JERNESALT - Livskvalitet ff\nOrdet er umuligt. Allerede derfor bliver der snakket om det. Ja, der er gået mode i det, selvom det er over 30 år siden det dukkede op i dansk (helt nøjagtigt 29.7.70 i en artikel i Politiken). I almindelighed forbindes det med et par andre lige så umulige udtryk som ‘lykken' eller ‘det gode liv'; begreber som ingen rigtigt vover at definere eksakt.\nHer gik man og troede, at Søren Kierkegaard ikke havde levet forgæves, men at det forlængst var gået op for de fleste, at subjektiviteten er sandheden, dvs. at den eksistentielle sandhed det enkelte menneske lever på er noget subjektivt og aldrig kan blive andet. Og så render nogle og ‘objektiverer' det hele med spørgeskemaer og statistikker! Kommer de mon ikke ind under Kierkegaards ætsende hån i ‘Begrebet Angest' over dem der betragter det dæmoniske (det ufrie forhold til det gode) på medicinsk-behandlende måde, dvs ‘mit Pulver und mit Pillen' - og så med lavementer! Apotekeren og doktoren slår sig sammen. Men patienten dør og bliver fjernet, ".... medlidenheden lod spørge til ham, og lægen lovede snarest muligt at udgive en tabellarisk og statistisk oversigt, for at tilvejebringe et gennemsnitstal"?\nStatistik er farlig. Da man i 1891 indførte almindelig alderdomsforsørgelse her i landet blev aldersgrænsen sat til 60 år, fordi lægevidenskabelige undersøgelser og statistikker klart havde vist, at alle mennesker er biologisk slidt op, når de når den alder. Beklageligvis havde man dengang overdrevne forestillinger om betydningen af organernes aldersforandringer og ikke øje for organismens fysiologiske reservekapacitet. Og man opererede i statistikkerne med gennemsnitsværdier for funktionsevne, der byggede på raske, syge og svækkede ældre under ét!\nAlligevel vil jeg godt vove et forsvar for den undersøgelse, som ‘Forskningscenteret for Livskvalitet' med Søren Ventegodt i spidsen foretog. Ikke fordi jeg mener den er uangribelig, endsige fyldestgørende, men fordi der faktisk er aspekter ved begrebet livskvalitet der godt kan måles, nemlig de aspekter der har med sammenhængen mellem objektive forhold og den subjektive opfattelse af livskvalitet at gøre.\nProblemerne ved målingen er store, ikke alene fordi folk opfatter ‘livskvalitet', ‘lykke' eller ‘mening med tilværelsen' forskelligt, men fordi man overhovedet ikke kan være sikker på, at de svarer ærligt på spørgsmål desangående.\nHele kulturhistorien er én lang overskridelse af vore naturlige grænser, ja af vores natur! Man kan diskutere, hvordan og hvornår det begyndte. Myterne har forskellige fortolkninger af det samme grundfænomen. I den græske mytologi tales om, at Prometheus ret så ubalanceret stjal ilden fra guderne - og dermed satte gang i hele den endeløse teknologiske udvikling, vi sidder i. I den nordiske mytologi spiller Loke en central rolle som den højst ubalancerede mellemting mellem guder og mennesker, som systematisk drillede guderne og dermed skabte dynamik i et ellers statisk foretagende.\nMen skønnest er dog historien om Adam og Eva. For deres såkaldte ‘syndefald' er den ubalancerede urbegivenhed i menneskehedens historie, som gentager sig ikke bare i slægtens historie, men i individets. Når et menneske kønsmodnes sker der samtidigt to ting: det lærer at se forskel mellem kønnene (og i det fleste tilfælde at blive tiltrukket af det modsatte køn) og det indser på sin egen måde, at der er forskel på godt og ondt. - Hidtil har dets opfattelse af forskellen mellem godt og ondt stort set været en ren overtagelse af forældrenormerne, altså en ubevidst opbygning af det Freud kaldte ‘overjeget' og som Erling Jacobsen betragtede som den dummeste del af et menneskes personlighed. Men nu er der pludselig mulighed for at forskellen bliver subjektivt opfattet. Og i selvsamme øjeblik fordrives dette menneske fra paradisets have, dvs fra forældrenes beskyttelse og ansvar: det bliver ansvarligt for sit eget liv og vil for stedse være forment adgangen til paradiset. Keruber med flammesværd spærrer porten. Der er ingen vej tilbage, hvormeget længslen end fylder i sindet.\nMen det er skam ikke kun ekstremister der stritter imod. Mange almindelige, ‘borgerlige' mennesker lukker øjnene for ondskabens og tilfældighedens realitet i verden. Det vil sige, de nægter ikke, at ondskaben findes eller at der tilsyneladende er tilfældighed bag megen sygdom som fx kræft eller mange ulykker som fx Estonias forlis. Men de nægter at acceptere, at verden er indrettet som den er. De drømmer om en verden i fred og fordragelighed, hvor der er nok af alle velfærdsgoder til alle, og hvor sygdom stort set er udryddet. Døden er de fleste godt klar over aldrig kan udryddes. Men den udskydes med videnskabens bistand længst muligt og gøres iøvrigt til tabu.\nHvad specielt ondskaben, volden og krigen angår, er det gang på gang hævdet - bl.a. med stor kompetence af Konrad Lorenz og Anthony Storr for mere end en menneskealder siden - at mennesket som biologisk væsen er undergivet sine drifter og instinkter, og altså fra naturens side er og bliver aggressivt. Det kan der rådes bod på gennem indsigt i aggressivitetens og frustrationens væsen med tilhørende udvikling af etikken og de demokratiske spilleregler, men bestemt ikke ved at benægte fakta, gå uden om ordet ‘aggressivitet' eller prædike pacifisme og slavemoral.\nMen mange vil ikke erkende, at vi éngang for alle er blevet uddrevet af paradisets have og alene kan tackle vore selvskabte problemer ved at påtage os ansvaret for vort liv, vor kultur og vor historie.\nBag hele den socialdemokratiske velfærdstro ligger også en kæmpeillusion om, at fremskridtet og den materielle velstandsstigning i sig selv skulle gøre folk lykkeligere. Ivar Nørgård undså sig ikke for i 60'erne at hævde, at kulturen ville blomstre, når velstanden først var slået igennem til alle. Samme synspunkt havde die Seeräuber-Jenny i Brechts ‘Dreigroschenoper' fra 1928: "Erst kommt das Fressen, dann kommt die Moral". Men det er en katastrofal moderne livsløgn på linje med Maslows behovslære, og den står i grel modsætning til gamle, teknologisk primitive, men kulturelt-religiøst rige samfunds grunderfaring, at etikken er en uløselig del af menneske- og samfundslivet.\nHvad angår verdens stigende sociale problemer og uligheder er det vel også efterhånden blevet erkendt, at bistand i udviklingslandene bliver problematisk, når den gives uden hensyn til personlig ansvarlighed i modtagerlandet. Og da personlig ansvarlighed synes knyttet til privat ejendomsret, er udvikling umulig uden en vis social ‘stratifikation'. Denne skal derfor ikke forhindres, men søges reguleret ud fra andre hensyn end økonomisk vækst.\nAnsvaret for ‘lykken' eller ‘livskvaliteten' er derfor fortsat individets eget. Og det må nu som altid påtage sig ansvaret i samme øjeblik det bliver kønsmodent og dermed hormonalt set bliver i stand til at se forskel på godt og ondt.\nOver for dette spørgsmål, som Camus gjorde til det filosofiske grundspørgsmål synes der ikke at være mere hjælp at hente fra ateister end fra religiøse. En af de mest krigeriske ateister vi har haft i Norden i nyere tid, den svenske filosof Ingemar Hedenius, erklærede lige ud, at verden, set fra menneskets synspunkt, var galt konstrueret, og at menneskene kun eksisterede for at pine hinanden. Han trøstede sig med sit fløjtespil (af en eller anden grund giver fløjtespil associationer til landlig idyl) og lagde ikke skjul på, at han misundte de ‘religiøst uskyldige'. Han ville skam helst være foruden sin bevidsthed om menneskets vilkår og sit pessimistiske syn på menneskehedens vegne.\nLivskvaliteten ligger ikke i det man populært kalder ‘lykken', men i transcendens, vågenhed, bevidsthed og skyldighed og ikke at forglemme, i det nærvær og den intensitet, som også Søren Ventegodt fremhæver.\nOg livskvaliteten testes følgelig ikke ved måling af materielle goder eller måling af folks uanalyserede angivelser af ‘tilfredshed' med livet. Nej, den testes på evnen til at bære kendsgerningerne om verdens beskaffenhed, herunder meningsløse tilfældigheder.\nKærligheden er en fælde, som Julie siger i Kieslowskis ‘Blå' - efter at have mistet mand og barn. Og det er jo rigtigt, for så vidt ingen vil undgå at lide tab i tilværelsen, hvis de vover sig ud i kærlighedens engagementer. Men Julie drager den forkerte konklusion af erfaringen, nemlig den at man så gør klogest i at lade være med at engagere sig. Engagement er tværtimod altid pinedød nødvendigt. Men det fører uundgåeligt til tab - og det må man altid være forberedt på.\nLivet er sådan indrettet, at vi nok - i hvert fald på vore breddegrader - i nogen grad kan regne med at få mange af vore ønsker opfyldt og vore behov tilfredsstillet, hvis de ikke er altfor urimelige. Men vores vilje får vi ikke altid - og slet ikke i den sidste ende. Til gengæld er der mulighed for at erhverve lidt visdom eller det man også kalder ‘stor humor', og det kan ske ved afbøjning af den enkeltes lineære livskurve.


Så er der igen hul igennem til den ganske verden....\nDet har varet flere uger nu... det tog længe inden det 'tekniske geni' her i huset aka fruen her, kunne gennemskue, at det sikkert var switch'en det var galt med. Der var ikke lys i den mere....\nSå gik jagten på en switch. Jooow... men sårn en er ikke lige at opdrive. Lillebittebyen hvor jeg bor, har ikke skyggen af butik. Så der var ingen chance. Lidt størrebyen hvor jeg handler, besøgte jeg den lokale Kvickly, det var det eneste sted i byen, hvor der bare 'lugtede lidt af fisk' eller rettere hvor der bare var den mindste smule chance for at opdrive vidunderet der skulle sætte os på internetkortet igen. Men ... nææh heller ikke der.\nTil slut måtte ældstedrengen have bud med til Størstebyen, hvor han går i skole. Og glædestrålende ringede han den anden dag og fortalte at NU var der chance for at vi kunne få internet-abstinenserne væk.\nHan medbragte et nyt vidunder fra Størstebyen og vi er nu internetkørende igen.\nSikke en rar fornemmelse. Så er man fri for at smugkigge på nettet på arbejde. Man kan lade sig falde ned i stolen og tage en time hist og pist, blot for inspiration.\nEllers sker der ikke meget på matriklen. Jeg strikker stadig på kærestens sweater. Og den er blevet 'smugprøvet' undervejs, så jeg ved den passer :o)\nIndsendt af Jane kl. 8/29/2009 11:07:00 AM\nVelkommen tilbage på det store net :-)\n30. august 2009 kl. 01.18