Historie om kunstterapi - Søvnløshed June\nDefinitionen af kunstterapi varierer afhængigt af dens oprindelse på to områder: kunst og psykoterapi. Det kan fokusere på kunst som en terapeutisk proces, eller det kan være ”kunst i terapi” (kunstpsykoterapi). Psykoanalytikere var de første, der brugte kunst i psykoterapi. Terapeuter fortolkede klientens symboliske udtryk såvel som fremkaldte klientens egne foreninger.\nKunstterapi er en relativt ung videnskab, der stammer fra samtidig i England og USA og kombinerer visuel kunst og psykologi..\nI Storbritannien var kunstner Adrian Hill den første person, der brugte begrebet kunstterapi. Han opdagede den terapeutiske virkning af tegning og maleri, mens han blev frisk efter tuberkulose i et sanatorium. Hill mente, at værdien af kunstterapi ligger i at "fange sindet (såvel som fingrene)... kreativ energi." Kunstneren begyndte sit kreative arbejde med patienter, som er beskrevet i hans bog "Kunst mod sygdom" (1945). Adrian Hill dannede British Association of Art Therapists i 1964 og blev dens første præsident.\nKunstner Edward Adamson (1911-1996) sluttede sig med Adrian Hill for at fortsætte arbejdet på det britiske mentale hospital Nethern i Surrey i 1946. Adamson oprettede åbne kunststudier, hvor patienter kunne komme og gøre deres kunst. Han fortsatte med at arbejde alene med hundreder af mennesker i 35 år. Han og hans partner og medarbejder, John Timlin, udgav Kunst som helbredelse i 1984, hvor han fremmede ideen om frit udtryk, dvs. evnen til at lade folk komme, tage maling og skrive eller skulptur uden kommentarer eller dømmekraft. Han hadede psykologisk fortolkning, som han betragtede terapeutens egne fremskrivninger af arbejde. Hans arbejdsstil blev kaldt "hands-off".\nUnder sit arbejde har Adamson samlet en stor samling af værker af psykisk syge. Kunstneren troede, at hans samling ville henlede opmærksomheden på psykisk syge menneskers problemer og hjælpe til bedre at forstå arten af sådanne sygdomme.,\nOg selvom Adamson blev chef for British Association of Art Therapists og deltog i oprettelsen af det første uddannelsesprogram for kunstterapi, blev hans ideer kritiseret af hans samtidige og er ikke populære i dag..\nOmkring samme tid som Hill og Adamson, Margaret Naumburg, en psykolog i De Forenede Stater, begyndte også at bruge udtrykket kunstterapi for at beskrive sit arbejde. Modellen for hendes kunstterapi er baseret på følgende metode: udbruddet af det ubevidste gennem spontan kreativitet. Det er tæt forbundet med psykoanalytisk teori.\nSamtidig begyndte Dr. Edith Kramer sit arbejde. Hun blev født i Wien, Østrig, hvor hun studerede kunst, grafik, skulptur og maleri. Da hun ankom i USA i 1938 som flygtning, blev hun amerikansk statsborger i 1944 og fortsatte med at forfølge kunst. I 1958 udgav hun bogen "Art Therapy in Children". Edith Kramer er en fremtrædende lærd og æresmedlem i Art Therapy Association of America, som blev oprettet i 1969..\nOg nu er kunstterapi en uafhængig disciplin, inden for hvilken der er oprettet uddannelsesprogrammer, og der udgives specielle magasiner, afholdes konferencer og seminarer, det bruges inden for forskellige områder af specialister til at hjælpe erhverv (psykologer, læger, socialarbejdere, lærere) og ikke kun.\nEn kort oversigt over udviklingen og definitionen af kunstterapi\nFremkomsten af et moderne tværfagligt projekt - kunstterapi - blev lettet af resultaterne fra mange indenlandske og udenlandske forskere [11, 14, 28, 32, 50, 58, 73, 76, 80, 81 og mange andre.].\nPå grund af mangfoldigheden af teoretiske ideer om kunstterapi og praktiske tilgange til brugen af kunstterapi er der i øjeblikket ingen almindeligt accepteret og omfattende definition. Vi viser de vigtigste fortolkninger af det udtryk, der findes i videnskabelig litteratur.\nBogstaveligt oversat fra engelsk betyder kunstterapi - (Kunstterapi) "behandling baseret på udøvelse af kunstnerisk kreativitet" [28, p. 3], eller "brugen af kunst som en terapeutisk faktor" [45, s. 34]. I engelsktalende lande henviser kunstterapi (Art Therapy) ”primært til den såkaldte visuelle kunst (maleri, grafik, skulptur, design) eller til sådanne former for kreativitet, hvor den visuelle kommunikationskanal spiller en førende rolle (biograf, videokunst, computerkunst, ydeevne osv.) [32, side. 3]. Dette afspejles mere detaljeret i værkerne af AI Kopytin, E. Kramer, M. Libman m.fl. [28, 76, 79, 81].\nIfølge V. Becker-Gloch er den moderne definition af kunstterapi baseret på kunstnerisk kreativitet forbundet med handlingen af tre faktorer: udtryk, kommunikation og symbolisering [6, s. 42-58]. M. Liebman fortolker kunstterapi som brugen af kunstmidler til at formidle følelser og andet indhold i den menneskelige psyke for at ændre strukturen i hans holdning . Vi mener, at N. D. Nikandrov, der mener, at kunstterapi kan ses som en fusion af kreativitet og terapeutisk (eller konsulent) praksis, som en metode, der sigter mod at realisere latent energi som et resultat af kreativ refleksion, træning, personlig vækst, som en effekt på motiverende, følelsesmæssig, adaptiv sfære .\nUdtrykket kunstterapi betegner både helheden af den kunst, der anvendes i psykokorrektur, og den egentlige metode eller kompleks af teknikker  Kunstterapi som metode indebærer anvendelse af visse teknikker, der sigter mod at lære en person at se en bestemt mening i sine visuelle produkter og til at realisere dens forbindelser med indholdet af sin indre verden og erfaring, samt at udvikle evnen til at føre en "intern dialog", til introspektion og refleksion [30, 32, 53, 79 osv.].\nFor at udpege private former (metoder) til terapi med kreativitet bruges de såkaldte familiekoncepter, og effektiviteten af disse former bekræftes af en lang række værker af indenlandske forskere:\n· Biblioterapi - den terapeutiske effekt af læsning (V. M. Bekhterev, A. M. Miller, V. V. Murashevsky, Yu. B. Nekrasova, E. A. Rau);\n· Vokal terapi - behandling ved sang (V.S.Shushardzhan);\n· Dramaterapi, hvor han bruger midlerne til teatralsk kunst og rollespil som en terapeutisk faktor (E. Belyakova, A. V. Gnezdilov, J. Moreno, etc.);\nIsoterapi - tegningsterapi (GV Burkovsky, ME Burno, AI Zakharov, OA Karabanova, RB Khaikin osv.);\n· Imago-terapi - en terapeutisk effekt gennem billedet, teatralisering (NS Govorov);\nMusikterapi - en terapeutisk effekt gennem opfattelsen af musik (L. S. Brusilovsky, I. M. Grineva, I. M. Dogel, V. I. Petrushin, osv.).\nKunstterapi (iso-terapi) bruges oftest i vores land (D. Allan, R. Arnheim, R. Assagioli, E. P. Belyakova, M. E. Burno, G. V. Burkovsky, D. Vinnikot, A. V. Gnezdilov, A. I. Kopytin, T. Yu. Koloshina, V. L. Kokorenko, L. D. Lebedeva, G. M. Nazloyan, N. V. Serov, A. A. Smirnov, K.- G. Jung m.fl.).\nPå trods af den almindeligt accepterede opfattelse af, at kunstterapi er en metode, der er udviklet af udenlandske forskere, har vores land samlet sin egen teoretiske og praktiske erfaring i brugen af forskellige typer kreativitet til terapeutiske, korrigerende og udviklingsmæssige formål [8, 23, 52, 60 osv..]. Lad os kort bemærke mangfoldigheden af tilgange til kreativitetsterapi på det sociale, uddannelsesmæssige og professionelle område i vores land..\nDet første forsøg på at anvende kunst og kunstnerisk aktivitet inden for psykiatri, psykologi, pædagogik, medicin stammer tilbage til midten af 1800-tallet. Russiske psykiatere i det 19. århundrede bemærkede den terapeutiske betydning af spontan kreativitet. IA Yarotsky i 1908 udpeger et sæt principper for psykoterapi - areterapi, der sigter mod "moralsk inspiration" og fremme af sådanne idealer som helbredende glæde af natur, kunst og tapper offentlig service . Særligt skrev R. A. Butkovsky (1834) om den gavnlige indflydelse af følelsesmæssigt ophidsede indtryk og engagerende aktiviteter på behandlingen af mennesker, W. Griesenger (1867) betragtede grundlaget for enhver mental behandling "mental lidenskab" med det formål at støtte og styrke en sund person i en syg person. " JEG ER".\nInteressen for problemerne i forholdet mellem musik og medicin er tydelig i Rusland. I 1913 blev der på initiativ af V.M.Bekhterev oprettet et udvalg til undersøgelse af musikalske terapeutiske effekter. Særlige undersøgelser af V.M.Bekhterev, I.M.Dogel, S. I. Konstorum, S.S.Korsakov, V. I. Petrushin, I.M.Sechenov, I.R. Tarkhanov, G.I. V.S.Shushardzhan et al. Afslørede den positive virkning af musik på det kardiovaskulære, motoriske og centrale nervesystem hos en person, især:\n· Regulering af psyko-vegetative processer, fysiologiske funktioner i kroppen, psyko-emotionel tilstand\n· Forøgelse af social aktivitet\n· Fremme af assimilering af nye positive holdninger og adfærdsformer, korrektion af den kommunikative funktion\nAktivering af kreative manifestationer.\nL.S. Brusilovsky, V.I.Petrushin, V.S.Shushardzhan og andre bemærker den gavnlige virkning af sang (vokalterapi) på en person Korrektion af den psyko-emotionelle tilstand, stimulering af arbejdet med indre organer på grund af aktive bevægelser i brystet, mellemgulvet og mavemusklerne samt vibrationsprocesser, der stammer fra fonation.\nHusholdningsforskere VA Gilyarovsky, GI Shipulin  bemærkede den positive effekt af musikalsk rytme på den generelle tone, træner mobiliteten i processerne i det centrale nervesystem, aktivering af det limbiske system. I deres forskning drages de vigtigste konklusioner om, at positive følelser fra kommunikation med kunst har indflydelse på psykosomatiske processer, bidrager til psyko-emotionel stress, mobiliserer en persons reservekræfter og bestemmer hans kreativitet på alle områder af videnskab og liv. I undersøgelserne af V.A.Griner, N.A.Vlasov, E.V. Konorov, E.V. Chayanova, bemærkes det, at rytme udvikler opmærksomhed og hukommelse.\nDen gavnlige indflydelse af kunstneriske manuelle processer (maleri på træ, porcelæn, brænding osv.) På en person, hvor han bliver "ansigt til sin barndom", hvilket bidrager til hans selv-afsløring og æstetiske tilfredshed, understregede MI Lakhtin tilbage i 1926 år. Tilsvarende observationer af, at folkelig kunst i hverdagen er en terapi, der aktiverer kreative kræfter, der tidligere var i en latent tilstand, bemærkes af G.I.Bernstein (1927), Yu.V. Kannabikh (1929).\nIndflydelse af imago-terapi (fra lat. Imago - billede) på en persons evne til at tage et passende billede og "bevæge sig væk" fra det deformerede billede af hans "jeg", selvregulering, styrkelse af kommunikationsevner og mange andre. Dr. N. S. Govorov (1973).\nDen positive effekt af brugen af danseterapi, motoriske rytmiske øvelser i korrektion af psykoterapeutiske tilstande og andre lidelser bekræftes af V.M.Bekhterev, N.I. Veremeenko osv. Specielt viste undersøgelserne af N.I. Veremenko, at brugen af dansemotoriske metoder fører til at ændre billedet af "jeg", for at korrigere selvtillid og selvindstilling. Gruppedans og bevægelsestræning har en positiv indflydelse på den psykologiske atmosfære i gruppen og mellempersonlige relationer mellem grupper .\nDe typer kunstterapi, der er baseret på den terapeutiske korrigerende effekt af læsning, inkluderer: libropsychoterapi (terapeutisk læsning), foreslået af V.M.Bekhterev, biblioterapi (terapi gennem en bog), foreslået af V.N.Myasishchev. Undersøgelser af Yu. B. Nekrasova viser, at biblioterapi kan udføre flere funktioner: diagnostisk, kommunikativ, psykoterapeutisk . I de senere år har der vist sig en uafhængig teknik relateret til biblioterapi - eventyrterapi, som også er baseret på psykokorrektion ved hjælp af et litterært værk - eventyr .\nI henhold til kriteriet for de anvendte kunstneriske kunstværker er moderne kunstterapi opdelt i to typer: imponerende og udtryksfuld. Repræsentanter for den første retning bruger færdige kunstværker (malerier, musik, skulptur osv.) Af professionelle skabere til terapi. Det største helbredelsesmoment er naturligvis det høje niveau af værker og følgelig det høje niveau af oplevelser, der er kodet i dem. Derudover fjernes frygt for at gøre noget selv uden at være specielt trænet. Repræsentanter for den anden retning bruger uafhængig menneskelig kreativitet [41, s. 23-27]. På nuværende tidspunkt er der flere tilhængere af den anden retning blandt specialister, der bruger metoden til kunstterapi.\nAfhængigt af målene for påvirkningen adskilles følgende fire retninger i kunstterapi: psykofysiologisk, psykoterapeutisk, socio-pædagogisk, psykologisk :\n· Psykofysiologisk retning er forbundet med korrektion af psykosomatiske lidelser\nPsykoterapeutisk retning er forbundet med påvirkningen på den kognitive og følelsesmæssige sfære i en persons personlighed, mens målet er at afsløre en persons oplevelser, hans bevidsthed om sine egne ønsker, behov, relationer og hjælp til at reagere på erfarne følelser.\n· Den socio-pædagogiske retning er fokuseret på udvikling af æstetiske behov, udvidelse af den generelle og kunstneriske og æstetiske horisont, aktivering af muligheder i praktiske, kunstneriske aktiviteter og kreativitet;\nDen psykologiske retning er designet til at lette integrationen af personligheden.\nFor vores koncept om psykologisk støtte er psykoterapeutiske og psykologiske retninger af interesse, da de er afhængige af inddragelse af kunstens regulerende, kommunikative og katartiske funktioner og udviklingen af managerens regulatoriske potentiale. Udviklingen af det regulatoriske potentiale er i centrum for opmærksomheden i processen med psykologisk støtte af lederens faglige aktivitet . Den regulerende og kommunikative funktion realiseres i processen med at danne en værdifuld social færdighed hos en person, som hjælper med at afsløre logikken og argumenterne for tidligere ubevidste handlinger, afvigelser i deres opførsel, indvirkningen af deres egen personlighed på andre osv. Den katartiske funktion består på den ene side i afslapning af følelser, og på den anden side i det faktum, at kunstterapi (som helbredelse) først og fremmest er at indsamle personlighedens integritet .\nSåledes kan vi angive mangfoldigheden af teoretiske tilgange og brugen af forskellige private typer, former og metoder til kunstterapi. Baseret på analysen af litteraturen, baseret på vores egne ideer om fænomenet kunstterapi og oplevelsen af dens praktiske anvendelse, uden at foregive at være komplet og komplet, foreslår vi følgende arbejdsdefinition af kunstterapi i arbejde med personale Kunstterapi er en metode til kunstterapi, der sigter mod korrektion af den emotionelle, kognitive, kommunikative, regulerende sfære af personligheden og fører til udvikling af det personlige potentiale, afsløringen af det kreative potentiale.\nDenne metode giver en mulighed for undersøgelse af ubevidste processer, udtryk og aktualisering af latente ideer og tilstande, de sociale roller og former for adfærd, der af forskellige grunde er dårligt manifesteret og implementeret i en leders professionelle aktivitet..\nHistorien om udviklingen af kunstterapiretningen\nEmne 1. Kunstterapi som metode til psykologisk hjælp.\nHistorien om udviklingen af kunstterapiretningen.\nGrundlæggende koncepter og principper for kunstterapi.\nEssensen og stadierne i kunstterapiprocessen.\nPrincipperne for organisering af kunstterapiprocessen.\nUdtrykket "kunstterapi" (bogstaveligt talt: kunstterapi) blev opfundet i 1938 af Andrian Hill.\nPsykoanalyse havde en stor indflydelse på udviklingen af kunstterapi. I overensstemmelse med principperne i det psykoanalytiske koncept blev det endelige produkt af patientens kreativitet betragtet som et udtryk for ubevidste processer, der forekom i hans psyke (noget tegnet i blyant, skrevet i maling, formet eller designet af patienten).\nFor C. Jung var kreativitetsterapi for eksempel en måde at studere det ubevidste på. C. Jungs ideer om personlige og universelle symboler og patienternes aktive fantasi havde stor indflydelse på kunstterapeuter.\nSom en terapeutisk teknik blev kreativitet først anvendt af Margaret Naumburg, der blev opdrættet i ånden af traditionel psykoanalyse med vægt på fri tilknytning og fortolkning. Under psykoanalytiske sessioner foreslog M. Naumburg at bruge spontan tegning som hjælpeteknik. Udtrykket, der opstår ved denne tilgang, takket være kunsten, blev grundlaget, på grundlag af hvilket psykologer fortolkede konfliktsituationer for klienter.\nEssensen af M. Naumburgs tilgang: I sit arbejde var hun afhængig af tanken om S. Freud, at de primære tanker og oplevelser, der opstår i underbevidstheden, ofte udtrykkes i form af billeder og symboler. Billederne af kunstnerisk skabelse afspejler alle typer underbevidste processer, inklusive frygt, konflikter, barndomsminder, drømme, det vil sige de fænomener, som terapeuter studerer under psykoanalyse [A.A. Osipova. Generel psykokorrektur].\nI de tidlige 1950'ere. efterfølgeren til M. Naumburgs værker var Edith Kramer, der repræsenterede en anden holdning til kunstterapi, der udelukkende arbejdede med børn. E. Kramer argumenterede for, at selve den kunstneriske proces har en helende virkning og ikke kræver en verbal kommentator. E. Kramer mente, at terapeutens opgave er at involvere klienter i kreativitet og at give dem følelsesmæssig støtte. I en sådan kunstterapi spillede programlederen rollen som lærer og kunstner snarere end en passiv tolk. Der opstod en kontrovers mellem de to begreber - den ene understregede det kreative aspekt af kunstnerisk oplevelse, den anden understregede den terapeutiske indsigt, der blev opnået gennem kunsten..\nHanna Jaksa Kwiatkowska påvirkede også udviklingen af kunstterapi, herunder hende i processen med at diagnosticere og behandle familier..\nEssensen af hendes tilgang. Mens han arbejder på National Institute of Mental Health, X. Ya. Kwiatkowska fandt, at en kunstsamling med alle familiemedlemmer fungerer terapeutisk og styrker familieforhold generelt. Familietegninger leverede et væld af diagnostiske oplysninger om forbindelser mellem familiemedlemmer og hvordan de ser deres roller i familien..\nDen amerikanske kunstterapeut Sean McNiff betragter "helbredende kreativitet" som en proces, der inkluderer en række stadier af billedskabelse og efterfølgende refleksion.\nS. McNiff beskriver forskellige arbejdsmetoder, herunder især arbejde med billeder og følelsesmæssige reaktioner fra gruppemedlemmer, samtaler med billeder i form af dialoger, deres kunstneriske beskrivelse, visualisering og performance.\nDen britiske kunstterapeut og kunstner Andrian Hill hævdede, at visuel aktivitet har evnen til at distrahere patienten fra smertefulde oplevelser og hjælpe ham med at fokusere på helingsprocessen..\nI 1960'erne. kunstterapi blev allerede betragtet som et separat erhverv. Den humanistiske retning inden for psykologi gjorde det muligt at blive en uafhængig terapeutisk teknik for kunstterapi; mens der i kunstterapi lægges særlig vægt på selve kreativitetsprocessen. Dette gjorde det muligt for kunstterapeuter at få en ny professionel identitet, og snart begyndte de at arbejde inden for forskellige videnskabelige områder..\nModerne kunstterapeuter arbejder i polyklinikker, sociale plejecentre, skoler, hospitaler, plejehjem, rådgivningscentre for mennesker, der er afhængige af narkotika, udfører individuel og gruppe psykokorrektur, deltager i særlige uddannelsesprogrammer, arbejder med børn med handicap.\nModerne kunstterapi lægger stor vægt på selve den kreative proces og ikke på dens produkt; den kræver ingen specielle færdigheder og talenter for at deltage.\nProcessen med kunstterapi giver dig mulighed for at synliggøre det ubevidste (skabe et produkt af kreativitet), og gennem verbalisering af kreativitetsproduktet hjælper en person til at realisere og behandle sin tidligere oplevelse på et nyt niveau..\nDe sidste ti år i vores land er blevet en tid med hurtig udvikling og mestring af nye former for psykokorrektion. Kunstterapi er af stor interesse for specialister og potentielle klienter - en metode, der er forbundet med at afsløre det individuelle kreative potentiale, frigive hans skjulte energireserver og som et resultat finde optimale måder for ham at løse sine problemer.\nModerne kunstterapi betragtes som et tværfagligt fænomen.\nDet opstod ved skæringspunktet mellem kunst og videnskab og absorberede resultaterne af medicin, pædagogik, kulturstudier, sociologi og andre discipliner.\nDets metoder er alsidige og kan tilpasses til forskellige opgaver, såsom:\n- løsning af sociale og psykologiske problemer;\n- menneskelig udvikling;\n- forbedring af niveauet for mental, somatisk og åndelig sundhed osv..\nKunstterapimetoder involverer klientens anvendelse af forskellige former for kreativ aktivitet for at udtrykke deres mentale tilstand.\nI øjeblikket betragtes kunstterapi som et værktøj til progressiv psykologisk hjælp, der bidrager til dannelsen af en sund og kreativ personlighed og realiserer i praksis en række personlighedssocialiseringsfunktioner: tilpasning, korrektion, mobilisering, regulering, rehabilitering, forebyggende.\nKunstterapi, som en metode til psykologisk hjælp, kan bruges i arbejde med forskellige kategorier af borgere og bidrager til:\n- udvikling af kreative evner;\n- øget selvtillid og øget selvbevidsthed;\n- udvikling af følelsesmæssigt og moralsk potentiale;\n- dannelsen af evnen til at løse interne og gruppeproblemer;\n- dannelsen af evnen til at udtrykke følelser;\n- dannelse af evnen til at løse konfliktsituationer, lindre stress, afslapning;\n- udvikling af kommunikationsevner, social supportfærdigheder og gensidig tillid;\n- "Tænde på" en speciel måde at se begivenhederne i den omgivende verden (evnen til at se helheden, samtidig med at man opfatter delene i helheden, forbundet med hinanden og med helheden);\n- udvikling af evnen til at se og føle, hvad der er direkte foran en person, uden at sprede opmærksomheden og uden at vende sig til verbale begreber;\n- udvikle evnen til at opfatte verden, som den virkelig er.\nKunstterapiprocessen har en række funktioner forbundet med det faktum, at forholdet mellem klienten og kunstterapeuten er formidlet af produktet fra klientens kreative aktivitet (tegning, historie, stykke musik, dans osv.) Og afspejler processen med kreativt udtryk.\nKreative styrker er iboende hos hver person på en anden dybde af underbevidsthed, og det er muligt at "trække" dem ind i bevidstheden kun ved at stole på personlig individualitet [Ermolaeva-Tomina L.B. Kunstnerisk kreativitets psykologi].\nBegrebet kreativitet dækker alle former for skabelse og manifestation af det nye på baggrund af den eksisterende standard.\nKunstterapihistorie med forekomst\nKUNSTTERAPI SOM EN METODE FOR PSYKOLOGISK INFLUENCE: HISTORIE OM OPRINDELSE OG UDVIKLINGSPROSPEKTER\nAnnotation. Den præsenterede artikel undersøger kunstterapiens historie, som på det nuværende udviklingsstadium som en metode til psykologisk indflydelse begyndte at blive brugt i medicinske, sociale og uddannelsesinstitutioner..\nNøgleord: kunstterapi, perspektiver, psykologisk uddannelse, uddannelsesproces.\nI løbet af det seneste årti har moderne videnskab aktivt søgt efter et udtryk, der mest tilstrækkeligt afspejler detaljerne i den praktiske aktivitet hos en psykolog, der bruger kunst til optimalt at løse problemerne med uddannelse, træning, udvikling, dannelse og støtte til menneskets psykologiske helbred. Parallelt hermed er dannelsen af en tilsvarende videnskabelig retning, der studerer naturen, love, principper, mekanismer til at tiltrække kunst og kunstnerisk aktivitet til løsningen af faglige pædagogiske og psykologiske problemer, i gang. Denne retning, der efterspørges i dag, er kunstterapi.\nBegrebet "kunstterapi" er primært forbundet med betydningen af ordet "kunst", der kom fra Vesten (latin - ar, engelsk og fransk - kunst, italiensk - arte), som oversættes til russisk som "kunst"... Samtidig er der i udenlandsk litteratur forskellige muligheder for at bruge dette ord, for eksempel i Storbritannien, "kunst" betegner visuelle former for kunst - maleri, skulptur, grafik osv., Mens det i de fleste andre lande også inkluderer musik, drama, dans og litteratur .\nFremkomsten af kunstterapi ifølge A.I. Kopytin, historisk forudgående af flere stadier: 1) scenen for forgængerne for kunstterapi (VI-IV århundreder f.Kr.); 2) pionerer inden for kunstterapi (perioden fra begyndelsen af omtalen af kunstterapi til slutningen af 1950'erne); 3) fase af "modning" (1980'erne til nutiden) [6; 7]. Hvert af de forfattere beskrevne stadier har sin egen unikhed og et bestemt bidrag, i den præsenterede artikel vil vi se nærmere på det tredje trin i udviklingen af kunstterapi.\nKunstterapi til personlig udvikling og selvforbedring bruges i rådgivning og terapi til voksne, børn og unge. Hovedmålet med denne retning var udvikling og harmonisering af personligheden som helhed. Det teoretiske grundlag for denne retning blev dannet af psykologiens humanistiske retning, der betragter personligheden som en slags psykologisk formation, hvor der oprindeligt findes spirituelle og altruistiske behov, der bestemmer dens adfærd. Grundlæggerne af denne retning var K. Goldstein, A. Maslow, R. May, K. Rogers og andre..\nSom K. Goldstein, A. Maslow, R. May og K. Rogers hævdede, antages eksistensen af et antal muligheder, latent potentiale, der kan frigøres, mobiliseret for at lette individets selvrealisering. Opgaven med kunstterapi, de så, var ikke at gøre alle mennesker til kunstnere eller billedhuggere, men at vække deres aktivitet med det formål at realisere kreative muligheder. Denne position skyldtes det faktum, at den kreative proces reducerer spændingen, der fører til neurose, objektiverer interne konflikter, og fungerer også som en integrerende tilpasningsmekanisme, der giver en person en aktiv position i forhold til mulighederne for tilpasning til miljøet, hvilket bidrager til den overordnede harmonisering af personligheden .\nI alt ifølge A.I. Kopytin, L. D. Lebedeva, E.A. Medvedeva, I. Yu. Levchenko, L.N. Komissarova, T.A. Dobrovolskaya m.fl. inden for rammerne af tredje fase (fra 1980'erne til nutiden) blev kunstterapi af mange forfattere defineret som en metode til psykologisk indflydelse, der gør det muligt at løse en række grundlæggende opgaver, især: uddannelsesmæssig, korrigerende, psykoterapeutisk, diagnostisk og udviklingsfunktion.\nForfatterne ser målet med opdragelsesfunktionen i den harmoniske udvikling af individet, udvide hendes kreative evner og forbedre den sociale tilpasning. Formålet med den korrektionelle opgave er at udvide en persons evner til hans selvudtryk og selvrealisering, påstand og viden om hans ”jeg”. I psykoterapi - mobilisering af positive følelser, selvkendskab, skabelse af en atmosfære af følelsesmæssig varme, velvillighed og læring af en person til at acceptere værdier, oplevelser af en persons personlighed. Ved diagnostisk og udviklingsmæssig - indhentning af oplysninger om en persons problemer, hans personlige udvikling, individuelle egenskaber og deres korrektion [6; 7].\nPå samme tid overvejer mange forfattere yderligere funktioner af kunstterapi: katarsistisk (rensning, befriende fra negative tilstande); regulering (lindring af neuropsykisk stress, regulering af psykosomatiske processer, modellering af en positiv psyko-emotionel tilstand); kommunikativ-refleksiv (sørger for korrektion af kommunikationsforstyrrelser, dannelse af tilstrækkelig interpersonel adfærd, selvværd) .\nI "modning" -stadiet fra 1980'erne og 1990'erne udviklede kunstterapi sig således i tre retninger og begyndte at blive betragtet som en metode til psykologisk indflydelse, der udfører en række funktioner: uddannelsesmæssig, korrigerende, psykoterapeutisk, diagnostisk, udviklingsmæssig, katarsistisk, regulatorisk og kommunikativ-refleksiv.\nPå det nuværende stadie begyndte kunstterapi, som en metode til psykologisk indflydelse, at blive anvendt i medicinske, sociale og uddannelsesinstitutioner. Så for eksempel inden for sundhedsvæsenet begyndte denne metode at blive anvendt på grund af stigningen i medicinske og sociale problemer, især forringelsen af sundheden hos et større antal mennesker. I sociale og uddannelsesinstitutioner for at forbedre kvaliteten af en psykologs arbejde med mennesker.\nMålet med kunstterapiarbejde i sundhedsvæsenet var at opnå det højest mulige sundhedsniveau, funktionen af tilpasning af mennesker med fysisk og mental patologi samt social ulempe. Arbejde med sådanne personer blev betragtet som en faktor af sekundær psykoprofylakse og psykoterapi, hvilket gjorde det muligt at overvinde konsekvenserne af social isolering af patienter .\nKunstterapiens opgave i sundhedsinstitutioner er at give patienter mulighed for relativt frit at deltage i de enkleste typer visuel aktivitet, hvor de kan blive distraheret fra de negative oplevelser, der er forbundet med sygdommen. Derudover bruges kunstterapi der som et vigtigt kommunikationsværktøj, der gør det muligt for en syg person at kompensere for den manglende kommunikation og opbygge mere harmoniske forhold til omverdenen [5; ni].\nMålet med kunstterapi på det sociale område var at hjælpe en psykolog med at overvinde social berøvelse af mennesker, mestre mere adaptive adfærdsformer (især i en konfliktsituation), udtrykke følelser, arbejde på problemer, øge selvtillid, udvikle kreativt potentiale og en række andre opgaver [8 ]. Brugen af kunstterapi på det sociale område udføres i adskillige retninger, især med ældre, psykiatriske patienter, kriminelle og hjemløse. I dette tilfælde vælges arbejdsformen som gruppe. Dens fordel ligger i det faktum, at det er mere psykoterapeutisk, da det stimulerer kommunikation, selvkendskab og selvaccept, øger selvtillid, selvværd og hjælper med at klare erfaringer..\nDet er også indlysende, at forskellige typer af kreativ aktivitet, der bruges i kunstterapi, har en psykoprofylaktisk og udviklingsmæssig effekt i uddannelsesmiljøet. De innovative tilgange, der anvendes i uddannelsesmiljøet i dag, er baseret på manifestationen af børns kreative potentiale for at genopfylde sundhedsbevarende funktioner. I dag mestrer lærere og skolepsykologer sådanne former for interaktion med studerende som spilaktivitet med teknikker til visuel, musikalsk, dramatisk rolle og kunstnerisk-poetisk udtryk .\nI løbet af at skrive den præsenterede forskning lykkedes det os at finde en masse publikationer om brugen af kunstterapi i uddannelsesinstitutioner over hele verden, primært dem, hvor kunstterapi har nået et højt professionaliseringsniveau. Dette er især tilfældet for lande som Amerikas Forenede Stater (USA).\nI USA er blandt de mest berømte værker værkerne af D. Bush og S. Hayt, W. Lowenfeld og F. Kane, S. McNiff, L. Pfeiffer, M. Essex, K. Frostig og D. Hertz osv..\nSelv før designen af kunstterapi i en uafhængig psykoterapeutisk retning, indledte nogle kunstlærere i USA, som f.eks. W. Lowenfeld og F. Kane, nye tilgange til kunstundervisning og forsøgte at kombinere terapeutiske og uddannelsesmæssige elementer..\nSamtidig med at analysere tendensen med at integrere kunstterapi i uddannelsen bemærker præsidenten for American Art Therapy Association S. McNiff, at når kunstterapi udviklede sig i USA, begyndte forsøg på at kombinere pædagogik med terapi at møde mere og mere modstand, primært fra kandidater. kunstterapeuter, der mener, at dette vil føre til en sløring af erhvervets grænser: ”Forholdet mellem uddannelse og kunstterapi udvikler sig på en sådan måde, at undervisere i at prøve at gå ud over at løse rent uddannelsesmæssige opgaver... Vi går ind for, at kunstterapitjenester kan viser sig kun at være ”professionelle kunstterapeuter”, men indtil videre har de fleste skoler ikke råd til at have dem i deres personale ”[12, s. 15].\nKunstterapiaktiviteter inden for rammerne af disse værker overvejes i samarbejde med forskellige skolearbejdere, herunder lærere, psykologer og kunstterapeuter, samt i muligheden for en tættere kontakt mellem kunstterapeuten og forældrene for at bevare og styrke børnenes sundhed .\nSådan arbejde, ifølge C. Irwood, M. Fedorko, E. Holtzman, L. Montanari og R. Silver, samt E. Holt og D. Keizer, tillader ikke kun at forbedre børns helbred, men gør det også muligt hurtigt at identificere risikoen for at udvikle følelsesmæssigt og adfærdsforstyrrelser. F.eks. Var Ch. Irwood, M. Fedorko, E. Holtzman, L. Montanari og R. Silver ved hjælp af Draw a story-testen i stand til at identificere børn og unge, der var tilbøjelige til aggressiv adfærd i skolerne. De henledte også opmærksomheden på tilstedeværelsen af indikatorer for en depressiv tilstand på tegningerne af nogle skolebørn, som gjorde det muligt at gennemføre antidepressiv terapi på et tidligt tidspunkt .\nI andre lande, især i Israel og Japan, rejser de endda spørgsmålet om at indføre specialisering af en skolekunstterapeut. Den første erfaring med at bruge kunstterapi i en af de almindelige uddannelsesskoler i Japan, præsenteret i artiklen af T. Okada, viste effektiviteten af en sådan introduktion .\nI Rusland er denne oplevelse lige begyndt at blive overvejet. De første omtaler heraf findes i værkerne fra M.Yu. Alekseeva (2003), E.R. Kuzmina (2001), L.D. Lebedeva (2003), A.V. Grishina (2004), L.A. Ametova (2003), E.A. Medvedeva, I. Yu. Levchenko, L.N. Komissarova og T.A. Dobrovolskaya (2001).\nPå samme tid har nogle forfattere endda testet denne metode i praksis. F.eks. M.Yu. Alekseeva udarbejdede et læremiddel til lærere på et fremmedsprog, der beskriver en original undervisningsteknik med elementer i kunstterapi. Brugen af elementer i kunstterapi til at lære børn et fremmedsprog berettiger ifølge forfatteren behovet for at udvikle deres uafhængige kreative tanker og kreativitet, stimulerer kognitiv aktivitet og forbedrer innovative former og arbejdsmetoder .\nEt andet eksempel på hjemmelæreres forsøg på at bruge elementer i kunstterapi i uddannelsesprocessen var L.A's arbejde. Ametova. Hun har udviklet et program til dannelse af en kunstterapikultur for yngre studerende "Mig selv en kunstterapeut." I betragtning af kunstterapi som en innovativ pædagogisk metode, der sigter mod at udvikle børns intellektuelle og kreative potentiale, beviste hun kunstens helingspotentiale og dens evne til at "danne psykologiske forsvar mod skadelige ydre påvirkninger af miljøet" .\nI arbejdet med E.A. Medvedeva, I. Yu. Levchenko, L.N. Komissarova og T.A. Dobrovolskaya, denne metode blev brugt i en speciel type almindelig uddannelsesinstitution for børn med udviklingshæmning. Denne metode blev anvendt som et middel til kompleks uddannelsesmæssig, udviklingsmæssig og korrigerende handling på børn med udviklingsforstyrrelser (børn med hørelse, syn, taleproblemer, mental retardering, adfærdsforstyrrelser, mental retardering, forstyrrelser i muskuloskeletalsystemet) [3; 4].\nVed at opsummere det, der er blevet sagt, bemærker vi, at kunstterapi i dag er en af de mest lovende metoder til psykologisk indflydelse. Dens fordel er, at det kan bruges i uddannelsesmæssige, medicinske og sociale miljøer..\n1. Alekseeva M.Yu. Praktisk anvendelse af elementer i kunstterapi i lærerens arbejde. Studievejledning til en fremmedsprogslærer. - M.: APK og PRO, 2003.-- 88 s..\n2. Ametova L.A. Dannelse af kunstterapikultur for ungdomsskolebørn "For mig selv en kunstterapeut". - M.: Moscow State Open Pedagogical University, 2003.-- 36 s..\n3. Kunstpædagogik og kunstterapi i specialundervisning: Lærebog til studerende. onsdag og højere. ped. undersøgelse. institutioner / E.A. Medvedeva, I. Yu. Levchenko, L.N. Komissarova, T.A. Dobrovolskaya. - M.: Ed. Center "Akademi", 2001.\n4. Kopytin A.I. Systemisk kunstterapi. - SPb.: Peter. - 2001.-- 216 s.\n5. Kopytin A.I. Teori og praksis for kunstterapi. - SPb.: Peter, 2002.-- 366 s..\n6. Kopytin A.I. Vejledning til gruppekunstterapi. - SPb.: Rech, 2003.-- 320 s..\n7. Kopytin A.I. Anvendelse af kunstterapi til behandling og rehabilitering af patienter med psykiske lidelser. [Elektronisk ressource] // Medicinsk psykologi i Rusland: elektronisk videnskab. zhurn., 2012. - Nr. 2. URL: http: // medpsy.ru\n8. Lebedeva L.D. Pædagogiske aspekter ved kunstterapi. // Didaktik, 2000. - № 1.\n9. Lexikon af ikke-klassikere. Kunstnerisk og æstetisk kultur i det 20. århundrede / Ed. V.V. Bychkov. - M.: Russisk politisk encyklopædi (ROS-SPEN), 2003.-- 607 s..\n10. McNiff S. Holistisk opfattelse af kunstterapi // Healing art: journal of art therapy. Bind 8, nr. 1, s. 10-23, 2005.\n11. Smirnova Yu. Kunstterapi i uddannelse, medicin og erhverv // Psykologisk avis. - 2008\n12 Bush, J. & Hite, S. En fokusgruppe: kunstterapi i skoler. Præsenteret på AATAs årlige konference, Philadelphia, 1996.\n13.Okada, T. Integration af kunstterapi til elever med adfærdsmæssige problemer på skoler i Japan. KunstReiz. NeurobiologischeAspektekunstlerischerTherapien. Heidelberg 4-6.03.2005.\nKhachanyan Zarine Tofikovna - postgraduate studerende ved den føderale statslige autonome uddannelsesinstitution for højere faglig uddannelse "Det Nordlige Kaukasus føderale universitet"\nLink til citation\nAlle elementer i beskrivelsen er påkrævet og overholder GOST R 7.0.5-2008 "Bibliografisk reference" (trådt i kraft 01.01.2009). Dato for adgang [i formatet dag-måned-år = hh.mm.yyyy] - datoen da du adgang til dokumentet, og det var tilgængeligt.\nUndersøgelsen af opførselspsykologien ved hjælp af metoderne til klientens visuelle aktivitet danner grundlaget for kunstterapi.\nKlientens grafiske produkt indeholder "personlige betydninger", oplevelser under hans spontane aktivitet. En erfaren psykolog kan rationelt fortolke og afkode disse "åbenbaringer" af forfatterens visuelle kunst, og dette vil hjælpe ham med at forstå indholdet og symbolikken i den spontane kreativitet af "kunstneren".\nGenerelt, i enhver person, både forberedt og uforberedt på kunst, har naturen evnen til at projicere deres indre tilstande i en visuel form. Det antages endda, at den vigtigste mekanisme for visuel aktivitet er en afspejling af forfatterens individuelle psykologiske egenskaber, hans holdning, karakter, selvværd [L. D. Lebedeva, Y. V. Nikonorova, N. A. Tarakanova].\nUdtrykket "kunstterapi" (fra engelsk: art - art, artterapy bogstaveligt: art therapy) blev introduceret i 1938 af Andrian Hill.\nKunstterapi som metode er især udbredt i lande med en engelsktalende befolkning og betyder ofte behandling med plastkunst med det formål at påvirke klientens psykomotionalitet. Den russiske litteratur bruger også udtrykkene "isoterapi" eller "kunstterapi", men de er ikke identiske med den uglobal analoge og noget indsnævret dens betydning [B.D.Karvasarsky].\nI bogen "Psychological Encyclopedia" redigeret af B.D.Karvasarsky er det skrevet:\n"Undersøgelsen af kunstterapi begyndte i 1920'erne med de grundlæggende værker af Prinzhorn (Prinzhorn, 1922). I Rusland, i 1926, blev den første monografi, der blev afsat til kunstterapi, udgivet - bogen af P.I. Karpov" Kreativt arbejde for psykisk syge og hans indflydelse på udviklingen af videnskab og teknologi. "I USA blev billedmidler i den psykoterapeutiske proces først brugt i 1925 af Lewis, når han analyserede drømme for sine patienter [s. 42-47].\nFor C. Jung var kreativitetsterapi for eksempel en måde at studere det ubevidste på.\nJung brugte sit eget maleri til at validere ideen om personlige og universelle symboler og den aktive fantasi hos patienter, som igen havde en stor indflydelse på kunstterapeuter..\nSom en terapeutisk teknik blev kreativitet først anvendt af Margaret Naumburg (Naumburg, 1966) i en dynamisk teori om grafisk ekspressionsterapi, der blev plejet i ånden i traditionel psykoanalyse med vægt på fri tilknytning og fortolkning. Under psykoanalytiske sessioner foreslog M. Naumburg at bruge spontan tegning som hjælpeteknik. Udtrykket, der opstår ved denne tilgang, takket være kunsten, blev grundlaget, på grundlag af hvilket psykologer fortolkede konfliktsituationer for klienter.\nEssensen af tilgangen M. Naumburg. I sit arbejde stolede hun på ideen om Z. Freud om, at de primære tanker og oplevelser, der opstår i underbevidstheden, ofte udtrykkes i form af billeder og symboler. Billederne af kunstnerisk skabelse afspejler alle typer underbevidste processer, inklusive frygt, konflikter, barndomsminder, drømme, det vil sige de fænomener, som terapeuter studerer under psykoanalyse [A.A. Osipova. Generel psykokorrektur].\nI kunstterapi tilbydes klienter en række forskellige kunsthåndværk (tegning, grafik, maleri, skulptur, design, lille plastik, udskæring, brænding, jagt, batik, væv, mosaikfresko, farvet glas, alle slags pels, læder, væv osv.), der sigter mod at aktivere kommunikation med en psykolog eller en gruppe som helhed for at få et klarere, mere subtilt udtryk for deres oplevelser, problemer, interne modsigelser. på den ene side såvel som kreative selvudtryk på den anden. På nuværende tidspunkt (Kopytin, 2002) er sådanne former for kreativitet også inkluderet i kunstterapi. som videokunst, installation, performance, computerkunst, hvor den visuelle kommunikationskanal spiller en førende rolle.\nKropsmaleri har også en terapeutisk effekt..\nBody art (fra den engelske body art) er kunsten at dekorere kroppen. I bred forstand inkluderer dette koncept: makeup (make-up), tatoveringer og piercinger (og andre former for kropsmodifikation), mehndi (henna biotat) og faktisk krops maling - kunsten at male kroppen eller kropskunst i ordets snævre forstand.\nModerne kropskunst er i krydset mellem grafik og maleri, kunst og håndværk, design, makeup og stil, frisør. Det er trods alt ikke nok bare at skildre smukke tegninger på kroppen. Det er nødvendigt at skabe et sammenhængende og komplet billede. Body art-foto er resultatet af et fælles arbejde fra en body art-kunstner, body art-model, professionel fotograf, frisør, assistenter... På dette websted finder du en portefølje af body art, information om body art shows og mere!\n2. Grundlæggende koncepter og principper for kunstterapi.\nDe vigtigste stadier i den kreative proces\n1) oprettelse af nye, tidligere ikke-eksisterende former for stof;\n2) ændring, fornyelse, transformation og forbedring af den eksisterende;\n3) ødelæggelse af den "gamle verden" og opførelsen af en ny i stedet.\nIfølge B. Edwards er en kreativ person en person, der er i stand til at behandle information på en ny måde, den sædvanlige opfattes af de sanser og data, der er tilgængelige for alle [B. Edwards. Kunstneren er i dig. 2000].\nEn kreativ person ser intuitivt mulighederne for at omdanne almindelige data til en ny skabelse, idet den markant overgår den originale gamle. Frigørelse af kreativitet er mulig med kunstterapi.\nEssensen af kunstterapeuters arbejde er, at de ser efter symboler i billeder og forsøger at hjælpe klienter med bedre at forstå deres indre selv, samtidig med at de hjælper dem med at integrere deres nyopdagede indre selv i den ydre virkelighed. Kunstterapi er således uløseligt forbundet med at forbedre autoexpression og forståelse..\nI dag forstås kunstterapi som brugen af alle typer kunst. Denne metode giver dig mulighed for at eksperimentere med følelser, udforske og udtrykke dem på et symbolsk niveau..\nKunstterapi er en metode til at udvikle og ændre de bevidste og ubevidste sider af personlighedens psyke gennem forskellige former og kunsttyper.\nHovedmålet med kunstterapi er at harmonisere klientens indre tilstand, det vil sige at genoprette hans evne til at finde en optimal balance i balance, der fremmer livets fortsættelse..\n1) fokusere klientens opmærksomhed på hans følelser og følelser;\n2) skabe optimale betingelser for klienten, der fremmer den klareste verbalisering og uddybning af de tanker og følelser, som han plejede at undertrykke;\n3) hjælpe klienten med at finde et socialt acceptabelt afsætningsmiddel for både positive og negative følelser.\nDen vigtigste teknik med kunstterapeutisk indflydelse er teknikken for aktiv fantasi, der åbner ubegrænsede muligheder for klienten til selvudtryk og selvrealisering i produktene fra kreativitet med aktiv erkendelse af hans "jeg".\nK. Jung brugte udtrykket "aktiv fantasi" til at henvise til en kreativ proces, hvor en person observerer udviklingen af sin fantasi, uden at forsøge at bevidst påvirke den.\nVed at fremkalde visse billeder ved hjælp af aktiv fantasi og fikse dem i en symbolsk form har klienten muligheden for at få succes med at løse sine problemer.\nMekanismen for den psykologiske korrigerende effekt af kunstterapi er, at kreativitet tillader i en særlig symbolsk form at rekonstruere en modstridende traumatisk situation og finde dens løsning gennem omstrukturering af denne situation ved hjælp af klientens kreative evner.\nKunstterapiteknikker er baseret på ideen om, at enhver person, både forberedt og uforberedt, er i stand til at omdanne deres indre konflikter til visuelle former..\nKorrigerende muligheder for kunstterapi\nOpnåelse af positive resultater ved hjælp af psykokorrektur ved hjælp af kunstterapimetoden opstår på grund af følgende fænomener:\n- udvikle og øge opmærksomheden på dine følelser og oplevelser, hvilket øger selvtillid;\n- selve kreativitetsprocessen, som gør det muligt at udtrykke dine følelser, behov og fantasier frit i form af et produkt af kreativitet (tegning, collage, skulptur, lydkomposition, eventyr, dans), som er en sikker måde at frigive spændinger på;\n- muligheden for at genopleve fortidens interne konflikter som følge af kontakt med din ubevidste og kommunikation med den på det symbolske sprog af billeder i et sikkert rum og ubetinget støtte fra psykologen;\n- fremkomsten af en følelse af intern kontrol og orden, da kreativitet fører til behovet for at organisere det omgivende rum (figurer og farver, lyde, ord, bevægelser);\n- mestring af nye former for oplevelse.\nKunstterapi har tre former - aktiv, passiv og blandet.\nPassiv form - klienten bruger kunstværker oprettet af andre mennesker: undersøger malerier, læser bøger, lytter til musikværker.\nAktiv form - klienten skaber selv produkter af kreativitet: tegninger, skulpturer, historier, musikalske kompositioner, spontane danser.\nBlandet form - klienten bruger eksisterende kunstværker (musik, malerier, eventyr osv.) Til at skabe deres kreative produkter.\nSymboler og billeder i kunstterapi\nBegrebet symbol er af grundlæggende betydning for kunstterapi.\n1. Kunstterapi er en proces med dynamisk kommunikation, der udføres gennem det symboliske "sprog" af billeder.\n2. Symboler fungerer som en bro, der forbinder de bevidste og ubevidste elementer i både klientens og kunstterapeutens mentale liv. Ved at bruge dem i sit arbejde opnår klienten en stadig større grad af integration mellem disse elementer, hvilket er forbundet med mange af de positive terapeutiske, korrigerende og udviklingsmæssige effekter af kunstterapi [A.I. Kopytin. Teori og praksis for kunstterapi, 2002].\n3. Symbolet spiller rollen som en mægler af interpersonel og intrapersonlig kommunikation.\nEssensen og betydningen af symboler i praktisk arbejde med klienter er beskrevet i værkerne fra Z. Freud og K. Jung, lad os sammenligne deres videnskabelige synspunkter.\nGrundlaget for den psykodynamiske forståelse af symbolet blev lagt af 3. Freud.\nEfter hans mening er symboler en manifestation af instinktive behov; de bidrager til:\n- gradvis bevidsthed om en persons behov;\n- udvikling af kommunikationsevner og interaktion med den omgivende objektive verden. For Z. Freud er symboler således deformerede behov.\nK. Jung holdt sig til et andet synspunkt. Efter hans mening repræsenterer symboler en naturlig måde at synke på i forskellige stadier af mental udvikling, herunder den modne psyke. K. Jung delte symboler i to grupper - tæt knyttet til dynamikken i individet og kollektiv ubevidst.\nArketypiske symboler - symboler, der reflekterer indholdet af den kollektive ubevidste og betegner medfødte former for mental oplevelse.\nEgenskaber ved arketypiske symboler:\n- have en stabil, ofte transkulturel karakter;\n- afspejle de mest grundlæggende mentale egenskaber og processer;\n- afspejle metoderne til løsning af intrapsykiske konflikter udarbejdet af evolutionen;\n- er en manifestation af den såkaldte transcendentale funktion af psyken, der fungerer som en faktor for individualisering og afspejler dens evne til selvregulering.\nEssensen af K. Jungs ideer ligger i det faktum, at han betragtede psyken som et komplekst selvregulerende system, der uafhængigt kan opretholde en vis balance ved at tænde på visse stadier i udviklingen af visse kompenserende processer designet til at overvinde mental disharmoni..\nIfølge K. Jung er årsagen til mental ustabilitet og dårligt helbred den midlertidige blokering af den ubevidste energi, som igen finder udtryk i form af symboliske billeder, der vises i en persons kreative fantasi eller drømme..\nI modsætning til 3. Freud, der betragtede symboler som en manifestation af instinktive behov, understregede K. Jung således følgende vigtige funktioner ved symboler:\n- symboler kan ikke kun bidrage til gendannelse af mental balance, men også til personlig vækst;\n- ved hjælp af symboler er en person i stand til at interagere med de blokerede aspekter af det ubevidste og deres energi og takket være dette gradvist komme til deres bevidsthed og mental integritet.\nDisse forskelle i synspunkterne fra 3. Freud og K. Jung førte til grundlæggende forskellige tilgange i praktisk arbejde.\nMekanismen for kunstterapi ifølge K. Jung.\nK. Jung betragtede forskellige typer uafhængigt kreativt arbejde hos sine patienter som meget vigtigt for behandlingen og harmoniseringen af personligheden. Dette arbejde fandt sted i form af en spontan udtryk for det ubevidste materiale gennem visuel aktivitet, bevægelse og dans, kunstneriske beskrivelser og andre former for kreativt arbejde. På samme tid sikrede psykoterapeuten sikkerhed i patientens interaktion med det ubevidste materiale gennem en fælles analyse af produkterne fra det kreative arbejde og indførelsen af visse regler for håndtering af dem..\nK. Jung mente, at symboler, der har ekstremt rummeligt indhold, ikke kan få en entydig fortolkning. Fra hans synspunkt er det mere acceptabelt at arbejde med de energier, der er iboende i symboler, ved deres spontane "transmission" gennem billeder.\nHans tilgang til praktisk arbejde med patienter er kendetegnet ved en høj grad af tillid til deres interne ressourcer til selvhelbredelse forbundet med den homostatiske funktion af det kollektive ubevidste..\nFor psykologisk helbred og stabil sindsfunktion er det nødvendigt, at underbevidstheden og bevidstheden er uløseligt forbundet og handler på en koordineret måde. Hvis forbindelsen er brudt eller "dissocieret", opstår en mental lidelse. I dette tilfælde spiller drømmenes symbolik rollen som en "kurer", der formidler beskeder fra de instinktive dele af sindet til de rationelle [K. Jung et al. Man og hans symboler, 2002].\nDerfor lægger K. Jung stor vægt på det uafhængige kreative arbejde hos patienter. Derudover trak han sig gradvist tilbage, da patienten kom ind på niveauet for det kollektive ubevidste i sit arbejde, fra fortolkningen af overførsler.\nBegrebet symbolsk tænkning blev yderligere udviklet af repræsentanter for teorien om objektforhold (M. Klein, M. Milner, D. Winnicott, etc.). De erkendte, at primære mentale processer også har en vis adaptiv betydning: mens de studerer forholdet mellem mor og barn, henledte de opmærksomheden på det faktum, at symboler, der spiller en vigtig rolle i et spædbarns mentale liv, hjælper ham med at tilpasse sig miljøet.\nArbejdet med forskellige repræsentanter for den psykodynamiske retning over symbolers rolle i det mentale liv fungerede således som en vigtig teoretisk begrundelse for kunstterapipraksis. Takket være disse værker kan kunstterapeuten ses som en formidler i kommunikationen mellem de eksterne og interne plan i klientens mentale oplevelse..\nEn anden vigtig konsekvens af den psykodynamiske teori om symboler er ideen om billedarbejde som en særlig aktivitet, der kombinerer regressive tendenser og ontogenetisk tidlige former for interaktion med verden på den ene side og evolutionær-progressive tendenser forbundet med psykenes kreative funktion på den anden side..\nVed at fremkalde visse billeder ved hjælp af gratis foreninger og fikse dem i en symbolsk form har klienten muligheden for at løse sine problemer med succes.\nIfølge M.F. Gregg, ved hjælp af symbolet er det muligt at finde stien til problemet, mens det forårsager bevægelse af den energi, der er forbundet med problemet. Da denne energi ikke længere kan være i ro, giver dens detektion anledning til en strøm, der kan bringe den til bevidsthedsniveauet [M.F. Gregg. Den hemmelige tegneverden. 2003].\n3. Essensen og stadierne i kunstterapiprocessen.\nEt af funktionerne i kunstterapiprocessen er, at forholdet mellem klienten og kunstterapeuten formidles af produktet fra klientens kreative aktivitet og afspejler processen med kreativt udtryk.\nDet kreative potentiale hos forskellige mennesker er på forskellige niveauer af det ubevidste, og at "trække" dem ind i det bevidste område er kun muligt under hensyntagen til den menneskelige individualitet.\nDe vigtigste begreber i kunstterapiprocessen er som følger\n1. Det psykoterapeutiske forhold er et åbent "levende" system, der inkluderer hovedelementerne i klienten, psykologen og visuelt materiale / produkter.\n2. Relationssystemet mellem terapeut og klient har en række karakteristika, såsom:\n- tilstedeværelsen af informationskanaler, der forbinder dens elementer med hinanden og med det ydre miljø;\n- evne til at sætte mål.\n3. At være et åbent system har psykoterapeutiske relationer i kunstterapi visse strukturelle og funktionelle egenskaber..\nStrukturelle egenskaber er forbundet med tilstedeværelsen af ydre grænser for systemet med psykoterapeutiske relationer, personlige såvel som interpersonelle grænser, bestemt af klientens og psykologens adfærdsnormer og rolleaspekterne i deres interaktion.\nDe funktionelle egenskaber ved dette system inkluderer forskellige former for adfærd og klienter og psykologtilstande i løbet af deres direkte og indirekte kunstneriske udtryk med det formål at opnå et psykoterapeutisk resultat.\nSom interne ressourcer og mekanismer, der er nødvendige for at opnå visse psykoterapeutiske resultater, kan forskellige faktorer af psykoterapeutisk indflydelse og brugt i den kunstterapeutiske interventionsproces overvejes.\nSystemiske ændringer, der forekommer på forskellige stadier af kunstterapiprocessen, kan overvejes på tre hovedniveauer:\n1) intrapersonel (ændringer i tilstanden, holdninger, metoder til mental respons fra klienten og psykologen);\n2) mellempersonlige (ændringer i forholdet mellem klienten og psykologen);\n3) sociale (ændringer i klientens forhold til det familiemæssige, professionelle og bredere sociale miljø).\nKreative produkter er det tredje element i systemet med psykoterapeutiske relationer i kunstterapi og afspejler i vid udstrækning de systemiske ændringer på forskellige niveauer (intrapersonlige, mellempersonlige, sociale), der forekommer i forskellige stadier af kunstterapiprocessen. Desuden er kunstnerisk udtryk og kreativ produktion ikke kun et "spejl", men også en af faktorerne i disse ændringer [A.I. Kopytin. Teori og praksis for kunstterapi, 2002].\nHovedstadierne i kunstterapiprocessen er som følger\n1) forberedende fase\n2) dannelsesstadiet af systemet med psykoterapeutiske relationer og begyndelsen på klientens kreative aktivitet;\n3) stadiet med at styrke og udvikle psykoterapeutiske forhold og klientens mest produktive kreative aktivitet;\n4) den sidste fase.\nDet forberedende trin i kunstterapiprocessen inkluderer følgende stadier:\n1) det første møde med en klient, modtagelse af primære data fra ham og bestemmelse af indikationerne for kunstterapi;\n2) at forklare klienten indhold og egenskaber ved kunstterapiarbejde, de grundlæggende regler for hans opførsel og de muligheder for kunstnerisk udtryk, der står til hans rådighed;\n3) indgåelse af en "aftale" med kunstterapi, der regulerer de generelle mål og betingelser for kunstterapiarbejde, antal, hyppighed og varighed af sessioner samt andre punkter;\n4) at skabe et "sikkert rum".\nTrin 1. De vigtigste faktorer, der bestemmer indikationerne for brugen af kunstterapi:\n- arten af klientens problemer;\n- graden af hans mentale eller fysiske begrænsninger;\n- klientens alder;\n- klientens kommunikationsfunktioner;\n- motivationsniveauet for kunstterapiarbejde;\n- klientens forventninger fra kunstterapi arbejde.\nPå trods af at kunstterapi kan anvendes til det bredest mulige udvalg af klienter, er det nødvendigt at bestemme, hvor passende det kan være at bruge det til en bestemt klient, inden arbejdet påbegyndes.\nDet skal bemærkes, at nogle kategorier af klienter, der normalt ikke er udsat for verbal psykokorrektur (for eksempel oligofreni; personer med alvorlig psykisk sygdom eller talehæmning; ældre med nedsat hukommelse og opmærksomhed), under visse betingelser, ganske vellykket kan behandle en kunstterapeut individuelt eller i gruppe. Dette skyldes det faktum, at de, når de har nedsatte evner til verbal kommunikation, ofte kan udtrykke deres oplevelser i en billedform. Selvom nogle af dem ikke er i stand til at skabe kunstneriske billeder, viser simpel manipulation og forskellige typer spil med visuelle materialer sig meget vigtige for at aktivere sådanne klienter, træne deres sensorimotoriske evner, udvikle ikke-verbal tænkning og andre funktioner..\nIkke desto mindre accepteres det generelt, at som en uafhængig terapeutisk og korrigerende metode, er kunstterapi først og fremmest egnet for klienter med en mild mental patologi i form af neuroser eller personlighedsforstyrrelser..\nMere alvorlige psykiske lidelser kan være en hindring for dannelsen af et psykoterapeutisk forhold. Selv i sådanne tilfælde kan kunstterapi imidlertid bruges som et af elementerne i et omfattende behandlings- eller rehabiliteringsprogram..\nTrin 2. Under det første møde med klienten forklarer psykologen normalt:\n- hvad bliver deres fælles arbejde;\n- hvad klienten kan og ikke kan gøre (for eksempel ødelægge inventaret i kunstterapirummet, bruge visuelle materialer på en farlig måde for sig selv og andre);\n- at dette værk ikke indebærer tilstedeværelse af særlige kreative evner eller færdigheder i visuel aktivitet og ikke sætter sit mål at skabe stærkt kunstneriske værker;\n- at der lægges vægt på klientens frie udtryk for hans følelser og tanker ved hjælp af de muligheder, han har til rådighed (visuelle materialer, musikinstrumenter osv.);\n- Det tilrådes at tilføje, at dette vil være nødvendigt eller meget ønskeligt for at opnå positive resultater i kunstterapiarbejdet.\nTrin 3. Et grundlæggende vigtigt øjeblik i den forberedende fase af kunstterapiprocessen er at få frivilligt samtykke fra klienten til at udføre kunstterapi, og til dette er det nødvendigt at give ham information om arten, målsætningerne og indholdet af kunstterapiarbejdet.\nOftest kan dette efterfølges af en diskussion med klienten (eller med hans pårørende eller andre repræsentanter (hvis klienten er mindreårig eller har begrænset juridisk kapacitet)) om betingelserne i kunstterapiaftalen.\nKunstterapiaftalen regulerer følgende hovedmål og indhold i kunstterapiarbejde:\n- varigheden af hver session;\n- samlet antal sessioner;\n- session frekvens;\n- procedure og betalingsbeløb for specialtjenester;\n- overholdelse af fortrolighed i forholdet mellem en specialist og en klient;\n- lagerbetingelser for klientens kreative værker og hans ejerskab af deres produkter.\nTrin 4. Et sikkert psykoterapeutisk rum er en betingelse for klienten og kunstterapeuten for at opnå en tilstand af indre sikkerhed, gensidig tillid og åbenhed.\nDa kunstterapearbejde kan være forbundet med brugen af forskellige visuelle materialer, kan de også betragtes som en integreret del af et sikkert psykoterapeutisk rum, samt design af et kunstterapirum og dets udstyr med værktøjer og materialer..\nKunstterapirummet har en unik atmosfære - her får klienten sådanne betingelser og midler til at udtrykke sine følelser og tanker, som er vanskelige at finde uden for det, og der er regler, der ikke findes uden for det..\nFra dette synspunkt kan kunstterapirummet betragtes som et slags letter miljø. Begrebet "letter miljø" blev som bekendt introduceret\nD. Winnicott til at udpege det miljø, der er skabt af moderen i sit forhold til barnet i de første år af hans liv og giver ham mulighed for frit at manipulere "transitobjekter".\nTilstedeværelsen af visse grænser gør det muligt at opretholde en psykoterapeutisk afstand. Det giver også klienten mulighed for at trække sig tilbage fra omverdenen og giver ham muligheden for at opleve en tilstand af psykologisk regression og samtidig fungere som en observatør af sin egen opførsel..\nDe vigtigste opgaver for en kunstterapeut på det forberedende trin\n1) at skabe en atmosfære af en høj grad af tolerance, sikkerhed og sikkerhed, der er nødvendigt for etablering af psykoterapeutiske relationer og klientens overgang til kreativ aktivitet, som opnås gennem indgåelsen af en kunstterapiaftale, en psykologs empatiske egenskaber, betegnelse af rumtidsgrænser for kunstterapiarbejde og passende udstyr skab;\n2) strukturering og organisering af klientens adfærd og hans forhold til psykologen gennem:\n- at forklare klienten regler for adfærd i kunstterapirummet;\n- definition af de vigtigste opgaver og indhold af arbejdet;\n- kundens bekendtskab med udstyret i kunstterapirummet.\n2. Fasen af dannelsen af systemet med psykoterapeutiske relationer og begyndelsen på klientens kreative aktivitet\nDette trin i den kunstterapeutiske proces er forbundet med klientens overgang til kreativ aktivitet, hvor han først reagerer på hans følelser, konflikter og behov samt de oplevelser, der reflekterer hans holdning til psykologen..\nDen førende rolle på dette stadium spilles af:\n- psykologers faglige færdigheder, hans erfaring og personlige egenskaber;\n- personlige egenskaber og forventninger hos klienten såvel som hans sociale og kulturelle oplevelse;\n- psykologens evne til at etablere en følelsesmæssig resonans med klienten, som er en af faktorerne for klientens psykologiske beskyttelse og effektive udveksling af følelser, ideer og fantasier med ham;\n- psykologers anerkendelse af klientens behov.\nI mange tilfælde er psykologen nødt til at gøre en indsats for at involvere klienten i det kreative arbejde, da klientens psykologiske forsvarssystemer udløses.\nKlientens udtrykksfulde adfærd og hans kreative aktivitet i det indledende trin er kaotisk eller destruktiv, og destruktive tendenser og negative påvirkninger kan rettes af klienten både til visuelle materialer og produkter og til sig selv eller en psykolog. I processen med at arbejde med visuelle materialer føler klienten sig stadig stadig ikke tilstrækkeligt beskyttet og selvsikker i sine evner, hvilket får ham til at være stærk..\nEn psykologs vigtigste opgaver på 2. fase af kunstterapiprocessen\n1) opretholdelse af en atmosfære af tolerance, sikkerhed og sikkerhed, der opnås på grund af psykologens høje empati og ikke-direktiverende position, formulering af klare rum-tidsgrænser for kunstterapiarbejde;\n2) strukturering og organisering af klientens adfærd og visuelle aktivitet ved at udpege reglerne for hans adfærd, tiltrække hans opmærksomhed på visuelt arbejde, regulere mængden og kvaliteten af de visuelle materialer, der bruges af ham og på andre måder;\n3) at lette følelsesmæssigt udtryk ved at "slutte sig til" klienten i løbet af sit visuelle arbejde og deltagelse i fælles spil, samt ved at give ham de nødvendige materialer og arbejdsmidler;\n4) etablering og styrkelse af følelsesmæssig resonans (rapport) og udveksling af følelser, fantasier, billeder og ideer med klienten;\n5) konstruktion af diagnostiske hypoteser fra kunstterapeuten for at forklare klientens adfærd samt årsagerne og mekanismerne til hans følelsesmæssige og adfærdsforstyrrelser;\n6) at kontrollere korrektheden af disse hypoteser og om nødvendigt rette dem eller helt afvise dem.\n3. Fasen til styrkelse og udvikling af psykoterapeutiske relationer og den mest produktive kreative aktivitet hos klienten\nDette trin i den kunstterapeutiske proces er forbundet med styrkelse af psykoterapeutiske relationer, med konsolidering af klientens personlighed og hans gradvise overgang fra kaotisk opførsel til skabelsen af mere komplekse kreative produkter; på samme tid er der en bevidsthed om dets psykologiske indhold og dets forhold til klientens intrapersonlige og mellempersonlige oplevelse.\nKlienten begynder at mere aktivt udtrykke sine følelser, tanker, behov og fantasier i kreativt arbejde og i kommunikation med en psykolog.\nI processen med klientens kreative arbejde aktualiseres oplevelser, hvilket afspejler forskellige aspekter af både hans tidligere og nuværende oplevelse, som på en eller anden måde er præget i de produkter, han skaber. At konfrontere disse oplevelser kan være smertefuldt for kunden. Uddybningen og udviklingen af klientens forhold til psykologen kan tjene som en af de provokerende faktorer, der er forbundet med overførslen af følelser (for eksempel følelser af vrede, skyld, tab osv.). Imidlertid er pålidelige grænser for det psykoterapeutiske rum, tillid til psykologen og den øgede strukturering af klientens adfærd og kreative aktivitet faktorer til at bevare alle disse oplevelser og forhindre dem i at sprøjte ud i impulsive eller kaotiske handlinger..\nEn af faktorerne for tilbageholdelse er symbolbilleder. Den kunstneriske billedes begrænsende funktion manifesteres tydeligst i de tilfælde, hvor det drejer sig om følelser, der er for komplekse og uforståelige for klienten. Uanset om man arbejder på en række relaterede billeder eller vender tilbage til det samme tema eller billede, projicerer klienten deres oplevelser på dem. Disse oplevelser samles i kreative produkter, som i en container, og forbliver i dem, indtil de begynder at blive forstået af klienten og er inkluderet af ham i et mere komplekst system med betydninger, der reflekterer hans indre verden og systemet med hans relationer.\nKlientens bevidsthed om indholdet af sine kreative produkter og dets forbindelse med den indre verden og relationssystemet forekommer undertiden på grund af hans uafhængige arbejde med billedet og interaktion med det (indsigt), uanset psykologens indgriben, men oftest bliver dette muligt takket være fortolkning og verbal feedback.\nTeknikker til kunstterapeuten på 3. trin\n1) diskussioner med det formål at afklare den skjulte betydning af kreative produkter, udsagn og klientadfærd. I almindelighed ved at afstå fra deres egne vurderinger bruger psykologen spørgsmål, forstærkninger og metaforer for at hjælpe klienten til at afsløre denne betydning så fuldt ud som muligt;\nnogle spørgsmål kan være rettet mod at afklare betydningen af følelsesmæssige reaktioner eller handlinger fra klienten forårsaget af hans interaktion med psykologen. Parallelt med dette analyserer psykologen omhyggeligt sine egne reaktioner og oplevelser, der påvirker hans forhold til klienten og hans kreative produkter, da de på den ene side kan være en subtil indikator for de ændringer, der finder sted i klienten, og på den anden side afspejle psykologens egne følelsesmæssige problemer;\n3) forskellige typer spilaktiviteter;\n4) kunstneriske beskrivelser af visuelle produkter;\n5) elementer i dramaterapi-arbejde;\n6) bevægelse og dans;\n7) arbejde med stemme.\nPå den tredje fase af kunstterapiprocessen finder de følgende ændringer sted i klientens holdning til hans kreative produkt.\n1. Klienten begynder at føle en vis "tilknytning" til sit arbejde. De er fyldt med værdi og mening for ham..\n2. Klientens evne til at skelne og forstå egenskaberne ved de kreative produkter, han skaber, dens form og indhold, såvel som dets forbindelse med indholdet af hans indre verden og med relationssystemet udvikler sig.\n3. Klienter er ofte i stand til at opleve en følelse af dyb indre tilfredshed og glæde ved processen med kunstnerisk udtryk og dens resultater, men ikke fordi de værker, de skaber, synes at være smukke for dem eller kan lide dem (selv om dette også kan være vigtigt), men fordi i deres form og indhold, opdager de noget vigtigt for sig selv og bliver mere spontan, oprigtig og autentisk i at udtrykke deres følelser, tanker og behov gennem kunstnerisk udtryk.\n4. Kreative produkter for mange kunder er legemliggørelsen af den erfarne nye oplevelse og beviset for nye muligheder, der åbnes i sig selv. De bliver mere frie til at bruge forskellige materialer og midler til kreativ udtryk..\n5. Et af tegnene på ændringer, der finder sted hos klienten, er den hyppigere brug af såkaldte symbolbilleder..\nPå det tredje trin i kunstterapiprocessen finder følgende hovedændringer sted i klientens tilstand og adfærd:\n1. Den impulsive, kaotiske opførsel, der er forbundet med "sprøjtning" af følelser, forsvinder, og klienten flytter til kreative aktiviteter, der er forbundet med oprettelsen af visuelle billeder.\n2. Klienten udvikler evnen til at se betydningen indeholdt i de produkter, han skaber, og til at identificere dens forbindelse med indholdet af sin indre verden og systemet med relationer.\n3. Klienten får tilfredshed fra kreativ aktivitet og de billeder, han skaber, samt fra yderligere interaktion med dem gennem forskellige former for kreativt arbejde, refleksion og analyse.\n4. Klientens selvværd stiger, psykologiske forsvarsmekanismer udvikler sig, og en ny opfattelse af sig selv og hans egne evner vises..\n5. Klienten bruger nye former for adfærd, kunstnerisk praksis og forhold til en psykolog og får ny erfaring på deres grundlag.\n6. Der er en styrkelse af klientens personlige grænser og hans relative afstand fra psykologen, der manifesterer sig især i hans mindre fokus på psykoterapeutiske forhold og mere på kreativ aktivitet, sig selv og systemet med hans relationer..\nÆndringerne, der finder sted i klienten på dette trin i den kunstterapeutiske proces, kunne generelt beskrives som en bevægelse fra meningsløshed til mening, fra svaghed til styrke, fra fragmentering til integration, fra afhængighed til selvforsyning..\nEn psykologs vigtigste opgaver på dette stadium af at arbejde med en klient\n1) opretholdelse af en atmosfære af tolerance, sikkerhed og sikkerhed samt opretholdelse af klare rum-tidsgrænser for kunstterapi-arbejde, der er nødvendige for klientens yderligere udtryk for forskellige følelser, behov, tanker og udvikling af nye muligheder og oplevelser;\n2) strukturering og organisering (om nødvendigt) af klientens aktiviteter og henvisning til nye materialer, midler og former for kreativt arbejde;\n3) lettelse af klientens følelsesmæssige udtryk;\n4) yderligere udveksling af følelser, foreninger, billeder og ideer med klienten;\n5) styrke kundens personlige grænser og fokusere hans opmærksomhed på forskellige aspekter af hans forholdssystem, herunder hans holdning til sig selv.\n4. Den sidste fase\nDen sidste fase af kunstterapi er en logisk fortsættelse af de processer, der blev lanceret på de foregående faser af arbejdet, og som i sidste ende fører til opnåelse af visse psykokorrektionsresultater. Dette trin kan også betragtes som en periode med opsummering og evaluering af resultaterne af psykokorrektion..\nPsykologen og klienten skal bestræbe sig på at sikre, at det tidspunkt, hvor psykokorrektionen er afsluttet, er enige om dem, og at den kunstterapeutiske proces ikke ender ensidigt. Det er indlysende, at klientens for tidlige udgang fra kunstterapiprocessen kan skade ham.\nFunktioner ved dette trin. Da afslutningen af behandlingen kan ledsages af genoplivning af stærke følelser (tab, sorg, frygt, vrede osv.), Som ofte afspejler klientens oplevelse af adskillelse, bør de udarbejdes specielt. Det er også nødvendigt at tage højde for, at de stærke oplevelser, der ledsager dette trin, ikke kun er karakteristiske for klienten, men også for psykologen, og dette dikterer behovet for et tilstrækkeligt udtryk og analyse af hans oplevelser..\nPsykologens hovedopgaver på det sidste trin i kunstterapiprocessen:\n1) skabelse af betingelser for klienten til at udtrykke sine følelser og behov samt strukturere og organisere sin adfærd og aktiviteter;\n2) fortsættelse af "dialogen" med klienten, som er nødvendig for at distancere sig fra tidligere erfaringer, gøre ham opmærksom på sine oplevelser og evaluere resultaterne af kunstterapi;\n3) at fokusere klientens opmærksomhed på sig selv og sine interne ressourcer, der er nødvendige for at styrke hans personlige grænser, øge interpersonel afstand og styrke selvtillid;\n4) at henlede klientens opmærksomhed på systemet for sine sociale relationer for at forberede ham til at møde nye vanskeligheder og bruge nye adfærdsmodeller.\nKlientens oplevelser på sidste fase:\n- kreative produkter kan påtage sig dramatiske konnotationer;\n- destruktive manifestationer af klienten med forsøg på at ødelægge tidligere oprettede værker, da klienten er i stand til at bevare sin oplevelse af kunstterapiarbejde og de billeder, han skabte i sine minder, og han ikke behøver at "klæbe sig fast" på sine produkter.\nAt give klienten muligheden for at udtrykke stærke følelser forbundet med færdiggørelsen af kunstterapi og strukturere deres manifestation på en bestemt måde ved at give ødelæggelsen en ritual, symbolsk karakter, fastholder psykologen samtidig feedback med klienten.\nPsykologen bør ikke forhindre klienten i at reagere på hans følelser på denne måde og forlade sine handlinger uden opmærksomhed og diskussion..\nNaturligvis bemærkes ikke altid destruktive manifestationer på det sidste trin i kunstterapi. Oftest overlader klienter simpelthen deres arbejde til psykologen og mister interessen for dem. Samtidig kan klienten undertiden bevidst eller ubevidst gøre dette i håb om et nyt møde med en psykolog eller fortsættelse af kunstterapiarbejde. I nogle tilfælde har klienten simpelthen ingen steder at gemme sit arbejde.\nEn bestemt kategori af klienter udtrykker et ønske om at tage nogle af eller alt arbejdet med sig, hvilket kan indikere den store betydning for dem af, hvad der skete med dem i kunstterapiprocessen. Når en klient tager med sig nogle af de værker, han har oprettet, kan det fungere for ham som et "transitobjekt" (D. Winnicott), og ligesom "transitobjektet" hjælper barnet med at distancere sig fra moderen, så dette arbejde hjælper klienten afstand dig fra psykologen og komme til selvforsyning. Desuden kan klienten tage sine værker med ham igen og igen til dem med det formål at analysere, hvilket hjælper ham til bedre at forstå oplevelsen af den kunstterapeutiske proces og hans egne oplevelser..\nEn af de utvetydige fordele ved kunstterapi er, at oplevelsen af klientens deltagelse i kunstterapiarbejde er beklædt med de kreative produkter, han skaber, hvilket giver ham mulighed for at gennemføre en retrospektiv gennemgang på det sidste trin af kunstterapiprocessen og hjælper ham med at integrere sine følelser og tanker..\nI nogle kunders øjne kan deres arbejde have en vis æstetisk appel. Andre tager job med dem i frygt for, at de kunne blive ødelagt, smidt væk eller brugt mod dem. I de fleste tilfælde kan sådanne frygt forhindres eller fjernes ved at understrege den komplette fortrolighed i kunstterapiarbejde, når man indgår en "terapiaftale" om kunst, og informerer klienten om, hvordan hans kreative produkter vil blive brugt i fremtiden..\nVed hjælp af systemiske koncepter kan vi konkludere, at følgende i det sidste trin af kunstterapiprocessen opstår.\n1. Progressiv differentiering af systemet med psykoterapeutiske forhold, fortsætter indtil ødelæggelsen af dets ydre grænser, udgangen af dets elementer i det omgivende kulturelle og sociale rum og tabet af systemet med dets tidligere strukturelle og funktionelle egenskaber, som er forbundet med:\n- styrkelse af klientens personlige grænser;\n- forbedring af mekanismerne for hans psykologiske forsvar;\n- voksende afstand fra psykologen;\n- udvikling af nye behov og former for adfærd hos klienten;\n- interiorization af klienten af oplevelsen af kunstterapiarbejde.\n2. Støtte af systemet med dynamisk balance, der sikrer dets tilpasning til ændrede interne og eksterne forhold og den efterfølgende oplevelse af en tilstand af "krise" og tab af balance.\n3. Opnåelse af dets mål ved hjælp af systemet (som er forbundet med at opnå visse psykokorrektionsresultater, udtrykt i en kvalitativ ændring i klientens tilstand, opførsel, behov og sociale funktion).\n4. Principper for organisering af kunstterapiprocessen.\nForskellige komponenter i begrebet "kunstterapeutisk rum" skaber en unik kombination af faktorer, der giver yderligere behandling, korrektion og udviklingsmuligheder for klienter.\nUdstyr til et kunstterapirum\nI øjeblikket er der følgende hovedtyper af kunstterapirum:\n- et kontor til individuelt arbejde;\n- plads til gruppeinteraktivt arbejde;\n- kunstterapiafdeling og universalkontor.\nKunstterapistudiet er den tidligste form for specialiseret rum til kunststudier. Ordet "studio" betyder i dette tilfælde, at denne type kunstterapirum er noget, der minder om et rum beregnet til kunstnerens arbejde.\nDer er normalt flere klienter, der arbejder på et studiekontor, der har lidt kontakt med hinanden. Hver af dem arbejder uafhængigt.\nDa kunstterapi udviklede sig, begyndte andre former for kunstterapirum at dukke op, designet til tættere interaktion mellem kunstterapeut og klienter og mellem individuelle gruppemedlemmer. Ikke desto mindre er studiet stadig den mest egnede plads til at arbejde med visse grupper af klienter (klienter på psykiatriske hospitaler, personer med nedsat intelligens og nogle andre).\nI nogle tilfælde kan studierummet også tjene som et sted for kunstterapiarbejde med neurotik, personer med somatisk patologi. Sådant arbejde er kendetegnet ved en betydelig grad af frihed for medlemmerne af kunstterapigruppen..\nUndersøgelsesstudiet har flere steder til uafhængigt arbejde hos klienter. Sæder er normalt borde og stole. Hver arbejdsplads indeholder det nødvendige sæt af alle slags materialer (papir i forskellige formater, maling, voks-farveblyanter eller pasteller, blyanter osv.). På et separat bord kan der være emner til collage, ler og andre materialer, hvis en af klienterne foretrækker en original visuel teknik. Et must for et studie såvel som andre typer lokaler til kunstterapiarbejde er tilstedeværelsen af en eller (mere fortrinsvis) flere dræn, hvilket giver kunderne fri adgang til vand.\nStudierummet har et opholdsområde med lænestole og et bord til tedrinkning. Her kan studiobesøgende kommunikere uden at forstyrre andre. Selvom arbejdet i studiet er designet til et bestemt tidspunkt, kan klienter under bestemte sessioner arbejde i deres eget tempo, tage pauser efter ønske, gå ud i foyeren (for eksempel at ryge).\nStudiekontoret skal have et specielt udpeget sted til opbevaring af klienternes arbejde (på trods af at de har lov til at tage noget af arbejdet med sig). Som regel opbevares værker i individuelle mapper på borde eller i hylder..\nKunstterapirum til individuelt arbejde\nEt kunstterapirum til individuelt arbejde er normalt designet til et længere kursusforløb med både voksne og børn og unge. At arbejde på et sådant kontor forudsætter et tæt samspil mellem kunstterapeuten og klienten, herunder gennem hele processen med kreativt arbejde. Kunstterapeuten er konstant til stede på arbejdet og stiller undertiden afklarende spørgsmål.\nTil klientens arbejde er der et bord, en stol og et helt sæt visuelle hjælpemidler og forskellige materialer placeret enten på hylderne eller på et andet bord i umiddelbar nærhed af klientens bord.\n"Arbejdszone". Kunstterapeutens stol er ved siden af klientens bord. Denne del af rummet kaldes "arbejdsområdet". Nogle gange kan der være et keramikrehjul og et reservoir med ler, en "sandkasse". Nogle kunstterapeuter forsyner deres klienter med andre, sjældnere materialer og midler til visuelt arbejde..\nDer er nogle særegenheder ved kontorets udstyr designet til individuelt arbejde med børn. De består i tilstedeværelsen af et stort frit rum til leg med objekter eller improviseret rolleudførelse, samt et "dukkehus" og en række legetøj.\n"Rent område". På kontoret sammen med "arbejdsområdet" er der et "rent område" til kommunikation mellem kunstterapeuten og klienten efter afslutningen af det visuelle arbejde, verbal psykokorrektur.\nKunstterapirum til gruppeinteraktivt arbejde\nKunstterapirummet til interaktivt gruppearbejde er designet til både uafhængigt arbejde for gruppemedlemmer og deres verbale interaktion på stadiet med at diskutere produkterne fra visuel aktivitet. I overensstemmelse med dette bør kontoret enten muliggøre hurtig omarrangering af møbler, for eksempel til siddeklienter i en cirkel, eller have to forskelligt udstyrede zoner - en "arbejds" zone til kreativt arbejde og en "ren" til gruppediskussion..\nDette rum adskiller sig også fra studiestudiet, idet det har en lang række forskellige arbejdspladser, for eksempel flere muligheder for borde og stole.\nOrienteringen af tabellerne i rummet kan være forskellig for at give gruppemedlemmerne et valg, der indtager et bestemt sted i overensstemmelse med deres præferencer og derved betegner "personlige territorier", som under betingelserne for gruppeinteraktivt arbejde er et element i det "individuelle psykoterapeutiske rum".\nHver klient har et individuelt sæt af de mest nødvendige materialer. Der er desuden andre, sjældnere materialer på det fælles bord. Rummet skal være designet til muligheden for fælles visuelt arbejde for gruppemedlemmer (for eksempel for at skabe et fælles stort arbejde, kan det være nødvendigt at frigøre plads på gulvet i "arbejdsområdet").\nDer skal være en eller to vægge i rummet for at hænge værket, før diskussionen begynder. De kan også bruges til at oprette et "gruppemaleri" eller "på en vægavis".\nNogle moderne rum til interaktiv kunstterapiarbejde er ofte udstyret med mikrofoner eller videokameraer til lyd- og videooptagelse af forskellige stadier af sessionen..\nNår man er udstyret med kontorer til individuel og speciel gruppearbejde, skal man tage højde for klienternes høje følsomhed over for de mindste funktioner i interiøret (maling af vægge og møbler, udsigt fra vinduet osv.). Når klienter besøger kontoret i lang tid, danner de et stabilt system med foreninger og reaktioner på deres velkendte miljø. Enhver ændring i det kan opfattes som meget smertefuldt og endda forstyrre kunstterapiprocessen. Det skal huskes, at kunstterapirummet ikke kun er et reelt fysisk rum for klienten, men også et symbolsk rum, hvor hvert element kan have sine egne skjulte betydninger og funktioner..\nAf stor betydning for klienten er en følelse af "kontrol" over, hvad der sker på kontoret, i det mindste i løbet af det kreative arbejde og dets resultater. Derfor skal kunderne være sikre på, at deres kreative produkter opbevares sikkert i individuelle mapper eller i individuelle hylder. Hvis arbejdet er forsinket i flere sessioner, skal de lukkes eller vendes, så de ikke bliver genstand for for tidlig diskussion og kommentarer. Udsmykningen af kontoret (for eksempel reproduktioner) skal være minimal og tankevækkende.\nAfdeling for kunstterapi og universalkontor\nKunstterapiafdelingen og det universelle kontor er et specialiseret kompleks af lokaler designet til forskellige former for kunstterapiarbejde, ofte udført parallelt med flere klienter eller grupper.\nAfdelinger for kunstterapi begyndte at blive oprettet relativt for nylig, hovedsageligt til at betjene klienter i store behandlings- og rehabiliteringsinstitutioner, besøgende på sociale centre samt implementere et kompleks af forskellige kunstterapiprogrammer designet til en række forskellige befolkningsgrupper..\nSammen med flere værelser beregnet til gruppearbejde og individuelt arbejde, kan kunstterapiafdelingen udstyres med et biografrum til arbejde med lyd- og videomateriale, administrative rum, et rum til langtidsopbevaring af klienters arbejde, et køkken eller café, et venteplads for klienter, der ankommer til klasser..\nUdstyr til kunstterapiprocessen\nKunstterapiarbejde involverer et bredt udvalg af forskellige visuelle materialer og genstande, der bidrager til kreativ selvudtryk og lindrer følelsesmæssig stress:\n- maling, blyanter, vokskridt, pasteller;\n- magasiner, farvet papir, folie, tekstiler - til oprettelse af collager eller volumetriske kompositioner;\n- ler, plasticin, træ, særlig dej - til modellering;\n- tegningspapir i forskellige størrelser og nuancer;\n- børster i forskellige størrelser og svampe til maling over store områder;\n- forskellige typer lim, skottebånd;\n- en samling af miniature figurer til sandterapi;\n- to sandkasser (sandkasser).\nKvaliteten af materialerne skal om muligt være tilstrækkelig høj, da ellers værdien af selve værket og dets resultater kan falde. Det skal huskes, at valg af materiale kan relateres både til egenskaberne ved klientens tilstand og personlighed og til dynamikken i kunstterapiprocessen som helhed. Klienten skal have mulighed for selv at vælge materiale og midler til det visuelle arbejde.\nMetoder til registrering og evaluering af kunstterapiarbejde\nI dette afsnit diskuteres de forskellige måder at vedligeholde dokumentation af kunstterapiarbejde (både individuelt og gruppe) samt hvordan man evaluerer dets resultater. Registrering er nødvendig ikke kun for at "rapportere" og evaluere kunstterapeutens arbejde, men også for en dynamisk analyse af arbejdet, som gør det muligt at træffe bestemte beslutninger relateret til styring af klienter eller grupper. Disse dokumenter indeholder værdifuldt materiale til retrospektiv analyse og forskning..\nVedligeholdelse af aktuel dokumentation\nI øjeblikket er der flere vigtige måder at registrere kunstterapi-arbejde..\n1. En formaliseret form udfyldes på hver session til både individuel og gruppekunstterapi.\nDet indeholder følgende emner:\n- Klientens fulde navn (eller gruppemedlemmer);\n- dato og tidspunkt for sessionen\n- materialer brugt af klienten eller gruppemedlemmerne;\n- erklæringer fra klienten eller gruppemedlemmerne under arbejdet;\n- funktioner ved ikke-verbal udtryk ("kropssprog") under arbejde;\n- interaktion mellem gruppemedlemmer (til gruppearbejdsformer);\n- holdning til arbejde;\n- processen med kreativt arbejde (faser i oprettelse af et billede) af klienten eller gruppemedlemmerne;\n- beskrivelse af det kreative produkt;\n- det tilsigtede indhold af det kreative produkt (set fra en kunstterapeut);\n- bevidsthed om indholdet af det kreative produkt af klienten eller gruppemedlemmerne (formel forklaring eller indsigt).\n2. En detaljeret beskrivelse i henhold til ordningen (hovedsageligt til tematisk orienterede og analytiske grupper) bruges hovedsageligt i gruppearbejder og indeholder følgende punkter:\n- Fuldt navn på de deltagere, der var fraværende;\n- præsentanter (kunstterapeut, assistent);\n- dato og klokkeslæt for sessionen, hvilken session er på kontoen;\n- formålet med lektionen;\n- emne, anvendte øvelser, opgaver;\n- generel atmosfære i gruppen (i begyndelsen, i midten, ved afslutningen af sessionen), den generelle karakter af interaktionen, lederens følelser;\n- hvad der skete i gruppen, hvordan de enkelte deltagere opførte sig (hvad de gjorde, hvordan de deltog i diskussionen);\n- hvad var kunstterapeutens og assistentens deltagelse i gruppens arbejde, deres interaktion;\n- resultater af sessionen, plan for videre arbejde.\nI de fleste tilfælde suppleres disse registreringsmetoder med små tegninger udført af en kunstterapeut og efterligner de kreative produkter fra klienten eller gruppemedlemmerne. I øjeblikket foretrækkes fotografier af færdige værker (eller endda individuelle stadier, der er forbundet med deres oprettelse). Undertiden bruges videooptagelse også..\nOpbevaringsregler for visuelle produkter\nAlle billedprodukter er konserverede i flere år (normalt mindst tre år efter afslutningen af arbejdet): på bagsiden af tegningen markerer klienten eller deltagerne deres navn og datoen for værket.\nMetoder til vurdering af kunstterapiens effektivitet\nUd over de ovennævnte former for optagelse og registrering af kunstterapiarbejde er der forskellige metoder til vurdering af det, især sammen med en assistent såvel som sammen med en gruppe.\nEvaluering af kunstterapi arbejde sammen med en assistent.\nEvaluering af kunstterapiarbejde med en assistent kan involvere diskussion af en række spørgsmål, for eksempel:\n1. Var der en manifestation af positive følelser blandt gruppemedlemmerne, hvad var graden af deres engagement i arbejdet, samt graden af deres ærlighed?\n2. Var der nogen negative følelser, der blev udtrykt under arbejdet, og hvor tilstrækkeligt de blev opfattet af lederne (kunstterapeut og assistent) og gruppemedlemmer?\n3. Var der manifestationer af "ufærdige oplevelser" hos de enkelte medlemmer af gruppen, og hvilken metode til deres "færdiggørelse" blev anvendt?\n4. Hvor succesrig var samspillet mellem kunstterapeuten og assistenten?\n5. Hvad fik gruppemedlemmerne fra arbejde?\n6. Var resultatet af arbejdet positivt, dvs. havde det en bestemt terapeutisk-korrigerende eller udviklingsmæssig effekt??\n7. Er de vigtigste opgaver inden for kunstterapi arbejde med denne gruppe blevet løst??\nKunstterapeutens og assistentens udtalelser på visse punkter er ikke altid sammenfaldende, hvilket kan skyldes den subjektive karakter af deres opfattelse, forskellige grader af engagement i gruppedynamik, forskelle i deres roller og andre årsager..\nImidlertid bidrager fælles diskussion normalt til en mere objektiv og alsidig forståelse af arbejdet og tillader i mange tilfælde at det kan justeres..\nEn mindre formaliseret tilgang til fælles vurdering af kunstterapiarbejde er også mulig - ved at diskutere det med kolleger, på seminarer, "Ballint-grupper", konferencer, møder med professionelle foreninger af kunstterapeuter.\nAnalyse af kunstterapi arbejde sammen med en gruppe.\nAnalyse af kunstterapi arbejde sammen med en gruppe involverer en periodisk undersøgelse af hver deltager (individuelt eller i en gruppe en gang hver 1-2 måned) for at finde ud af:\n- vurdering af den generelle atmosfære i gruppen, arten af interaktionen mellem deltagerne, graden af deres engagement i arbejdet;\n- vurdering af graden af ens egen interesse i hvad der sker, grundlæggende fornemmelser og følelser forbundet med arbejde, opnåede resultater eller markante ændringer i ens egen tilstand;\n- antagelser eller ønsker vedrørende fremtidig arbejde.\nUndertiden tager kunstterapeuten sig til at bruge spørgeskemaer, der er udfyldt af deltagerne og kan senere bruges til retrospektiv vurdering, statistisk analyse og andre formål..\nVanskelighed med at vurdere effektiviteten af kunstterapiarbejde.\nEvaluering af effektiviteten af kunstterapiarbejde (i implementeringen af både individuel og gruppekunstterapi) er særlig vanskelig..\nSom i tilfældet med enhver anden metode til psykokorrektion skyldes dette et antal punkter.\n1. Alle psykoterapeutiske forhold er unikke. De bestemmes ikke så meget af arten af klientens problemer eller de specifikke metoder, der anvendes af specialisten, som af psykologens og klientens personligheder. Arten og dybden af deres forhold er afgørende faktorer for at opnå et psykokorrektivt resultat. Oplevelsen af "effektiv" psykoterapeutisk interaktion er vanskelig at formalisere og mekanisk reproduktion, skønt disse procedurer er en forudsætning for at gennemføre en komparativ, kvantitativ forskning..\n2. Kompleksiteten i vurderingen af effektiviteten af kunstterapiarbejde skyldes også, at det i modsætning til nogle andre psykokorrektionelle teknikker påvirker forskellige sfærer og niveauer af mental aktivitet (både bevidste og ubevidste mentale processer) og i mange tilfælde ikke sætter sin egen formålet med at korrigere en persons sociale opførsel eller fjerne en bestemt manifestation af en sygdom. Det har en "indsigt-orienteret" karakter og er rettet mod at ændre en persons opfattelse af verden og systemet med hans relationer (inklusive verden omkring ham og sig selv), opnå enten en bedre forståelse af hans oplevelser, eller en sådan transformation af deres "kvalitet", der gør en person mere autentisk, kreativ lykkelig.\n3. I kunstterapiarbejde forekommer ændringer i det "indre plan" og resulterer ikke altid i specifikke, "målbare" manifestationer i opførsel.\n4. Modellen for kunstterapiarbejde er ikke "planlagt" og kan ikke gengives..\n5. Af de mest udbredte metoder til vurdering af kunstterapis effektivitet kan man navngive spørgsmålstegn ved klienten selv og tage højde for hans opmærksomhed på de ændringer, der finder sted i hans tilstand og system for relationer. Nogle gange suppleres disse kriterier med en beskrivelse enten i form af detaljerede selvrapporter eller lakoniske svar på spørgeskemaet eller "analytisk interview".\nVigtige, skønt ikke altid let synlige, er forskellige ændringer i klientens relationssystem: dannelsen af nye kreative interesser og en forøgelse af hans selvtillid, manifesteres især i et mere glad, livsbekræftende syn på verden og klientens tro på hans evner. For at vurdere disse ændringer sammen med anamnesisdataene (det vil sige, hvordan klienten levede efter afslutningen af kunstterapiorbetet), anvendes resultaterne af en eksperimentel psykologisk undersøgelse, sociometriske metoder og andre teknikker..\nEn vigtig kilde til information om de igangværende ændringer i status og system for klientforhold er hans visuelle produkter. Hvad er fornuftigt at være opmærksom på her?\n1. Det mest markante er styrkelse af den "symboliske" karakter af arbejdet (vi mener ikke de konventionelle symboler, der udfører funktionen "tegn"), hvilket indikerer en stigning i klientens niveau af bevidsthed om hans oplevelser.\n2. En anden manifestation af den positive dynamik i staten er brugen af nye materialer (maling, ler osv.) Eller former for arbejde - skabelsen af tredimensionelle eller bevægelige kompositioner, brugen af multimedieformer for kreativitet. Disse tegn indikerer en bestemt succes for klienten i hans søgen efter hans egen "stil", der kan formidle det særlige ved hans holdning, samt en stigning i klientens selvtillid og graden af tillid til kunstterapeuten.\n3. Klienten ophører med at opfatte sit arbejde som en "opfyldelse af plig" og begynder at betragte det som et frit, kreativt spil, der kan sætte gang i hans oplevelse, "verden" af hans følelser og tanker. Han begynder at knytte sit arbejde til ”opdagelser”, der giver ham mulighed for at se ny betydning i velkendte materialer og genstande samt i det, han opfatter, føler og gør.\n4. Klientens uafhængighed og aktivitet øges såvel som hans engagement i arbejdet.\n1. Kochnev V.A. Foredrag om kunstterapi på NIEV.\n2. Psykoterapeutisk encyklopædi / red. B.D.Karvasarsky /. SPb.: Peter, 2006.\nHvad er megalomani, og hvordan man slipper af med det?\nOprettelse af sociale historier som en metod til korrektion af adfærd\nDepression under graviditet er en mental lidelse, der diagnosticeres hos mange kvinder. Denne patologi er kendetegnet ved øget angst, depression og træthed over en lang periode.


Jeg kan ændre, selvom du ikke ændrer / psykologi | Psykologi, filosofi og tænkning om livet.\nJeg kan ændre, selvom du ikke ændrer\nIngen er perfekt, og vi ved alle det, og selv når vi til tider føler sig tilfredse med os selv, vil vi altid have ting, som vi skal ændre. Måske bliver vi overordnede i nogle aspekter, hvilket ikke er det bedste. Og vi har mulighed for at ændre de ting, der hindrer vores lykke, tage os væk fra, hvem vi interesserer os eller bare gøre os føler utilfreds med os selv. Der er en konstant, der gentages i relationer, som i mange tilfælde bliver hovedårsagen til, at mange bliver ødelagt ... Vil ændre den anden.\n¿Hvorfor kan vi ikke ændre en anden? Vi skal først fastslå, at i det mindste vi kan ikke lide, at personen, når vi integrerer nogen som en del af vores liv, vi acceptere deres fejl og dyder. At forsøge at vende nogen til en udvidelse af vores personlighed er en form for egoisme, hvor hverken ægte venskab eller sand kærlighed passer. Fordi vi bebrejder dig for ikke at være som vi vil have det, eller mere klart, vil vi ikke have det som det er.\nMen når en person vi interesserer og nogle af dens skønhedsfejl hindre forhold, eller skade ham personligt, er, når vi ikke kan være ligeglade med behovet for forandring. Men før du beslutter dig for at gennemføre en korstog for at ændre ham, må du antage, at uanset hvor meget du vil hjælpe ham, kan du ikke ændre ham. Det samme sker med dig selv, hvis du har aspekter, som du kan ændre til at være en bedre person, leve bedre eller komme videre; Så meget som de elsker jer alle og arbejder for at hjælpe dig, vil de ikke lykkes, hvis du ikke beslutter dig for at ændre dig selv. Du ændrer, hvis du vil gøre det, uanset hvad andre ønsker eller tænker på.\nDa viljen til forandring er noget, som vi tager for os selv, må vi se i øjnene, at indkvarteret i vores vaner og liv er ikke let at give op visse vaner, men vi ønsker vi skal stræbe efter; men det er ikke umuligt. Tværtimod må vi påtage os det som et krav, vi skal opfylde for at forbedre os selv, I stedet for at gennemgå en stor indsats, skal vi overveje at gå trin for trin. ¿Du er villig til at ændre?\nMåske vil der være nogen der tænker og beslutter at han ikke behøver at ændre noget i hans liv. Det lyder lovende, men det er noget nytteløst. Vi har alle små og store aspekter, der kan forbedres. Formålet med vores liv er ikke at akkumulere succes og ejendele, i slutningen af vores liv, at være den overlegne erfaring skal være, er på arbejde hver dag for at blive bedre på et personligt plan, polere vores personlighed, forbedre vores styrker og forbedre vores fiaskoer og det opnås kun når du vil ændre.\n« Jeg vil være glad, ikke se glad Jeg vender aldrig min ryg, min ligegyldighed gaven foran »