Doktor Nikola. Guy Boothby - PDF\nDoktor Nikola. Guy Boothby\nDownload "Doktor Nikola. Guy Boothby"\n1 Guy Boothby\n2 Table of Contents Doktor Nikola...1 Guy Boothby...2 I. KAPITEL...4 II. KAPITEL...11 III. KAPITEL...17 IV. KAPITEL...25 V. KAPITEL...30 VI. KAPITEL...36 VII. KAPITEL...41 VIII. KAPITEL...48 IX. KAPITEL...55 X. KAPITEL...61 XI. KAPITEL...67 XII. KAPITEL...72 XIII. KAPITEL...77 XIV. KAPITEL...83 XV. KAPITEL...89 XVI. KAPITEL...94 XVII. KAPITEL i\n4 Guy Boothby This page formatted 2011 Munsey's. I. KAPITEL. II. KAPITEL. III. KAPITEL. IV. KAPITEL. V. KAPITEL. VI. KAPITEL. VII. KAPITEL. VIII. KAPITEL. IX. KAPITEL. X. KAPITEL. XI. KAPITEL. XII. KAPITEL. XIII. KAPITEL. XIV. KAPITEL. XV. KAPITEL. XVI. KAPITEL. XVII. KAPITEL. Produced by Tor Martin Kristiansen and the Online Distributed Proofreading Team at GUY BOOTHBY DOKTOR NIKOLA OVERSAT AF JOHANNES MAGNUSSEN MARTIN'S FORLAG KØBENHAVN MCMXV MARTIN'S FORLAGSTRYKKERI, KØBENHAVN 2\n6 I. KAPITEL. Hvorledes jeg traf Dr. Nikola. Det var Lørdag Eftermiddag, omtrent et Kvarter over fire, hvis jeg husker rigtigt, og Maluvejen, der fører til den boblende Kilde", det eneste Sted i Shanghai, hvor man kunde trække Vejret, var overfyldt af elegante Vogne, Ponyer, Cykler, for ikke at tale om alle Slags Jinrickshawer, der fulgte efter hinanden i en lang Procession ud til Kilden, medens den europæiske Del af Shanghais Beboere og et betydeligt Antal af den indfødte var draget ud for at se paa et Væddeløbsridt, der, skønt det ikke var meget pirrende, i og for sig var vigtigt, da det var den eneste Fornøjelse, Kolonien havde den Eftermiddag.  En Slags tohjulet Vogn, der trækkes af Kinesere. Jeg var gaaet et temmelig langt Stykke og havde saa taget en Jinrickshaw, mere af Forfængelighed, end fordi jeg havde Raad til det. For at sige Sandheden, og den kommer jo dog en Gang frem, hvor meget jeg saa prøver paa at hindre det, jeg holdt Skinnet ved lige, og skønt jeg laa tilbagelænet i mit Køretøj og røg min Cherut med fyrstelig Mine, var jeg mig dog pinlig bevidst, at naar jeg skulde betale den Køretur, saa vilde min Kasse neppe overleve Slaget. Jeg havde været mere end almindelig uheldig siden min Ankomst til Shanghai. Jeg havde søgt alle ledige Pladser lige fra de allerfineste til Sekretærposten ved en Klub, der havde kommunistiske Tendenser og laa et eller andet Sted paa Grænsen af Kineserbyen men stadig uden Held. Til at faa den ene havde jeg ikke tilstrækkelig Protektion, til at faa den anden manglede jeg den Evne til at indsmigre mig, der er saa væsenlig, naar man søger visse Ting. Imidlertid formindskedes mine Udgifter ikke, og jeg indsaa snart, at hvis der ikke skete noget, og det hurtigt, saa havde jeg al mulig Udsigt til at miste alt, hvad jeg ejede, og maatte søge mit Natteleje nede ved Flodbredden, og jeg vilde komme til at figurere i den blandede Ret, som enhver Europæer med Rette frygter, fordi jeg skyldte Penge til en Jøde fra Cochinkina. Stillingen var ikke glædelig, fra hvad Side jeg nu end betragtede den, men jeg havde gennemgaaet den en hel Del Gange før og var altid kommen ud af den, om ikke med forøget Selvagtelse saa dog uden nogen meget stor personlig Forlegenhed. Da jeg ankom til Kilden, betalte jeg min Kuli og stillede mig op der, hvor det sidste Spring skulde finde Sted. Der var et Gærde og en Grav, som var betydelig vanskelige at klare. Jeg kom lige i det yderste Øjeblik, for et Øjeblik efter kom Hestene farende. Nogle klarede Vanskelighederne, andre vilde ikke indlade sig paa Springet, og atter andre valgte en Middelvej, sprang op paa Gærdet, snublede og kastede deres Ryttere hovedkulds ned i Mudderet. Det var ganske vist ikke noget kønt Billede, men morsomt var det. Da den sidste Hest var færdig, og jeg troede, at Sporten var forbi for den Dag, vilde jeg lige til at gaa min Vej, da der blev raabt Varsko, og jeg vendte mig om og saa en forsinket Rytter komme farende hen imod Gærdet. Skønt han red meget rask og bestemt og øjensynlig vilde slutte Dagen med en smuk Kraftanstrængelse, var det klart, at hans Hest ikke mente det samme, for da den var en Snes Fod fra Gærdet, sagtnede den Farten og forsøgte at staa. Resultatet var slet ikke, som den ventede. Rytteren piskede løs, Hesten besluttede at springe, sprang for sent, slog Hovedet mod Gærdet, saa den gjorde en Saltomortale, og styrtede. Rytteren faldt i Graven, som jeg straks trak ham op af. Da han kom op, saa han ikke godt ud, men det hindrede ham dog ikke i at genkende mig. Nu har jeg set det med, det er jo Wilfred Bruce! udbrød han, idet han rejste sig og tørrede sig i Ansigtet med et meget smudsigt Lommetørklæde. Det var da et heldigt Møde! Jeg skal sige Dem, jeg har tilbragt to Timer i Morges med at lede efter Dem. Det gør mig ondt, at De har haft saa megen Ulejlighed, svarede jeg. Men sig mig, er De vis paa, at De ikke er kommen til Skade? Ikke Spor, svarede han, og da han havde skrabet saa meget Mudder af som muligt, vendte han sig om mod sin Hest, som var kommen paa Benene igen og stirrede sløvt omkring sig. Lad mig først sende dette kluntede Dyr hjem, sagde han, saa skal jeg finde min Vogn, og hvis De ikke har noget imod det, kører jeg Dem til Byen. Som sagt saa gjort. Vi kom op paa Vognen og vendte tilbage til Kolonien. 4\n7 Da vi havde sat os til Rette, stillede George Barkston, som jeg i Parentes bemærket havde kendt i mere end ti Aar, sin Pisk til Side og henvendte sig til mig. Ja, min kære Bruce, sagde han en lille Smule forlegen, jeg vil ikke spilde Tiden med Omstændigheder, men gaa lige paa. Vi er jo gamle Venner, og skønt vi ikke har set saa meget til hinanden denne Gang, som vi plejede at gøre i gamle Dage, da De var Fuldmægtig et eller andet Sted og jeg Deres ærbødige Underordnede, saa tror jeg dog at jeg er ganske godt inde i Deres nuværende Forhold. De maa ikke anse mig for næsvis, men jeg vil nu have, at De skal lade mig hjælpe Dem, hvis jeg kan. Det er meget venligt af Dem, svarede jeg lidt urolig, for han var lige ved at tørne sammen med en amerikansk Enspænder. Sandt at sige vil jeg meget gerne have et eller andet at bestille, for der er en sørgelig Tomhed i min Kasse for Tiden, og skønt jeg er godt vant til at være fattig, har jeg dog lidt Stolthed tilbage, og jeg har ikke megen Lyst til at figurere i den blandede Ret paa Onsdag, fordi jeg ikke kan betale min Vært tyve Dollars for Kost og Logis. Nej naturligvis, sagde Barkston, og hvis De vil lade mig hjælpe Dem, saa har jeg en Idé, som maaske kan hjælpe Dem paa ret Køl igen. Sagen er den, jeg kom i Samtale i Klubben forleden Aften med et Menneske, som jeg fik den allerstørste Interesse for. Det er et af de mærkeligste Mennesker, der nogensinde har været herude. Jeg har aldrig set Mage til mærkelig Fyr i mit Liv. De skulde bare se hans Øjne ja, det er ikke til at beskrive, han ser helt igennem én. Kender De gamle Benwell? Han kom ind, medens jeg stod og talte med dette Menneske. Hvad behager, er det Barkston? sagde han. Jeg troede, De var paa Jagt med Jimmy Woodrough? Det glæder mig at træffe Dem i samme Øjeblik opdagede han den Mand, jeg talte med. Han forstummede, saa stift paa ham, mumlede noget, gav mig Haanden med en Undskyldning og gik sin Vej. Da jeg ikke kunde forstaa, hvad der var i Vejen, fulgte jeg ham og indhentede ham ude i Forstuen. Hør, Benwell, sagde jeg, hvad er der i Vejen? Hvorfor i al Verden render De Deres Vej paa den Maade? Har jeg fornærmet Dem? Han tog mig til Side, for at Tjenerne ikke skulde høre os, og sagde fortroligt: Barkston, jeg er ikke nogen Kujon, jeg har i min Tid klaret mig mellem Europæere, Zuluer, Somalier, Malajere, Japanesere og Kinesere, foruden mange andre Racer, og jeg skal ogsaa nok gøre det i Fremtiden, men naar jeg staar Ansigt til Ansigt med Dr. Nikola, ja, saa vil jeg bare sige Dem, jeg tænker ikke to Gange, jeg stikker af. Gør De det samme, min Ven. Da han lige saa godt kunde have talt Hebraisk til mig, for jeg forstod ham lige saa lidt, prøvede jeg paa at udspørge ham, men jeg kunde have sparet mig Ulejligheden, for jeg kunde ikke faa noget rigtigt ud af ham. Han trykkede min Haand, bad Tjeneren i Forstuen om at hente en Jinrickshaw og sprang op i den, saa snart den kom, og kørte. Da jeg kom tilbage til Billardstuen, var Nikola der endnu. Han spillede med stor Interesse og gjorde de dumdristigste Stød. Jeg har vist set Deres Ven før, sagde han, da jeg satte mig ned for at iagttage ham. Det er Benwell fra Y-Chang, og hvis jeg ikke tager fejl, husker Benwell fra Y-Chang ogsaa mig. Det lader til, han kender Dem, sagde jeg leende. Ja, vedblev Nikola efter en Pavse. Jeg har haft den Fornøjelse at træffe Hr. Benwell en Gang før. Det var i Haiphong. Saa vedblev han med ejendommeligt Eftertryk: Jeg véd ikke, hvad han mener om Haiphong, men jeg har en Idé om, at han ikke gerne kommer i Nærheden af det Sted igen. Efter at have sagt dette tav han stille et Øjeblik, saa tog han et Brev op af Lommen, læste det omhyggeligt, undersøgte Konvoluten og henvendte sig derpaa igen til mig. Jeg vilde gerne gøre Dem et Spørgsmaal, sagde han. De kender vist en Mand, der hedder Bruce, ikke sandt? Han har været ansat i kinesisk Tjeneste, og man siger, at han kan forklæde sig saa godt som Kineser, at selv Li-Chang-Tung ikke vilde anse ham for Europæer. Ja, svarede jeg, det er en gammel Ven af mig, og han er netop i Shanghai for Øjeblikket. Det hørte jeg tilfældigvis i Morges. Bring ham til mig, sagde Nikola hurtigt. Jeg har hørt, at han ønsker en Ansættelse, og hvis han kommer til mig før Klokken tolv i Morgen Aften, tror jeg, jeg kan skaffe ham en god Stilling. Ja, Bruce, det var det; jeg har gjort mit Bedste for Dem, min gamle Ven. Og jeg er Dem meget taknemlig, svarede jeg. Men hvad er denne Nikola for en Mand, og hvad Slags Stilling tror De, han kan skaffe mig? 5\n8 Hvem han er, kan jeg lige saa lidt fortælle Dem, som jeg kan flyve; men hvis han ikke er en kødelig Fætter til Fanden selv, saa forstaar jeg mig ikke paa Slægtskab. Det bliver jeg ikke meget klogere af, svarede jeg. Hvordan ser han ud? Ja, han gør vel nærmest Indtrykket af at være høj, skønt man ikke kan kalde ham høj. Han er meget slank og saa harmonisk bygget, at jeg ikke har set Magen. Han gaar ikke med Skæg og er altid ligbleg, det er en underlig matgul Bleghed, som straks slaar én, og som man aldrig glemmer. Hans Øjne og Haar er kulsorte, og han er mønsterværdig pæn og sirlig. Naar han ser paa én, saa skulde man tro, at han saa gennem én og paa Væggen lige overfor, og naar han taler, bliver man nødt til at lægge Mærke til, hvad han siger, enten man vil eller ikke. Alt vel overvejet: jo mindre jeg ser til ham, des bedre kan jeg lide ham. Det er ikke nogen meget opmuntrende Omtale af min ny Principal. Hvad i al Verden kan han ville mig? Han er Dødsenglen selv, sagde Barkston leende, og trænger til en Hushovmester. Jeg antager, at han mener, De vil passe til den Stilling. Vi havde forladt Maluvejen og var kommet ind i Byen. Hvor skal jeg finde denne mærkelige Mand? spurgte jeg, da vi nærmede os det Sted, hvor jeg havde i Sinde at staa af. Vi vil køre hen til Klubben og se, om han er dèr, sagde Barkston, idet han piskede paa Hestene. Men Spøg til Side! Han synes virkelig at være meget ivrig efter at finde Dem, og da han vidste, at jeg vilde opsøge Dem, tvivler jeg ikke om, at han har lagt Besked til én af os dèr. Da vi havde naaet de Rejsendes Klub, som er for godt kendt, til at jeg behøver at beskrive den, gik Barkston ind og lod mig passe paa Hestene imens. Fem Minutter efter kom han igen med et Brev i Haanden. Nikola er først gaaet for ti Minutter siden, sagde han med et skuffet Udtryk i sit smukke Ansigt. Han er uheldigvis taget hjem, men har efterladt dette Brev til mig. Hvis jeg finder Dem, skriver han, at jeg skal sende Dem lige straks ud til hans Villa. Jeg har opdaget, at det er Feres gamle Sted i Rue la Fayette i den franske Koloni, det er det tredie Hus paa højre Haand, naar De kommer forbi det Sted, hvor denne Renegat, den franske Marquis, skød sin Kone. Hvis De bryder Dem om det, vil jeg give Dem et Brev med til ham, saa kan De spise til Middag, overveje Sagen roligt og tage imod det eller ikke, hvad De nu synes er bedst. Ja, det er det rigtigste, svarede jeg. Jeg vil nok have lidt Tid til at samle mine Tanker, før jeg ser ham. Barkston gik ind i Klubben igen, og da han kom tilbage et Kvarters Tid efter, havde han det Brev med sig, som han havde lovet mig. Maa jeg køre Dem til det Sted, hvor han bor? spurgte han. Nej, det tror jeg ikke, De maa, svarede jeg, og det af Grunde, som De sikkert vilde synes var rimelige, hvis jeg nævnede dem. Men jeg er Dem meget taknemlig alligevel. Med Hensyn til Nikola, saa vil jeg overveje hele Sagen omhyggeligt i Aften, og hvis jeg synes, det er rigtigt, vil jeg efter Middag gaa hen til ham og aflevere dette Brev. Jeg stod ud af Vognen paa Hjørnet af Gaden, og efter at jeg igen havde takket min Ven for den Venlighed, han havde vist mig, sagde jeg Farvel og gik min Vej. Da jeg naaede Strandpromenaden, satte jeg mig paa en Bænk under et Træ og overvejede roligt Situationen. Den var jo temmelig indviklet. Skønt jeg ikke havde sagt det til Barkston, var det ikke første Gang, jeg havde hørt Tale om Nikola. En saa sælsom Personlighed maatte naturligvis blive omtalt meget i det lille europæiske Samfund i Østen, og derfor var der udbredt alle mulige Historier om ham. Skønt jeg kendte mine Medmennesker for godt til at skænke Halvdelen af, hvad jeg havde hørt, Tiltro, kunde jeg ikke andet end være meget nysgerrig med Hensyn til denne Mand. Jeg gik hjem og drak Te, og ved Ottetiden tog jeg igen min Hat paa og begav mig afsted til den franske Koloni. Det var ikke noget behageligt Vejr, det var ualmindeligt mørkt, af og til kom der en Byge, og Vinden piskede én i Ansigtet. Skønt jeg havde gode Udsigter til at faa hvad jeg trængte til en Stilling, kan jeg ikke sandfærdigt paastaa, at jeg følte mig vel til Mode. Jeg søgte jo at komme i Forbindelse med en Mand, der var næsten almindelig frygtet, og hvis Rygte ikke var saaledes, at Folk havde Lyst til at have med ham at gøre. Denne Tanke var just ikke beroligende. Men min Fattigdom forbød mig at være kræsen. Derfor lod jeg Rue de la Paix ligge til venstre og gik ind i Rue la Fayette, hvor Nikolas Villa laa. Hele Ejendommen hvilede i dybt Mørke, men efter at jeg havde banket to Gange paa Døren, saa jeg et Lys 6\n9 i Korridoren nærme sig langsomt. Døren blev aabnet, og en kinesisk Tjener stod for mig med et Lys i Haanden. Bor Dr. Nikola her? spurgte jeg i en noget betuttet Tone. Tjeneren nikkede, hvorpaa jeg rakte ham mit Brev og anmodede ham om straks at aflevere det. Han udførte dette Hverv med saa stor en Hurtighed, at han var tilbage paa mindre end to Minutter, og gav mig Tegn til at følge sig. Jeg fulgte ham altsaa ned ad Korridoren og traadte ind i et lille Værelse til venstre. Døren blev straks lukket efter mig. Der var ingen i Værelset, og jeg havde saaledes Lejlighed til at undersøge det efter Behag og drage mine Slutninger, før Dr. Nikola kom. Værelset var som sagt ikke stort, og paa et Par Undtagelser nær var der ikke noget særligt mærkeligt ved Møblementet. Til venstre, naar man kom ind, var der et Vindue, og imellem det og Døren stod der en høj Reol, som var fyldt med Værker om næsten alle mulige Ting, lige fra Bimetallismens elementære Grundsætninger til abstrakt Konfucianisme. Der var en tyk Maatte paa Gulvet og en tung Portiere for en Udgang lige over for den Dør, jeg var kommet ind af. Paa Væggen hang der adskillige smukke Billeder, men jeg lagde Mærke til, at de alle behandlede Emner som f. Eks. Sauls Besøg hos Heksen i Endor, en Forestilling af de ægyptiske Troldmænd for Farao og Forvandlingen af Knoglerne i Ørkenen til Mennesker. Et Uhr dikkede paa et Bogskab, men ellers var der ganske stille i Værelset. Jeg antager, at jeg havde ventet i fem Minutter, da jeg hørte sagte Trin i det tilstødende Værelse. Saa gik den anden Dør op, det Forhæng, der skjulte den, blev trukket langsomt til Side, og ind traadte en Mand, som ikke kunde være nogen anden end Dr. Nikola. Han saá ud akkurat, som Barkston havde beskrevet ham. Hans Øjne gjorde straks det ejendommelige Indtryk, den anden havde omtalt, og det slog mig, hvor træffende han havde beskrevet den underlige matgule Hud. Han var sortklædt, havde en udsøgt fin Selskabsdragt paa, hvis sorte Farve harmonerede godt med hans mørke Øjne og Haar. Det var umuligt at sige, hvor gammel han var, men jeg har senere opdaget, at han kun var otteogtredive Aar gammel. Han gik mig i Møde, rakte Haanden ud og sagde: De er altsaa Hr. Wilfred Bruce? Ja, maa jeg spørge, om jeg taler med Dr. Nikola? Ja, jeg er Dr. Nikola, svarede han, og siden vi nu kender hinanden, kan vi jo tale om vore Forretninger. Medens han talte, gik han med en ejendommelig Ynde, som altid prægede ham, hen imod den Dør, gennem hvilken han var kommen ind, aabnede den og gav mig Tegn til at gaa i Forvejen. Jeg gjorde det og befandt mig i et andet stort Værelse, der omtrent var fyrretyve Fod langt og tyve Alen bredt. I den bageste Del var der et højt Vindue med smukke Glasmalerier, paa Væggene hang der japanesiske Tapeter, og der var anbragt Dekorationer af Sværd og Stridsøkser og nogle indianske Rustninger, desuden fandtes der en Del Bøger og en Mængde værdifuldt Porcelæn. Værelset blev oplyst af tre kunstnerisk udførte Hængelamper, og rundt om i Stuen stod der utallige bløde Stole og Sofaer. Ved en af disse bemærkede jeg en smukt indlagt tyrkisk Pibe, som havde en mærkelig Form, og som jeg aldrig har set Magen til udenfor Konstantinopel. Vær saa god at tage Plads, sagde Dr. Nikola, idet han pegede paa en Stol i Baggrunden. Jeg satte mig og spekulerede paa, hvad der nu skulde følge. Jeg har ladet mig sige, at det ikke er første Gang, De er i Kina, vedblev han, medens han satte sig lige over for mig og betragtede mig roligt med sine mærkelige Øjne. Nej, det er rigtigt, svarede jeg, jeg har opholdt mig her i flere Aar og tror, jeg kan sige, jeg kender Kina lige saa godt som nogen Englænder. Det er rigtigt. De var til Stede ved Mødet i Quong Shas Hus i Wanhsien den 23de August 1889, hvis jeg ikke tager fejl, og i den følgende Uge hjalp De Mahpoo med at slippe fri for at blive taget til Fange af Mandarinerne. Hvor i al Verden véd De det fra? spurgte jeg forbavset. Jeg havde altid været overbevist om, at intet Menneske anede, at jeg havde haft nogen Del i denne Historie. Man faar mange mærkelige Ting at vide her i Østasien, svarede Nikola. Denne lille Omstændighed, som jeg ikke har omtalt, kan forresten belære én om, hvor meget man kunde vide, og hvor lidt vi i Grunden kender til hinandens Liv. Man kunde næsten vente lige saa meget af umælende Dyr. Jeg er bange for, at jeg ikke forstaar Dem rigtigt, sagde jeg. Ikke det? svarede han. Det er dog ganske simpelt. Lad mig give Dem et praktisk Eksempel paa, hvad 7\n10 jeg mener. Hvis De ser noget andet i det, jeg har i Sinde, saa er det Deres egen Skyld. Paa et Bord tæt ved hans Stol laa der et stort Ark hvidt Papir. Dette lagde han paa Gulvet. Saa tog han et Stykke Trækul og gav sig til at fløjte paa en besynderlig Maade. I næste Øjeblik kom en uhyre stor Kat, der var lige saa sort som dens Herres Frakke, springende et eller andet Sted fra og stod og viftede med Halen foran os. Der er Mennesker i Verden, sagde Nikola roligt, idet han strøg det store Dyrs Ryg, som gerne vilde overbevise Dem om, at denne Kat er min spiritus familiaris, og at jeg ved dens Hjælp kan gøre mærkelige magiske Kunster. De vil naturligvis ikke være saa taabelig at tro den Slags Snak. Men for at bevise, hvad jeg sagde for et Øjeblik siden, vil vi prøve at gøre et Eksperiment ved dens Hjælp. Maaske kan jeg sige Dem noget mere om Deres Liv.  Hemmelig, tjenstagtig Aand. Han bukkede sig ned og skrev nogle Tal mellem 1 og 10 paa Papiret og fordoblede dem i en Linie nedenunder. Saa tog han Katten paa Skødet, strøg den venligt og hviskede noget til den. Straks sprang Dyret ned, lagde sin højre Forpote paa et af Tallene i den øverste Række, medens den, om det nu var tilfældigt eller ved Trolddom, gjorde en lignende Bevægelse med sin Pote i Rækken neden under. Fireogtyve, sagde Nikola med sit ejendommelige Smil. Saa tog han igen Trækullet, vendte Papiret om og skrev Navnene paa de forskellige Maaneder paa den anden Side. Han lagde det paa Gulvet igen og sagde noget til Katten, som denne Gang stillede sig paa Juni. Derefter skrev han Alfabetet, og det uhyggelige Dyr stavede derpaa Bogstav for Bogstav Ordet Apia. Den 24de Juni et eller andet Aar var De i Apia. Lad os se, om vi kan finde Aaret. Han skrev igen Talordene op og straks efter havde Katten med djævelsk Nøjagtighed betegnet Aaret Er det rigtigt? spurgte den mærkelige Mand, da Dyret var færdigt. Ja, det er rigtigt, svarede jeg. Det glæder mig. Er der noget andet, De ønsker at vide? spurgte han. Hvis De ønsker det, kan jeg maaske fortælle Dem, hvad De gjorde dér. Jeg ønskede ikke at vide det, og det havde jeg gode Grunde til. Nikola lo saa smaat og pressede sine lange, hvide Fingre sammen, medens han saá paa mig. Sig mig nu oprigtigt, hvad mener De om min Kat, sagde han. Ja, efter dette kunde man vel være berettiget til at paadutte den ligefrem sataniske Egenskaber. Og dog, skønt De anser det for saa vidunderligt, er det kun, fordi jeg har underkastet den en Slags mærkelig Opdragelse. Der er en Evne skjult hos Dyr, og særlig hos Katte, som faa af os har Anelse om, og hvis Dyr har denne Evne, hvor meget mere kan man saa ikke vente, at Mennesker har den. Véd De hvad, Hr. Bruce, det vil interessere mig meget at se bestemt, hvor vidt De tror, den menneskelige Intelligens kan række, det vil sige, hvor vidt De tror, at jeg kan trænge ind i en Verden, der i Almindelighed anses for dunkel. Jeg maa bede Dem om Undskyldning, fordi jeg ikke helt forstaar Dem, svarede jeg. Naa, lad mig saa fremstille det for Dem paa en simplere Maade. Hvis det maa være mig tilladt at spørge ligefrem: Hvor mener De, at denne Verden begynder og ender? Jeg mener, svarede jeg uden at tøve, at den begynder med Fødslen og ender med Døden. Og efter Døden? Ja, hvad der saa sker, er et teologisk Spørgsmaal, som jeg vil overlade til Præsterne at afgøre. Har De ingen Mening om det selv? Nej, ikke andet end Rester af, hvad jeg har lært som Dreng. Naa ja, i saa Fald tror De vel, at saa snart Aandedrættet har forladt det menneskelige Legeme, er der en vis ubeskrivelig Del af os, som vi kalder Sjælen, for at kalde den noget, og som forlader denne Verdens Sfære og træder ind i en ny Eksistens paa det ene eller det andet af to Steder. Det har man ganske vist lært mig, svarede jeg. Ja vel, det var det, man lærte Dem i High-Walcombe-Sogn, Somerset Shire, og det kan tages som et meget godt Eksempel paa, hvad Folk i Deres Samfundsklasse mener over alt her i Verden, lige fra Erkebiskoppen af Canterbury til det Husmandsbarn, der vandrer en halv Mil hver syvende Dag for at besøge Søndagsskolen. Men i den selvsamme Landsby var der, hvis jeg ikke husker fejl, en lille statelig Mand, hvis Tilhængere bestod nøjagtig af 45 Mennesker. Han hed Fader O'Rorke, og jeg tvivler ikke det mindste om, at 8\n11 hvis De havde spurgt ham, vilde han have givet Dem en hel anden Meddelelse om, hvad der bliver af denne Sjæl eller denne Essens, hvis vi kan kalde den saadan, efter at den har forladt det dødelige Legeme. Tobias Smallcombe, som prædiker paa sin underlige Maade paa Grønningen for en Menighed, der bestaar af et Par Enthusiaster, en halv Snes Smaadrenge og nogle Æsler og Geder, vil sige Dem noget andet, og saaledes kan vi finde utallige forskellige Trosbekendelser. Hver enkelt af dem vil gøre Fordring paa at være den rigtige, og hvert enkelt Medlem ønsker, at De skal tro akkurat som han. Men hvis vi vil være ganske billige, maa vi tillige erindre, at der findes mange Videnskabsmænd, som man maa indrømme er de bedst begavede Mennesker i vor Tid, og som paastaar, at alle de Folk har Uret, som er enige om, at der er et Liv efter Døden, med andre Ord en Aandeverden. Hvis De vil tillade mig at sige min Mening om, hvad De tror, saa vil jeg sige, at De mener, at naar De er færdig med det Kød og Blod, som udgør Wilfred Bruce, saa har det ikke meget at sige, hvad der følger efter. Men lad os antage, at Wilfred Bruce, eller skal vi sige hans Sjæl den Del af ham, som tænker og lider skal eksistere i uendelige Tidsaldre som et Bytte for stadigt Samvittighedsnag over alle Misgerninger, hvorledes vil han saa betragte Døden? Men før De kan vente noget Svar paa det Spørgsmaal, er det nødvendigt, at De beviser, at den ikke bliver ved at eksistere, sagde jeg. Det er netop det, jeg har i Sinde og ønsker at gøre, svarede Nikola, og det er derfor, at jeg har valgt Dem, og at vi taler paa denne Maade nu. Er De meget optaget for Øjeblikket? Jeg smilede. Jeg forstaar Dem, sagde han. Naa, jeg har et Forslag at gøre Dem, hvis De vil være saa venlig at høre efter. For en Del Aar siden, da det Spørgsmaal, vi nu skal drøfte, og som jeg interesserer mig mere for, end De kan tænke Dem, ganske tilfældig fremstillede sig for mig, traf jeg en meget mærkelig Mand. Han havde oprindelig studeret i Oxford, men det gik af en eller anden Grund galt med ham, og senere hen blev han skudt af Balmaceda i Santiago under den chilensiske Krig. Han havde blandt andet levet mange Aar i det nordvestlige Kina. Det var en højst mærkelig Personlighed; han fortalte mig nogle vidunderlige Ting, og hvad der var mere, han støttede dem med Beviser. De vilde højst sandsynligvis have kaldt dem flinke Taskenspillerkunster. Det gjorde jeg ogsaa den Gang; men jeg gør det ikke nu, og jeg tror heller ikke De vil gøre det, naar jeg har talt ud. Det var af ham og en gammel buddhistisk Præst, som jeg tilbragte nogen Tid sammen med paa Ceylon, at jeg erfarede den ubetydelige Kendsgerning, som bragte mig paa Sporet af, hvad der nu følger. Jeg har eftersporet det omhyggeligt og ivrigt Stykke for Stykke med Held og Uheld i otte samfulde Aar, og nu kan jeg endelig en Gang sige, at jeg er paa det rigtige Spor. Hvis jeg kan gennemføre det og opnaa det Resultat, jeg ønsker, saa kan jeg komme i Besiddelse af Kundskaber, som Verden, jeg mener naturligvis den civiliserede Verden, ikke har den mindste Anelse om, saa storartede er de. Jeg er en modig Mand; men jeg vil tilstaa, at det, vi nu skal prøve paa, næsten skræmmer mig. Det er hverken mere eller mindre end ved Hjælp af visse hemmelige kinesiske Selskaber at trænge ind i det mærkeligste Sæde for Lærdom, som De eller noget andet Menneske nogensinde har hørt Tale om, og naar jeg er der, saa at tiltrygle mig eller stjæle de vidunderligste Hemmeligheder. Jeg kan af tusinde Grunde ikke gøre det alene, derfor maa jeg finde en Mand til at ledsage mig. Den Mand maa være en ualmindelig Mand, og maa nødvendigvis ogsaa være dygtig i Kinesisk. Han maa være raskere end de fleste, han maa kunne forklæde sig, saa man ikke et Øjeblik har Mistanke til hans Nationalitet, og han maa tage af Sted med den faste Overbevisning, at han muligvis aldrig, vender tilbage. Hvis han vil paatage sig det, saa vil jeg være rundhaandet. Jeg vil betale ham 5000 Pund Sterling, før vi tager af Sted, og 5000 Pund, naar vi vender tilbage, hvis vi vender tilbage. Hvad siger De til det? Jeg vidste ikke, hvad jeg skulde svare. Jeg var fuldstændig forvirret over Forslaget for slet ikke at tale om det store Honorar. Jeg trængte mere til Penge nu, end jeg nogensinde før havde gjort, og dette var en Sum, som jeg ikke havde drømt om i mine vildeste Drømme. Jeg havde heller ikke noget imod at gaa paa Eventyr; men jeg maa dog tilstaa, at dette Foretagende syntes mig altfor dumdristigt. Ja, hvad skal jeg sige? svarede jeg. Det er saadant et mærkeligt Forslag. Ja, sagde han, men jeg tror heller ikke, at vi to er ganske almindelige Mænd. Hvis jeg havde troet at De var en af dem, der gaar tolv paa et Dusin af, saa talte jeg vist ikke med Dem nu. Jeg vilde dog tænke to Gange i Deres Sted, før jeg sagde Nej. Shanghai er et ubehageligt Sted, naar man er i Forlegenhed, og desuden véd De jo nok, at paa Onsdag slipper Deres Penge op, selv om De sælger Deres Ur og Deres Urkæde, 9\n12 som De tænkte paa i Aftes. Han sagde det med en saa naiv Mine, at det ikke i Øjeblikket faldt mig ind at undre mig over, hvordan han kunde vide Besked med mine Finansers Tilstand. Naa, sagde han, sig nu Ja. Jeg vil hellere have lidt Tid til at overveje det, svarede jeg. Jeg kan ikke forpligte mig til saa stort et Foretagende uden at overveje det grundigt. Det vilde jo være taabeligt af mig og neppe rigtigt lige over for Dem. Naa ja. Gaa saa hjem og overvej det og kom igen i Morgen Aften paa samme Tid og meddel mig Deres Beslutning. Hvis jeg var Dem, saa vilde jeg ikke omtale vor Samtale til nogen. Jeg forsikrede ham, at jeg ikke skulde gøre det; saa rejste han sig, og jeg forstod, at vor Samtale var til Ende. Jeg fulgte ham ud i Forstuen, medens den sorte Kat marcherede i Hælene paa os. Paa Verandaen standsede han og strakte sin Haand ud, idet han sagde i en ubeskrivelig blid Tone: Hr. Bruce, jeg haaber, De vil tro, at jeg meget gerne vil have Dem med. Jeg smigrer Dem ikke, jeg siger simpelthen Sandheden, naar jeg paastaar, at De er den eneste Mand i Kina, som jeg vil have til Medarbejder. Naa, Godnat! Jeg haaber, De bringer mig et gunstigt Svar i Morgen. Medens han talte, kom den sorte Kat, der hele Tiden havde staaet ved Siden af ham, som om den vilde bekræfte hans Ord, hen til mig, og begyndte at gnide sit Hoved op ad mine Ben med en blid Snurren. Jeg skal ganske vist sige Dem Besked i Morgen Aften, sagde jeg, Godnat! 10\n13 II. KAPITEL. Nikolas Tilbud. Da jeg havde sagt Godnat til Dr. Nikola paa Verandaen, raadførte jeg mig med mit Ur, og da jeg opdagede, at Klokken endnu ikke var elleve, gik jeg en lang Tur for at overveje min Stilling. Der var mange Ting, som talte for og imod hans Tilbud. For det første talte det nu til Gunst for det, at jeg stod alene i Verden. Mine Forældre havde været døde i flere Aar, og da jeg var deres eneste Barn, havde jeg hverken Brødre eller Søstre, som var afhængige af mig, eller som kunde begræde mig, hvis der skulde hænde mig en Ulykke. For det andet havde jeg fra Ungdommen af rejst i fremmede Lande, og jeg var derfor vant til at tage Livet, som det faldt. Man vil forstaa dette bedre, naar jeg siger, at jeg var rendt hjemme fra for at gaa til Søs, da jeg var femten Aar, at jeg havde tilbragt tre Aar paa den skrækkeligste Maade, man kan tænke sig, som almindelig Matros, at jeg var sluppen igennem de næste fem Aar, som næsten var lige saa fæle, i Urskoven i Australien, og at jeg i to Aar havde været Politibetjent i Kapkolonien. Jeg havde ogsaa haft en Ansættelse i Hongkong og havde desuden haft mange andre gode og daarlige Beskæftigelser. Jeg var fem og tredive Aar gammel, havde aldrig vidst, hvad det var at være virkelig syg eller bekymret, naar jeg undtager et Feberanfald i Ny Guinea, og saa kan jeg for Resten gerne sige, at jeg vejede tretten engelske Lispund, var omtrent tre Alen høj, havde graa Øjne og mørkebrunt Haar, og hvis man ikke anser det for indbildsk, saa vil jeg tilføje, at man sagde, jeg saa taalelig godt ud. Min Stilling i dette Øjeblik var i alle Henseender overordentlig vanskelig. Hvis jeg søgte længe nok, kunde jeg jo ganske vist finde et eller andet at bestille; men paa den anden Side lykkedes det maaske ikke, og jeg vidste, at der var Snese af Mennesker i Shanghai, som ogsaa søgte en Ansættelse, og som lige straks vilde være paa Færde, naar der var noget. Samme Morgen havde en bekendt Købmand, hos hvem jeg søgte en Kassererpost, forsikret mig, at han kunde have faaet en Mand hundrede Gange, før jeg kom. Under disse Omstændigheder sagde jeg til mig selv, at jeg ikke havde Ret til at forsømme nogen Lejlighed til at forbedre min Stilling. Jeg besluttede derfor ikke at afslaa Nikolas Tilbud uden at have overvejet det meget omhyggeligt. Desværre havde jeg en indgroet Lyst til at gaa paa Eventyr; naar der tilbød sig en Fristelse som den nuværende, kunde jeg vanskelig modstaa den, og dette ejendommelige Eventyr tiltalte mig nu mere end noget andet. Dertil kom, at Nikola var som skabt til at være Fører, og den mystiske Tiltrækning, der var i hans Væsen, syntes at tvinge mig til at gaa med ham, enten jeg vilde eller ikke. Det var jo ubehageligt, at hans Foretagende var meget farligt, ja livsfarligt; men jeg sagde til mig selv, at dø, det skulde jeg dog, og hvis Lykken hjalp mig, og jeg slap levende fra det, saa vilde ti Tusind Pund gøre mig uafhængig Resten af mit Liv. Da jeg tænkte paa denne store Sum, saa jeg min Værts triste Skikkelse for mig, og Mindet om hans daarligt skrevne Regning, som jeg sikkert vilde faa den næste Dag, virkede paa mig som et koldt Styrtebad. Ja, jeg maatte tage med Dr. Nikola. Da jeg var kommen til den Beslutning, gik jeg hjem. Men da jeg vaagnede næste Morgen, sad Klogskaben ved mit Leje. Mine Drømme havde ikke været gode. Jeg havde drømt, at jeg blev forgiftet i kinesiske Klostre, lemlæstet af skævøjede Bødler og pint paa tusind frygtelige Maader. Skønt disse Natmarer kun var naturlige Udslag af min Spænding, kunde jeg dog ikke frigøre mig for den Tanke, at de kunde blive til Virkelighed. Saa snart jeg havde taget kinesiske Klæder paa, malet mit Ansigt og syet en Pisk paa mit Hoved, vilde jeg være en fuldblods Kineser, der maatte underkaste mig kinesiske Love og Straffe. Og saa var der et andet Punkt, man maatte overveje: Hvordan var Nikola som Rejsekammerat? Kunde jeg stole paa ham i vanskelige og farlige Øjeblikke? Vilde han støtte mig som den ene Kammerat den anden? Og hvis nu et Uheld ramte os, og der var Udsigt til, at den ene kunde slippe, vilde saa ikke Nikola, der var min Herre, benytte Lejligheden og lade mig i Stikken? I det Tilfælde var mine fem Tusind Pund i Shanghais Bank, og de fem Tusind, som jeg skulde have, naar jeg kom tilbage, mindre værd end intet. Dette bragte mig til et andet Spørgsmaal: Var Nikola rig nok til at kunne betale ti Tusind Pund til en Mand, der ledsagede ham paa saa dumdristig en Tur? Det var alle vigtige Spørgsmaal, og de maatte besvares, før jeg traf en endelig Bestemmelse. Skønt Barkston havde underrettet mig om at Nikola var velkendt i disse Lande, skønt Benwell, som var i den kinesiske Toldtjeneste, var blevet saa forskrækket, da han havde truffet ham i Klubben, og skønt jeg selv havde hørt en Mængde løjerlige Historier om ham i Saigon og paa Manilla, 11\n14 saa gav dog ingen af dem mig nogen Garanti for hans pekuniære Soliditet. For at berolige mig i denne Henseende, besluttede jeg at udspørge en eller anden upartisk Person om Nikola. Men hvem skulde det være? Jeg gennemgik alle mine Bekendte, men fandt ikke nogen, der kunde hjælpe mig ud over den Vanskelighed. Medens jeg saa klædte mig paa, kom jeg til at tænke paa en Købmand, der ejede et af de største Handelshuse ved Strandpromenaden, og som man troede vidste mere om Folk i Almindelighed og om underlige Folk i Særdeleshed end noget andet Menneske i Kina. Jeg spiste Frokost, modtog min Regning af min Vært med samme overlegne Mine som en Mand, der har ti Tusind Pund staaende hos en Bankier, røg en udmærket Cigar paa Verandaen og drev saa ud i Byen. Da jeg kom ned paa Strandpromenaden gik jeg langs med den, til jeg opdagede min Vens Kontor. Det vendte ud mod Floden, og det var en af de smukkeste Bygninger i Shanghai. I Forstuen var jeg saa heldig at opdage Købmandens første Comprador som straks førte mig ind til ham.  Husets kinesiske Forretningsfører. Alexander Mc'Andrew var Skotte, det opdagede man, naar man havde været sammen med ham i fem Minutter. Hans Fader havde været Vægter i en Bank i Glasgow, og selv havde han tilbragt sin første Barndom som en pjaltet, barfodet Dreng paa denne mærkelige Bys Gader. Men Mc'Andrew var stolt af sin tarvelige Oprindelse. Naar han havde Gæster i sin fyrstelige Villa i den engelske Koloni, mindedes han med Glæde de mindre heldige Omstændigheder, der medførte, at han en bidende kold Vintermorgen drog ud for at søge Berømmelse og Rigdom i Østen. Nej, se Goddag, Hr. Bruce, udbrød han, idet han rejste sig og trykkede mig varmt i Haanden, det var jo en ganske uventet Fornøjelse; hvor længe har De været i Shanghai? Længere end jeg bryder mig om at tænke paa, svarede jeg, idet jeg satte mig. Og i al den Tid har De ikke været en eneste Gang her; det er ikke pænt af en gammel Ven. Nej, jeg maa bede Dem om Undskyldning for det, sagde jeg; men denne Gang er det ikke gaaet rigtig godt med mig her i Shanghai, og derfor har jeg ikke besøgt nogen. De ser, at jeg er aaben lige over for Dem. Det gør mig ondt at høre, at De er i Forlegenhed, sagde han. Jeg vil ikke være indiskret, men hvis jeg kan være Dem til nogen Tjeneste, haaber jeg oprigtigt, at De vil raade over mig. Tak, svarede jeg, det har jeg allerede bestemt at gøre, det er netop for at raadspørge Dem, at jeg tager mig den Frihed at hilse paa Dem. Det glæder mig. I hvilken Henseende er det, De ønsker mit Raad? Ja, jeg maa begynde med at sige Dem, at man har tilbudt mig en Stilling, som skulde indbringe mig 10,000 Pund Sterling. Jeg syntes, De sagde, at det ikke gik godt for Dem, udbrød min Ven; men dette tyder ikke paa, at der er meget i Vejen. Hvad er det for en Stilling? Det har jeg desværre ikke Lov til at sige til nogen. Men hvorledes kan jeg saa være Dem til Nytte? Jo, jeg ønsker for det første at vide, om De kan sige mig noget om min Principal. Sig mig hans Navn, og jeg skal se, hvad jeg kan gøre, svarede Købmanden ikke uden Stolthed. Jeg tror nok, at jeg kender ni Mennesker af ti her i Østen, det vil sige, af Folk, der har nogen Betydning. Hans Navn er Nikola, sagde jeg. Nikola! udbrød han ganske forbavset. Hvad er det for en Forretning, De kan have med Nikola, som skal indbringe Dem 10,000 Pund? En meget vigtig Forretning, svarede jeg, men det kan gælde Liv og Død. De kender ham altsaa? Den gamle Mand lænede sig frem over Bordet og talte næsten hviskende. De gør mig bange, sagde jeg, idet hans Alvor gjorde mere Indtryk paa mig, end jeg var glad ved. Er han ikke god for de Penge? Aa, Penge! Jeg tvivler ikke om, at han kunde betale de Penge en halv Snes Gange, hvis han havde Lyst, svarede den værdige Købmand. Mellem os sagt, saa kan han trække paa mig til et Beløb af 50,000 Pund. Han er altsaa rig? Ja, umaadelig. Men hvor i al Verden kommer hans Penge fra? Ja, det kan jeg ikke sige Dem, svarede han; men hvor de nu end kommer fra, følg mit Raad og tænk to 12\n15 Gange, før De indlader Dem med ham saaledes, at han har Dem i sin Magt. Jeg kan med Sandhed sige, at jeg for mit Vedkommende ikke er bange for mange Mennesker, men jeg er bange for Nikola, og at jeg ikke er det eneste Menneske i Verden, der er det, det skal jeg bevise Dem ved at læse et Brev for Dem. Han aabnede en Skrivebordsskuffe og tog et Par Ark Brevpapir frem. Han lagde dem paa Bordet foran sig, glattede dem og begyndte at læse. Dette Brev, skal jeg sige Dem, sagde han, er fra den forhenværende Kolonialsekretær i Ny Syd-Wales, Sylvester Wetherell, en personlig Ven af mig. Jeg springer Begyndelsen over, for den er ganske privat. Han siger altsaa: Siden jeg skrev til Dem fra London i Juni Maaned, har jeg gennemgaaet en frygtelig Tid. Som jeg fortalte Dem i et Brev for nogle Aar siden, kom jeg ganske imod min Vilje i Forbindelse med en højst ejendommelig Person, der hedder Nikola. For et Par Aar siden forsvarede jeg en Mand, der gik under Navnet Kina Pete i vor Kriminalret for en Anklage for Mord, og jeg fik ham frikendt. Da han døde og ikke var i Stand til at betale mig, forærede han mig det eneste, han havde at efterlade, nemlig en underlig lille Stok, der var fuld af udskaarne kinesiske Bogstaver. Om den fortalte han mig en vanvittig Historie, men den har siden næsten ført til min Undergang. Af en eller anden ufattelig Grund vilde Nikola absolut have denne Stok, og da jeg nægtede at lade ham faa den, blev jeg udsat for en saa stadig Forfølgelse i de sidste Aar, at jeg nær havde søgt Tilflugt i en Sindssygeanstalt. Han prøvede enhver Maade, som et Menneske kunde benytte eller en dæmonisk Hjerne udklække, for at tvinge mig til at udlevere ham denne Kuriositet. De vil forstaa, hvordan han bar sig ad, naar jeg fortæller Dem, at der to Gange blev gjort Indbrud i mit Hus af kinesiske Røvere, at jeg blev garotteret hundrede Alen fra min egen Gadedør, at min Hustru og Datter blev skræmmede af utallige Trudselsbreve, og at jeg tilsidst blev saa nervøs, at jeg efter min Kones Død flyttede til England for at undslippe fra ham. Nikola fulgte mig, lavede et Komplot imod mig, i hvilket blandt andet følgende Personer var indviklede: Hertugen af Glenbarth, hans Søn, Markien af Beckenham, Sir Richard Hatteras, som siden giftede sig med min Datter, og vor forhenværende Gouvernør, Jarlen af Amberley. Paa Nikolas Foranstaltning blev Beckenham og Hatteras lokkede ind i et Hus i Port Said og holdt fangne der i tre Uger, medens en falsk Adelsmand blev sendt af Sted i Stedet for hans Herlighed for at lære min Datter at kende i Sydney og til sidst at anholde om hendes Haand. Heldigvis lykkedes det imidlertid Sir Richard Hatteras og hans Ven at undslippe, saa de kom tidsnok til at følge Slubberterne til Sydney og advare mig mod det Komplot, der var udklækket imod mig. Resultatet var højst sørgeligt: Da Nikola ikke opnaaede at hævne sig paa mig ved at faa min Datter gift med en Bedrager, havde han den Dumdristighed at bortføre hende fra et Bal i Gouvernementshuset og at bringe hende til en Ø i det stille Hav, hvor vi en Maaned efter befriede hende. Jeg kan ikke sige, om vi havde faaet Lov til at gøre det, hvis ikke den omtalte Stok, som blev forlangt som Løsesum, ganske tilfældig var kommen i Nikolas Besiddelse. Men han fik Stokken, og nu er vi fri. Senere har min Datter giftet sig med Sir Richard Hatteras, og de bor i Øjeblikket paa hans Gods i England. Jeg antager, De vil undre Dem over, at jeg ikke har anlagt Sag mod denne Nikola, men ærligt talt, Mc'Andrew, jeg er saa bange for ham, at siden jeg har faaet min Datter tilbage og kun har mistet Stokken, som altid har været mig til Besvær, er jeg alt for fornøjet til at tænke mere paa Sagen. Desuden maa jeg tilstaa, at han har arbejdet med en saa djævelsk Snedighed, at jeg, som en Jurist af Profession, ikke kan se nogen Mulighed for, at vi kunde drage ham til Ansvar. Naa, Bruce, hvad mener De saa om Doktor Nikola? Ja, det faar jo Sagen til at se helt anderledes ud, svarede jeg, men hvis Nikola vil optræde ærligt lige over for mig, saa er 10,000 Pund jo dog 10,000 Pund. Jeg har i tyve Aar prøvet paa at tjene Penge, og dette er alt, hvad jeg ejer og har. Medens jeg talte, tog jeg alle de Penge, jeg havde, op af Lommen. Der var en fem, seks Mønter, i det hele taget vel seks Shilling og ti Pence. Jeg véd ikke, hvad De mener, sagde jeg til Købmanden, men jeg synes, at Nikolas Karakter maatte være meget slem, hvis man ikke skulde kunne vove at udsætte sig for noget fra hans Side mod at faa 10,000 blanke Guldstykker. Jeg er bange for, De er noget letsindig, Bruce, sagde den forsigtige Mc'Andrew. Hvis De vil følge mit Raad, saa prøv noget andet først; jeg skal hjælpe Dem. Der er en Stilling ledig paa min Ven Websters Kontor. Honoraret er godt og Tjenesten let. Da jeg talte med ham i Morges, var Posten endnu ikke besat. Har De ikke 13\n16 Lyst til at prøve, om De kan faa den? Jeg skal give Dem et Anbefalingsbrev til ham og sige ham, at jeg vil betragte det som en personlig Tjeneste, hvis han ansætter Dem. Jeg er Dem meget taknemmelig, svarede jeg. Jo Tak, jeg tror, jeg vil prøve paa at faa den, før jeg svarer Nikola. Kan jeg faa det Brev straks? Ja, med Fornøjelse, nu skal jeg skrive det. Han dyppede Pennen og gav sig straks til at skrive. Saa takkede jeg ham varmt for hans Venlighed og gik min Vej med Brevet. Websters Handelshus laa ved den fjerneste Ende af Strandpromenaden og var ogsaa en smuk Bygning. Jeg spurgte efter Købmanden og blev efter at have ventet lidt ført ind i hans Kontor. Det viste sig, at han var en fuldstændig Modsætning til Mc'Andrew. Han var høj, statelig og umaadelig alvorlig. Han lo sjældent, og naar han gjorde det, var hans Lystighed haard og barsk som hans eget Ydre. Han læste omhyggeligt Anbefalingsbrevet og sagde saa: Det gør mig meget ondt, Hr. Bruce, at De har haft al den Ulejlighed; det vilde have glædet mig meget for min Ven Mc'Andrews Skyld at optage Dem i min Forretning; men uheldigvis er den omtalte Plads blevet besat for mindre end en Time siden. Det var kedeligt, sagde jeg med et lille skuffet Suk. Jeg er virkelig ogsaa meget uheldig; det er den trettende Plads, jeg forgæves har søgt, siden jeg kom til Shanghai. Ja, saa er De jo ikke meget heldig, lød Svaret; men hvis De har Lyst til at søge endnu en Gang, saa kan jeg maaske skaffe Dem noget. Jeg hører, at Dampskibsselskabet 'Den røde og gule Skorsten' har en ledig Plads paa sit Kontor, og hvis De vil gøre Dem den Ulejlighed at gaa med mig straks, saa skal jeg præsentere Dem for Direktøren, der sandsynligvis i det Tilfælde vil gøre alt, hvad han kan for Dem. Jeg takkede ham for hans Venlighed, og vi begav os altsaa af Sted til det omtalte Kontor. Men jeg blev atter skuffet, det gik mig akkurat som hos Webster: den ledige Post var lige blevet besat, og da vi fra Direktørens Helligdom traadte ud i Hovedkontoret, sad den nylig ansatte Kontorist allerede ved sin Pult og førte Regnskabsposter ind i en Hovedbog. Da vi forlod Bygningen, tog jeg Afsked med min Ledsager og gik saa med tungt Hjerte tilbage til min Bolig. Jeg havde ikke været der mere end ti Minutter, da min Vært traadte ind og uden videre Indledning eller Spor af Høflighed anmodede mig om at afgøre min Regning samme Dag. Da jeg var ganske ude af Stand til at opfylde hans Anmodning, var jeg nødt til at sige ham det, og da han forlod Værelset, var der en afgjort ubehagelig Kølighed i hans Væsen. Jeg sad længe fordybet i ubehagelige Tanker. Hvad skulde jeg gøre? Hver Udvej syntes spærret for mig, og selv om jeg maaske kunde høre om flere Stillinger, hvis jeg blev i Shanghai, saa havde jeg jo ikke Spor af Garanti for, at jeg var mere heldig, end jeg hidtil havde været, og i Mellemtiden skulde jeg jo dog leve, og jeg skulde betale min Regning. Jeg kunde ikke tage bort og ignorere mine Forpligtelser, for jeg havde ikke den nødvendige Kapital til at rejse for, og hvis jeg blev og ikke betalte, saa vilde jeg, inden mange Dage var gaaet, staa som anklaget for den blandede Ret. Da mine Forhold var saa fortvivlede, var der ikke andet at gøre end at modtage Doktor Nikolas Tilbud. Men jeg vilde ikke gøre det, uden at det virkelig blev fordelagtigt for mig. Hvis han, som han sagde, vilde deponere 5000 Pund for min Regning i Banken, saa var jeg ikke blot frelst, men saa havde jeg en bestemt Garanti for, at han var solvent. Hvis ikke, var det bedre, at jeg lod Sagen komme til Afslutning straks. Jeg forlod derfor Huset og vendte tilbage til Strandpromenaden, og idet jeg satte mig paa et skyggefuldt Sted, overvejede jeg omhyggeligt hele Sagen. Da Mørket faldt paa, var jeg blevet enig med mig selv om, at jeg vilde tage imod Nikolas Tilbud.... Præcis Klokken otte naaede jeg hans Hus og ringede paa Klokken. Den samme indfødte Tjener, som havde lukket mig ind den foregaaende Dag, aabnede Døren og underrettede mig om, at hans Herre var hjemme og ventede mig. Efter at jeg var kommen ind, blev jeg ført til det Værelse, hvor jeg havde ventet ham den foregaaende Aften. Igen var jeg overladt til mig selv og mine egne Tanker i fem Minutter; saa gik Døren op, og Doktor Nikola traadte ind. God Aften, Hr. Bruce! sagde han. De er meget præcis, og det er ikke blot et behageligt Træk i Deres Karakter, men jeg haaber ogsaa, at det er et godt Varsel. Skal vi gaa ind i Værelset ved Siden af, dér kan vi bedre snakke sammen. Jeg fulgte ham derind og satte mig paa den samme Stol som den foregaaende Aften. Vi havde ikke været der et halvt Minut, før den sorte Kat viste sig. Den genkendte mig som en gammel Ven og gned sit Hoved 14\n17 mod mit Ben. De ser, selv Katten er ivrig for at vinde Dem, sagde Nikola med et besynderligt lille Smil. Jeg tror ikke, der er fem andre Mennesker, den vilde være saa venlig imod efter saa kort et Bekendtskab. Men lad mig høre, hvad De mener. Vil De med mig, eller har De besluttet at sige Nej til mit Tilbud? Jeg har bestemt mig til at følge med Dem paa visse Betingelser; men jeg anser det for rimeligt at sige Dem, at de Betingelser er altsaa bestemte. Lad mig høre dem, sagde Nikola med den elskværdige Ynde, som han undertiden viste. Selv om de er meget strenge, tror jeg, det skal gaa haardt til, om vi ikke kan komme til et Slags Kompromis. Naa ja, svarede jeg; først fordrer jeg, at De indbetaler en Sum af 5000 Pund i en Bank her. Hvis De vil gøre det og give mig en Anvisning, saa kan jeg hæve Resten af Pengene om et Aar, saa er jeg Deres Mand, og De kan gøre Regning paa, at jeg skal gøre, hvad der staar i min Magt, for at tjene Dem. Er det det hele, kære Ven? sagde Nikola rask. Jeg vil med Fornøjelse deponere 10,000 Pund, for at sikre mig Deres Medvirken; jeg havde ingen Idé om, at det var Penge, De tænkte paa. Undskyld mig et Øjeblik. Han rejste sig og gik hen til et Bord i den anden Ende af Værelset. Saa satte han sig ned og skrev i et Par Minutter, vendte tilbage og rakte mig et Stykke Papir, som jeg saá var en Anvisning paa 10,000 Pund. Dér er Deres Penge, sagde han, De kan præsentere Anvisningen, saa snart De vil, og Banken udbetaler dem straks. Naa, det er vel tilstrækkeligt til at overbevise Dem om, at mine Hensigter er ærlige, saa nu er De vel parat til at slutte Dem til mig? Vent et Øjeblik, sagde jeg, det er ikke det hele. De har behandlet mig meget gentilt, og det er kun rimeligt, at jeg opfører mig paa lignende Maade imod Dem. Tak, svarede Nikola. Hvad har De saa at sige mig? Kender De en Mand, der hedder Wetherell? Ja, svarede Nikola; han var Kolonialsekretær i Ny Syd-Wales til omtrent for et halvt Aar siden. Jeg har meget gode Grunde til at kende ham. Jeg havde den Ære at bortføre hans Datter fra Sydney, og jeg indespærrede hans Svigersøn i Port Said. Naturligvis kender jeg ham. De ser, at jeg ogsaa er aaben lige over for Dem. Ja, umaadelig! Undskyld Udtrykket men var det ogsaa en ganske fin Historie? Det afhænger af, hvad De anser for en fin Historie. For Dem f. Eks., som har Deres egne Forestillinger om, hvad der er Ret, og hvad der er Uret, kan det maaske synes lidt underligt, men med mig forholder Sagen sig anderledes. Jeg betragter alt, hvad jeg gør, som rigtigt, og i ni Tilfælde af ti vilde jeg vist anse det, De gør, for galt. Wetherell kunde have sparet sig den Ulejlighed ved at sælge den Stok til mig, som Kina-Pete gav ham, og som han skrev om til Mc'Andrew, der læste Brevet for Dem i Morges. Hvor véd De det fra? Ja, hvorfra véd jeg i det hele taget noget? spurgte Nikola, idet han slog ud med Haanden. Han læste det, og hvis De vil se stift paa mig et Øjeblik, skal jeg nøjagtig sige Dem Resten af Deres Samtale. Det er vist ikke nødvendigt, svarede jeg. Nej, det er det vist ikke, sagde Nikola roligt, idet han tændte en Cigaret. Er De tilfreds med min Forklaring? Var det en Forklaring? spurgte jeg. Nikola svarede kun med et Smil og tog Katten paa Skødet. Han klappede den med sine lange, hvide Fingre og saá samtidig paa mig under de halvt lukkede Øjenlaag. Hør, jeg kan godt lide Dem, sagde han lidt efter. Der er noget saa forbistret praktisk ved Dem. Hver Gang De begynder at tale, gør De det Indtryk paa mig, at De vil sige noget ualmindeligt. Tak! Men jeg vilde tilføje, at Resten af Deres Sætning stadig ødelægger det Indtryk. De har øjensynlig et meget tarveligt Indtryk af min Begavelse? Aldeles ikke, det er mig, der skal sige de gode Ting, der skal siges, og De skal gøre dem, saa deler vi Arbejdet lige. Naa, skal vi saa rejse sammen eller ikke? Ja, jeg rejser med Dem, svarede jeg. Det glæder mig umaadeligt, sagde Nikola, idet han strakte Haanden frem, lad os give hinanden 15\n18 Haanden paa det. Vi gav hinanden Haanden, og han saá mig lige ind i Ansigtet. Jeg vil sige Dem én Gang for alle, sagde han, at hvis De er ærlig og oprigtig lige over for mig, saa støtter jeg Dem, hvad der end sker, men hvis De skubber Dem fra et eneste Atom af Deres Ansvar, ja, saa kan De takke Dem selv for, hvad der sker. Nu har jeg advaret Dem aabent og ærligt, ikke sandt? Jo, svarede jeg. Maa jeg saa faa noget at vide om Planen selv og om, naar De har i Sinde at rejse. 16\n19 III. KAPITEL. Nikolas Plan. Ja, med Fornøjelse, sagde Dr. Nikola og satte sig mageligt til Rette i sin Stol og tændte en ny Cigaret. Det er jo ganske naturligt, at jeg oplyser Dem om alt, siden De vil gaa sammen med mig. Jeg behøver ikke at bede Dem om at beholde alt det, jeg siger Dem, for Dem selv, det vil Deres egen sunde Sans nok sørge for. Det er ogsaa muligt, at De synes, jeg overvurderer min Plans Vigtighed, men jeg vil sige Dem, at dersom visse Folk her i Byen fik at vide, at jeg var kommen i Besiddelse af den Stok, der omtales i Wetherells Brev, saa vilde mit Liv her i Shanghai ikke være en Smule værd. Jeg maa ganske kort give Dem et Overblik over Sagen, for saa vidt som det staar i Forbindelse med det hemmelighedsfulde Selskab. Husk paa, at jeg har taget meget grundigt fat paa Sagen. Det er ikke en Kæphest, som jeg rider paa, og ikke et ledigt Øjebliks Adspredelse, men det er en Ting, jeg har ofret en stor Del af mit Liv paa at undersøge og studere. For at opnaa de Oplysninger, jeg trængte til, har jeg maattet opspore Folk rundt omkring i hele Verden. Da jeg begyndte mine Forberedelser paa at faa Wetherell til at overlade mig det, jeg ønskede, havde jeg fulgt en Mand lige til Cuyaba paa Grænsen af Brasilien og Bolivia. Denne Mand havde tidligere været Købmand i det vestlige Kina, og i denne Egenskab havde han hørt en mærkelig Historie, som stod i Forbindelse med en vis Sekt, hvis Kloster findes i Bjergene paa Vejen til Thibet. Det kostede mig seks Maaneders uophørlig Rejse og næsten tusind Pund i rede Penge at finde denne Mand, og da jeg gjorde det, var alt, hvad jeg fik ud af ham, en halv Snes Sætninger; kort sagt: jeg betalte ham rigelig ti Pund for hvert Ord af en Underretning, som De sandsynligvis ikke vilde have givet ham ti Pence for. Men jeg kendte dens Værdi. Jeg fulgte en anden Mand til Montevideo for at faa Beskrivelsen af en ukendt kinesisk Landsby, en tredie til Guldkysten for at faa Navnet paa en buddhistisk Præst, og en russisk Jøde til Nishnij Novgorod for at faa en Tingest, han bar ved sin Urkæde, og hvis Værdi han ikke havde den ringeste Forestilling om. De Oplysninger, jeg saaledes fik personligt, lagde jeg til de Meddelelser, jeg havde faaet ved Korrespondance, og da jeg havde samlet alt dette, uddrog jeg deraf en fuldstændig Historie af mine Undersøgelser lige til den Tid. Da det var gjort, tror jeg nok, at jeg uden Pral kan sige, at med Undtagelse af tre Mænd, som for Resten ikke har Lov til at røbe noget, og som rimeligvis ikke engang véd, at der eksisterer noget i Verden udenfor deres Klostermure, med Undtagelse af de tre véd jeg mindst seks Gange saa meget om det omtalte Samfund som noget Menneske, der lever. Efter denne Indledning vil jeg give Dem et fuldstændigt Referat af Sagen. Saa vidt som jeg kan se, var der i Aaret 288 før Kristus, paa den Tid, da Devenipiatissa plantede det hellige Bo-Træ i Anuradhapura paa Ceylon tre Præster, som var bekendte for deres overordentlig store Fromhed og for deres videnskabelige Undersøgelser, og som udvandrede fra, hvad der nu er Øen Ceylon, til Asiens Fastland. Da de var komne gennem det Land, som nu hedder Birma, naaede de op til Midten af det Land, vi nu kalder Thibet. Her døde to af dem, og den sidste byggede sammen med sine ny Værkfæller et Kloster, hvor de samlede en Del Tilhængere og fortsatte deres Undersøgelser. Skønt den yderste Hemmelighedsfuldhed blev iagttaget, havde Rygtet om deres Gerninger efter et Par Aars Forløb udbredt sig. At dette var Tilfældet, véd vi, for vi finder dem stadig omtalte af kinesiske Historieforskere. Jeg skal citere en. Dr. Nikola rejste sig fra sin Stol og gik hen til et gammelt Skab i den modsatte Ende af Værelset. Af dette fremtog han en stor Bog, i hvilken der var opklæbet utallige udklippede Sedler og Manuskripter. Han tog den med hen til mig og satte sig igen. Saa vendte han Bladene, fandt, hvad han ønskede, og lavede sig til at læse. Det vil interessere Dem at vide, sagde han, idet han saá paa mig, at det Afsnit, jeg vil læse for Dem, og som jeg selv meget omhyggeligt har oversat, blev skrevet i samme Aar og Maaned, da Vilhelm Erobreren landede i England. Det lyder som følger: Det er med nogen Mistillid, at jeg taler om denne store Sekt og om dens særlige Evner. Det paastaas af dem, som er lettroende i saadanne Sager, at disse Folks Dygtighed til at helbrede er større end alle andre levende Menneskers, og at deres Evne til at udføre Trolddomsgerninger, overgaar alle andres. Det siges desuden, at de har Magt til at genopvække de døde og til at forlænge Menneskets Levealder ud over det almindelige. Men om disse Ting kan jeg kun skrive, hvad man har fortalt mig. Dr. Nikola slog en anden Side op. 17\n20 Efter at have oversprunget fem Hundrede Aar, sagde han, finder vi dem igen omtalt, denne Gang af Forfatteren Feng Lao Lan, en bekendt kinesisk Historieskriver, som levede omkring Aaret Han meddeler, at de var til stort Besvær for Kongeriget i Almindelighed. Fra at have været en Samling af nogle faa simple Munke, der levede i et ensomt Kloster i Thibet, er de nu blevet et af de største hemmelige Samfund i Østen, skønt den mystiske Magt, som de antages at besidde, er indskrænket til de tre Hovedmænd eller Øverstebrødre. Henimod Slutningen af det 16. Aarhundrede er det sikkert, at de øvede saa stor en Indflydelse i politiske Sager, at det berettigede Regeringen til at udstede Befaling til deres Udryddelse. Ja, jeg er tilbøjelig til at tro, at det almægtige Samfund, som har Valgsproget 'Hoan Cheng Hok Beng,' og som De véd øvede en saa umaadelig Indflydelse i Kina til for ganske kort Tid siden, kun var en Aflægger af det Samfund, som jeg er saa ivrig efter at udforske. At Sekten virkelig besidder de videnskabelige og hemmelige Kundskaber, som man har tilskrevet den i over to Tusind Aar, det er jeg overbevist om, og hvis der er nogen Magt, som kan hjælpe mig til at trænge ind i dens Hemmeligheder, saa agter jeg at benytte den. I vort eget og i andre Lande, som vi plejer at kalde civiliserede, har man længe haft for Skik at latterliggøre enhver Tro paa, hvad der ikke tydelig kan ses og forstaas af de allerjævneste Mennesker. For Gennemsnits-Englænderen findes der ingen mystisk Verden. Men hvor er han ikke i Modstrid med sig selv i Grunden? For hvis han er rettroende, saa siger han, at han tror fast paa, at naar Legemet dør, saa gaar Sjælen til Himlen, det vil sige Olympen, Elysium, Arkadien, Hesperidernes Have, Valhalla, Paradis eller Nirvana, alt eftersom Forholdene er. Han har intet Begreb om, eller snarere tror jeg, han kan ikke give nogen Beskrivelse af, hvad Slags Sted hans Himmel kan være. Han har alle mulige ubestemte Idéer om den, men skønt det hører med til hans Religion at tro aldeles fast paa, at der findes saadant et Sted, er det svøbt i mer eller mindre uigennemtrængelige Skyer. For at sige Resultatet kort: Han tror, at medens saadanne Ting som, skal vi sige, Teosofien, er noget Erkevrøvl og ikke fortjener, at man skænker dem en Tanke, saa har Menneskets Livsessens en anden og større Tilværelse efter Døden. Med andre Ord, for at sige min Mening lidt mere tydeligt: Det er ganske sikkert, at dersom man lo af ham, som han ler af Teosofien og Spiritualismen, saa vilde han anse sig for berettiget til at betragte éns Latter som en Haan mod hans Intelligens. Og dog befinder han sig i den yderste Modsigelse med sig selv. Man kan undre sig over, hvad alt dette Nonsens fører til, men hvis jeg vilde beskrive Dem alle de mærkelige Ting, jeg har set i forskellige Lande i Østen, og de vidunderlige Meddelelser, jeg paa første Haand har faaet af andre, saa tror jeg nok, jeg rolig kan sige, at De vilde anse mig enten for en Heksemester eller en latterlig lettroende Person. Ja, Bruce, jeg har været Vidne til Ting, som synes at stride mod alle Naturlove. Skønt der nu og da blev gjort Kunster, er jeg overbevist om, at Fænomenerne i de fleste Tilfælde var virkelige. Og det bringer mig til det Spørgsmaal: Hvad er nu egentlig Kunster, og hvad er det ikke? Det, jeg sandsynligvis kalder Taskenspillerkunster, det vil De i ni Tilfælde af ti anse for den største Trolddom. Men nu har vi talt nok om det; lad mig give Dem en Illustration til, hvad jeg mener. Han gik hen til en Buffet og tog et almindeligt Glas og en Karaffel Vand, som han stillede paa Bordet ved Siden af sig. Saa satte han sig igen og fyldte Glasset, saa det var lige ved at flyde over. Jeg iagttog ham omhyggeligt, idet jeg spekulerede paa, hvad der nu skulde følge. Vil De selv undersøge Glasset? sagde han. De vil se, at det er ganske fuldt af Vand. Vil De overbevise Dem om det! Jeg undersøgte Glasset og opdagede, at det var saa fuldt, at det var umuligt at flytte det uden at spilde noget af dets Indhold. Saa sagde jeg til ham, at jeg var overbevist om, at det var fuldt. Meget vel, sagde han, i saa Tilfælde vil jeg give Dem et Eksempel paa, hvad jeg kunde have Lyst til at kalde 'Sjæl kontra Legeme.' Det Glas er ganske fuldt, som De har set. Pas nu paa! Fra en Bakke ved Siden af tog han en Tændstik, tændte et Vokslys, og da det var kommet godt i Brand, holdt han det hen over Glasset, saa at en Draabe Voks faldt ned i det. Naa, sagde han, nu vil jeg bede Dem om at passe opmærksomt paa det Voks, medens jeg tæller til tyve. Jeg gjorde, som han sagde, idet jeg holdt Øjnene stift fæstede paa den lille runde Voksklat, der flød paa Overfladen af Vandet, jeg saa paa den, og Vandet sank langsomt dybere og dybere, medens Nikolas Stemme lød ganske monotont; til sidst var Glasset fuldstændig tomt. Rejs Dem saa og undersøg det, men rør ikke ved Glasset, sagde min Vært. Overbevis Dem om, at det er tomt, for jeg skal straks kalde Dem til Vidne derpaa. 18\nDoktor Nikola, by Guy Boothby\nDoktor Nikola, by Guy Boothby 1 Doktor Nikola, by Guy Boothby The Project Gutenberg EBook of Doktor Nikola, by Guy Boothby This ebook is for the use of anyone anywhere at no cost and with almost no restrictions


Datoen er på plads for Mark O. Madsens næste kamp - Viaplay News\nDatoen er på plads for Mark O. Madsens næste kamp\nPubliceret august 14, 2018\nMed fire sejre i fire kampe og alle modstandere stoppet i første omgang, er den tidligere OL-medaljevinder i brydning, Mark O. Madsen med stor overbevisning ved at markere sig som et helt centralt navn på den danske MMA-scene. Nu er der kommet dato på Mark O. Madsens næste kamp, som bliver lørdag den 22. september. Kampen kan ses direkte på Viaplay og en af Nordic Entertaintment Groups tv-kanaler.\nMed sit succesfulde indtog på MMA-scenen er den tidligere bryder Mark O. Madsen i den grad ved at markere sig som værende et af de mest interessante navne at følge indenfor sporten, og nu er udlandet også begyndt at få øjnene op for den 33-årige dansker. Madsens kommende kamp bliver således kæmpet i Cage Warriors Academy Denmark – en forlænget arm til Europas ældste og største MMA promotion, som flere af verdens bedste MMA-fightere, bl.a. superstjernen Conor McGregor, har kæmpet for, inden de blev signede til UFC.\n“Mark O. Madsen er i allerhøjeste grad inde i en spændende udvikling – turen fra at være professionel bryder til at blive MMA-kæmper er set før, men med fire imponerende sejre i træk, ser Mark ud til i speciel grad at have kickstartet MMA-karrieren. Mark har leveret varen og vist, at han kan stå distancen i MMA-regi. Det bliver spændende at se, om han kan fortsætte de gode takter, som han har vist frem til nu – der er ingen tvivl om, at konkurrencen kommer til at spidse til, og at kampene herfra kun bliver hårdere,” udtaler Nordic Entertainment Groups Sportschef Kim Mikkelsen.\nMark O. Madsens ekstremt høje disciplin og bemærkelsesværdige performance har rod i hans fortid indenfor brydning, hvorfra han har formået at overføre sine stærke kompetencer til MMA-scenen. Den tidligere bryder har klogt valgt at basere sin stil på den verdensklassebrydning han besidder, men tilføjer for hver kamp flere og flere nuancer i samråd med sin træningsstab. Og lige nu er Mark 100 % fokuseret på den forestående kamp.\n“Det er en fantastisk mulighed for at kæmpe på en scene med international opmærksomhed, og så samtidig kunne kæmpe på hjemmebane I Nykøbing Falster. Mine kampe bliver hårdere og hårdere, men jeg holder mig til den plan mit team og jeg har lagt for min sportslige udvikling. Den 22. september er jeg klar!” siger en stålsat Mark O. Madsen.\nMark O. Madsens næste kamp bliver kæmpet den 22. september i Guldborgsundhallerne i Nykøbing Falster. Kampen vil blive vist på Viaplay og en af Nordic Entertaintments tv-kanaler.


Afdeling for Bedøvelse og Operation får ny ledende oversygeplejerske\nMette Marie Thomsen er ny ledende oversygeplejerske i Afdeling for Bedøvelse og Operation i Center for Kræft og Organsygdomme pr. 1. juni. Hendes ambition er at bringe lederrollen nærmere praksis.\n31. maj 2021, KL 9:28\nMette Marie Thomsen træder den 1. juni 2021 til som ny ledende oversygeplejerske i Afdeling for Bedøvelse og Operation i Center for Kræft og Organsygdomme.\nHun kender dog allerede Rigshospitalet særdeles godt. Mette Marie Thomsen har nemlig været afdelingssygeplejerske i Afdeling for Bedøvelse, Operation og Intensiv Behandling i Hjertecentret siden 2013. Forinden var hun ansat fem år som operationssygeplejerske i afdelingen. Hun har desuden en master i Public Governance fra Copenhagen Business School.\nVil bringe lederrollen tættere på praksis\n- At træde ind i rollen som ledende oversygeplejerske er på sin vis et naturligt skridt for mig, og jeg glæder mig til at tage fat på det mere strategiske arbejde og bringe mine lederevner i spil. Samtidig er det også et udfordrende skridt, hvor man kan miste nærheden til praksis. Derfor er det en af mine ambitioner at udvikle rollen som ledende oversygeplejerske og bringe den tættere på både patienterne og medarbejderne, siger Mette Marie Thomsen.\n- Mine vigtigste opgaver bliver at sørge for, at der er balance i både driften og medarbejdertrivslen og at sørge for, at afdelingen bliver set som en helhed og ikke som specialer i specialet. Vi skal alle være bevidste om den fælles kerneopgave – nemlig at få patienterne så godt som muligt igennem deres forløb hos os.\nFra Mette Rosendal Darmer, centerchefsygeplejerske i CKO, lyder det:\n- Mette Marie var det helt oplagte valg til stillingen grundet hende store kendskab til operationsområdet og den samlede tværfaglige indsats for patienten. Mette Marie har stærke patientnære værdier, hun fokuserer på det gode arbejdsmiljø og trivsel, samtidig med at vi vil sikre en god og udviklingsorienteret drift.\nMette Marie Thomsen tager over efter Mette Misfeldt, der er ny ledende oversygeplejerske i Afdeling for Kræftbehandling.\nOm Afdeling for Bedøvelse og Operation (tidligere Anæstesi- og Operationsklinikken)\nAfdeling for Bedøvelse og Operation i Center for Kræft og Organsygdomme bedøver patienter med sygdomme i mavetarmkanaler, urinveje og store blodkar.\nPå afdelingens observations- og terapiafsnit varetages desuden den postoperative behandling og pleje af patienter fra yderligere 8 specialer på Rigshospitalet.\nAfdelingen udfører ca. 6.000 operationer om året og har ca. 10.000 opvågningsforløb.\nLæs mere om Afdeling for Bedøvelse og Operation her\nPubliceringsdato: 31-05-2021 11:28


Spille film Turbo i top kvalitet. Spille streaming Turbo i bedste look videoformat. Online streaming Turbo i high definition-format. Fuld streaming Turbo i bedste video format. Se fuld film Turbo i video i høj kvalitet.\nDu vil opdage en komplet beskrivelse af Turbo nedenfor:\nAktører film :Michelle Rodriguez (Paz (voice)), Michael Peña (Tito (voice)), Bill Hader (Guy Gagné (voice)), Samuel L. Jackson (Whiplash (voice)), Richard Jenkins (Bobby (voice)), Ryan Reynolds (Turbo (voice)), Maya Rudolph (Burn (voice)), Paul Giamatti (Chet (voice)), Ben Schwartz (Skid Mark (voice)), Ken Jeong (Kim-Ly (voice)), Snoop Dogg (Smoove Move (voice)), Luis Guzmán (Angelo (voice))\nTurbo er den mest vellidt film fremstillet ved 20th Century Fox, DreamWorks Animation, arbejder med en beskrivelse af filmen er "Theos største ambition i livet er at deltage i det legendariske bilvæddeløb Indy500. Problemet er bare, at Theo er en havesnegl, og tilmed temmelig sløv af sin art - indtil han ved et uheld bliver suget ind i motoren på en racerbil. Kvælstofforilten i blodet forvandler Theo til Turbo, verdens hurtigste snegl. Men for at udleve sin drøm får han stadig brug for hjælp fra flere af sine artsfæller.". Filmen er produceret med fremragende grafisk kvalitet, bedste kvalitet af lyd og fineste bedste skuespillere.\njeg havde første lære om denne film er jeg ikke helt sikker hvis jeg såsom idé eller ingen. Efter at have set det Jeg kan bruge at indebære hvori virkelig sætter pris. Jeg yderst anbefaler denne film for dem, der ligesom genre Animation, Familie, . Som mulige ser det for ingenting ved blot klikke indsende og tilmeld, kan ser mange og mange nyeste filmtitler helt fri.\n... Fuld film streaming Turbo i høj kvalitet 720p ....\nMusic : Henry Jackman, Screenplay : David Soren, Screenplay : Darren Lemke , Producer : Lisa Stewart, Director : David Soren, Screenplay : Robert D. Siegel, Special Effects : Nishant Khanna, Cinematography : Chris Stover\nSikker, nu du kan se film hensyn Turbo fuldt længde og har den link til dette movie Turbo i HD-video.


onsdag den 28. marts 13.30 - tekst og foto : Trekanten KIF\nBK Trekanten KIFs herrehold bestod af:\nJan Andersen, Thomas Larsen, Mikkel Sørensen, Steffen Tang, Tim Stampe og\nBK Trekanten KIFs damehold bestod af: Helene Andersen, Nadia Jepsen, Rikke Qwist, Pernille Rasmussen, Sascha Wedel og Mai Ginge Jensen\nBK Trekanten KIF vinder pokaltitlen for både herre og damer\n2018 blev året, hvor det lykkes at tage pokaltitlen for både herrer og damer. For herrernes vedkommende er det 4. år i træk og 5. i alt, og for damerne var det første gang siden 2010 og for 6. gang i klubbens historie\nMen det holdt hårdt for herrerne. SAS fra Tårnby var igen finalemodstanderen, og holdet havde allieret sig med nogle meget stærke profiler fra den svenske liga, herunder den mest vindende europæiske spiller på verdenstouren lige nu, Jesper Svensson, og den tidligere verdensmester Martin Paulson. Når holdet så også tæller en dansk verdensmester, Jesper Agerbo, var finalen en ordentlig mundfuld.\nFinalen blev da præcist den spændende kamp, tilskuerne havde forventet. Der var høj intensitet og nerve i alle slag mod keglerne, og der blev spillet i alt 15 serier med det totale keglefald som afgørende.\nDa fire spillere manglede at spille sidste rude, var alt lige – inden havde SAS ført med 43 kegler inden sidste seriemen efter at BK Trekanten KIFs verdensmester, Thomas Larsen, havde kastet sin første kugle til en strike i 10. rude, kunne det nærmest ikke gå galt. Han skulle reelt bare ramme kegler på de sidste to skud, og en sejr på fem kegler i alt over 15 serier blev en realitet. 2963 – 2958 blev resultatet af en velspillende meget nervepirrende og spændende finale.\nDet var en kæmpe holdindsats, der var afgørende. Særligt holdt de to unge, nybagte bruttolandsholdsspillere, Mikkel Sørensen og Tim Stampe, hovedet koldt i meget pressede situationer og spillede med stor autoritet.\nIngen spænding hos damerne\nPå damesiden var der ikke så meget spænding til det sidste. BK Trekanten KIF var storfavoritter mod et ungt og urutineret hold fra Ravnsborg, Køge. Det føltes da også, som om sejren og titlen var i hus i løbet af kampen for Koldingholdet var foran med 92 kegler inden sidste serie. Det skyldes ikke mindst stærkt spil af holdet to landsholdsspillere, Sascha Wedel og Mai Ginge Jensen. Resultatet efter de 15 serier var 2732 – 2657.\nsøndag den 18. marts 13.00 - tekst og foto : Trekanten KIF\nMikkel Brus Sørensen(tv) og Tim Stampe er\n– sammen med tre klubkammerater -\nblevet udtaget til bruttolandsholdet.\nDe får ny muligheden for at spille sig på det landshold, som skal til VM i Hong Kong i december.\nBowlingklubben skriver historie\nFem af 10 spillere på herrernes brutto-landshold kommer fra BK Trekanten KIF\nBowlingklubben Trekanten KIF skriver igen historie. Halvdelen – fem ud af 10 spillere – til herrernes bruttolandshold kommer nemlig fra Kolding. Det er aldrig sket tidligere, at en enkelt klub har fået udtaget så mange spillere.\nDet er ikke overraskende, at etablerede spillere som Thomas Larsen, Mik Stampe og Anders Lousdal er at finde på bruttolandsholdet, og for den sags skyld også på landsholdet. Mere overraskende er det, at 18-årige Tim Stampe og 22-årige Mikkel Brus Sørensen nu også er kommet med i truppen. Alle fem spillere er med på klubbens ligahold, som er blevet danske mestre de seneste tre sæsoner.\n- Det er stort, og det største BK Trekanten KIF nogensinde har præsteret. Det er et klart signal til klubben om, at vi gør det rigtige for at udvikle den absolutte elite i samarbejde med Kolding Kommune og Kolding Elite, lyder der fra bowlingklubbens formand, Ole Stampe.\nHan betragter også udtagelsen af de fem spillere til bruttolandsholdet som et tegn på, at unionen kigger ”vores vej”, og at de resultater, som Kolding-spillerne viser, er værd at udvikle på.\n- Udtagelsen til bruttolandsholdet betyder meget for mig, og det har givet med et selvtillidsboost. Det har længe været mit mål at komme på bruttolandsholdet, og selv om det betyder øgede forventninger til mig, tager jeg udtalelsen som noget rart. Det betyder også, at det nu er det rigtige hårde arbejde med træningen begynder, lyder det fra Tim Stampe.\nMikkel Brus Sørensen: - Det er vildt fedt, og det er en drøm, som nu går i opfyldelse. Hvis nogen for 13 år siden, da jeg begynde med bowlingsporten, havde sagt, at jeg en dag ville blive god nok til seniorlandsholdet, havde jeg ikke troet det. Nu er det en realitet.\nMikkel Brus Sørensen tilføjer, at hans succes i den grad skyldes, at han spiller i landets bedste bowlingklub, og han takker i den forbindelse klubben og dens formand, Ole Stampe, der har motiveret ham til at yde den indsats, der skal til for at komme blandt de bedste.\nDansk Bowling Union har udtaget landsholdet med henblik på at udtage de seks spillere, som i december skal deltage i verdensmesterskabet i Hong Kong.\nsøndag den 18. marts 13.00 - indsendt af Harry Dahl, BK Frem\nBenny Kjærsgaard, BK Frem\nTo hold i elitedivisionen\nBK Frems andethold vandt keglebillard-spillernes næstbedste række, 1. division\nDet gik rigtig godt for BK Frems førstehold i sæsonens sidste kamp i den ordinære turnering, hvor de på hemmebane suverænt vandt 8-0 over Juelsminde, og dermed nu både er sikret oprykning til elitedivisionen – og nu skal ud og spille UM-finale.\nAllan Kjærsgaard vandt 700-244 med 140,00 i snit, Benny Kjærsgaard 700-254 med 100,00 i snit,\nBjørn Aalsing 700-320 med 70,00 i snit og Sebastian Skøtt vandt 700-330 med 70,00 i snit.\nBK Frems holdgennemsnit blev 87,50 mod 35,56 til Juelsminde.\nBK Frems andethold sluttede turneringen med at spille uafgjort 4-4 på udebane mod Horsens.\nNiels Øland vandt sin kamp 700-332 med 28,00 i snit og Kim Jensen vandt 700-358 med 20,00 i snit. Til gengæld tabte Martin Søndergaard 586-700 med 24,41 i snit og Kenneth Kristensen tabte 254-700 med 21,16 i snit.\nBK Frems holdgennemsnit blev 23,33 mod 21,77 til hjemmeholdet.\nlørdag den 17. marts 21.00 - indsendt af Ole Martensen, KFS\nStiv kuling, koldt som i meget koldt! Stiv... og så noget med nogle krykker, KIF de rykker!\nJa Kolding de rykker!\nKolding vinder 2-1 over Vejle Boldklub. Et hold som årgangen aldrig tidligere har besejret. Målene scoret af Thomas Vejbæk og Thais Paulsen i en kamp, hvor Kolding i store dele af kampen, var det bedste hold.\nU14 Liga 1:\nKolding vinder fortjent 3-1 over Sanderum fra Fyn.\nMålene scoret af William Dupont, Tobias Rosengreen Martensen og Emil Bossen. Flot sejr!\nU16 Liga 1:\nVinder 3-1 over TPI! Stærkt!\nSamtidig kan talenterne glæde sig over en vigtig sejr til vores 2. Divisionshold på 2-1 over Ringkøbing.\nKulde og blæst stopper ikke Kolding. En fantastisk dag for Koldings drenge, på Bramdrupdams Kunstgræsbane.\nGiv drengene og fodboldsamarbejdet i Kolding et like!\nfredag den 9. marts 09.00 - indsendt af KHF / video lavet af Kolding 24 Web TV\nFormanden for Kolding Handicap IF har fået en ny post indenfor området.\nNu er han også landsformand for halhockey under Parasporten,\nog det fik Kolding 24 Web-TV en snak med ham om.


aftenbuddet, skribent på Aftenbuddet\nEr det ok med bøde til Google eller er det ikke ?\napr 10, 2017\tGode tips til dig\nChai Latte med rom.\nChai Latte med rom smager himmelsk\nByt din Irske kaffe ud med en Chai latte med rom.\nJeg hører til dem, der aldrig lærer at drikke kaffe. Faktisk har jeg forsøgt op til flere gange at forelske mig i kaffe, fordi jeg gerne ville være med i klubben. Men det duer ikke. Jeg syntes at det smager af vand, der er brandt på. Uanset om jeg kommer mælk og sukker i eller ej. Så jeg drikker te eller Chai Latte. Det er jo heller ingen skam med alle de forskellige slags man kan få i dag. Bum.\nMisundelsen, over kaffedrikkerne, har været særlig stor, når der ved særlige lejligheder er blevet tilbudt en Irsk kaffe efter et godt måltid mad eller bare for hyggens skyld. Så skal man sidde der med sin kop te, som jo er super skønt, men der er jo ikke den der lille sjat alkohol i. Jeg har mange gange fået Baileys i min te, men jeg syntes ikke rigtig at der duer heller, så for det meste drikker jeg teen som den er. Dejlig varme te.\nDa min familie og jeg så var til min fætters datters 18 års fødselsdag i sommers, lykkedes det ham, i sin brandert, at overtale mig til at drikke en Chai latte med rom. Og det siger jeg jer, det er langt bedre end en Irsk kaffe! Wau.. DET blev et hit! Og det lyder også lidt smart, at sige, at man drikke Chai latte med rom. Det blev en drøn god aften/nat.\nHvordan min fætter lavede den der Chai latte med rom nåede jeg aldrig at finde ud af. Jeg har ledte lidt på nettet for at hjælpe jer og mig selv, lidt på vej til denne gudedrik. Der var bare ikke så meget at finde, så her får i min opskrift.\nChai latte er egentlig bare en te med krydderier i, som kanel, kardemomme eller stjerneanis, I stedet for at lave teen på vand, bruger man mælk. Minimælk fungerer fint hos mig.\nJeg kommer min mælk, grønne te, et drys kanel og stjerneanis i en lille gryde (eller i microovnen) og varmer det godt igennem til den rette temperatur og lader det trække 4 min. Så sigter jeg krydderierne fra og tilsætter 2 cl. rom og vupti, så har du den skønneste Chai latte med rom. Jeg bruger gerne et lækkert glas der kan tåle varmen og drysser lidt kakao på toppen. Det må jo også gerne se godt ud.\nMan kan også snyde (det gør jeg mest). Der findes et færdigblandet Chai latte produkt man bare kommer varmt vand i og så selvfølgelig rom. Det virker lige så godt, som at lave det selv.\nJeg håber at i bliver lige så begejstret for denne skønne drik, som jeg er.\nRommen på billedet er overkille! Jeg havde ikke andre, da jeg skulle tage billedet til indlægget. 🙂 En helt almindelig mørk rum duer så fint.\nSe et udvalg af vores te filtre her\nSponseret indlæg fra Noget-til.dk\napr 06, 2017\tGode tips til dig\nVaskeposer redder ikke kun strømper\nDer er mange vaskemaskiner, der er blevet reddet af vaskeposer. Det er et faktum, der står helt uanfægtet gennem tiderne. Vaskeposen er den bedste ven, som du kan give til din vaskemaskine.\nBøjlerne er de farligste\nBøjlerne i en BH er den farligste genstand, som en vaskemaskine kan blive udsat for. Kommer bøjlerne først ned gennem hullerne i en tromle, er der en meget stor risiko for, at de kommer til at ødelægge varmelegemet, der er placeret lige under tromlen, typisk i bunden af vaskemaskinen.\nDet der kan ske er, at varmelegemet kan blive ødelagt og i værste tilfælde kan der kommer hul på varmelegemet, så der løber vand ind og det får HFI-relæet til at slå fra.\nKalk er fjende nummer 2\nKalk kan også ødelægge en vaskemaskine og her er det også varmelegemet, der er i fare. Det der kan ske er, at varmelegemet kalker til og dermed kan det ikke komme til at varme vandet, der cirkulerer omkring varmelegemet, op, for at nå en given temperatur. Kan varmelegemet ikke komme af med sin varme til vandet, vil det i stedet “brænde over”. Det vil sige, at de varmetråde der i varmelegemet brænder, sker dette skal varmelegemet skiftes. Det er ikke nogen billig omgang. Så har du hård vand med meget kalk i, er det en god ide indimellem at putte kalkfjernende vaskemiddel i dine vaske.\nStrømperne skal i pose …\nDet er ikke kun BH’erne, der skal i vaskeposerne, det er også nylonstrømperne. De har bedst af at komme i en vaskepose. Det har dog ikke noget at gøre med, at de kan komme til at ødelægge vaskemaskinen. Her er det vaskemaskinen, der sammen med det øvrige tøj, der kan komme til at ødelægge dine nylonstrømper. Så kom dem i en vaskepose og beskyt dem, så holder de længere.\nFind dine vaskeposer her\n(sponseret af SokkePosten.dk) 🙂\nmar 29, 2017\tGode tips til dig\nTeenagetiden er spændende, udviklende, udfordrende og KAN være en tid med bumser og uren hud. Det er til stor irritation, og der er rigtig mange der vil Undgå bumser. Her er vores tips til hvordan du undgår bumser.\nUndgå bumser, den største årsag til uren hud, …\nDen største årsag til uren hud, akne mm er hormonelle udsvingninger eller/og manglende ansigtspleje, men kan også skyldes graviditet, ubalancer, overgangsalderen eller blot for god og fed mad.\nFind en løsning her mod uren hud\nHudplejeprodukter kan behandle den urene hud, akne og bumserne, mere eller mindre effektivt. Men den største udfordring er, at fastholde brugen af produkterne over længere tid. Lige netop dette faktum kan være vanskeligt for mange, når vi har hovedet fyldt med tusind andre ting. Husk på at det tager op til 14 dage for en hudcelle at forny sig.\nDine produkter til behandling af urenheder og til at undgå bumser må ikke indeholde parfume, farvestoffer eller udtørrrende alkohol.\nSådan gør du, morgen\nRens din hud, vask af med koldt vand. Knæk toppen af ampullen (brug evt en kleenex til at holde omkring toppen), påfør Milk and Honey – i hele ansigtet de første dage (senere kan du bruge det lokalt på “pletten”), brug herefter en dagcreme.\nAften, gentag behandlingen mod bumserne\nGentag ovenstående køreplan.\nAmpullen er nem at have med dig, efter åbning holder den et par dage, men det er vigtigt i starten at bruge den morgen OG aften.\nIndholdet i denne ampul mod uren hud vil stabilisere din huds Ph-værdi og dermed skabe balance, således at der ikke dannes bumser olign. Start gerne en måneds tid før du skal ligne en million til din store fest. God fornøjelse.\nFind vores ampuller mod uren hud her\nmar 21, 2017\tBrands og webshops\nSokkePosten er fyldt med strømper\nSå måske skulle den have heddet strømpe-posten og ikke sokkeposten.dk. Men et står tilbage der er masser af strømper at finde på sokkeposten.dk\nHverdagsstrømper, og nogle af bambus\nNår det kommer til at finde nogle strømper til hverdagsbrug, er der masser af gode tilbud at finde på SokkePosten.dk. Udvalget du finder på webshoppen har klart det mål at dække de behov der er når det kommer til at sikre at du finder de strømper du skal bruge til hverdag.\nDet er strømper lavet af klassisk bomuld, men det er ganske tydeligt at det ser ud til at det er bambus strømperne der er i fokus på siden. Det giver også sig selv når det kommer til det fordele der er finde.\niZ Sock – bambus strømper\nStrømperne fra iZ Sock giver et godt udvalg der er lavet af bambus strømper. Bambus strømperne har følgende fordele:\nFordele ved strømperne i oversigt\n– Bambus strømperne indeholder antibakterielle stoffer og forhindrer dårlig lugt\n– Strømperne holder altid fødderne ved den rigtige temperatur og de er lette for huden at ånde igennem\n– Bambus strømper er meget bløde strømper (føles som silke).\nFind alle de lækre strømper på SokkePosten.dk 🙂\nStrømper bliver ikke det samme igen\nVerdens kedeligste produkt; Strømper.\niZ Sock siger det lige ud, sorte strømper er kedelige, men de er brugt af mange. Strømper er noget som alle bruger, men som ingen taler om. Det er bestemt kvalificeret til at være blandt de kedeligste produkter i verden. Se mere om iZ Sock på www.iz-sock.dk\nUdvalget er først og fremmest båret af bambus strømper\nSer vi på mærket iZ Sock er det først og fremmest bambusfibre der bliver lavet strømper i. Der er nok flere grunde til at iZ Sock har valgt dette materiale, som en af hjørnestenene i sortimentet.\nDer er flere fordele i forbindelse med bambusfibre, der giver klare fordele når det kommer til at få lavet strømper.\n– Bambus strømper er meget bløde strømper (føles som silke)\nGode til varmefødder\nBambusfibre er rigtig gode til at optage fugt, og det betyder at strømperne er gode til at holde varme fødder i en god temperatur, selv i lukkede sko. Det er i virkeligheden enkelt fysik. Fugten kommer hurtigere ud i strømpen, og det trækker varmen væk fra fødderne.\nDenne egenskab betyder, at fødderne hele tiden føles i en behagelige temperatur.\nFind hele udvalget af strømper på iZ-Sock.dk\nHårfjerner til ansigtet!\nBrands og webshops\n2018 © Aftenbuddet.


Anorak Alva Ildri til kvinder fra Northern Hunting. Super smart anorak\nAnorakjakke Alva Ildri fra Northern Hunting\nAlva Ildri er en smart anorakjakke designet til kvinder, der har behov for en jakke, som går godt ned bag om ryggen. Anorak jakken er et unikt design, som samtidig har mange detaljer og høj funktionalitet.\nAnorakjakken er udført i høj kvalitet, og er derfor det sikre valg, hvis du ønsker en jakke der holder til det danske og skandinaviske vejrforhold, da den både er vind og vandtæt.\nVi anbefaler Alva Ildri som en allroundjakke til kvinder, der har ønsker at være aktive i naturen uden at gå på kompromis med tøjvalget. Kan bruges til alle former for outdoor aktiviteter, såsom gå en tur i skoven med familie og venner; til de daglige ture med hunden, gå på jagt med familien og veninderne.\nAnorakjakken er lavet i bomuld, polyester og nylon, som giver en god og robust jakke. Jakken benytter membranen Addventex, som kan modstå et stort vandpres og samtidig lader din krop til at kunne ånde i jakken. Jakkens materialer gør at du kan bevæge dig i naturen med minimal lyd. Anorakjakken går et godt stykke ned ad ryggen, og holder dig varm.\nAlva Ildri jakken er udført i naturens grønne farver. Farven er valgt med omhu, så den netop kan bruges til mange forskellige aktiviteter i naturen, og også til dagligdags brug.\nAnorakjakken har en stor forlomme og to sidelommer, hvor der er meget plads til dit udstyr. Det kan være din smartphone, udstyr til din hund eller andre gode ting til dine aktiviteter i naturen.\nJakken har en hætte, som kan justeres alt efter behov. Yderligere har Alva Ildri jakken en gummiliste ”Grib edge” monteret, som sikrer, at jakken forbliver godt siddende på din krop under dine aktiviteter. Anorakjakken har også en god ventilation, så du kan på varme dage komme af med varmen.\nAnorakjakke Alva Ildri til kvinder\nJakken er opbygget med mange finesse, som gør at det er en jakke, der er fleksibel og dermed kan bruges til mange former for outdoor aktiviteter.


Indtil flere internet outlets lover fragt uden beregning - Garn, strik og hobbby\nIndtil flere internet outlets lover fragt uden beregning\naf thomas | 27. marts 2022 | blog\nStørstedelen af internet webshops tildeler til alt held diverse forskellige leveringsformer. En af de mest populære er for nærværende at få leveret til et udleveringssted, som gør det muligt at hente de købte produkter når det passer dig bedst. Fragtmuligheden er nemlig rigtig smertefri, og mange gange tillige den billigste fragtmetode.\nAntal dages levering er selvfølgelig virkelig bestemmende i tilfælde af at vi har brug for produkterne om kort tid, så af den grund er det forholdsvis aktuelt at vi tjekker leveringstidspunktet ved det relevante produkt.\nEn stor portion online forhandlere lover dag-til-dag levering på flere varenumre, men som trods alt er forudsat at ordren køres igennem tidligere end et besluttet tidspunkt, så at de har udsigt til at kunne nå at få varerne klar inden de logistikansatte har fri.\nEn hel del internet butikker garanterer gratis levering, men ofte under forudsætning af at du handler for et konkret beløb. I øvrigt kunne man gribe den mest prisbevidste leveringsmetode, der ofte – hvad end man opholder sig i Taastrup, Vordingborg eller Ebeltoft – vil være at få fragtmanden til at bringe pakken til et afhentningssted.\nDet har vist sig at være særligt smertefrit for købere at prissammenligne fra diverse butikker på nettet og med det motiv har adskillige online varehuse fundet det uundgåeligt at stampe prisniveauet på deres varer – til børn og babyer, og yderligere også til damer og herrer – drastisk, og endda nogle gange sikre portofri fragt.\nDerfor kan det stadigvæk blive lukrativt at prøve et par forskellige online varehuse efter rabatkoder forud for at du færdiggør din shopping, således at du er tryg ved at indhente den skarpeste pris.\nMan bør bare huske på, at ifald en shop på nettet frembyder produkter til salg for en salgspris der virker mystisk letkøbt, så er det ofte være et kendetegn på en uoprigtig online butik. Køb med betalingskort er i hvert fald inkluderet i et regelsæt, der forsvarer kunden overfor fup firmaer på nettet.\nGenerelt tilråder vi handler med kort eller MobilePay. Som alternativ burde du anvende en afbetalingsordning som eksempelvis ViaBill, ifald du hellere vil dække betalingen senere.\nFør folk køber på en webshop bør man når alt kommer til alt skimme dens forretningsbetingelser, det er dog i mange tilfælde ikke særlig sjovt.\nEn anden løsning er at granske hvorvidt netbutikken er e-mærket, som længe har været en erklæring om at e-butikken efterkommer dansk lovgivning, udover at e-butikken hyppigt efterses af fagmænd der har indsigt i lovgivningen. Dette er desuden en god anledning til at blive assisteret, for så vidt du oplever problemer som følge af dit indkøb. Læs mere her.\nTilmed tilrådes det at køberen er omhyggelig omkring de mest essentielle forhold der indvirker på transaktionen, for eksempel den returrettighed internet selskabet lover. I den sammenhæng er det desuden relevant, at man til enhver tid beholder sin købsbekræftelse, således man til enhver tid kan eftervise sin shopping, ligegyldigt om du skal købe en gave til en kvinde eller mand.\nTrustpilot præsterer fuldstændig stabile muligheder for at fortolke forskellige andre konsumenters vurderinger og derved støtter vi, at du eftersøger webshoppens bedømmelser før du placerer din ordre.\nFacebook medfører på samme måde ret så nyttige metoder til at få indtryk af internet virksomhedens kundefokus. I øvrigt ses mange shops på nettet som giver folk mulighed for at udforme en vurdering af virksomhedens service, som lige så vel burde tages i brug til vurdering af hvor tilfredse kunderne er.\nAnvisninger vedrørende varer og webshops vedligeholdes jævnligt, men vi kan desværre ikke garantere imod justeringer der måtte være implementeret efter at vi senest opdaterede sidens informationer.


Har du taget snakken? - På bloggen med Line\nReklame: Det er national organdonationdag på lørdag. Jeg tog stilling allerede for mange år siden, jeg husker ikke helt hvorfor. Jeg talte ikke med nogen om det i familien, jeg besluttede det bare. Hvad med dig: Har du taget snakken?\nSnakken om hvad der skal ske med din krop, når du dør?\nMit donorkort fra 1998\nDu undrer dig måske over, hvorfor der står reklame øverst oppe i indlægget. Jeg skriver ikke det her for penge, men jeg støtter sagen med min mening, og nye regler betyder, at det skal stå sådan.\nJeg udfyldte mit donorkort den 28.oktober 1998. Mit donorkort fortæller, at jeg dengang besluttede, at alle mine organer måtte genbruges undtagen mit hjerte, mine hornhinder og min hud. Jeg husker, hvor svært jeg havde ved netop at krydse de tre organer af, fordi hjertet, øjnene og huden på en eller anden måde er noget meget ”personligt”. Men jeg tror tiden er kommet til, at jeg må tage det op til revision. Og den snak vil jeg tage med mine nærmeste. For hvordan føler de? Og hvad ved de egentlig om organdonation?\nDet er så vigtigt at tage snakken og derefter tage stilling af flere grunde. Lægevidenskaben kan så utrolig meget i dag. Hvis JEG selv har taget stilling, så skal mine børn ikke gøre det, hvis de en dag står i den ulykkelige situation, at skulle træffe beslutningen. Det er MIN beslutning, det er mit ønske og mit ansvar.\nDem jeg skal tage snakken med – undtagen hunden!\nOg så ligger der noget etisk i det: For hvad nu hvis jeg eller en af mine kære pludselig stod i den situation, at vi havde brug for en donor for selv at overleve en sygdom. Kan man så kræve noget af andre, man ikke gør selv ? Det synes jeg ikke.\nMan kan kun gøre krav på et organ, hvis man selv er parat til at give sine egne.\nJeg kender ikke selv nogen, der har modtaget organer fra fremmede. Men jeg har læst mange rørende historier om børn og unge, som har fået livet tilbage takket være en organdonor. For den enes død kan barskt nok være en andens liv. Men jeg kender naturligvis også de sager, som har været med til at så tvivl om organdonation og ikke mindst ”hjerne-dødsbegrebet”, som kan virke skræmmende. For hvem ved, hvornår man er det.\nJeg stoler på, at lægerne ved det, og at de ved, om jeg forsat har et værdigt liv til gode, hvis ulykken skulle ramme mig.\nBrevet fra Carat og Center for Organdonation\nMen ligegyldigt hvad, er det vigtig, at vi som forældre, familie, venner og veninder forholder os til det – og taler om det på. Vi kan alle dø. Vi kan alle blive syge. Vi kan alle få brug for en reservedel, som kun kan komme fra et andet menneske.\nPå lørdag er det som sagt national organdonationsdag, og fokus er, at vi skal TALE om det. Døden er noget af det sværeste at se i øjnene og tale om – og derfor er organdonation det også. Men det skylder vi hinanden.\nHar du taget snakken ? Og har du taget stilling ?\nHej Line, tak for dit indlæg.\nJeg er er en af dem, som du taler om. Jeg fik min første nyre, af min mor, som 13 årige. Den holdt i flotte 27 år. I julen 13 måtte jeg i dialyse igen. Det er snart længe siden. Nu venter jeg på om jeg kan blive godkendt til transplantation, og jeg hører nok noget om en måneds tid. Til den tid får jeg brug for at folk har taget stilling og talt med deres familier. For i min verden er det ikke så vigtigt om man siger ja eller nej, men at man har informeret familien, så de ikke skal stå i dem frygtelige situation ikke at vide, hvad den, som ligger i sengen vil. Det må være frygteligt, og jeg har så meget respekt for dem, som magter at sige ja i et så svær situation.\nJeg håber selvfølgelig at mange siger ja, men jeg håber mest, at så mange som muligt tager snakken med deres nærmeste\nI 1992 – da jeg var 25 år – Kom jeg hjem til mine forælder og sagde – at jeg ville – om nogle måneder skrive mig op som organdoner.\nMin mor var imod det- og et nej og min far sagde ja – han sagde – at han ville brændes og ligge på ukendtes grav- og han ville også give sin krop til videnskaben.\nJeg blev organdoner – alt måttes bruges også til videnskaben.\nMin far blev dødlig syg sidst i 1992 (han nåede desværre ikke at skrive under som organdoner). I starten af 1993 tilbød lægerne – at han kunne få 2 nye organer – da de havde en som passede. Min mor sagde straks JA – til at han måtte få et fremmede menneskes organer – bare han overlevede.\nMen så gik det galt – der havde bredt sig sjældne bakterier i min fars organer – hvis han fik nye – ville de også- blive angrebet.\nDer var kun tid…enden han ville dø. Lægerne spurgte min mor – om de måtte have lov til – at tage min fars dårlige organer og bakterier ud – lige efter han er død. Det var vigtig for videnskaben – da det i fremtiden kunne redde andre menneske liv. Min mor og bror tog beslutningen og sagde NEJ og gik grædende og vrede ud af lægens dør. Jeg vendte om – løb tilbage til lægen – tog papiret og skrev under på at videnskaben måtte tage det – de skulle bruge – for at forske og kunne fremstille medicin – for at redde andre menneske liv i fremtiden. Jeg sagde til lægen – bliver der noget med min Mor og bror – tager jeg hele ansvaret på beslutningen – det her har min far ønsket.\nMin far lå i kisten – min mor opdagede der var syet i hans pande/ hoved. Straks sagde jeg – at de nok har tabt ham – da han er en høj og stor mand. Så begyndte hun – at hive hans tøj op – for at se om – de havde taget – hans organer. Og jeg sagde lad ham være – proppede hans skjorte tilbage. Hun skreg – jeg tror de har taget hans organer. Jeg sagde – Å hvis- så kan du jo ikke sige ja – til et fremmede menneske organer – uden at være sød og hjælpe igen. Min bror stod uden for og kastede op – da han ikke kunne tåle – at se min far i kisten.\nJeg sagde til min mor – giv far et knus – og så går vi.\nNår vi dør – kan vi ikke tage vores materielle goder/penge med os – det er intet værd for os – når vi er død – vi ejer/har ikke noget mere. Vores hylster(krop) – kan vi heller ikke beholde – hylstret skal enten rådne op i jorden eller brændes. Vi har lånt/brugt dette hylster(krop). Når lægerne/videnskaben har taget det – de skal bruge – får de pårørende resten tilbage – så resterne kan de pårørende begrave. Derfor burde vi alle hjælpe – andre mennesker i nød – så et andet menneske kan leve lykkeligt vidre.\nDerfor opfordre jeg alle – at blive organdoner.\nJa jeg har taget stilling men aldrig gjort noget ved det! Det vil jeg så gøre nu😊 tak for “opsangen” kh Rikke