ListenNotes skutečně šikovným nástrojem a daleko lépe než spoléhat na běžný vyhledávač.\nPoznámka redakce: Tento příspěvek byl původně publikován dne 28. listopadu 2017 a od té doby byl aktualizován.\n© Copyright 2021. All rights reserved. Nejlepší způsob, jak vyhledávat podcasty


Bezedná Hranická propast stále záhadná - iDNES.cz\nPohled do Hranické propasti | foto: Jan Doubravnický, iDNES.cz\nKolem svatého Jana k propasti\nAčkoli je Hranická propast na našem území unikátem, návštěvníky potěší, se k ní nemusí prokousávat kolem stánků s všemožnými suvenýry. Výlet sem je příjemným zážitkem.\nPřístupových tras k Hranické propasti existuje několik. Nejkratší vychází od železniční zastávky Teplice nad Bečvou. Pokud ale máte více času, doporučuji jako východisko areál autokempu na jihovýchodním okraji Hranic. Z centra města k němu vede červeně značená cesta.\nIhned za autokempem začíná naučná stezka, souběžná jak s červenou, tak i s okruhem místního značení. Pěšina se pomalu zahryzává do prudkého zalesněného svahu a hluk automobilů z nedaleké rušné komunikace je potlačován zpěvem ptactva. První nesmělé květy jaterníků a plicníku vytvářejí jarní atmosféru.\nPohled z naučné stezky na Teplice nad Bečvou\nZajímavou zastávkou je vyhlídka sv. Jana, se sochou světce. Z ní mám poněkud zvláštní pocit: zánovní polychromie propůjčila baroknímu dílu lehce kýčovitý nádech, který markantně vynikne v kontrastu s okolní přírodou.\nSocha sv. Jana na stejnojmenné vyhlídce\nO několik desítek metrů dále se nachází další vyhlídka - z dobře patrných zbytků příkopu lze vyčíst, že tu kdysi stával hrádek s názvem Svrčov. Příjemný pohled do údolí Bečvy a na protilehlé lázně trošku narušují průmyslové objekty. Od vyhlídky stezka pokračuje mírně zvlněným terénem. Po chvíli nenápadná linie zábradlí připomene, že se něco chystá.\nHranický kras představuje unikátní území: na vzniku zdejších nejatraktivnějších jevů se prakticky nepodílela dešťová voda, nýbrž voda minerální, která prostupuje puklinami ve vápencích, přičemž dochází k rozpouštění horniny. Nevznikaly tudíž obvyklým způsobem – tj. shora, ale zespodu.\nDruhou raritu Hranického krasu tvoří Zbrašovské aragonitové jeskyně na levém břehu Bečvy nad lázněmi. Veřejnosti jsou přístupny od dubna do října.\nVlakem do Hranic na Moravě, odtud možné pokračovat do zastávky Hranice na Moravě – město či Teplic nad Bečvou, automobilem do Teplic nad Bečvou (případně Hranic), autobusem obdobně.\nPěší okruh místního značení po trase – Hranice kemp – naučná stezka Hůrka s Hranickou propastí – Teplice nad Bečvou – Hranice kemp, dosahuje délky pouhých 4,5 km, tudíž je vhodný zejména pro rodinou turistiku s malými dětmi.\npropast.speleo.cz - stránky věnované výzkumu Hranické propasti\nwww.caves.cz - informace o Zbrašovských aragonitových jeskyních\nmic.hranet.cz - Městské informační centrum Hranice\nwww.teplicenb.infomorava.cz - Teplice nad Bečvou\nwww.ltnb.cz - Lázně Teplice nad Bečvou\nSkromné zbytky hrádku Svrčova\nNad bezedným jícnem\nZcela nečekaně se na návrší před námi rozevře jizva Hranické propasti, lemovaná rozšklebenými skalisky. Právě teď, když zatím okolní porost nezahalilo listoví, vynikne ve své majestátné velkoleposti.\nKrok za krokem odhaluje propast svoje tajemné nitro, každý metr pěšiny po obvodu, odkrývá půvabné detaily: dopolední slunce zvýraznilo bělobu vápence, dole v temnotách mezi suchým listím probleskuje sytá zeleň jezírka. Viditelná povrchová část je hluboká 69,5 m.\nA právě u hladiny jezírka začíná svět záhad a otazníků. Jeho dna se totiž doposud nedotkla žádná sonda. Poslední ověřená celková hloubka Hranické propasti činí 289,5 m. Prozatím. Podle odhadů odborníků se však může vyhoupnout až na úctyhodných 800 metrů, možná i více.\nPohled do Hranické propasti\nVýzkum Hranické propasti - potápěči i miniponorka\nNeobvyklý výtvor přírody upoutává pozornost člověka již dlouhá staletí: první písemná zpráva o Hranické propasti pochází z konce 16. století, vyznačena je též na Komenského mapě Moravy.\nPozději se začínají objevovat první pokusy o změření hloubky jezírka na jejím dně. Nejprve pomocí olovnice, od šedesátých let 19. století se Hranická propast stává výzvou pro potápěče.\nRoku 1974 byla spuštěna sonda do hloubky - 175m, při připočtení suché části dosáhla celková hloubka propasti hodnoty - 245,5 m. O šest let později byla pomocí sondy údajně dosažena hlubina - 260 m (celkově - 329,5 m), avšak tuto hodnotu není možné spolehlivě ověřit. Rekordu v individuálním ponoru bylo dosaženo r. 2000 a činil - 185 m.\nRoku 1995 byl do výzkumu zapojen dálkově ovládaný robot - "miniponorka“ R.O.V. Hyball, která dosáhla hloubky - 205 m (celkově - 274,5 m). V roce 2006 pronikla olovnice ještě o 15 metrů dále, takže celková ověřená hloubka Hranické propasti činí - 289,5 m. Celá oblast je součástí Národní přírodní rezervace Hůrka.\nObrázky z Hranicka\nZa léčivými prameny i tajuplným podzemím\nPříjemné klesání přivede kroky návštěvníka na okraj Teplic nad Bečvou – malebných lázniček, rozprostřených převážně na levém břehu Bečvy. Řadí se mezi nejstarší místa s lázeňskou tradicí na Moravě, zdejší minerální prameny se využívaly již v 16. století.\nDnes upoutají především rozlehlými upravenými parky a také chutnou minerálkou. Během sezóny představují hlavní magnet Zbrašovské aragonitové jeskyně. Z Teplic je možné pokračovat po trase místního okruhu zpět k autokempu nebo levobřežní promenádou do centra Hranic.\nTeplice nad Bečvou, jeden z pramenů\nProhlídku Hranic je nejlepší začít na opraveném náměstí s monumentální stavbou kostela. Většinu obvodu historického jádra obepínají dobře zachované fragmenty opevnění, severnímu okraji dominuje zrekonstruovaný zámek s arkádovým nádvořím.\nBoční ulice nabízejí stinné podloubí měšťanských domů, na západní straně se vypíná objekt bývalé synagogy. Nesmírně malebným dojmem působí renesanční domek ve Hřbitovní ulici, se zbytky sgrafitové výzdoby.\nCentrum Hranic bylo prohlášeno Městskou památkovou zónou, ohledně ostatních zajímavostí velmi ochotně poradí pracovnice Městského informačního centra na Masarykově náměstí.\nV příspěvku použito podkladů z publikace Národní přírodní rezervace Hůrka – průvodce naučnou stezkou s nejhlubší českou propastí ( Zina Klečková, Barbora Simečková, Fraňo Travěnec a kol., Český svaz ochránců přírody Valašské Meziříčí, 1998)\nTémata: hranice, Teplice, Tipy na výlet: Olomoucký kraj, Bečva, Hluk, Hranice na Moravě, Hůrka, lázně, Robot, Socha, Teplice nad Bečvou