Er det overhovedet muligt at skabe ligestilling - PDF\nEr det overhovedet muligt at skabe ligestilling\nDownload "Er det overhovedet muligt at skabe ligestilling"\n1 Er det muligt at skabe ligestilling i fagbevægelsen? To nye strategier og en teoretisk vision Lise Lotte Hansen Er det muligt at skabe ligestilling i fagbevægelsen? Hvordan kan fagbevægelsen finde løsninger på de dilemmaer, som den nuværende ligestillingspolitik giver. Artiklen diskuterer forskelle og ligheder i dansk og britisk fagbevægelses ligestillingsstrategier ud fra et dekonstruktivtisk udgangspunkt. I fokus er LO s Starlet program og den britiske fagforening UNISON s strategier, der bygger på selvorganisering. Forfatteren konkluderer, at forudsætningen for, at ligestillingsstrategien skal virke, er, at den tænkes som en fortløbende proces, der kædes sammen med organisations- og demokratiudvikling. Indledning Er det overhovedet muligt at skabe ligestilling i fagbevægelsen? Man kunne godt tvivle på det, for på trods af at LO består af næsten lige mange kvinder og mænd (48%-52%), og på trods af at ligestillingspolitik har været på dagsordenen i mange år, er der ikke opnået lighed i deltagelse og indflydelse 1 mellem mænd og kvinder, hverken i selve LO eller i de tilsluttede forbund (CASA 1999). Dette er ikke kun et dansk fænomen, men derimod et generelt problem for fagbevægelsen over det meste af verden og også i transnationale sammenhænge som f.eks. samarbejde inden for EU (f.eks. Briskin og McDermott 1993; Cockburn 1991; Colgan og Ledwith 2002b; Garcia et al 1999; Martikainen 1997). Der er mange forklaringer på den manglende ligestilling i den danske fagbevægelse. For eksempel at organisationskulturen og -strukturen afspejler en traditionel mandlig normativitet (Jensen 1994); at prioriteringen af forhandlingskrav også handler om en overrepræsentation af midaldrende mænd i de politiske organer (Aunbirk 1994); at arbejdstid og form er udtryk for en Tarzankultur (Billing og Eriksen 1995); at organiseringen af det faglige arbejde og en stereotyp kønsforståelse rejser mange meget forskelligartede barrierer for kvinders repræsentation (CASA 1999); at kønnet kommer i vejen i såvel formelle som uformelle forhandlingssituationer, og at flere medlemmer bærer på traditionelle kønsforestillinger og er afvisende over for ligestilling (CELI og KAD 2003). Det er dog ikke selve den manglende ligestilling, som er omdrejningspunktet for denne artikel, det er derimod ligestillingspolitikken og dennes muligheder for at skabe ligestilling. Hvordan skaber man overhovedet ligestilling gennem politiske forandringsstrategier? Hvilke mål og midler skal en strategi opstille og benytte sig af? Tidsskrift for ARBEJDSliv, 5 årg.. nr\n2 Vil LO s Starlet program gennem lederuddannelse og horisontale og vertikale netværk skabe ligestilling i den danske fagbevægelse? Vil UNISON s selvorganiseringsmodel med sin vægt på nye former for medlemsdeltagelse, empowerment og integration af de forskellige gennem ændringer i organisationsstruktur og demokratiform skabe ligestilling? Eller skal der andre og mere transformative ligestillingsstrategier til? Artiklen har et kritisk analytisk sigte hvorledes fungerer fagbevægelsens ligestillingspolitik? Men især et perspektiverende fremtidsrettet sigte hvorledes kan der skabes ligestilling i fagbevægelsen? Fokus for analyse, diskussion og strategiske overvejelser er LO s Starlet program (DK) og UNISO- N s selvorganiseringsstrategi (UK) 2. Dekonstruktion og forandring: hvad, hvorfor og hvordan? Dekonstruktivisme og poststrukturalisme er ikke let forståelige teorier, men de er utroligt gode som kritiske redskaber til at gentænke vores forståelser af køn og ligestilling. Jeg vil i det følgende bestræbe mig på at forklare dekonstruktion så forståeligt som muligt, men for ikke at hakke teksten for meget i stykker og derved gøre den endnu sværere at læse, så har jeg lavet en lille ordbog over dekonstruktivistens (mit) sprogbrug (se venligst note) 3. Jeg stiller spørgsmålene fra dekonstruktivistens udsigtspunkt, fordi jeg vil undersøge, dels hvorledes betydninger af køn er sammenkoblet med den fagpolitiske praksis, dels hvorledes denne sammenkobling influerer på såvel kvinders mulighed for at deltage i og bidrage til fagforeningspolitik som på selve ligestillingspolitikkens form, indhold og muligheder for at skabe forandring. Når jeg taler om betydninger af køn, mener jeg den måde, vi forstår køn på. Jeg fokuserer på de fortællinger, symboler, normer og værdier, som er knyttet til det kvindelige og det mandlige og til relationen mellem disse. Jeg ser betydninger af køn som en form for kulturelle koder, der både fungerer som orienteringspunkt for og som giver mening til vores handlinger. Og som også fungerer som en form for grænse for, hvordan vi kan forstå og gøre køn. Koderne kan både være generelle og lokale, og der kan godt være en forskel på dem afhængig af lokale forhold. For eksempel kan der godt være forskel på, hvorledes køn forstås og gøres henholdsvis i fagbevægelsen og på arbejdspladsen. Jeg sætter således fokus på kulturelle ulighedsskabende processer og på miskendelsesmønstre frem for på materielle uligheder. I modsætning til fagbevægelsen, som fortrinsvis har lagt vægt på social og materiel ulighed, på arbejdernes/medlemmernes lige vilkår på arbejdsmarkedet og i det faglige demokrati og på lighed. Jeg lægger derimod vægt på kulturel ulighed, forskellighed i vilkår, og ligeværd (anerkendelse) 4. Mit formål hermed er at komme med nye bud på, hvorfor ligestilling ikke er opnået og give redskaber til at gøre ligestillingspolitik på nye måder. Med den dekonstruktive tilgang ønsker jeg altså at udvide forståelsen af det politiske til ikke kun at omhandle det traditionelt politiske, men til også at indbefatte konstruktionen af betydninger, f.eks. betydninger af køn i LO. Kampen for ligestilling i fagbevægelsen udspiller sig således også som en kamp om betydningsindholdet og den praksis, der knyttes hertil f.eks. en kamp om betydningen af køn, fagpolitisk aktivitet og ligestillingsproblemer, og om sammenkædningen af disse. Den dekonstruktive tilgang er et godt kritisk redskab, fordi den giver mulighed for at denaturalisere den mening, som de binære hierarkier indstifter. Det vil sige at sætte spørgsmålstegn ved de binære værdihierarkiers naturlighed. At synliggøre dels hvorledes det, der umiddelbart fremstår 60 Er det muligt at skabe ligestilling i fagbevægelsen?\n3 som normalt, også er udtryk for en konstruktion. Og dels at det at fremstå som det normale også virker som en magtstrategi. For eksempel at vise, at det kønnede betydningssystem ikke er et udtryk for noget naturligt, men at det derimod er en konstruktion, som skaber manden som det oprindelige og det overordnede og kvinder som det afvigende og underordnede. Det vil sige, dels at de binære hierarkier sætter sig igennem, således at den ene pol fremstår som det oprindelige og den anden som det afvigende, og dels at disse ikke er givne. De bygger derimod på en uafgørbarhed, der både åbner for mulighed for forandring og kræver en bestemmelse for at kunne indtage den bestemte hierarkiske konfiguration, f.eks. som et kønnet betydningssystem, hvor det mandlige er overordnet det kvindelige. Og fordi dette betydningssystem har en indbygget uafgørbarhed, så er det altså også muligt at ændre dette. Kønnede betydningssystemer reproduceres og forandres og kæmpes om og forhandles gennem såvel den daglige praksis som gennem politiske forandringsstrategier. Ved at se med et dekonstruktivt blik på ligestillingspolitikken afneutraliserer jeg så at sige denne. Hvad ligestillingspolitik er og skal være, er ikke givent. Den bygger derimod både på en bestemt forståelse af køn og er et resultat af en bestemmelse. Ligestillingspolitik er altså ikke én strategi, men udtryk for og et resultat af en kamp om en bestemmelse, der har konsekvenser for strategiens rækkevidde og resultater. Samtidig udspiller ligestillingspolitikken sig inden for en bestemt kontekst, hvor den udgør en praksis, der påvirker og påvirkes af andre praksisformer i feltet. Ligestillingspolitik er sovset ind i betydninger af køn, som igen er indlejret i fagforeningernes organisationsstruktur og -kultur. Et sådant blik på ligestillingspolitikken viser, at denne er præget af kampe, modstand, dilemmaer og problemer, der mudrer vandene og muligvis medvirker til at reproducere uligestillingen frem for at afskaffe denne. Dekonstruktion er altså et redskab til både at synliggøre de kønnede kulturelle betydningssystemer og destruere dem og konstruere en ny kønsorden. 5 Men når det kommer til den bevidste konstruktion af nye ordner/struktureringer/fikseringer, er dekonstruktionens svar dog meget utydeligt. Fraser taler om etablering af en pluralistisk kønsagenda under konstant forandring, men på den måde bliver redskab og mål det samme: Den konstante destabilisering (undergravning af enhver form for strukturering) (1997). Spørgsmålet er, om dette kan lade sig gøre, da enhver konstruktion, ethvert alternativ, jo altid vil indskrive sig i den sociale virkeligheds dualitet (Dahlerup 1991; Järvinen 1996). Spørgsmålet er også, om det er ønskeligt, for vil destabilisering være den bedste strategi til at opnå lighed i deltagelse og indflydelse i fagbevægelsen? Er fiksering det største problem, eller er fiksering ikke netop en del af præmisset: Der sker en bestemt fiksering af relationerne mellem køn og fagpolitisk praksis; denne fiksering destrueres af ligestillingspolitikken, hvorefter der kommer en ny fiksering, som den ligestillingspolitiske praksis så må rette sig imod. Altså alligevel en form for konstant destabilisering, hvor det bliver værdifuldt at se ligestillingspolitik som en proces, der er fyldt med indbyggede dilemmaer og problemer. Set fra en dekonstruktiv position indeholder ligestillingspolitik under alle omstændigheder en række indbyggede dilemmaer, som i sig selv kan medvirke til at reproducere ligestillingsproblemerne i stedet for at løse disse. For det første er det et dilemma, at ligestillingspolitikken ved at udpege en bestemt gruppe samtidig gør denne gruppe til afvigere. Altså at selve det at fastslå, at kvinder har behov for hjælp og særlige Tidsskrift for ARBEJDSliv, 5 årg.. nr\n4 tiltag for at kunne få plads og stemme i fagforeningsdemokratiet, medfører også, at den binære relation, hvor mænd anses for det normale og kvinderne for afvigerne, reproduceres. Dette fører over i det andet dilemma, som sætter fokus på ligestillingspolitikkens problemopfattelse: i selve politikkens forandringsstrategi er indlejret problemopfattelsen. Det vil sige, at hvis ligestillingsproblemet defineres som, at kvinderne er problemet (modsat f.eks. organisationskulturen), så rettes politikken også mod dette, og denne bærer således kimen til at medvirke til at reproducere ligestillingsproblemet: At kvinder er problemet 6. Det tredje dilemma er mellem på den ene side det forhold at ville skabe ligeværd og anerkendelse af det kvindelige, mens dette på den anden side ikke skal referere tilbage til en essentialistisk opfattelse af kvinde. Det vil sige, at anerkendelse af kvinder og det kvindelige ikke samtidig skal medføre, at kvinder reduceres til én bestemt konstruktion af kvinde, der tilmed anses for oprindelig og uforanderlig. Og som det fjerde, dilemmaet mellem på en gang at skabe forandring og bevare: Hvorledes ændre de kønsulighedsskabende processer uden at destruere hele fagbevægelsens fundament? Transformativ forandring ansatser til en teoretisk forståelse Målet for en dekonstruktiv ligestillingspolitik er en radikal 7 ændring af de kønsulighedsskabende processer og betydningssystemer, som er indlejret i den fagpolitiske praksis, og som understøttes af/skabes i fagbevægelsens organisations- og demokratistruktur og -kultur. For at kunne opnå det mål må redskabet hertil dvs. ligestillingsstrategien være transformativ. Der findes mange forskellige typer ligestillingsstrategier. Jeg har valgt at inddele dem i tre overordnede kategorier: Liberale, radikale/affirmative og transformative (se figur 1). Den simple pointe er, at der er en sammenhæng mellem valg af strategi, redskaber og resultater; at forskellige strategier fører til forskellige mål. Borchorst og Dahlerup (2003) viser, hvorledes den danske ligestillingspolitik på den ene side har forholdsvis radikale mål, mens der på den anden side er en afstandstagen til radikale ligestillingsredskaber som f.eks. kønskvotering. Jeg lægger fortrinsvis vægt på sammenhængen mellem problemopfattelse, valg af ligestillingsredskaber og de muligheder, der så bliver givet for at opnå ligestilling, for at skabe forandring. Liberale ligestillingsstrategier er kendetegnet ved, at de rettes mod at fjerne barrierer for den enkeltes muligheder for at deltage på arbejdsmarkedet og i de demokratiske institutioner. En liberal strategi beskæftiger sig ikke med at forandre ulighedsskabende processer. Den anerkender, at kvinder har et problem, men forbinder først og fremmest dette med kvindernes familieforpligtelser, manglende kompetencer og mangel på kvindelige rollemodeller. Strategien skal skabe lige muligheder, ikke resultatlighed. Det er derimod målet for en radikal/affirmativ strategi. Radikale/affirmative strategier reparerer på de uheldige resultater af de ulighedsskabende processer og strukturer (Fraser 1997) 9. Denne strategi vil skabe lighed som resultat, ikke blot som en mulighed. En affirmativ anerkendelses-strategi kan ses som en form for multikulturalisme, hvor forskelligheden anerkendes. Alle grupper ligestilles, og der gives anerkendelse til de marginaliserede grupper, men de strukturer og ulighedsskabende processer, der skabte forskellen mellem det normale og de forskellige, som skabte marginaliseringen, ændres ikke, ligesom de forskellige også selv fastholdes i en fælles forskellighedsidentitet gennem f.eks. selvorganisering. Det vil sige, 62 Er det muligt at skabe ligestilling i fagbevægelsen?\n5 Figur 1: Relationen mellem forskellige ligestillingspolitiske strategier, redskaber og resultater 1 Liberal Radikal/affirmativ Transformativ Forforståelse Fjerne barrierer for Rette op på resultatet Ændre de ulighedsdet enkelte individ af de ulighedsskabendes skabende processer processer Målsætning Lige muligheder Resultatlighed En ny kønsagenda Redskaber Fx børnepasnings- Positiv særbehandling fx Fx ændringer af organiordning, kurser kun kvinders selv-organisering sationsstruktur og demofor kvinder og kønskvotering kratiform Resultat Reproduktion af Reproduktion af kønsdis- Udfordring af kønsdiskurs og kurs og fagpolitisk praksis? kønsdiskurs og fagpolitisk praksis fagpolitisk praksis > nye praksisformer? Horisont Kort agenda Lang agenda 1 Modellen er et resultat af min egen forskning, men inspireret af Cockburn 1991, Colgan & Ledwith 2002b, Fraser 1997, og Kirton & Greene at der opstår en risiko for en tingsliggørelse af kollektive identiteter, der kan medføre en simplificering af den enkeltes selvforståelse og dermed skjule og benægte kompleksiteten og flerheden i den enkeltes liv (Fraser 2003, 13). En transformativ strategi vil derimod ændre selve de ulighedsskabende strukturer og processer. Og den vil rettes mod en dekonstruktion af de symbolske modsætninger, som ligger under samtidens institutionaliserede værdimønstre ( ), den vil destabilisere eksisterende status differentieringer og ændre alles selvforståelse (self-identity) (Fraser 2003, 12). Det vil sige, at de kulturelle betydningssystemer destabiliseres, således at mangfoldigheden og kompleksiteten i identitetskonstruktionen anerkendes, og alle frisættes. Som eksempel bruger Fraser queer politics, hvor selve den binære relation heteroseksuel-homoseksuel dekonstrueres og dermed ikke alene fjerner homoseksualitet fra afviger-positionen, men også generelt frisætter alle former for seksuel identitet fra en marginaliserende og undertrykkende kategorisering. Queer politics, in contrast, treats homosexuality as the constructed and devalued correlate of heterosexuality; both are reifications of sexual ambiguity and are codefined only in virtue of each other. The transformative aim is not to solidify a gay identity but to deconstruct the homo-hetero dichotomy so as to destabilize all fixed sexual identities. The point is not to dissolve all sexual difference in a single, universal human identity; it is, rather, to sustain a sexual field of multiple, debinarized, fluid, ever-shifting differences (Fraser 1997, 24). Tilsvarende skal en dekonstruktiv kønspolitik rette sig mod at destabilisere den binære relation mellem mand og kvinde og dermed destabilisere (frisætte) alle fikserede (fastholdte) kønsidentiteter ikke for at skabe en fælles universel menneskelig identitet, men for derimod at skabe rum for mangfoldige, flydende, skiftende køn, som for altid er frigjort fra det binære forhold. En dekonstruktiv kønspolitik vil således fjerne forskelle og bryde selve de ulighedsskabende processer ved hjælp af en transformativ forandringsstrategi. Tidsskrift for ARBEJDSliv, 5 årg.. nr\n6 Transformative virkninger af affirmative strategier? Men udelukker en affirmativ og en transformativ strategi hinanden? Ikke nødvendigvis, men en affirmativ strategi kan medføre, at der skabes nye typer af problemer, som kan medvirke til at forskubbe og udfordre mere transformative strategiers gennemslagskraft. For eksempel kan kvinders selvorganiserede grupper medføre en reproduktion af den binære relation mænd som norm kvinder som afvigere, og dette vil udsætte/forskubbe/begrænse den transformative strategis arbejde med at destabilisere netop denne relation. Dette er dog også afhængigt af kontekst: En affirmativ strategi kan have transformative virkninger under forudsætning af, at denne strategi bliver konsekvent og konstant fulgt op på (Fraser 2003, 15). Samtidig har affirmative strategier den fordel, at de er nemmere at få politisk tilslutning til og praktisk lettere at gennemføre, hvorimod de transformative strategier, som godt nok river problemet op med rødderne, er vanskeligt gennemførlige. Fraser taler for en form for middelvej mellem affirmative og transformative strategier en form for nonreformist reforms eller tohoved-politikker, der både umiddelbart imødekommer marginaliserede gruppers behov for anerkendelse og samtidig igangsætter en proces, der over længere tid medfører radikal forandring, fordi de affirmative strategier medvirker til at skabe grundlaget for at kunne fremføre og gennemføre transformative strategier med dekonstruktive mål (Fraser 2003, 16). Hvor tiltalende denne dobbeltstrategi end lyder, så er den ikke ganske uproblematisk, for hvordan undgår man, at processen stopper med den affirmative strategi? Og hvordan gøres skiftet til en mere radikal ligestillingsstrategi, når erfaringer med ligestillingspolitik i fagbevægelsen viser, at jo mere radikal en strategi er, jo mere modstand (Ledwith og Colgan 2002)? Hvordan overkommes de negative bivirkninger af den affirmative strategi, f.eks. at kvinder ses som de privilegerede, fordi de får tilført særlige ressourcer? Her bliver det vigtigt at indtænke dekonstruktionens konstante bevægelse ikke som et endemål, men som et ligestillingsstrategisk redskab. Ligestillingspolitik skal ikke betragtes som noget afsluttet, men derimod som en konstant løbende proces, hvor ethvert tiltag vil medføre en ny fiksering, som så må udfordres, bevæges og ændres. Ligestillingspolitikken indeholder flere dilemmaer, og derfor bliver det et væsentligt element i enhver ligestillingspolitik at kunne identificere de dilemmaer, fikseringer og policy-problemer, som strategien selv skaber for som næste trin at kunne udfordre disse. Ligestilling som en konstant løbende gensidig læreproces Men også på et andet område er det vigtigt at tale om bevægelse nemlig om ligestilling som en konstant løbende gensidig læreproces mellem det normale og det afvigende, mellem de integrerede og de marginaliserede. Dette kan være en måde til både at forhindre, at integration af kvinder i fagbevægelsen udelukkende bliver til et spørgsmål om tilpasning og samtidig bevare de elementer af den fagpolitiske praksis, som er nødvendige for at kunne begå sig som faglig repræsentant på arbejdsmarkedet og over for arbejdsgiverne. Ligestillingspolitikken skal hverken være en normaliseringsstrategi for kvinder eller medføre en fuldkommen destruktion af fagbevægelsen. For selvom kønsulighedsskabende processer og strukturer er indlejret i den fagpolitiske praksis, er det ikke det samme, som at fagpolitisk praksis kun er kønnet. Den gennemstrømmes også af en række andre processer og betydningssystemer og både skaber og skabes af situationen på arbejdsmar- 64 Er det muligt at skabe ligestilling i fagbevægelsen?\n7 kedet, arbejdsmarkedspolitikken, relationen til arbejdsgiverne osv. Det vil sige, at den fagpolitiske praksis er mere end blot mændenes praksis, den er også en erfaringsbaseret politisk praksis at lære at gøre fagpolitik er en nødvendighed, ikke blot for selv at komme frem i hierarkiet, men også for at kunne klare opgaverne og matche modparten. Det er dog ikke det samme som at sige, at fagpolitik kun kan gøres på en måde eller ikke skal udvikles løbende for at kunne opfylde disse formål snarere tværtimod. Begrebet differentieret social integration angiver en måde til at tænke forandring som en løbende læreproces, hvor målene defineres undervejs og i gensidighed mellem det normale og det marginale. Hermed kan målene flytte sig i takt med, at relationen mellem det normale og det marginale ændres og destabiliseringen kan gøres konkret anvendelig til ikke at fiksere de forskellige i deres forskellighed og til konstant at åbne for nye og mangfoldige måder at gøre fagpolitik og køn på. Differentieret social integration er lånt fra den socialpolitiske forskning og skal ses som et modspil til den fremherskende politiske praksis, hvor den dominerende normalitetsopfattelse bliver gjort til idealet for social integration, og hvor socialpolitikken dermed får karakter af en normaliseringsstrategi. Og hvor resultatet bliver, at de marginales livsmåders ressourcer og forandringspotentialer som oftest overses (Kristensen 1997). På samme måde kan man se (dele af) fagbevægelsens ligestillingspolitik som en form for normaliseringsstrategi, hvor de forskellige, dvs. kvinderne, gøres normale, dvs. lærer den rigtige fagpolitiske praksis. Dette giver ikke kun problemer for den enkelte kvinde og hendes muligheder for at gøre fagpolitik 10. Fagbevægelsen risikerer nemlig også at overse de kvindelige medlemmers ressourcer og potentialer eller måske snarere at neutralisere dem. Og kan dermed risikere ikke at få det fulde udbytte af flere kvinder i fagpolitik. I modsætning hertil lægger differentieret social integration vægt på, at både det normale (den fagpolitiske praksis) og det marginale (kvinderne) har ressourcer og potentialer. Det er således en integrationsproces, som på en gang fungerer både med input fra det normale og fra de forskellige og forandrer begge. En sådan tilgang må ses som et ideal og kan selvfølgelig være problematisk, fordi den ikke tager højde for magtrelationer, men den byder også på nye indgange til at tænke integration, forandring og politik. Væsentligst omkring det processuelle åbningen for løbende forandring, og det gensidige input og forandring af både de normale og de marginale 11. Det store spørgsmål bliver så, hvorledes fagpolitik kan gøres, så også kvindernes ressourcer kan inddrages, og så at kvinderne ikke gøres til afvigere, dvs. hvorledes kønsordenen kan frisættes og definitionen af det normale udvides samtidig med, at de nødvendige kompetencer i den fagpolitiske praksis fastholdes? Eller sagt på en anden måde, hvorledes kan fagpolitisk praksis gøres inkluderende, mangfoldig og dynamisk? Ideerne om social differentieret integration giver mulighed for at tænke ligestilling som andet end tilpasning til den naturlige fagpolitiske praksis, samtidig med at det anerkendes, at denne praksis indeholder væsentlige elementer. Og det giver mulighed for at tænke ligestilling som en løbende gensidig læreproces, der rettes mod både kvinderne og organisationen, og hvor målene kan flyttes undervejs altså en form for interaktiv destabilisering. Hermed kunne forandringerne af den fagpolitiske praksis og de ligestillingspolitiske strategier kædes sammen med en generel organisationsudvikling, som det tilstræbes i konstruktionen af fagforeningen UNISON. Tidsskrift for ARBEJDSliv, 5 årg.. nr\n8 UNISON transformativ ligestilling i praksis? Den britiske fagforening UNISON er ikke blot et nyt fagforbund, men også en ny type fagforening, hvor der lægges vægt på medlemsaktivitet og på integration af hidtil marginaliserede grupper. Fagforeningen UNISON blev grundlagt i 1993 som en sammenlægning af de tre fagforeninger, COHSE (Confederation of Health Service Employees), NALGO (National Association of Local Government Officers) og NUPE (National Union of Public Employees). Under forhandlingerne om sammenlægningen blev det tilstræbt at lære af tidligere organisatoriske problemer og skabe en åben fagforening baseret på aktiv deltagelse af alle medlemmer. To principper dannede grundlaget for UNISON s struktur og centrale politikområder: En forpligtelse på at skabe en demokratisk, pluralistisk og decentral tilgang; og at integrere ligestilling og fair repræsentation på alle niveauer af organisationen (COHSE, NAL- GO & NUPE, NECs Annual report 1990 citeret fra Mann et al 1997). UNISON organiserer alle ansatte, der leverer service til offentligheden, hvad enten det er inden for den offentlige, den private eller den frivillige økonomiske sektor. Denne lidt knudrede formulering, fordi store dele af den offentlige sektor i Storbritannien er privatiseret, flere arbejdsområder udliciteret, og frivillige organisationer står for meget af det sociale arbejde. UNISON organiserer også på tværs af uddannelsesbaggrund og stillingsstruktur. UNISON er den største fagforening i TUC med over 1 mio. medlemmer ( ), og kvinder udgør 72 % af medlemsskaren, altså en udpræget kvindefagforening (SERTUC 2000). UNISON er opbygget som et traditionelt repræsentativt demokrati, men med elementer af deltagerdemokrati og med tilføjelser og undtagelser til en traditionel repræsentativ demokratiform, bl.a. forskellige grupperingers ret til repræsentation. UNISON er desuden en meget stor fagforening med mange lokalafdelinger. Dette gør UNISON s struktur og opbygning forholdsvis kompliceret. Den geografiske opbygning omfatter et nationalt niveau, et regionalt niveau og et branche-niveau 12. Derudover findes der fire grupperinger: Service grupper 13, selvorganiserede grupper, unge medlemmers organisation og pensionerede medlemmers organisation. Service-grupper findes både på nationalt og regionalt niveau. Selvorganiserede grupper på nationalt, regionalt og branche niveau. Den demokratiske struktur omfatter en national delegerede konference, national executive council (NEC) dvs. hovedbestyrelse/forretningsudvalg, principal officers dvs. præsident, vice-præsidenter, general-sekretær og associerede general-sekretærer, stedfortrædende general sekretærer. Derudover er der i de forskellige grupperinger og på de forskellige niveauer ledelses komiteer, råd, konferencer m.m. NEC har ansvaret for ledelsen af UNISON; mellem møderne har general-sekretæren ret til at handle på vegne af NEC. NEC er sammensat efter en række komplicerede regler for valg, som dels omfatter regionernes størrelse, service-gruppe-repræsentation, repræsentation af lavtlønnede kvinder, proportionalitet og endelig additional members seats, som repræsentanter for f.eks. brancher eller selvorganiserede grupper kan stille op til. Proportionalitet, fair repræsentation og selvorganiserede grupper er indskrevet i UNISON s vedtægter. Disse tre tiltag er integreret i demokratistrukturen og fungerer som en form for supplement til det traditionelle repræsentative demokrati. Endvidere har UNISON også mere traditionelle ligestillingspolitiske tiltag: En årlig kvindekonference (som organiseres af National Women Council), kurser kun for kvinder 66 Er det muligt at skabe ligestilling i fagbevægelsen?\n9 og forskellige kampagner f.eks. for ligestilling for deltidsansatte, arbejdspladspolitik om vold mod kvinder i hjemmet, barselsog forældrerettigheder, børnepasning og for kvinders sundhed (se f.eks. UNISON, som har en national ligestillingsdirektør, som tager sig af ligestilling generelt inkl. de tre nye principper. Desuden er der en national officer for hver af de fire selvorganiserede grupperinger. Proaktiv selvorganisering UNISON har fire selvorganiserede grupper: Kvinder, sorte medlemmer, handicappede medlemmer og homoseksuelle medlemmer. De selvorganiserede grupper kan og skal selv definere form og indhold for deres arbejde. Der er selvorganiserede grupper på alle niveauer i organisationen, og alle selvorganiserede grupper skal gives adgang til indflydelse på forskellige dele af beslutningsprocessen. På afdelingsniveau er den centrale indflydelsesmulighed på fremsættelse af forhandlingskrav. På regionalt niveau er den centrale indflydelsesmulighed retten til repræsentation i regionale udvalg og råd. På nationalt niveau er der et Self- Organised Group Liaison Committee (et koordinations/samarbejds-udvalg), som består af medlemmer af NEC (forretningsudvalget) og medlemmer fra de selvorganiserede grupper. Alle selvorganiserede grupper er sikret adgang til ressourcer (økonomisk, sekretærbistand, mulighed for at kommunikere med resten af fagforeningen og adgang til informationer). Det er pålagt de centrale udvalg i hovedstrukturen at sikre, at de selvorganiserede gruppers rettigheder overholdes. Selvorganisering er en gammel strategi, som har fået en ny og central betydning både som medlemsrekrutteringsstrategi og i udviklingen af fagforeningerne i Storbritannien. Mange fagforeninger har women s groups (kvindegrupper), og flere afholder separate kvindekonferencer, men det er oftest i form af adskilte strukturer, som fungerer parallelt med selve fagforeningsstrukturen og ikke som en integreret del heraf. UNISON adskiller sig fra denne tendens ved at integrere de selvorganiserede grupper i hovedstrukturen. Formålet med selvorganisering er at give underprivilegerede og marginaliserede medlemmer mulighed for at mødes og diskutere egne problemer og fremsætte krav for hermed at støtte deltagelse og give mulighed for involvering i fagforeningsdemokratiet (UNISON rules 2000). Målsætningen for UNISON s strategi er ikke alene at opnå ligestilling inden for fagforeningen, på arbejdspladsen og i samfundet som sådan, men også at styrke selve fagforeningen både gennem en politikudformning, som baserer sig på medlemmernes erfaringer, og gennem at give plads til de marginaliseredes stemme at styrke sammenholdskraften og effektiviteten (get yourself organised). UNISON s selvorganiseringsmodel svarer i høj grad til det, man inden for forskningen kalder for den proaktive model (Briskin i Briskin og McDermott 1993). Den proaktive model kendetegnes ved at tilskrive kønsforskelle en afgørende betydning for den fagpolitiske praksis og ved at lægge vægt på ændring af fagforeningerne frem for på at ændre kvinderne. Selvorganisering er i proaktiv udgaven ikke en supplerende og/eller parallel struktur for empowerment af kvinder, men fordrer ændringer af såvel organisationskultur og -struktur som indhold i de kollektive forhandlinger og i fagforeningspolitikken generelt. Den proaktive model overkommer også selvorganiseringsstrategiens indbyggede dilemma mellem autonomi og integration, hvor problemet er, at for meget autonomi kan resultere i marginalisering og selvtilstrækkelighed, for meget integration i at den kritiske platform forsvinder. Især tre betingelser er nødvendige, for at selvorganisering ikke skal ende i margi- Tidsskrift for ARBEJDSliv, 5 årg.. nr\n10 nalisering. Selvorganiserede grupper må have kontrol over og fuld adgang til ressourcer som f.eks. sekretærbistand og økonomiske midler, så der kan afholdes møder og arrangeres konferencer. Selvorganiserede grupper skal have indflydelse på beslutningerne og ikke kun have en rådgivende funktion, og de må have sikret pladser i den formelle beslutningsstruktur. Endelig skal de selvorganiserede grupper være direkte forbundet til forhandlingsprocessen og have midler og ret til at sende resolutioner ud og i det hele taget ret og midler til at kommunikere med hele medlemsskaren (Briskin i Briskin og McDermott 1993; Briskin 1999). I UNISON s selvorganiseringsmodel er de fleste af disse betingelser opfyldt. Affirmativ strategi med transformative virkninger? Selvorganisering i UNISON er en affirmativ strategi, hvor anerkendelse gives til de hidtil marginaliserede grupper kvinder, sorte, handicappede og bøsser og lesbiske. Selvorganiseringsstrategien giver plads og stemme på baggrund af identitet og udfordrer eller ændrer ikke (umiddelbart) denne identitet eller de gruppedifferentieringsprocesser, som ligger til grund herfor, men spørgsmålet er, om selvorganiseringsstrategien på trods heraf kan have transformative virkninger? Kvinders selvorganisering praktiseres på forskellige måder. Grundlæggende er dog empowerment af kvinder med udgangspunkt i deres identitet og erfaringer som kvinder i familien, på arbejdsmarkedet og i fagbevægelsen. Ikke alene praktiseres selvorganisering på forskellige måder, kvinder er også aktive på forskellige måder. Nogle holder sig til kvinders selvorganiserede grupper, hvor andre er aktive i flere forskellige grupper f.eks. i både kvinders og bøsser og lesbiskes selvorganisering. Der er også nogle kvinder, som slet ikke deltager i kvinders selvorganiserede grupper, f.eks. sorte kvinder, som synes, at der er for meget hvid middelklasse over kvindegrupperne (Colgan og Ledwith 2000a+b). Det vil sige, at i praksis er kvinders selvorganisering ikke fuldkommen identitetsfastholdende og forskelsuddybende; der er mange eksempler på overskridelser af enkeltidentiteter og insisteren på flerhed. Også på en anden måde overskrides forskellene mellem de forskellige selvorganiserede grupper, nemlig gennem både uformelt og formelt samarbejde, selvom der også er mange steder, hvor der enten slet ikke eller kun i meget begrænset omfang samarbejdes mellem de selvorganiserede grupper. Det uformelle samarbejde fungerer f.eks. ved, at der lokalt samarbejdes om møder og kampagner. Det formelle samarbejde foregår f.eks. i nationale samarbejdskomiteer, hvor alle selvorganiserede grupper har repræsentanter, og hvor der også er repræsentanter for UNISON s forretningsudvalg eller fra servicegrupperne. Ikke alle nationale samarbejdskomiteer var en del af den oprindelige organisationsstruktur, men er etableret som et resultat af selvorganiserede gruppers kamp for at tydeliggøre deres rettigheder og for at få indflydelse på hovedstrukturen. UNISON s selvorganiseringsstrategi er netop karakteriseret ved ikke at være separeret fra hovedstrukturen, bl.a. har de selvorganiserede grupper ret til repræsentation i forskellige udvalg på alle niveauer af organisationen. Der er dog alligevel en tendens til, at de selvorganiserede grupper kommer til at bære hovedansvaret for at få koblet deres aktiviteter til hovedstrukturen (Colgan og Ledwith 2002b). Det vil sige, at identiteter overskrides og forskelle samarbejdes både på individ- og gruppeniveau og mellem de selvorganiserede grupper og hovedstrukturen. Kvinders selvorganisering kan således ikke ses uafhængigt af de andre selvorganiserede grup- 68 Er det muligt at skabe ligestilling i fagbevægelsen?\n11 per, men heller ikke af de øvrige ligestillings- og demokratiseringsstrategier i UNI- SON altså af den kontekst, kvinders selvorganisering fungerer indenfor, her især de to andre ligestillingsstrategier: proportionalitet (kønskvotering) og fair repræsentation, og selve koblingen mellem ligestillingsstrategierne og aktiv medlemsdeltagelse. Fair repræsentation og kønskvotering Fair repræsentation betyder, at der skal sikres en ligevægt i repræsentation af alle medlemmer. Der skal tages højde for balance mellem deltids- og fuldtidsansatte, håndens (manual) og åndens (non-manual) arbejdere, forskellige erhverv, færdigheder, kvalifikationer, grad af ledelses ansvar, race, seksualitet og handicaps (UNI- SON rules:15). Proportionalitet er et redskab til i særlig grad at sikre kvinders repræsentation. Proportionalitet betyder, at kvinder (og mænd) skal være repræsenteret i forskellige komiteer, udvalg og bestyrelser i forhold til deres andel af valgkredsen. På nationalt plan vil det betyde, at kvinder skal have ca.70 % af posterne. Reglen om proportionalitet regnes ud efter et omfattende fordelingssystem (se f.eks. getting the balance right s.7-8). Men repræsentation er ikke kun et spørgsmål om fordelingstal og valgsystemer; fair repræsentation skal også opnås gennem en lang række af forskellige bløde tiltag. F.eks. gøres det muligt at dele posten som faglig repræsentant på brancheniveau. Brancheorganisationen er også ansvarlig for at støtte og udvikle medlemmers muligheder for at deltage, bl.a. gennem at informere grundigt, overveje hvilke steder og tidspunkter, der gør det muligt for flest mulige medlemmer at deltage i møder; gøre møderne uformelle og få deltagerne til at føle sig velkomne og overveje, hvordan alle medlemmer kan få mulighed for at give deres mening til kende. Brancherne opfordres også til hvert år at undersøge, hvem deres medlemmer er (køn, alder, arbejdstid osv.) og på den baggrund finde ud af, om der er grupper, som i særlig grad er underrepræsenterede (playing fair. UNISON guidelines on fair representation). Selvorganisering, proportionalitet og fair repræsentation udgør samlet en forholdsvis radikal ligestillingspolitik, som er integreret i organisationen og i demokratiet, og som har direkte indflydelse på den daglige fagpolitiske praksis og på udviklingen af organisationen og af UNISON s politikker. De tre ligestillingsstrategier er tæt knyttet til de af vedtægternes mål og formål, som handler om at skabe en pluralistisk, decentraliseret og medlemsledet fagforening. Ligestillingsstrategierne bliver således vedkommende for hele organisationen, og det betyder, at kvinderne ikke blot arbejder for at sikre ligestilling for dem selv og for andre marginaliserede grupper, men kommer til at fungere som drivkraft for forandring af hele organisationen: Kvinderne bliver til organisatoriske forandringsagenter 14. Dermed bliver kvinderne til en ressource for organisationen frem for et problem, og man kan derfor godt sige, at selvorganiseringsstrategien kan have transformative virkninger. Men som det efterfølgende vil vise kan det også være en af grundene til, at der fortsat er stor modstand mod kvinders selvorganisering. Problemer og dilemmaer UNISON s ligestillingspolitik er ikke kun en succes historie, men også en fortælling om mangfoldige problemer af både praktisk og principiel karakter fra implementeringsvanskeligheder over manglende målopfyldelse til interne modsætninger i den valgte demokrati- og organisationsform 15. Jeg vil diskutere to udvalgte problemer, som begge medvirker til at udbygge forståelsen af, hvorledes forandring skabes. For det første Tidsskrift for ARBEJDSliv, 5 årg.. nr\n12 et dilemma, som skabes af den åbne definition af praksis i de selvorganiserede grupper: Åbenheden skaber meget forskellige praksisformer, hvoraf nogle har meget mere transformative virkninger end andre. For det andet at organisationskulturen og enkelte centralt placerede personer i nogle lokalafdelinger og regioner modarbejder selvorganisering og ligestillingsarbejdet generelt f.eks. gennem manglende servicering og ressourcetildeling. UNISON-casen gør det altså tydeligt, at ligestilling ikke kun er et spørgsmål om det gode og retfærdige, om at vinde medlemmer og udnytte ressourcer, og om udvikling af fagbevægelsen til at matche samtidens medlemsskare og problemer på arbejdsmarkedet. Nej, ligestilling handler i allerhøjeste grad også om magt, modstand og interessekampe. Kampe om retten til at definere, hvilken fagforening UNISON skal være, og hvilken politik den skal føre i fremtiden. Modstand mod ligestilling er også et personspørgsmål. Det kan godt være, at flere kvinder og mangfoldighed betyder en styrkelse af organisationen som sådan og derfor på organisationsniveau er en plussumsstrategi, men flere kvinder på politiske poster betyder også færre mænd, så for den individuelle mand kan en radikal ligestillingsstrategi sagtens blive til et nulsumsspil. Hvorledes tænkes disse magtkampe og modstandsformer ind i en ligestillingsstrategi? Hvis man ser ligestilling som en gensidig læreproces, dvs. som integration af forskellige positioner, erfaringer og ressourcer, og som en konstant løbende proces frem for som et absolut endemål, kan man i stedet for at betragte disse problemer som forhindringer også betragte dem som automatiske dilemmaer, som ligestillingspolitikken må forholde sig til og rette sig mod i det næste trin. Det vil sige, at diskussionen af disse problemer også bliver til identifikation af nye ligestillingspolitiske dilemmaer, men hvordan kan denne identifikation gøres til en del af selve den ligestillingspolitiske strategi? UNISON casen viser frem mod (mindst) to nye dilemmaer, men hvorledes forholder UNISON s selvorganiseringsstrategi sig til de fire ligestillingspolitiske dilemmaer, som jeg rejste teoretisk? 1. At udpege kvinder som havende behov for særlige tiltag reproducerer også kvinder som afvigere. UNISON s ligestillingspolitik er en mangfoldig strategi, som ikke kun rettes mod kvinderne, men mod hele organisationen. Selvorganiseringsstrategien er en empowerment-strategi, samtidig med at der lægges op til skabelse af et nyt mere pluralistisk fagforeningsfællesskab. 2. At problemopfattelsen afspejles i den politiske forandringsstrategi og dermed kan medvirke til at reproducere problemer. Kampen om ligestillingspolitikkens form og indhold ved etableringen af UNISON medførte en redefinition af problemopfattelse, således at det primært var organisationsformen og politikken, der blev anset for problemet. 3. At ville skabe ligeværd og anerkendelse af kvinder og det kvindelige uden at referere til en essentialistisk opfattelse af kvinde. Selvorganiseringsstrategien definerer ikke kvinder og kvindelig på en bestemt måde, men lægger dog op til anerkendelse af kvinders problemer, erfaringer og ressourcer. Spørgsmålet er, om man kan tale om en form for strategisk essentialisme (se f.eks. Fraser 2003). 4. At ville forandre kønsulighedsskabende processer og samtidig bevare fagbevægelsens grundlag og ressourcer. Det er pointen, at dette ikke behøver at være i modsætning til hinanden, men at kvinderne kan være en ressource for organisationsudvikling Er det muligt at skabe ligestilling i fagbevægelsen?\n13 LO s ligestillingspolitik reproduktion eller transformation? Starlet-programmet er et netværk for yngre kvinder i fagbevægelsen og udgør et led i en fornyet ligestillingsindsats igangsat efter LO-kongressen i Anledningen var en undersøgelse, som viste, at kvinder fortsat var massivt underrepræsenterede i så godt som samtlige politiske udvalg og poster i både LO og de tilsluttede fagforeninger (CASA 1999). LO er den ældste (stiftet i 1898) og største hovedorganisation (ca.1,2 mio. medlemmer og med 20 medlemsforbund) i Danmark. At LO er en hovedorganisation betyder, at LO s medlemmer er de enkelte fagforbund. LO s rolle er at tage sig af de overordnede politiske og tværfaglige opgaver. Kongressen er LO s højeste myndighed, og den samles hvert fjerde år. Der er 800 delegerede, som består af repræsentanter for medlemsforbundene, repræsentanter for de lokale LO-amter, LO s forretningsudvalg og valgte sekretærer. Den øverste myndighed mellem kongresserne er hovedbestyrelsen. Forretningsudvalget er den øverste myndighed mellem møderne i hovedbestyrelsen. Forretningsudvalget vælges på kongressen og består af 15 medlemmer. Den daglige ledelse udgøres af LO s formand, LO s næstformand og fire kongresvalgte sekretærer 17. LO har 12 hovedudvalg, som afspejler de politiske prioriteringsområder, herunder et ligestillings- og familiepolitisk udvalg. Hvert hovedudvalg har tilknyttet konsulenter, som varetager det daglige arbejde med at bringe politikken ud i livet. LO er altså et traditionelt opbygget repræsentativt demokrati, hvor indflydelsen har to kanaler: Dels repræsentation gennem det enkelte forbund, dels gennem direkte valg til politiske poster i LO (LO s love samlet udgave). Men LO er under forandring. I starten af 2002 har man reorganiseret Fagbevægelsens Interne Uddannelser (FIU). For tiden (efterår 2003) forhandler SID og KAD om en sammenlægning. LO s hovedbestyrelse har afholdt ekstraordinær kongres d. 8/ om reform af LO inden for fire hovedområder: Nyt værdigrundlag; Nyt fagpolitisk grundlag; Ny beslutningsstruktur i LO; og Principper for behandling af grænsestridigheder. Målet med reformen er at skabe et nyt og bredere LO, som forholder sig til nye niveauer for politisk indflydelse, som imødekommer kritik fra medlemmer og forbundene bl.a. ved at ændre beslutningsstrukturen og som modsvarer en stadig mere individualiseret medlemsskare. Selvorganisering og kvinders underskud Starlet-programmet anses for et gennembrud for en ny type af ligestillingsstrategi. Initiativtager er LO s næstformand Tine Aurvig-Huggenberger, det er vedtaget på kongressen, og der er afsat mange ressourcer både økonomisk og på personalesiden. Derfor betragtes Starlet-programmet som et flagskib både inden for fagbevægelsens ligestillingspolitik og generelt i LO. Programmet har derfor stor politisk bevågenhed. Starlet programmet er også noget særligt på andre punkter: Det er led i en forstærket indsats for ligestilling, hvor fokus også vendes indad mod organisationens egne ligestillingsproblemer, og det er kun for kvinder. Starlet-programmet defineres som et uddannelsesprogram og hører derfor under FIU. Starlet-programmet har tre hovedelementer: (Leder)uddannelse, netværksdannelse og en mentorordning. Programmet løber over 2 1 /2 år med start i januar Det består af 3-dages seminarer, studierejser, praktikperioder, projektarbejde, hjemmearbejde alene og i lokalgrupper og internetundervisning/møder. Starlet-programmet er et tilbud til yngre kvinder i fagbe- Tidsskrift for ARBEJDSliv, 5 årg.. nr\n14 vægelsen, og deltagerne (ca. 25) er blevet udvalgt efter ansøgning og samtale. Der tilbydes børnepasning, og Starletterne får stillet pc med internetforbindelse til rådighed. Formålet med Starlet-programmet er: at dyrke eksisterende og opdyrke nye vækstlag af aktive unge og yngre kvinder med mod på at yde en fagpolitisk indsats at tilføre dem den viden og de personlige egenskaber, der skal til at deltage i udviklingen af kulturen i fagbevægelsen og af fremtidens fagbevægelse at gøre dem fortrolige med dagens og morgendagens politiske og fagpolitiske dagsorden at øge deres analytiske og kritiske sans at give dem indblik i og forståelse for arbejderbevægelsens historie at tænke kønspolitisk og fremtidsorientere (Projektbeskrivelse,1) Målene er på 2 niveauer: at skabe et lag af fagpolitisk kompetente kvinder, vi kan trække på i morgendagens fagbevægelse på alle niveauer og i alle sammenhænge at identificere kvindernes forventninger, forestillinger, tanker og visioner om morgendagens fagbevægelse. At bruge gruppen som eet af parametrene for, hvorledes fagbevægelsen i fremtiden kan og skal appellere til den potentielle medlemsgruppe under 35, der ikke lovmæssigt, som tidligere generationer, ser behovet for at være fagligt organiseret og fagligt aktiv (Projektbeskrivelse, 2) Starlet-programmet skal give deltagerne viden om samfundet, indsigt i fagbevægelsen, ideer til at føre deltagernes tanker ud i livet og personligt gennemslag i eget forbund. Emnerne er bl.a. kvindernes og arbejderbevægelsens historie, ligestilling og kønskultur, samfund, økonomi og politik, organisation og ledelse, personlig gennemslagskraft, personlige arbejdsredskaber og internationale forhold (Starlet brochure/ FIU). Ud over uddannelsesdelen lægges der vægt på netværksopbygning både horisontalt dvs...at give gruppen hinanden som et ubrydeligt netværk, der kan trækkes på i mange år frem (Projektbeskrivelse). Og vertikalt dvs. et netværk ind i og opad i fagbevægelsen. Dette bliver etableret gennem en form for mentorordning, hvor hver enkelt starlet får en sparringspartner, som har indflydelse på fagforeningens politik og organisation, f.eks. en afdelingsformand eller en ungdoms- eller organisationskonsulent. Sparringspartneren får ansvaret for at inddrage starletten i det faglige arbejde, og hun/han skal fungere som et forbindelsesled mellem den enkelt starlet og dennes forbund. Bl.a. fordi det er tanken,... at de forbund, der får starletter, også forpligter sig i forhold til at inddrage dem og drage nytte af dem, deres potentiale og deres kompetencer i det fagpolitiske arbejde. Hver enkelt skal have en fagpolitisk platform, hvor de kan udmønte deres nyerhvervede viden og erfaring i praksis, og hvor igennem de kan være med til at præge morgendagens politiske og fagpolitiske dagsorden, og ikke mindst hvor de bliver hørt og får indflydelse på, hvordan vores egen bevægelse i fremtiden kommer til at se ud og signalerer til omverdenen (Projektbeskrivelse, 6). Underskudsmodellen Starlet programmet er både et (leder)uddannelsesprogram kun for kvinder og et kvindenetværk og derfor en form selvorganisering. Definitionen på selvorganisering er meget bred og inkluderer alt fra kvindekonferencer over kurser kun for kvinder til deciderede kvindegrupper. Linda Briskin (i Briskin og McDermott 1993) kategoriserer selvorganisering i tre modeller. Ud over den proaktive model, som UNI- SON kan kategoriseres under, er der også ghettomodellen og underskudsmodellen. Starlet-programmet er tættest på under- 72 Er det muligt at skabe ligestilling i fagbevægelsen?\n15 skudsmodellen. I den model er kvinder karakteriseret ved ufuldkommenhed og underskud delvist som et resultat af den kvindelige socialisering. De er dårligt klædt på til at påtage sig lederroller, og det er derfor, de ikke opnår politiske poster. De problemer, som kvinder møder i fagbevægelsen, skyldes altså hovedsageligt kvindernes egen utilstrækkelighed og mangel på kvalifikationer og kompetencer. Selvom kønsforskelle er erkendt og selvorganisering anses for en legitim empowerment strategi inden for underskudsmodellen, er fokus på at ændre kvinderne, ikke på at ændre organisationskulturen eller valgprocedurerne. Kvinderne i Starlet-programmet anses dog ikke for fuldkommen ressourceløse, bl.a. er et af formålene med Starlet-programmet at identificere kvindernes forventninger, forestillinger, tanker og visioner om morgendagens fagbevægelse (Projektbeskrivelse, 2). At kvinders selvorganisering anses for legitimt inden for den danske fagbevægelse er dog noget forholdsvis nyt. Selvorganisering er hidtil blevet betragtet som en måde at grave grøfter mellem kønnene på og er derfor ikke blevet set som en brugbar ligestillingspolitisk strategi. Der er i stedet blevet lagt vægt på mænds og kvinders fælles interesser. En liberal ligestillingsstrategi? Og hvad med det transformative? Starlet-programmet anerkender, at kvinder er marginaliseret i LO, og at LO har brug for kvinderne, men organisationen skal ikke gøres mere kvindelig. Godt nok skal der skabes et lag af fagpolitisk kompetente kvinder, som fagbevægelsen kan trække på i fremtiden, og kvindernes forventninger, forestillinger, tanker og visioner om morgendagens fagbevægelse skal identificeres. Men hvad det skal bruges til ud over et parameter for, hvorledes fagbevægelsen i fremtiden kan og skal appellere til den potentielle medlemsgruppe under 35, der ikke lovmæssigt, som tidligere generationer, ser behovet for at være fagligt organiseret og aktiv, fremgår ikke 18. Starlet-programmet skaber ikke en ny kønspolitisk agenda, fordi det kun er kvinderne, som ændres, ikke organisationen. Forandringerne er altså aktørrettede. Denne tilgang til ligestilling er udtryk for en liberal ligestillingsstrategi. En liberal strategi kendetegnes ved, at fokus er på at skabe lige muligheder for alle individer uanset køn. Det skal gøres gennem at fjerne de barrierer, som forhindrer den enkeltes muligheder f.eks. for at blive valgt til en fagpolitisk post. Starlet-programmets strategi for politisk indflydelse rejser tre problemer. For det første viser min analyse af kvinders vej ind i og frem i det fagpolitiske demokrati, at det at ville forandre altid er problematisk og meget problematisk, når det handler om ligestilling. Et meget vigtigt element for at blive anset for en legitim aktør er ikke at adskille sig. Det er selvfølgelig ekstra svært for kvinder, der adskiller sig som minimum gennem deres fysiske fremtræden 19. Det er dog ikke pointen her. Det er det derimod, at i en organisatorisk sammenhæng, hvor ikke-forandring er vigtigt, bliver det meget tvivlsomt, om en Starlet vil kunne fungere som individuel forandringsagent. For det andet er spørgsmålet, om flertallet af Starletterne overhovedet er interesseret i en ligestillingspolitisk agenda, eller om de først og fremmest er interesseret i en personlig karriere. For eksempel bliver Starlet-programmet i en artikel i LO-Magasinet 2000 fremstillet som en vej til stjernerne for unge politisk interesserede kvinder. Stjernestatus, dvs. karriere, gøres her til en væsentlig motivationsfaktor for deltagelse i Starlet-programmet. Min empiri viser begrænset viden om og interesse for ligestillingspolitiske problemstillinger blandt flere af Starletterne 20. For det tredje er der selve problemet omkring uformelle adgangsveje Tidsskrift for ARBEJDSliv, 5 årg.. nr\n16 til politiske poster. Der er ingen tvivl om, at rekruttering til politiske poster ofte sker af uformelle kanaler, f.eks. på værtshuset efter møderne. Mentoren skal fungere som en uformel adgang til repræsentation i de enkelte fagforeninger og i LO, og således har mentorordningen også fungeret for nogle af kvinderne, mens den ikke har fungeret for andre bl.a. på grund af implementeringsproblemer med selve ordningen 21. Men det kan dog diskuteres, om mentorordningen kan virke som en form for uformel positiv særbehandling af starletterne, og om netværksopbygningen mellem starletterne kan skabe grundlaget for en platform for udviklingen af kvindepolitiske krav. Det er dog problematisk, at der ikke også eksisterer formelle regler, som sikrer kvinders repræsentation, bl.a. fordi regler er meget svære at ændre. At selvorganisering, proportionalitet og fair repræsentation er indskrevet i UNISON s vedtægter har været et effektivt værn mod modstand, ligesom det har kunnet bruges strategisk til f.eks. at få tildelt ressourcer. Der er heller ikke meget, som tyder på, at starletternes fællesskab kan udvikle sig til en politisk platform 22. Men man kan dog godt sige, at mentorordningen og netværksopbygningen udvider den liberale strategis redskaber med elementer fra en radikal/affirmativ strategi. Starlet programmet og andre ligestillingspolitiske strategier Heller ikke Starlet-programmet kan ses uafhængigt af de øvrige nye ligestillingstiltag. Efter Starlet-programmet er der blevet etableret to andre netværk for fagligt aktive kvinder: FL og Victoria. FL (Feministiske Ledere/Flying Ladies/Flotte Lotte) henvender sig til centralt placerede kvinder i organisationer, institutioner, Folketing og forvaltninger, som er på leder-, mellemleder- eller konsulentniveau, og/eller som er politisk/ fagpolitisk valgte. FL er direkte rettet mod at skabe handlerum for en politisk ønsket udvikling (FL kursusprogram). Formålet med FL er at øge andelen af kvindelige ledere med mainstreamingskompetencer i almindelighed og i fagbevægelsen i særdeleshed (FL kursusprogram). Det er hensigten både at få højtkvalificerede kvinder gennem glasloftet og at danne netværk og skabe ny viden. Victoria opstod delvist som et ønske fra ældre fagpolitisk engagerede kvinder, der hørte om Starlet-programmet og gerne ville have et tilsvarende netværk. Victoria er en lederuddannelse, som henvender sig til kvinder fra omkring 35 år, som bestrider en eller anden form for tillidshverv. Emnerne for undervisningen er meget lig Starlet-programmets, men der gives på Victoria mulighed for at tage merkonomfaget Ledelse og samarbejde. For alle tre netværk gælder det, at der skal ske en eller anden form for afrapportering til den næste LO-kongres i 2003 f.eks. som debatoplæg (FL) eller portræt af yngre kvinder i fagbevægelsen (Starlet). Starlet-programmet har altså banet vejen for to andre kvindenetværk og har på den måde opfyldt den del af forventningerne, som drejede sig om at etablere nye veje for ligestillingen. De tre netværk udgør kun den ene halvdel af LO s nye ligestillingsinitiativer. Mainstreaming er den anden. Mainstreaming kan lokaliseres to steder i FIU og i LO. Det blev på kongressen vedtaget, at LO vil i samarbejde med forbund og karteller arbejde for, at kønnet tænkes ind i alle politiktiltag og andre typer af initiativer (LO s Handlingsplan : Ligestilling og familiepolitik). For at kunne mainstreame køn kræves der efteruddannelse af politikere og konsulenter, udvikling af værktøjer og konkrete handlingsanvisninger. Dette skal LO tage initiativ til (LO s Handlingsplan :Ligestilling og familiepolitik). Mainstreaming af arbejdet i LO s centrale politiske udvalg var ikke igangsat, da empiriindsamlingen sluttede i foråret Op- 74 Er det muligt at skabe ligestilling i fagbevægelsen?\n17 rindeligt havde FIU udviklet en forholdsvis radikal ligestillingsstrategi, som udgjorde en helt ny måde at tænke ligestillingsarbejdet på: fra en lineær tilgang til en polycentrisk/netværksbaseret tilgang, hvor der ikke var nogen logisk følge i ligestillingsarbejdet, og hvor ligestilling blev defineret bredt, komplekst og på mange niveauer. Ligestillingsarbejdet kom i stedet til at tage form af et uregelmæssigt vævet fiskenet, hvor knuderne udgør forskellige elementer, niveauer og centre for ligestillingsarbejdet. Centrene kunne f.eks. være ligestillingsregnskaber, underviser-selvevaluering, ligestillingens historie eller FIU-udvalget. Starletprogrammet indgik også som en knude i fiskenettet, hvor andre knuder kunne være Victoria, FL, Mainstreamingambassadørerne og underviseruddannelse (Susanne Fast Jensen: Oplæg på Oxford seminar 1/3 2002). Med denne nye tilgang blev der lagt vægt på det processuelle og på netværkskommunikation (Jensen 2001). Denne ændring i strategi blev motiveret dels af erkendelsen af, at den hidtidige tilgang til ligestilling ikke havde skabt de ønskede forandringer, dels af en forståelse af uligestilling mellem kønnene i LO som et komplekst problem, der krævede et komplekst svar (Jensen 2001). I mellemtiden er FIU blevet reorganiseret, og det har indvirket direkte på mainstreamingstrategien, som da den empiriske undersøgelse blev afsluttet ikke havde hverken det samme omfang eller radikalitet, som da strategien blev etableret 23. Alle de nye ligestillingsstrategier kendetegnes ved at være uden for hovedstrukturen, dvs. uden direkte indflydelse på de demokratiske organer. Mainstreaming-strategien er en delvis undtagelse herfor, men den er kun gennemført i begrænset omfang. De fleste ligestillingsinitiativer udfolder sig i FIU-regi, som dog er blevet reorganiseret med konsekvenser for ligestillingspolitikkens omfang og radikalitet. Ligestillingspolitikken er således kendetegnet ved at være forholdsvis isoleret fra mainstreampolitikken, ved langsommelighed i implementering og ved både frem- og tilbageskridt. Man kan altså ikke sige, at Starlet-programmet hverken alene eller som en del af den samlede ligestillingspolitik har transformative virkninger. Problemer og dilemmaer Hvorledes forholder LO s Starlet-program sig til de fire ligestillingspolitiske dilemmaer, som jeg rejste teoretisk? 1. At udpege kvinder som havende behov for særlige tiltag reproducerer også kvinder som afvigere. Det er den individuelle kvinde, som er genstand for ligestillingspolitikken ikke organisationsstruktur og kultur, ej heller demokratiform. Starlet-programmet skal tilføre kvinderne fagpolitiske kvalifikationer og kompetencer. Og dermed udfordrer/destabiliserer Starletprogrammet ikke den relation, der placerer mænd som de normale fagpolitiske aktører og kvinder, som de afvigende. I tillæg hertil er Starlet-programmet blevet tildelt mange ressourcer både økonomisk og personalemæssigt. 2. At problemopfattelsen afspejles i den politiske forandringsstrategi og dermed kan medvirke til at reproducere ligestillingsproblemet. Dette dilemma er nært sammenhængende med det første dilemma, fordi problemopfattelsen er, at kvinder er afvigerne dem, der er mangler på, og som ikke umiddelbart passer ind. Og det er det forhold, som ligestillingsstrategien rettes imod: at gøre kvinderne til rigtige fagpolitiske aktører, herunder at lære at spille spillet. At kende spillet og være klædt på til at matche modparten er ikke et problem i sig selv, problemet opstår først, hvis den fagpolitiske praksis ikke også udfordres og ændres. Og det gør den ikke. Starlet-programmet med- Tidsskrift for ARBEJDSliv, 5 årg.. nr\n18 fører ikke direkte organisatoriske eller demokratiske ændringer, selvom mentorordningen og netværksopbygningen uformelt etablerer en mulighed for nye veje for starletterne. Men selve kønsdiskursen ændres ikke, fordi det kun er den enkelte kvinde, som gives adgang, dvs. at næste hold kvinder bliver stillet over for de samme problemer. Og hermed er der en risiko for at ligestillingsproblemet reproduceres. 3. At ville skabe ligeværd og anerkendelse af kvinder og det kvindelige uden at referere til en essentialistisk opfattelse af kvinde. Ligeværd og anerkendelse af kvinder og det kvindelige er kun i meget begrænset omfang på dagsordenen. Derfor er dette dilemma ikke relevant på nuværende tidspunkt. 4. At ville forandre ulighedsskabende processer og samtidig bevare fagbevægelsens grundlag og ressourcer. Kun i meget begrænset omfang relateret til ulighedsskabende processer, da Starlet-programmet primært bygger på indflydelse gennem tilpasning. Derfor opstår dette dilemma ikke. Magtkampe og modstand mod ligestillingspolitikken er også et centralt problem i LO. Det kommer ikke direkte til udtryk som modstand mod Starlet-programmet, men mere indirekte gennem reorganisering af FIU, langsommelighed i implementeringen af mainstreaming strategien og nedprioritering af ligestillingsarbejdet, fordi ligestillingsagenterne skal overtage andre politikområders arbejdsopgaver. Endelig har nogle af ligestillingsagenterne oplevet at blive latterliggjort, når de har rejst ligestillingspolitiske problemer. Men magtproblematikken kommer især til udtryk gennem de grænser, som forståelsen af den rigtige fagpolitiske praksis sætter for, hvorledes ligestilling overhovedet kan tænkes og gennem de begrænsninger, der sættes for, hvor radikal en ligestillingsdagsorden der kan forhandles og vedtages i LO. KAD har både i forbindelse med reformen af LO og sammenlægningsforhandlingerne med SID rejst spørgsmålet om kønskvotering for at sikre en mere ligelig repræsentation af kvinder og mænd i de nye organisationer. Det er begge steder blevet afvist kategorisk. Konklusion mulige veje til ligestilling? UNISON-casen viser frem mod en ny og mere transformativ måde at gøre ligestillingspolitik på, hvor ligestilling bliver kædet sammen med organisationsudvikling og demokratisk fornyelse. Men den viser også, at der fortsat er ligestillingsrelaterede dilemmaer og problemer i UNISON, og at der er modstand mod ligestillingsstrategierne og den forandringsagenda, de repræsenterer. Og man kan stille spørgsmålet, om der overhovedet er skabt nye betydninger af køn og af sammenkædningerne mellem køn og fagpolitisk praksis? Altså om de kulturelle ulighedsskabende processer og kønnede betydningssystemer er blevet dekonstrueret? Svaret herpå bliver et både-og, for der er kommet flere aktive kvinder i UNISON, antallet af kvinder på politiske poster, i udvalg og på kongresser er steget, der er kommet flere kvindepolitiske spørgsmål på dagsordenen i hvert fald i nogle brancher og regioner, og billedet af, hvad UNISON er for en fagforening og for hvem, er blevet ændret (Colgan og Ledwith 2000b; SERTUC 2000). Samtidig er forståelsen af, hvad kvinder, ulighed og ligestilling er, blevet åbnet og lagt ud til nye definitioner bl.a. i de selvorganiserede grupper. Dette gælder delvist også for fagpolitisk praksis på lokalniveauet. Og dermed er der blevet åbnet for en meget mere pluralistisk køns- og fagpolitisk praksis, der som allerede skrevet har medført forskellige praksisformer, hvoraf nogle er mere transformative end andre, men hvor der også 76 Er det muligt at skabe ligestilling i fagbevægelsen?\n19 sker en god praksis -udveksling. Det er altså delvist lykkedes at skabe en ny ligestillingspolitisk agenda og en delvist ændret kønsog fagpolitisk praksis. At det kun er en delvis succes kan læses på mindst tre måder, der alle kan medvirke til at forstå, hvorledes forandring skabes, og hvilke forhindringer der er herfor. For det første trækker UNISON på forskellige modsatrettede strategier: repræsentativt-demokrati og deltagerdemokrati og service- og organiseringsmodel. Og det er spørgsmålet, om denne modsatrettethed medvirker til at forhindre, at ligestillingspolitikken opnår sine mål 24. For det andet kæmpes der om UNISON s fremtidige politiske og organisatoriske agenda ikke alle støtter den radikale ligestillingspolitiske praksis, tværtimod gives selvorganisering i nogle regioner og lokale afdelinger svære betingelser. For det tredje kan man se UNI- SON s ligestillingspolitik som en proces, hvor der fortsat arbejdes med at finde nye veje til at opnå målene. Starlet-programmet kan kun i begrænset omfang kaldes for en affirmativ strategi, og selvom de øvrige ligestillingspolitiske strategier i LO inddrages, kan man ikke tale om hverken transformative virkninger af Starlet-programmet eller en transformativ ligestillingspolitik som sådan, men er det overhovedet muligt at skabe en transformativ ligestillingsstrategi i LO? Etableringen af UNISON s ligestillingspolitik skete på baggrund af dels en strategisk handlen fra centralt placerede ligestillingsagenter, dels et pres fra ligestillingsinteresserede aktive medlemmer, og dels af erfaringer med forholdsvis radikale ligestillingsprogrammer i især en af de tre organisationer, der dannede UNISON. Er det muligt at se Starlet-programmet som en måde at etablere et grundlag for at kunne skabe en transformativ ligestillingspolitisk agenda? Starletprogrammet giver erfaring med selvorganisering, det medvirker måske til at skabe en større gruppe af ligestillingsinteresserede aktører indenfor fagbevægelsen, og det lukker op for at tænke ligestilling på en ny måde (se også Colgan og Ledwith 2002b). En transformativ ligestillingsstrategi kan således ikke skabes uden videre; konteksten har ikke kun betydning for graden af succes, men også for om det overhovedet er politisk muligt at skabe en dekonstruktiv kønspolitik. Det vil sige, at trin 1 i at skabe dekonstruktiv forandring er at skabe grundlaget for, at det overhovedet bliver muligt at tænke og gøre en dekonstruktiv kønspolitik og transformative ligestillingsstrategier. De øvrige trin er: at tænke ligestilling som en løbende proces i stedet for som et endegyldigt mål at være opmærksom på, at enhver strategi skaber nye dilemmaer og problemer, som skal identificeres og handles på at undgå at stigmatisere kvinderne gennem ikke kun at ændre kvinderne, men også organisationen at strategien skal kædes sammen med organisations- og demokratiudvikling at lægge op til en gensidig læreproces både for at kunne indfange kvindernes ressourcer og for at skabe et fællesskab, der kan udvikle og styrke hele organisationen at tage højde for, at ligestilling også er et spørgsmål om kamp om interesser at have flere forskellige typer af strategier, der er kædet sammen at selvorganisering kan være en vigtig adgang til at blive aktiv i fagforeningen, der kan fungere som en kritisk platform, hvor der rejses nye typer af politiske interesser, og som kan have transformative virkninger i den rette kontekst. Perspektiver for ligestilling i den danske fagbevægelse eller hvad vi kan lære af UNISON UNISON s ligestillingspolitik er et godt eksempel på, at det er muligt at tænke og Tidsskrift for ARBEJDSliv, 5 årg.. nr\n20 gøre såvel ligestillingspolitik som organisering og demokrati på andre måder end de vanlige og derfor også et godt eksempel at blive inspireret af. Det er dog ikke det samme, som at UNISON har løst alle problemer med ligestilling og demokrati, men der er skabt væsentlige ændringer, og der er etableret et grundlag for at skabe flere. Det er meget vigtigt, at ligestillingspolitikken har ændret sig fra at være i periferien til at være lige i centrum af organisations- og demokrati-udviklingen; fra at være et politikområde til at være indskrevet i vedtægterne som en rettighed og fra kvinderne som et problem til kvinderne som organisatoriske forandringsagenter 25. Det er meget væsentligt, at UNISON s forholdsvis radikale ligestillingsstrategi blev skabt ved at bruge de åbninger, som etableringen af en ny type fagforening skabte, og på baggrund af det pres, der var for at få nye og holde på gamle medlemmer i den britiske fagbevægelse (se også Colgan og Ledwith 2002; Hansen 2003). Selvom der hverken er de samme åbninger eller det samme pres på den danske fagbevægelse, skabes der dog nogle åbninger for genforhandling af fagbevægelsens kønsorden, bl.a. i sammenlægningsforhandlingerne mellem SID og KAD. Der er også et pres på den danske fagbevægelse dels politisk, hvor den borgerlige regering har gennemført nogle og fremført langt flere love og politiske initiativer, som har forringet fagbevægelsens stilling dels fra medlemssiden, hvor der både er fald i medlemstal og ytres utilfredshed med den måde, fagbevægelsen fungerer på. Spørgsmålet er, om disse åbninger kan og vil blive brugt til at skabe en ny kønspolitisk agenda f.eks. ved som i UNISON at kæde ligestilling, demokratisering og medlemsfastholdelse sammen. Og om dette pres opfattes så alvorligt, at der kan skabes grundlag for grundlæggende organisationsstrukturelle- og kulturelle forandringer. Oplægget til det nye LO tyder ikke herpå (se også Hansen 2002/2003). Det næste spørgsmål er, om proaktiv selvorganisering, kønskvotering og fair repræsentation kan overføres til den danske fagbevægelse. Kønskvotering er et meget nyttigt redskab til at hæve den kvindelige repræsentation, men det er ikke nok eller kan stå alene af flere forskellige grunde, hvoraf jeg vil nævne to. For det første sikrer kønskvotering ikke, at kvinders interesser varetages, i hvert fald ikke så længe repræsentanterne ikke er valgt udfra f.eks. en selvorganiseret gruppe eller på anden måde har et bagland. For det andet ændrer kønskvotering ikke på den fagpolitiske praksis eller på organisationsstrukturen og demokratiformen, men lægger sig tværtimod som et parallelt spor i organisationshierarkiet. Men kønskvotering kan være et godt overgangsredskab og en mulig måde til at skabe et grundlag for en mere transformativ ligestillingspolitik. Kønskvotering er dog ikke noget, som man i den danske fagbevægelse (som generelt i den danske offentlighed) ser med milde øjne på. En almindelig begrundelse for at afvise kønskvotering er, at kvinder skal vælges på grund af deres kvalifikationer, og ikke på grund af deres køn. Et sådant udsagn holder dog kun, hvis man antager, at kvalifikationer er uafhængige af køn, og at fagpolitisk praksis er kønsneutral. Og det er den ikke! 26 Derfor kunne man også se et sådant udsagn enten som udtryk for uvidenhed og manglende personlig erfaring med at tilpasse sig eller som led i en magtfastholdelsesstrategi højst sandsynligt er det begge dele. Ligestillingspolitikken er altså også en kamp om magt og om retten til at definere fremtidens fagbevægelse. Proaktiv selvorganisering og de bløde tiltag i fair repræsentation viser, når de fungerer bedst, hvorledes man kan gøre fagpolitik på en ny måde, som skaber nye former for aktivitet i fagbevægelsen, som skaber nye kanaler for indflydelse, nye politikker, og nye samarbejdsrelationer, og som 78 Er det muligt at skabe ligestilling i fagbevægelsen?\nAt skabe lighed i deltagelse i praksis. Der er som bekendt. Nye veje til ligestilling AF LISE LOTTE HANSEN\n17 At skabe lighed i deltagelse i praksis Nye veje til ligestilling AF LISE LOTTE HANSEN I tæt samspil med Nancy Frasers retfærdighedsteori tilbyder denne artikel redskaber til at skabe lighed i deltagelse\nFair Repræsentation i 3F - Veje til ligestilling Delrapport 2 L i s e L o t t e H a n s e n R o s k i l d e U n i v e r s i t e t s c e n t e r Fair Repræsentation i 3F - Veje til ligestilling Delrapport


Hvilken sofatype er du? - KvindeGuiden\nAt vælge ny sofa er sjovt, men det kan også være en lidt udfordrende opgave – det er trods alt en stor investering, som du gerne skal have glæde af i mange år. Derfor nytter det ikke noget, at kaste sig hovedkulds ud i sofakøbet.\nHer får du en guide med ideer til overvejelser, som er gode at gøre sig inden du køber sofa. Nederst følger derefter guide over populære sofatyper, som du kan bruge som inspiration, når du skal finde din sofastil.\n3 ting, du bør overveje inden du køber ny sofa\n1. Hvordan vil du bruge din sofa?\nDrømmer du om en sofa, som du kan synke helt ned i, og elsker du at putte med puder og tæpper til en god film? Eller bruger du i højere grad din sofa, når du har familie og venner på besøg til en kop kaffe og en hyggesnak? Hvordan du vil bruge din sofa er afgørende for, om du bør vælge en super blød sofa med god sædedybde og evt. chaiselong, eller om du bør kigge efter en mere fast sofa med god støtte i ryggen, hvor du og dine gæster kan sidde og hygge jer i timevis. Overvej derfor hvordan du vil bruge din sofa i det daglige. Så bliver det nemmere at træffe den rette beslutning, når du skal vælge hvilke sofatype du er til.\n2. Stof- eller lædersofa?\nBegge dele kan være super flotte, og du bør først og fremmest vælge den type betræk, du bedst kan lide. Men husk også at tænke over slid og vedligehold , for din sofa vil blive slidt med tiden – og hvis du har en stor familie, der bruger sofaen dagligt, kan det gå rigtig hurtigt. Inden du køber en sofa med læder- eller stofbetræk bør du derfor spørge dig til råds om vedligehold og muligheder for at vælge særligt slidstærke og holdbare materialer.\n3. Hvor stor skal sofaen være?\nInden du overhovedet begynder at kigge efter ny sofa, er det en god idé at måle din stue, så du ved hvad du egentlig har plads til. Mål efter der, hvor din sofa skal stå og sørg for, at der er god plads omkring. Størrelsen på din stue er altså ret afgørende for, om du bør vælge en stor og voluminøs sofa, eller om du bør fokusere din søgen på en sofa i et mere minimalistisk og enkelt design.\nNår du har styr på disse 3 punkter har du nogle specifikke retningslinjer, som du kan foretage dit valg ud fra. Du ved, hvad der vil fungere i din stue, og hvad der passer til dine behov. Nu er det tid til at finde din sofastil – og det er nu det bliver sjovt. For at gøre det nemt for dig, har vi lavet en simpel guide med 5 sofatyper, som du kan tage udgangspunkt i, når du skal finde din sofastil:\nDen bløde og romantiske\nTil dig der mener, at en sofa er noget man putter i. Gå på udkig efter en sofa med masser af puder, god sædedybde og bløde armlæn, som du kan hvile hovedet på, når du snupper en velfortjent lur i din drømmesofa. Sofaen må gerne være voluminøs, da en stor sofa giver indtryk af, at her kan du virkelig sætte dig godt til rette og lade dig omfavne af bløde puder og hynder. Skal sofaen være blød og romantisk, kan det være en fordel at vælge en stofsofa i blødt materiale i en enkel farve, der komplementerer din indretning derhjemme og dermed bidrager til et roligt udtryk og dermed ikke får sofaen til at se for voldsom ud.\nFx denne på en og samme tid romantiske og stilrene - og super komfortable - Paso Doble Night fra skandinaviske Furninova. De mange puder giver sofaen et blødt og romantisk udtryk og gør det desuden nemt for dig at opnå den helt rette komfort, idet du let kan flytte rundt på puderne. Sofaen leveres i flere smukke farver og stoftyper og kan sammensættes af flere moduler, så den passer perfekt til dit hjem.\n”What you see is what you get” er en yderst passende betegnelse for denne “buttede” Shabby Chic sofa, som også er fra Furninova. Den er nemlig ligeså blød og komfortabel, som den ser ud. Den er det dog på en elegant måde, da den er holdt i et simpelt design med rene, afrundede linjer, der gør sofaen til et indbydende stykke møbelkunst i din stue. Sofaen fås i flere farver og kan sammensættes af forskellige moduler for den perfekte sofaløsning til dit hjem.\nHvis du vil have en sofa, som du ved du kan få glæde af i mange, mange år, skal du kigge efter et tidløst design, der kan følge med tiden efterhånden som moden skifter og du udskifter øvrige møbler og tilbehør i dit hjem. Kig bl.a. efter rene linjer og neutrale farver frem for alternative former og modefarver, som du måske bliver træt af efter et par år.\nLoreno stofsofaen fra indomo er et godt eksempel på en tidløs sofa, der passer godt ind i ethvert hjem, og som sagtens kan stå model til en evigt skiftende boligmode. Sofaen fås i 32 forskellige farver opdelt i tre forskellige Indocan stoftyper. Loreno er desuden en modulsofa, som du selv kan sammensætte, så du får den helt rigtige opstilling.\nDer findes næppe noget mere tidløst og klassisk end en sort lædersofa. Med sit stilrene design og små spændende detaljer er Triplo lædersofaen fra Kelvin Giormani rendyrket luksus, der fungerer smukt, både som det møbel, du indretter din stue ud fra eller som et klassisk indslag til en mere eksperimenterende indretning. Sofaen fås i flere læderfarver og opstillinger.\nEr du ikke bange for farver, er der bestemt ikke noget i vejen med at vælge en sofa i en stærk farve. Det er det modige valg, der giver kant og får din bolig til at skille sig ud. Men det kræver, at du gør det rigtigt, hvis du vil opnå wow-effekten. Pas på med at vælge en sofa, der simpelthen vil for meget. En stærk farve er opmærksomhedskrævende nok i sig selv, du behøver ikke også gå all in på sjovt design og skæve former. Vælg fx den super lækre Match Xl stofsofa fra Prostoria i en vovet, karrygul farve. Sofaens enkle design gør, at den smukke farve kommer til sin ret uden at virke prangende. Sofaen kan leveres i et væld af farver . På billedet her ses blot et lille udsnit.\nEn sofa må godt være anderledes og unik. Den kan være et sjovt og uventet indslag i indretningen, som får dig selv og dine gæster til at trække på smilebåndet – den kan endda være en god konversationsstarter.\n3angle fra prostoria er et godt bud på en sjov sofa. Den gør med sin nærmest diamantlignende form op med traditionelle sofaformer og giver desuden en helt anden siddeoplevelse end du er vant til pga. det fragmenterede armlæn, der er som formet efter den menneskelige arm. 3angle fås i 2 størrelser og kan bestilles i flere farver og stoftyper.\nMira lædersofaen fra Kelvin Giormani er spændende at se på, og så sidder man helt fantastisk godt i den. Looket er nærmest futuristisk. De store, afrundede kanter virker omfavnende og indbyder til at sætte sig. Og selvom designet er anderledes, er det stadig enormt stilrent og tidløst.\nHar du en mindre stue, kan det se enormt voldsomt ud, hvis du vælger at indrette dig med en stor, tung sofa eller en hel sofagruppe. Her vil en enkel sofa i simpelt og elegant design gøre sig godt. Kig fx efter en klassisk sofa med ben, så der er luft mellem sofaens bund og dit gulv. Det giver indtryk af at sofaen nærmest svæver i rummet – og det er da let og elegant!\nCombine stofsofaen fra prostoria er moderne og stilren i sit udtryk. Sofaen er med sine skæve vinkler et anderledes indslag i hjemmet uden at være prangende. Det skyldes bl.a. sofaens ryg- og armlæn, som er lige høje og dermed skaber en smuk linje for et elegant og roligt udtryk. Combine sofaen fås i et væld af farver fra klassisk grå til pirrende pink.\nNoir sofaen er let og elegant – og så fås den både som læder- og stofsofa i et væld af farver og kvaliteter. Sofaens puder er voluminøse og indbydende, uden at se voldsomme ud. Det skyldes bl.a. de rene linjer, der går igen i det overordnede design. Uanset hvordan du mixer og matcher sofaens mange elementer, vil sofaen derfor altid fremstå enkel og elegant.


Klinisk forskning fra Aarhus Universitet tyder på, at en nyudviklet type filter kan hjælpe mennesker med næsesymptomer fra sæsonbetinget høfeber.\n07.03.2014 | Kirsten Olesen\nEn nyudviklet type filter ser ud til at kunne hjælpe mennesker med næsesymptomer fra sæsonbetinget høfeber.\nEt lille filter på størrelse med en kontaktlinse kan muligvis gøre livet lettere for nogle af de anslået 500 millioner mennesker verden over, der lider af kløe, nys og løbende næse, så snart pollensæsonen sætter ind.\nEt klinisk studie fra Aarhus Universitet konkluderer således, at et nyudviklet dansk minifilter, Rhinix, ser ud til at være betydeligt mere virksomt mod gener fra sæsonbetinget høfeber end snydebehandling (placebo) uden filter.\nStudiet er netop publiceret online i Journal of Allergy and Clinical Immunology.\nFilter blokerer for pollen\nFilteret, der endnu ikke er i produktion, fungerer ved, at man sætter det op i begge næsebor. Afhængig af filterets tæthed blokerer det for bestemte partikler i luften – herunder pollen fra græs, som er en af de hyppigste årsager til høfeber (sæsonbetinget allergisk rhinitis).\n”Vi skal teste Rhinix i større skala i samarbejde med Astma-Allergi Danmark senere på året. Men de foreløbige tests i vores allergikammer viser både, at filteret kan afhjælpe typiske symptomer, og at man ikke oplever uacceptable gener ved at bruge det”, siger professor Torben Sigsgaard fra Aarhus Universitet, der står bag undersøgelsen sammen med bl.a. filterets opfinder, MD-PhD studerende Peter Sinkjær Kenney.\nOg selv om forsøgspersonerne stadig havde milde symptomer efter behandlingen, uanset om de var i placebo- eller aktivgruppen, har forskerne påvist, hvad de betegner som ”klinisk relevante reduktioner af daglige næsesymptomer sammenlignet med placebo, særligt båret af symptomerne nys, kløe i næsen og løbende næse”.\nFærre gener i halsen\nEt af de springende punkter har været at undersøge, om forsøgspersonerne holdt op med at trække vejret gennem næsen, når de fik et filter sat op, og i stedet trak vejret gennem munden.\n”Dette ville i så fald formentlig forværre deres symptomer i halsen, fordi luftpartiklerne i stedet ville øges dér”, siger Peter Sinkjær Kenney.\nMen projektet har tværtimod har vist, at forsøgspersonernes halsirritation var markant sænket med næsefilteret med en gennemsnitlig reduktion på 75 pct., fortæller han. Samtidig viser målingerne, at der ikke var forskel i luftgennemstrømningen mellem placebo filteret og Rhinix filteret.\nStudiet med titlen ”Nasal filters for the treatment of allergic rhinitis: A randomized, double-blind, placebo-controlled crossover clinical trial” er publiceret online i Journal of Allergy and Clinical Immunology, og resultaterne er præsenteret på den årlige kongres i American Academy of Allergy, Asthma & Immunology, USA.\nForskningsprojektet er udført i samarbejde med adjunkt, ph.d. Henrik Pedersen og professor, ph.d. Ole Bækgaard Nielsen fra Aarhus Universitet samt ekstern lektor, overlæge, dr. med. Ole Hilberg, Aarhus Universitet og Aarhus Universitetshospital.\nRhinix ApS, der er etableret af Peter Sinkjær Kenney i samarbejde med SDTI A/S, har støttet forskningsprojektet økonomisk.\nMD-PhD studerende Peter Sinkjær Kenney\nMobil: 6171 9898\nMobil: 2899 2426\nForskning, Alle grupper, Institut for Folkesundhed, Health, Ekstern målgruppe, Aarhus Universitet


En livsnyders bekendelser: Gæt en lyd - løsningen!\nDer var et par gæt - og de var ikke HELT tæt på.\nDet er sådan, at jeg er velsignet med øjenbryn, som fra naturens hånd er selskabeligt anlagt. Det er for så vidt en god ting at være. Med mindre man er et øjenbryn, som absolut skal mødes over næsen med sin ven Det Andet Øjenbryn.\nFor at holde disse to gode venner adskilt, står jeg ca. en gang om ugen med en pincet og et spejl der forstørrer MEGET ... og plukker de ulyksalige hår ud med rod.\nDa jeg var teenager, nuppede jeg min fars skraber til operationen, men hen ad vejen syntes jeg ikke længere, at skægstubbe i panden var optimalt. Derfor tyr jeg nu til pincetten. Godt det ikke er skinnebenene, man skal klare på den måde!\nDet værste er sådan set ikke at det gør nasssss at rykke hårene ud - men uheldigvis er mine nervebaner ført så sindrigt, at min nyse-nerve på sin vej fra hjernen til næsen passerer direkte ned midt mellem mine øjne. Jeg kommer til at NYSE og NYSE og NYSE for hver 3 hår jeg rykker ud.\nSå jeg ender nok med et stykke fint, barnenumseglat stykke hud mellem øjnene - men til gengæld bliver min næse rød som en tomat af alt det nyseri. Hvorfor jeg også har lært, at øjenbrynstrimning bør foregå DAGEN FØR gallafesten.\nSå .... det var såmænd fra mit badeværelse, den besynderlige lyd kom...\nIndsendt af Lizelotte kl. 14:36\nDet havde jeg aldrig gættet!\nJeg har forresten hørt, at mennesker med sammenvoksede øjenbrun bliver Varulve ved fuldmåne!?\n03 august, 2006 15:30\nDET gør jeg osse, Helle, bare spørg Bruno - eller tjek om han ser ud som om nogen har BIDT i ham lige efter fuldmåne.... hehe...\n03 august, 2006 15:52\nhmmm.. hvad med voks? Ét ritch og ét nys ;-)\n03 august, 2006 16:10\nacq ... det havde jeg slet ikke overvejet ... prøvede engang sådan noget smelt-selv-voks på benene, det har jeg bare IKKE tålmodighed til *GG*\n03 august, 2006 21:24\nJeg nyser også når jeg plukker øjenbryn. Og jeg hoster når jeg renser mine ører. Sådan skal dét åbenbart være...\n04 august, 2006 02:45\nSjov effekt med det nys. Jeg har efterhånden lært hårfjerningens ædle kunst, men øjenbrynene er jeg altså ikke nået til endnu. Måske fordi, der er alle de !.....Av .....damn! ......Ouch-OUCH! .... Avs .....\ninvolveret. Og så ved jeg, hvad jeg har, men ikke hvad jeg ville få, hvis jeg blev sluppet løs med en pincet.\n04 august, 2006 08:20


Kvinder Og Sex Homo Sex / Massage Varde Sex\nTereasa Okelley 13.09.2017 13.09.2017\nJan 27, - En kvinde, der ville benytte dametoilettet på Kornerup rasteplads på Holbækmotorvejen, blev sex-krænket af en årig mand onsdag formiddag. Manden tissede i håndvasken og onanerede derefter foran kvinden, men han tiltalte hende, oplyser Midt-og Vestsjællands Politi. Det var en årig kvinde fra. Jan 15, - Heteroseksuelle kvinder kan slet ikke få nok af den tyske soap Verbotene Liebe. Serien runder snart en million hits på YouTube. Men hvorfor er en bøsse i dag det hotteste tilbehør en ung kvinde kan anskaffe sig? Når der skal vedtages love om, hvem der må modtage kunstig befrugtning, og hvem der må adoptere andres børn, så diskuteres det først og fremmest, om de samme regler skal gælde for kvinder, der har sex med kvinder, som for kvinder, der har sex med mænd. Det er forskellen over alle forskelle, når det drejer sig om sex.\nJustér dit outfit og undertøj til rollen - hvidt med blonder til den uberørte, rødt til sexsirenen og sort læder korset til dominaen. Leg med magten Bøsser forstår og udnytter det erotiske element i det at have magt. Homoseksuelle har ikke nødvendigvis meget andet til fælles med andre homoseksuelle, end at de deler samme seksuelle præference for personer af deres eget køn. Kristine nævner også, at de færreste seksualundervisere i folkeskolen, taler om, hvordan bøsser eller lesbiske har sex. Vi kan måske se på de her prostituerede og til dels også de gifte kvinder her i Europa og tænke, at det er synd for dem, og at de nok hellere vil tilbage til deres hjemland. Måske disse mennesker ikke tænker på, hvordan de selv ville have det, hvis de kunne risikere at blive chikaneret, bare fordi de kyssede deres kæreste på en bar eller holdt i hånden på gaden? Vil du have sex? Kan hans bror klare udfordringen?\nDen amerikanske psykolog Ritch Savin-Williams skelner mellem tre forskellige homoseksualitetsdefinitioner: den følelsesmæssige definition (om man kan forelske sig i en person af samme køn),; den adfærdsmæssige definition (om man fortrinsvis har sex med personer af samme køn), og; den identitetsmæssige definition. Nov 6, - Ny dansk forskning afslører baggrunden for, at mange afrikanske kvinder enten gifter sig med hvide mænd eller bliver sexarbejdere i Europa. Prostitutionsdebatten hviler på forkert grundlag, mener uafhængig forsker. Nov 8, - DR-serien 'Herrens Veje' viser eksplicit sex mellem to kvinder – noget, man ikke tidligere har set i dansk tv-fiktion. Ny DR-serie baner vejen: Nu har kvinder sex med hinanden i bedste sendetid. DR-serien 'Herrens Læs også: 'Matador' viste vejen med mange homo-roller: I dag sakker Danmark bagud..\nTyskeren Karl Heinrich Ulrichs indførte forestillingen om et tredje kønsom han kaldte uranier eller urninge med henvisning til Platons Symposion hvor det fortælles, at der er to afroditeren himmelsk, der er rettet mod drenge og er åndelig, og en gemen, der er rettet mod både kvinder og drenge og er fysisk. Bemærk, at denne titel er en single. Homo naledi-fundet ændrer historien om os selv. Som heteroporno eller forspil. Kolding sig alligevel over baggrunden for, at de to overhovedet ender i armene på hinanden. Eksempelvis er det ikke så mange år siden, anonymous chat liderlige kvinder havde diskussionen om homovielser. Man taler om Childhood Gender Non-Conformity CGN for at beskrive denne type drenge, der ofte foretrækker at lege med piger og nogle gange beskriver sig som hørende til det modsatte køn. Nu er det svært rigtigt at forklare i en klumme, men der findes over 60 varianter af Ollis og Christians kys plus klip af alle episoderne. Som Kessy skriver, er kyssene de bedste, men Olli og Christian gør også andre ting med hinanden. Kristine mener, at det er vigtigt, at du og jeg ikke hænger os så meget i at definere os selv eller andre som bøsser, lesbiske eller heteroseksuelle. Vi mangler forståelse for de afrikanske kvinders baggrund, siger forsker. Forsiden lige nu Kvinder og sex homo sex.\nLuder til salg massage piger\nHenning Bech og Wilhelm von Rosen. Isolationsfængsling har ødelagt min søn. Den årige mand erkendte, at han havde tisset i håndvasken, men nægtede at have onaneret foran kvinden. Men faktisk er de to grupper i mange tilfælde meget tæt forbundet, viser Christian Groes-Greens forskning. De kysser - af og til uden skjorter.\nDansk milf pige escort\nAdfærden kan have en biologisk hormonel eller genetisk årsag, se næste afsnit. Blandt andet har et katolsk land som Spanien fjernet krav til ægtefællers køn, således at ægteskabslovgivningen nu er helt den samme for hetero - som for homoseksuelle. Klik på linket for at afslutte din tilmelding.\nSex i aarhus gratis damer\nCHATSEX NAUGHTY DATE 520\nMEET GIRLS ONLINE FREE ONLINE SEX 826\nGratis kvinder dates Dating chat old swingers\nSEX UDEN FØLELSER KAMASUTRA DANSK Og det gjorde de, siger hun. Den prisbelønnede journalist og kønsekspert Anders Haahr Rasmussen rejser gennem den mandlige seksualitets historie for at finde svar. En beretning om venskab og kønsorganer. Spørgsmålet er, om disse forhold også havde en fysisk side, eller om de var rent platoniske. Alligevel har de underlegne russere formået at ryste de overlegne amerikanere. Sex i sengen er dejligt, men kan hurtigt blive lidt kedeligt. Men der tager vi fuldstændigt fejl.\nCHAT DANSK SUSAN K SEX I det øjeblik de bliver sendt hjem, har de svigtet familien i både familiens øjne og i deres egne. Syg Prins Henrik go fisse massageguide på Fredensborg Slot. En svensk undersøgelse viser, at homoseksuelle og heteroseksuelle mænd reagerer forskelligt på mænds svedlugte og kvinders urinlugt. Ny DR-serie baner vejen: Amerikanske undersøgelser viser, at drenge, der har en effemineret adfærd på engelsk sissieslangt oftere udvikler en homoseksuel identitet end andre drenge. Ville verden ikke være et rarere sted, hvis du og jeg ikke behøvede at gå så meget op i om man var bøsselesbiskhetero eller andet, så længe man bare er sig selv?\nDanske nøgenbilleder sex date gratis\namature swingers frække hjemmesider\nsmå fisser body to body massage\nfri erotik aarhus sex


Den nye 3-serie Touring er vokset en smule med 76 mm i længden og 16 mm i bredden, men har samtidig tabt sig 10 kg Den forreste halvdel af bilen er tæt på identisk med sedanversionen, hvilket bestemt ikke er nogen skidt ting.\nPriserne herhjemme starter ved 482.986 kr. for en 320d Touring med 190 hk. Er du til sport, så vælg den nye model med M Sport-udstyr som testbilen.\nSplitbagsædet giver et fladt lastrum, når det er slået ned. Her er plads til op til 1510 liter bagage.\nBMW 3-serie Touring kommer standard med 17" fælge, parkeringssensor for og bag, trezonet klima, navigation og almindelig fartpilot. Skal fartpiloten være adaptiv, koster det 11.500 kr. ekstra, mens trådløs mobilopladning koster 8800 kr.


Atredo - Axle - Cykelstander til bagnav - tjek prisen her\nHjem / Butik / Cykelophæng, -holdere og opbevaring / Atredo – Axle – Cykelstander til bagnav\nVarenummer (SKU): 5712934001699 Kategori: Cykelophæng, -holdere og opbevaring Tag: Atredo\nNavn: Atredo – Axle – Cykelstander til bagnav\nMange leder efter den billigste Atredo – Axle – Cykelstander til bagnav på nettet, og de ender oftest ud med at finde tilbud her: gå til shop\nAtredo – Axle – Cykelstander til bagnav fra Atredo\nAtredo – Axle – Cykelstander til bagnav er den poplære og foretrukne del blandt mange. Cykelophæng, -holdere og opbevaring kategorien er også populær, når der skal findes cykeludstyr. Cykelpartner bliver brugt af rigtig mange til at finde de cykeldele, de mangler. Produktet du ser på her har automatisk op til 365 dages returret såfremt du måtte fortryde dit køb. Er du løbet sur i jagten på godt cykeludstyr, er det ikke snyd at lade sig inspirere af andre, som har købt produktet her, du bliver i hvert fald glad for dit køb. Husk også at der er prisgaranti på Atredo – Axle – Cykelstander til bagnav fra det populære mærke Atredo, der ofte ses i forbindelse med de store løb. I den tid du sidder og nyder naturen på din cykel, har din motor, som jo er kroppen, brug for at indtage væske. Væsken kan sagtens bare være energidrik der fået tilsat smag af hyldeblomst.\nKøb Atredo – Axle – Cykelstander til bagnav for kun kr. 66.75 allerede i dag, så sendes den direkte hjem til dig. Husk du har et helt års returret.\nAtredo – Axle – Cykelstander til bagnav kun kr. 66.75\nAtredo – Axle – Cykelstander til bagnav fås sammen med en masse andre varer lige her i shoppen i den eftertragtede varegruppe Cykelophæng, -holdere og opbevaring. Der kommer hele hele 30 dages returret med når du køber din vare. Det er efterhånden velkendt at online shoppere køber deres Atredo – Axle – Cykelstander til bagnav ved den velkendte shop Cykelpartner, som ofte har gode tilbud og sørger for du sparer gode penge. Her i online shoppens kæmpe udvalg kan du helt sikkert finde noget du kan li, deriblandt også dette produkt. Køber du varer online sparer du penge- og det lader sig gøre, når man ikke skal betale til showroom og butikker på dyre adresser.\nFordele når du køber Atredo – Axle – Cykelstander til bagnav online\nHvis du shopper online, er du sikret lidt bedre rettigheder, som du ikke nødvendigvis får i fysiske butikker. Dansk lov kræver af webshoppen, at de skal give dig 14 dages returret. efter du har købt dine varer, og i nogle tilfælde giver shoppen endda mere og forlænger din returret til mere end de 14 dage. Når webshops ligger online, får du med et par klik et stort udvalg , og det gør en prissammenligning let, blandt de mange udbydere af varer, der findes online. For at det ikke skal være løgn, kan du endda lave en prissammenligning når du sidder på toilettet med din mobiltelefon. Når du handler online er du også fri for, at bæreposen med varerne går i stykker på vej hjem. Dine varer bliver sendt direkte hjem til dig, alternativt kan de sendes til dig arbejde, så du kan vælge det, det er lettes for dig. Webshops har ikke en kø som i butikker eller supermarkeder så gå bare direkte til kassen, når du har fundet dine varer, og betal med det samme, så behøver du ikke længere forudsige, hvilken kø der er hurtigst – vi gætter aldrig rigtigt alligevel.\n31 reviews for Atredo - Axle - Cykelstander til bagnav\nVær den første til at anmelde “Atredo – Axle – Cykelstander til bagnav” Annuller svar