Den lille hyggelige: februar 2011\nJeg var jo til The National koncert i lørdags. Musikken var suveræn, bandet var på toppen og mine koncert-buddies var de skønneste, men hold da k.... hvor var der mange fulde (mænd) som var temmelig ligeglade med, at vi var mange der havde betalt mange penge for at nyde dette forrygende band og rent faktisk gerne ville lytte til musikken. Folk snakkede, råbte, væltede fulde rundt og sang (ikke med på The Nationals sange, men f.eks. "Hjem til Aarhus" og lign.) Der var sågar en fyr, der stilte sig op og tissede midt på gulvet. WTF?! Jeg blev sgu lidt flov over at være århusianer.\nSalen var temmelig stor og vi stod næsten bagerst med vores jakker over armen (der var ikke mere plads i garderoben fordi vi kom som nogle af de sidste, da vi ikke kunne snøvle os sammen til at forlade det hyggelige middags-selskab). Desværre var det også nede bagerst alle de fulde, som blot ville feste, drikke og snakke stod. Vi synes ikke vi ville mase os op i mængden med jakkerne over armen og desuden er jeg ikk så høj, så jeg har det fint med ikke at stå mellem høje og fulde koncertgæster og blive mast....det er jeg altså blevet for gammel til. Jeg fatter simpelthen ikke, at man gider betale for at komme til en koncert og så drikke sig så stiv, at man nærmest ikke kan stå stille eller i det mindste holde fokus mod scenen.\nFor tre år siden var jeg til koncert med The National på Train i Aarhus, det var en super koncert og det var nogle meget bedre rammer og jeg kunne rent faktisk se scenen derfra hvor jeg stod...måske er jeg blevet for gammel (og måske er jeg for lille....og blevet for tyk til at fremmede mænd løfter mig op så jeg kan se scenen) til den slags "kæmpe" koncerter. The National de leverede varen, det var bare omgivelserne der ikke levede op til mine forventninger.\nImens vi var til koncert, overnattede Vera (som tidligere skrevet) for første gang alene ude, hos mormor og morfar og det gik rigtig godt, jeg tror mine forældre nød det rigtig meget. I morgen har jeg fødselsdag og fri fra arbejde, min kæreste skal først møde sent, så jeg glæder mig til morgenmad og hygge med familien :)\nEtiketter: Ajmen altså, Hygge, Musik\nJeg har efterhånden læst og hørt meget om Bobles tumledyr og har længe tænkt, at Vera skal ha' sådan en til sin 1 års fødselsdag her i marts. På et tidspunkt læste jeg om Hvalen Vera (nogen kalder den vist Hvalen Hvalborg....men jeg tror nu den hedder Vera :), som var en ny special edition lige før jul. Jeg har sådan fortrudt, at jeg ikke købte den til hende dengang og har ikke kunnet finde den på nettet siden, alle steder var den udsolgt. Nu kan man få den igen, dog ikke til 599 kr. som den kostede før jul, men 899 kr. Men nu har jeg sat mig for, at hun skal ha' den og så er der altså ikke noget at gøre ved det, så må jeg betale hvad det koster. Så nu er denne fine sag på vej hjem til os, jeg glæder mig til at se hvad hun synes om den.\nEtiketter: Legetøj, Vera\nDet er ingen hemmelighed at jeg under min barsel så rigtig mange afsnit af De Unge Mødre....og se lige her, Malou Stella er vokset. Så vidt jeg ved, er det ikk så længe siden at hendes hus brændte. Hvad tror I forsikringspengene er blevet brugt til?\nEtiketter: Ajmen altså, HAHAHA\ndet kan sgu da ikke passe! Undskyld undskyld undskyld igen, at det er det eneste jeg skriver om. Vera er stadig syg. Er det bare sådan at gå i vuggestue? Uafbrudt sygdom? I cannot take anymore! Det er godt nok røv og nøgler (som man sagde engang) Godt jeg har min mor til at passe hende, ellers ville jeg sgu da blive fyret pga. fravær.\nSå kan jeg uploade billeder igen, her er hun så, med sin nye hjelm og cykelstol, klar til tur. Så mangler vi bare lige at sneen smelter og solen kigger frem.\nHer er lige et billede fra prøveturen i sidste uge (inden vinteren kom retur)...hun ser lidt betuttet ud, men det var jo også helt nyt og mærkeligt at sidde der.\nI får også lige et billede af hendes fine kjole som min moster har strikket til hende.\nJeg ved ikke lige hvad der sker med tungen, min far stod bag mig da jeg tog billedet, så det må være ham hun rækker tunge af :)\nI dag startede ret kaotist. Den startede temmelig tidligt, allerede kl. 3.00 i nat. Vera vågnede og var ked af det. Det er meget sjældent hun vågner og er ked af det, hvor det ikke hjælper blot at finde sutten for hende. Men hun blev ved med at være ked af det, så kl. 4.30 kom hun ind imellem os og faldt så i søvn med det samme. Hun plejer ellers ikke at kunne falde i søvn andre steder end sin egen seng eller barnevogn. Da vi skulle op, måtte vi vække hende fra sin dybe søvn og jeg så, at hendes ene øje var helt klistret sammen. Det lignede en god gang øjenbetændelse. Mormor måtte på banen, til lægen hvor hun fik konstateret øjenbetændelse OG mellemørerbetændelse igen. Stakkels lille skat. Jeg stod sammelagt 45 min. og ventede på bussen, som ikke kom (pga. sne, ppuuuhhh det var koldt) og kæresten kom også for sent på arbejde, fordi han skulle aflevere Vera hos mormor. Heldigvis har Vera og mormor hygget sig gevaldigt og vi sluttede alle dagen af med fælles aftensmad (med mormor og morfar)....og Vera er allerede i bedring, sandsynligvis pga. øjendråber og børne-panodil. I morgen har jeg heldigvis fri (det er nu altså dejligt at arbejde på deltid ;)\nEtiketter: Hverdagen, Hygge, Moderskab, Sygdom, Vera\nGodt som man troede foråret var på vej, kom snestormen væltende ind over Danmark. Og det varme vand og varmen i radiatorerne i vores hus forsvandt...øv! Så vi tog på mini-ferie hos mine forældre, for der var 15 grader hjemme hos os, uurrrghh, det var koldt!!! Men nu er varmen tilbage (vi har ikke fået besked om hvad der var galt, den forsvandt bare pludselig og var væk hele dagen igår) og vi er vendt hjem igen :) Vera er i top-humør efter sit "tigerspring" og hendes appetit er tilbage, (nu spiser hun så til gengæld som en fuldvoksen mand og vi sidder bare og klapper i vores hænder). Apropros at klappe, kan Vera nu, efter tigerspringet, "klappe-kage", rejse sig op af møbler, kravle rigtigt (ikke bare krybe sig frem på maven som hun tidligere har gjort), hun er glad og tilfreds stort set hele tiden og hun sover godt igen. Yayy vi er glade for, at det ikke tog flere uger at komme igennem denne periode. Vi har vores skønne og altid glade datter "tilbage". Nu mangler vi bare lige at sneen forsvinder og foråret kommer, så er vores lykke fuldendt ;-) Vera og kæresten vil nemlig gerne snart ud og lufte deres nye cykeludstyr.\nOg her skulle så have været et billede af Vera med sin nye fine cykelhjelm, men blogger driller og vil ikke lade mig uploade billeder, så det må I få en anden gang, beklager.\nEtiketter: Hverdagen, Hygge, Kæresten, Vera\nI dag har jeg haft fri fra job. Jeg valgte at holde Vera hjemme så vi kunne ha' en hyggedag sammen. Og vi har da også hygget os rigtig meget, men den der stil med at sove i flere timer i træk, den kører hun altså ikke herhjemme, det er åbenbart kun pædagogerne der "får glæde af" det. (Mon jeg stimulerer hende nok!?) Jeg elsker virkelig at være sammen med Vera, men jeg må indrømme, det er altså også rart når hun sover og jeg kan få lavet lidt praktisk i huset eller flade på sofaen (eller læse blogs :-). I dag har hun kun sovet to gange 30 min. og så lidt løst, fem minutter af gangen, hvor jeg løb i pendulfart mellem stuen og barnevognen for at give sut, trøste, vugge og trille med barnevogn... Jeg havde ellers en liste så lang med ting jeg skulle ha' lavet idag. Ja, så spørger I nok, om jeg ikke kan lave noget, når hun er vågen, og nej, det kan jeg ikke, for Vera er begyndt at rejse sig op af alt hun kan få fat i og når hun er kommet op at stå, så glemmer hun altså lige, at hun ikke kan stå selv endnu, så slipper hun med begge hænder, og det er så her jeg kommer på banen. Så det nytter altså ikke noget bare at sidde ved siden af hende med en bog eller se TV, nej, jeg skal holde mit blik på hende, for at være klar til at gribe hvert øjeblik. Så ja, min fridag er altså stort set gået med at sidde at glo på Vera. Det er sgu heldigt at hun er så hamrende charmerende og sød ;)\nIndsendt af Tanja 5 kommentarer: Links til dette indlæg\nJa, her er lidt stille disse dage, men som skrevet tidligere så er hverdagen begyndt for os, vi har lidt travlt allesammen og vi skal lige vænne os til det. Jeg vender stærkt tilbage....snart. :)\nRoder, hvem mig? Jeg roder ikke - jeg udvikler mig.\nI får lige et billede fra besøg hos farmor og farfar forleden - beklager kvaliteten, det er taget med mobilen.\nEtiketter: Hverdagen, Vera\nMin kæreste fik Claus Meyers bagebog "Meyers bageri" i fødselsdagsgave. Der er virkelig nogle gode opskrifter i den. Lige nu er han ved at eksperimentere med surdej, det har han ikke haft så god erfaring med tidligere (brødet blev i hvert fald virkelig virkelig surt).\nDet er altså denne sag, som nu skal bo hos os, og den står altså på vores køkkenbord lige nu og lugter af øl. Jeg håber godt nok, at der med tiden kommer noget lækkert brød ud af det.\nEtiketter: Hygge, Kæresten\nLige pludselig åbnede himmelen sig og regnen vælter ned. Det eneste jeg kan tænke er, om de nu har husket regnslag på Veras barnevogn, for hun burde altså ligge og sove nu...nede i vuggeren.\nEtiketter: Moderskab, Vera, Vuggestue\nHvem siger, jeg ikk er kreativ?\nHva' siger du? Skal jeg melde mig til forårsmarkedet i Odense? ;-)\nEtiketter: Krea, Mig mig mig, Vera\nJeg har fødselsdag om en måned og det kommer altid lidt bag på mig, at det er så kort tid efter jul...jeg har jo lige fået gaver og skal så allerede til at finde på noget nyt at ønske mig (ja, sikke et problem hva!). Da jeg ved at min kæreste og familie kigger med, vil jeg da lige give dem et par hints ;)\nEt smukt tørklæde fra Miss Vera/Hverdagshjem, kan købes her (hvor også billedet er hapset fra, håber det er ok Camille, ellers sig til, så fjerner jeg det)\nFine babushka puder fra kindbynature.dk (hvor billedet er lånt, sig til så fjerner jeg det)\nKogebogen "Bitz dit køkken" af Christian Bitz som kan købes her (hvor billedet er lånt fra, sig til hvis jeg skal fjerne det)\nEller hvis nogen vil flotte sig, en cykel fra Avenue, evt. den her (hvor billedet er lånt, sig til hvis jeg skal fjerne det)\nLige nu har jeg kun en dame-shopper, så hvis jeg skal gøre mig forhåbninger om, at cykle på arbejde til foråret skal den altså skiftes ud, jeg har ca. 11 km. hver vej :)\nVera kravler ikke endnu, hun "maver" sig afsted. Vi synes at hun ligner spiderman der kravler op af en mur, se selv.


... og andre skæve historier fra den store verden.\nMandag D. 11. FEBRUAR 2013 KL. 17:03\nFILIPPINERNE: Indbyggerne i Agusan del Sur-provinsen i Filippinerne er blevet en celeber personlighed mindre. 10. februar døde byens absolutte seværdighed, kæmpekrokodillen Lolong, nemlig af kronisk diarré.\nTre uger forinden slugte den 6,17 meter lange krokodille noget nylonsnor, som satte sig fast, og dens helbred har været skrantende lige siden, skriver philstar.com.\nGanske ironisk at en lille snor skulle taget livet af rekordholderen, da den var berygtet for både at have spist en fuldvoksen vandbøffel, en voksen mand og en 12-årig pige. Krokodillens uhyrlige smag afholdt dog ikke byens borgmester fra at sørge over tabet.\n»Vi prøvede til det sidste at redde Lolong, og vi er meget kede af, at dette er sket,« siger han.\nGuinness World of Records tildelte Lolong titlen som største krokodille i fangenskab i 2011, efter han blev fanget i byens lokale dam.\nSad 48 timer på 2,5 meter is\nSVERIGE: Den svenske version af pælesidning endte uafgjort. To kvinder og fire mænd bed kulden i sig og blev siddende på de 2,5 meter høje isblokke i 48 timer og måtte dermed dele de 20.000 svenske kroner (17.400 danske kroner), der var udlovet til vinderen. Det skriver flere internationale medier. Udover at sidde på 2,5 meter is skulle deltagerne også udholde de cirka 28 frostgrader, der var i luften i løbet af de to døgn. Hver anden time havde deltagerne 10 minutter til at kravle ned fra ispælen for at besørge sig. Den årlige konkurrence blev afsluttet lørdag i den nordsvenske by Vilhelmina, hvor en lokal beboer har ladet sig inspirere af en lignende konkurrence i Rusland.\nRæv angreb sovende baby i London-forstad\nSTORBRITANNIEN: Selv naboerne hørte skrig og gråd fra en baby, der først var blevet slæbt væk fra sin vugge og derefter bidt så voldsomt, at hans finger blev revet af, skriver avisen Daily Mirror.\nDen lille dreng fra Bromley i det sydøstlige London var blevet puttet, da hans mor først hørte et hjerteskærende skrig, dernæst et bump, da barnet blev revet ned fra sin vugge. Ifølge moren havde ræven hendes søns arm »halvvejs inde i gabet«, og hun begyndte derfor instinktivt at sparke til ræven, indtil den gav slip.\nRæven fik ikke fingeren med sig, og det lykkedes efterfølgende læger at sy den på igen i en »meget kompliceret operation«, der tog næsten tre timer, lyder det.\nDrengen fik også flere skrammer i ansigtet under angrebet fra ræven, der menes at være det værste af sin slags i Storbritannien, som generelt lider under et stigende antal »by-ræve«. Episoden har chokeret briterne, heriblandt Londons borgmester, Boris Johnson.\n»Vi bliver nødt til at gøre mere for at tackle det stigende problem med ræve i byområderne,« lyder det fra borgmesteren ifølge Daily News.\nMan regner med, at flere end 10.000 ræve lever tæt på mennesker i London, mens 33.000 lever i tætbefolkede byområder andre steder i Storbritannien.


Sundhedspraksis | SOSU Nord\nUddannelsen henvender sig til personer, der varetager eller påtænker at varetage kvalitets- og udviklingsorienteret arbejde indenfor et tværfagligt og tværsektorielt samarbejde.\nAkademiuddannelser er en overbygning på en erhvervsuddannelse. En fuld akademiuddannelse består af moduler der tilsammen tæller 60 ects-point. Hvert modul koster 6.800,- kr.\nDu kan studere fuld tid og dermed være uddannet på et år. Uddannelserne kan også tages ét modul ad gangen og endeligt er det muligt at studere som net-studerende. (Indtil videre dog kun på udvalgte moduler på sundhedspraksis)\nUddannelserne tager altid udgangspunkt i din egen praksis. Det vil sige, at du i forbindelse med opgaveskrivning tager afsæt i den hverdag, der er kendt for dig. Det betyder, at du har mulighed for at dykke ned i problemstillinger, der er med til at skabe udfordringer på netop din arbejdsplads. Efter endt studie vil du dermed være i stand til, at være aktiv medspiller i løsningen af hverdagens udfordringer på arbejdspladsen.\nFor at blive optaget på en akademiuddannelse skal du\nHave en gennemført erhvervsuddannelser\nUddannelsen skal gennemføres inden for 6 år\nUddannelserne er SVU berettiget, når den tages på fuld tid. Det er muligt at søge midler i kompetencefonde.\nEr du interesseret i at komme i gang med en akademiuddannelse, skal du kontakte.\n31 64 72 76\nUddannelses- og salgskonsulent\nTlf: 31 64 72 76\nSundhedspraksis studieordning 2018\nUddannelsen udbydes i samarbejde med UCN - Act2learn. Tilmelding til Akademiuddannelse med undervisning i Aalborg, skal ske til UCN - Act2learn\nSøg ekstra tilskud til din efter- og videreuddannelse\nSøg ekstra tilskud til din efter- og videreuddannelse - se mere på Den kommunale kompetencefond.


Travl grønlandsk teolog | Kristeligt Dagblad\nMennesker 16.08.08 Kl. 01:00\nTravl grønlandsk teolog\nSofie Petersen er den ene af kun to uddannede grønlandske teologer, og hun har haft god brug for sine kundskaber, siden hun blev Rigsfællesskabets første kvindelige biskop\nGrønland og biskop Sofie Petersen fik sidste år besøg af verdens økumeniske patriark, Bartolomæus, da han ankom med krydstogtskibet M/S ”Fram” for at diskutere klimaændringer i Arktis. På billedet ses Bartolomæus og Sofie Petersen i fåreholderbygden Qassiarsuk. –. Foto: .\nDer er ikke mange teologer i Grønland faktisk er landets biskop, Sofie Petersen, den ene af kun to. Til gengæld har kirken haft god brug for Sofie Petersens teologiske kundskaber, for i hendes tid som biskop er der blevet lavet både en ny grønlandsk bibel, en ny ritualbog, og til oktober får menighederne den længe ventede nye Grønlandske Salmebog. Alt sammen projekter, som Sofie Petersen har viet sin fulde arbejdskraft.\nEgentlig skulle den gamle grønlandske salmebog fra 1971 kun forsynes med et tidssvarende tillæg, men da Sofie Petersen sammen med det grønlandske præstekonvent i 2000 tog sagen op, lød beslutningen på en helt ny, kgl. autoriseret salmebog. Det var samme år, som den første grønlandske bibeloversættelse i 100 år forelå med Sofie Petersen som en af hovedkræfterne. Siden da har Sofie Petersen sammen med tre grønlandske kolleger arbejdet på at sammensætte den nye salmebog med dens 644 salmer, oven i købet sideløbende med arbejdet på en ny grønlandsk ritualbog.\nIkke mærkeligt, at det ikke er de store fritidsinteresser uden for litteraturen og teologien, som præger Sofie Petersens tilværelse. I Grønland har hjemmestyret overtaget alt, hvad der hedder administration af Den Grønlandske Kirke, hvilket betyder, at biskoppen alene tager sig af det gejstlige og kirkelige tilsyn. En ordning, som Sofie Petersen ikke er udelt begejstret for, men samarbejdet mellem hjemmestyret og kirken fungerer, og hun tager vilkårene, som de er. Hun har dog på et tidspunkt sagt, at det kunne virke lidt mærkeligt, at hun var den sidste, der fik det at vide, når en menighed ville bygge en ny kirke.\nSom uddannet teolog har Sofie Petersen de bedste forudsætninger for at føre det gejstlige tilsyn med Grønlands omkring 30 præster og endnu flere kateketer, som ikke er uddannede teologer, men som har gennemført Grønlands egen præsteuddannelse. Sofie Petersen passer flittigt sit gejstlige tilsyn, som har sin helt egen udfordring i, at rejserne i det store land foregår med fly, båd, helikopter eller mange timer på en hundeslæde. Med sine mange besøg bestræber Sofie Petersen sig på at være en samlende person for den spredte kirke.\nSofie Petersen beskrives som nøgtern og pragmatisk, når der skal forhandles om sager i Grønland, hvor løsningen måske ikke ligger lige for. Men resultaterne bliver hjulpet godt på vej af den naturlige varme og hjertelighed, som enhver, der har mødt den grønlandske biskop, efter få minutter ikke er i tvivl om er et af hendes særkender.\nKirken har i de senere år på verdensplan lagt et markant øget fokus på klodens miljø, ikke mindst i Arktis. Sofie Petersen blev på sidste generalforsamling i Kirkernes Verdensråd valgt ind i den øverste ledelse som repræsentant for dette område. Derfor var det helt naturligt, at hun stod centralt i begivenhederne, da den økumeniske, ortodokse patriark Bartolomæus, sidste år var på besøg i Grønland for at deltage i et møde om klimaændringer i Arktis.\nSofie Petersens far var præst i barndomshjemmet i Maniitsoq (Sukkertoppen). Hun tog til Danmark i 1973 og ville efter endt HF-eksamen læse på præsteseminariet i Nuuk. Hun blev imidlertid anbefalet at læse teologi på Københavns Universitet og blev i 1986 den kun anden grønlænder med teologisk kandidateksamen.


Forkullede Tanker: Okonomiyaki\nNår det kommer til japansk mad, er en af mine livretter okonomiyaki. Det består af en dej, som er iblandet diverse ingredienser, som derefter steges på en pande og spises med diverse saucer og andet ovenpå. Man kan selv bestemme hvad man vil blande i, men der er som regel hvidkål og gulerødder i, og så kan man komme hvad man nu ellers kan lide i. Så som svinekød, kimchi, tempurarester, hakket oksekød, blæksprutte, diverse pickles, bacon og meget andet. Det er mest hyggeligt at spise, hvis man har sådan en elektrisk stegeplade der kan sættes på bordet, så man kan sidde og snakke med sine gæster imens man laver maden. Man blander dejen med ingredienserne, og så laver man en pandekage ud af den. Når den er stegt på begge sider, så skærer man den ud og så kommer folk de saucer på som de synes. Jeg kan lide dem med tonkatsu-sauce, ketchup, mayonnaise, pulvertang og tørrede fiskeflager på, mens andre foretrækker at komme lidt færre ting på. Der findes forskellige typer okonomiyaki, som kansai eller hiroshima-style. Der er lidt forskelle i dejen, osv. Men i bund og grund minder de meget om hinanden.\nI Yokohama var vi engang på okonomiyaki-restaurant, og der så vi nogle folk sidde og spise en eller anden underlig dej, som de sad og rodede rundt i med nogle små spartler. Det så faktisk ikke særligt lækkert ud, og dejen var tynd, ikke tyk som okonomiyaki, og så havde den fyld i. I fredags fik jeg så mulighed for at smage denne ret. Monjayaki, hedder det. En højest besynderlig spise, men faktisk ganske lækker. Man steger der ikke så meget, så det er sådan en dejmasse man sidder og spiser. Sært og burde egentlig ikke være lækkert, men det er det.\nJeg kan virkelig anbefale at man forsøger sig med okonomiyaki. Børn kan også godt lide det. I Japan anses det for rigtig børnemad, på linje med pizza, burger, osv. Tjek en opskrift ud hér.\nIndlæg af Daniel B Kl. 13.07\nLabels: Japansk mad\nSanne 12:47 PM\nHej Daniel Beattie,\nJeg faldt over din blog, da jeg forgæves ledte efter en europæisk stegeplade på nettet. Nu kender jeg jo ikke din blog, og ved ikke, om du bor i udlandet eller hvad, men hvis du ved, hvor man kan få en stegeplade med "dansk" stik, ville jeg blive meget glad. Jeg har netop spildt en mængde penge på en amerikansk griddle, men det er gået op for mig, at den converter jeg ville få brug for er tre gange dyrere end stegepladen selv.\nDaniel Beattie 12:52 PM\ndu kan købe dem i Tyskland. Desværre har de danske fabrikanter kun raclette-grill eller bordgrill på programmet. OBH havde en på et tidspunkt, men den fører de ikke mere.\nPrøv evt. www.ebay.de\nPige straffes for overgreb mod sig selv\nThe Great Wave - Et lille mesterværk\nJapan vinder World Baseball Classic\nSom historien dog gentager sig...\nMere om Aum Shinrikyo\nMit liv med Lyndon LaRouche\nPandaer skal bare dø!\nLuk nu røven konspirationsfjolser!


Jeg har jo sagt det: Jeg er her kun midlertidigt.\nPosteret af Peter H. Olesen kl. 15:36 29 kommentarer\nØrnen, Eik, Larsen - og Brian\nDet kan kun være et spørgsmål om tid før Steppeulvene og deres Hip-lp bliver fjernet fra Kulturministeriets kanon. Der blev vist indtaget en del forbudte stoffer under indspilningen af dét værk. Brian Mikkelsens tavshed er forstemmende!\nStig Møller, stå frem nu, før det er for sent!\n...Jeg opdager nu midt i min agiterede indignation, at Hip slet ikke er med i Kanonen... hvorfor er den iøvrigt ikke det? Nå, Brian, men hvad så med Kim Larsens Værsgo, er den monstro helt ren?\nPosteret af Peter H. Olesen kl. 13:57 3 kommentarer\nPosteret af Peter H. Olesen kl. 11:19 0 kommentarer\nJeg er et af landets skarpeste intellekter, sagde han. Vi var på vej hen til vores hotel efter dagens indspilninger. Du er godt klar over, gentog han med eftertryk, at du arbejder sammen med et af landets skarpeste intellekter, hvorefter han drejede til højre, hvor vi skulle til venstre.\nPosteret af Peter H. Olesen kl. 10:16 4 kommentarer\nHvem jeg er? Jeg er uden titel. Mine venner kalder mig u.t.\nPosteret af Peter H. Olesen kl. 09:10 0 kommentarer\nHan varmer sig ved ilden fra broen, han har brændt. I al sin iver glemte han bare, hvor han befandt sig i gerningsøjeblikket: På fastlandet eller isoleret på øen?\nPosteret af Peter H. Olesen kl. 15:07 0 kommentarer\nMan ved hvad man har, men man ved ikke, hvad man får. Hvilken af delene er egentlig mest skræmmende?\nPosteret af Peter H. Olesen kl. 14:48 1 kommentarer\nMine ideosynkrasier frastøder mig.\nPosteret af Peter H. Olesen kl. 00:54 1 kommentarer\nJeg vil også begraves i en skov, men helst først om lang tid.\nPosteret af Peter H. Olesen kl. 00:52 0 kommentarer\nKonfus er tidligere blevet omtalt på bloggen - bl.a. her - og nu er deres længe ventede debutalbum endelig i sigte. Det bliver releaset, som det hedder på rockbranche-dansk, nu på mandag d. 4. juni og onsdag d. 6. juni er der så releaseparty/koncert/reception for udgivelsen på Apparatet på Nørrebrogade i Kbh. - se posten nedenfor.\nFor særlig Olesen-Olesen-aficionados - og den slags typer findes, tro mig, også til vores egen store overraskelse - kan jeg oplyse, at halvdelen af Konfus, lillebror Rasmus Kragh, igennem mange år har været fast klaver- og orgelspiller i Olesen-Olesens backingband, Orkestret, både på plade og ved koncerter. Storebror Andreas har skrevet teksterne og melodierne, mens Rasmus har arrangeret og produceret - og blandt de mange venner som har gæstemusiceret kan nævnes Klaus Mandal, Michael Lund og Hans Holten Hansen, alle kendte ansigter i førnævnte Orkestret.\nOg Konfus-cd´en udsendes altså på min bror Henriks og mit pladeselskab, Melodika.\nPosteret af Peter H. Olesen kl. 19:49 0 kommentarer\nPosteret af Peter H. Olesen kl. 10:06 0 kommentarer\n1. Husk at betale girokortet til Sorø Kodriverlaug tirsdag.\n2. Husk at tilføje medlemskabet på mit CV.\n3. Overveje hvad der lyder bedst:\nPeter H. Olesen, medlem af Danske Jazz-, Beat- og Folkautorer og Sorø Kodriverlaug\neller Peter H. Olesen, hyrdedigter og kodriver.\nPosteret af Peter H. Olesen kl. 19:09 3 kommentarer\nFra Baudelaire til Bjarne med venlig hilsen\nMan bør altid være beruset. Alting beror paa det: det er den eneste Opgave. For ikke at mærke Tidens skrækkelige Byrde, der knuser jeres Skuldre og knuger jer til Jorden, maa I beruse jer uden ophør. Men i hvad? I Vin, i Poesi, i Dyd - som I vil. Men berus jer.\n[fra Charles Baudelaire: Parisisk Spleen, 1867 ]\nPosteret af Peter H. Olesen kl. 17:17 4 kommentarer\nS. 71 fra Klaus Høecks digtsamling Hsieh\nder træerne så\ner det forår af\nge tin det er for\når sylvius le\nopold weiss´ trettenstren\ngede lut orde\nne der samler sig til me\nre end ord forår er det\nPosteret af Peter H. Olesen kl. 11:18 0 kommentarer\nInden søgelyset alligevel uundgåeligt vil ramme mig, vælger jeg selv at stå frem og indrømme: Ja, alle mine sejre er sket under indflydelse af ulovlige stoffer.\nPosteret af Peter H. Olesen kl. 12:11 8 kommentarer\nS. 15 fra Lone Hørslevs digtsamling Lige mig:\nFemogtyvende maj, jeg fortryder\njeg tænkte smukke tanker om dig sidst\njeg stod her og strøg mine skjorter\ntankerække, tankespind, tankestreg - jeg har\nligesom Danmarks Mindste Ugle en\nbedragerisk natur (den "muser" som en tårnfalk og snapper\ni n s e k t e r i l u f t e n s o m e n s v a l e )\n- jeg forvekslede dig faktisk med en anden.\nJeg er sommetider sådan en satan, forstår du, jeg mener\njeg spiser som en bjørn og elsker som\nen hengiven, herreløs kat, og jeg tænker slet ikke\nmere på d-i-g, nej\njeg tænkte på en anden\nsom slet ingen ser mig\nsom jeg står her i skyggen\naf mit eget besværlige forhold til LYKKEN og rasler nervøst\nmed et skoldhedt strygejern\nmed damp i. Jeg kunne aldrig slå nogen ihjel. Jeg kunne aldrig bruge en\nfjerkræsaks. Jeg kunne aldrig spise en ugle. Desuden er det meget forbudt.\nKirkeuglen synger på sidste vers i Danmark, om ganske få år er den sikkert\nPosteret af Peter H. Olesen kl. 11:42 0 kommentarer\nPosteret af Peter H. Olesen kl. 00:19 0 kommentarer


Leovet Cold Pack Plus med aloe vera, 500 ml - Hestagallery\nHjem » Produkter » Leovet Cold Pack Plus med aloe vera, 500 ml\nLeovet Cold Pack Plus med aloe vera, 500 ml\nKølende og regenererende til sener, led og muskulatur\nLeovet Cold Pack Plus med aloe vera, 500 ml antal\nVarenummer (SKU): 031553 Kategorier: Pelspleje, Plejeprodukter, Til Hesten, Tilskud og sundhed\nLeovet Cold Pack Plus med aloe vera\nIndeholder blandt andet arnika, rosmarin, mentol og boswelia harpiks, der stimulerer og afspænder. God for sener, led og muskulatur.\nLeovet Cold Pack Plus har en 2-fase effekt, som starter med en langtidsvirkende kølende og lindrende effekt efterfulgt af en beroligende varme, der trænger dybt ind.\nAnvendelse: Masseres omhyggeligt ind på det ønskede område\nAloe Vera gel: Virker kølende og giver huden fugt. Understøtter regenereringen og har plejende effekt. Aloe Vera er også perfekt egnet til akut „Førstehjælp“ til det trætte bevægelsesapparat\nArnika-ekstrakt: Indholdsstofferne i arnikablomsten er kendte for de positive egenskaber. De understøtter blandt andet regenerering af sener, ledbånd og muskulatur. Arnika virker opkvikkende og velgørende\nKamfer: Kamfers vitaliserende virkning kendte man allerede i Det gamle Orient. Kamfer stimulerer blodomløbet og har en velgørende og afslappende effekt på stiv muskulatur.\nMentol: Køler og stimulerer muskulaturen, fremmer velbefindendet. Virker afslappende og sørger for hurtig regenerering af bevægelsesapparatet.\nRosmarinolie: Rosmarinolie virker afslappende, varmende og stimulerer blodomløbet i hele bevægeapparatet.\nBoswelia harpiks-ekstrakt: Virker kølende og stimulerende. Understøtter regenereringen af trætte sener, ledbånd og led. Boswellia Serrata er et træ som vokser i lande i Afrika og Asien, og som indeholder den helt særlige boswellia harpiks. Boswellia harpiks kaldes også olibanum og frankincense. I de lande hvor boswellia serrata træet vokser, har de lokale i årevis gjort brug af træets harpiks som en del af deres naturmedicin. Man ved, at boswellia har været kendt i mange, mange år – bl.a. fordi den unikke gummiharpiks står beskrevet i gamle indiske tekster. Disse indiske tekster beskriver Ayvurveda, et system for både naturlig og holistisk medicin samt helbredelse, og med fokus på forebyggelse frem for behandling.


Rotary Leadership Institute & Graduate | Drupal\nLederuddannelsen i Rotary Danmark består af 2 grene.\nRotary Ledership Institute (RLI)\nUddannelsen/forløbet består af 3 moduler – 3 seancer, hvor 17 forskellige Rotary relevante emner gennemgås på forskellige måder.\nRLI er et tilbud til både nye så vel som erfarne Rotarianere og Rotaracter og arrangeres af de enkelte distrikter.\nRotary Ledership Institute Graduated (RLI-G)\nEr en overbygning på RLI og uddannelsen/forløbet arrangeres af de 5 distrikter i forening under Rotary Multidistrikt Danmark.\nFor yderligere oplysning kan man kontakte distrikternes Uddannelsesudvalg.


At komme herfra og videre | Tine Bryld\nAt komme herfra og videre\nEn rapport om beboerrådgivningen i Christiania.\nBogen er nu udsolgt fra forlaget, men herunder kan du læse tre udvalgte kapitler fra bogen!\nKapitel 1 – Nemoland\nNemoland – oase, socialt virkefelt, pusherparadis, kulturland eller bare ”Nemo”?\nNemoland, Månen og Woodstock, kendte værtshuse for indviede og dermed også en magnet for de uindviede, der skal opleve Christiania live.\nWoodstock er det ældste. Kongen over alle. Med sine hundrede stamgæster, der hver morgen trodser vejr og vind for at liste sig ind gennem den slidte dør til det store rum, hvor hash- og tobakståger hænger tæt over bordene. Kaffe, brød og en smøg eller en joint. Så er dagen godt begyndt. Man har sikret sig at de andre er der, at natten er overstået med hus og mand i behold. Alle nyheder begynder her længe inden Christiania er vågen. Og alle rygter opstår og aflives eller gødes med nye informationer. De gamles stamværtshus, grønlændere og danskere der siden Christiania voksede ind i storbyen har mødtes over barstole og umage bænke, sorthullede borde og en brændeovn.\nMånen, den elegante stil med appel til unge der tør og ikke tør og allligevel prøver noget der ligner det derude. Måske lidt poppet, måske lidt for smart, men månen er også stedet hvor mange mødes. Og så er Månen ikke mindst nabo til Christianias hardcore aktivitetscenter, Fabrikken med sit boligkollektiv, biograf, badehus og meget andet. Hjertet og hjernen i et hus, hvor talsmænd og -kvinder gennem år har mødtes, diskuteret, skændtes, drukket bajere og rødvin og klaret de værste kriser. Med næsen og kloen godt plantet i gadens miljø.\nDe skal leve sammen, pushere, drønnerter, idealister, ideologer og alle de andre. Fabrikken er midt i det hele, dens område er også Månen og Nemoland og lige på grænsen til naboområdet, Mælkevejen med Woodstock centralt placeret.\nFabrikken har indtil nu bevæget sig i minefeltet mellem totalt kaos, høj musik, overtrædelse af reg-ler om lukketider og larm, men det er lykkedes området at holde styr på sine uromagere til den grad hvor sådan noget overhovedet er i stand til at blive styret.\nVærtshuse har alle dage haft en social værdi. Og værtshuse har tiltrukket stamkunder og stamkun-ders ligemænd. Nogle ligger ved Nordkysten med udsigt til Sverige og indsigt i alverdens drugs til dyre penge og uden indblanden af hele skovvogne fyldt med udstoppede ængstelige betjente og bid-ske hunde. Dem kender Christianias værtshusholdere til gengæld. I disse måneder hvor alt står i normaliseringens tegn, vælter mellem 100 og 200 betjente hver uge gennem hegn og døre.\nNemoland er nok den sværeste nød at knække, selv for et veltrænet og oplyst politi. Det kan måske berolige ordensmagten, at sådan har mange christianitter det også. Nogle elsker Nemo, andre holder sig på afstand med en vis foragt, men alle har en mening.\nDet er lettere med woodstock, der i den grad er Christiania med de ældste pushere, håndværkere, grønlændere og flippere, staden har huset og elsket. Men Nemo har en noget anden historie. Rockerhøjborg hviskes der rundt omkring. Således blev en ung far slæbt i amtet, fordi kommunen havde indberettet at han tilbragte den tildelte samkvemstid med sin søn i området omkring Nemoland. Først da Nemolands ansatte truede kommunen med retssag for at blive betegnet som rockerborg, blev ordlyden ændret og et nyt brev sendt af sted til amtet.\nNemo har engang været rockernes faste tilholdssted, dengang Bull Shit havde sit virke i staden. Den sidste høvding i gruppen blev skudt ned i slutningen af 80´rne en juledag midt i julemaden. Han sad på den bænk, der ikke længere er. I dag en bar med alverdens tilbud i sprut. Det er slut nu, de sidste BullShitter har skiftet stil eller navn. Rockere er stadig velkomne, men uden rygmærke.\nEn af de gamle rockere, Flemming driver stedet og er den, alle kender og hilser med respekt. Hvem er han? Jeg ved han har en datter, han er vild med og som kommer i Nemo med sine veninder fra den fine gamle skole. Hun skal i gymnasiet efter sommerferien, hun vil noget med sit liv og har sin fars hengivenhed og kærlighed, så hjertet smelter når man hører den gamle rod prale af sit vidunder. Han er ikke den, der fører sig frem, men han var en af dem, der fik andre værtshusholdere med på at lave en momsordning. Told og Skat krævede det, men resten af Christiania var bekymret. Hvad ville det betyde for de små indtægtsfattige virksomheder, hvad ville det betyde for selvforvaltningen? I dag er samtlige værtshuse momset på almindelig vis, mens de øvrige virksomheder har en fællesmomsaftale.\nDer er ansat 12 personer med hvid løn, 16 om sommeren. Herudover arbejder mellem 4 og 6 i bistroen ved siden af. Kulturforeningen er et Nemoprodukt med egne aktiviteter; Sport, musik og sponsorering af andre sociale arrangementer i Christiania som f.eks ungdomsarbedet i ”Ud af Røret”, der hvert år sender mellem 50 og 70 unge på en fælles skitur med forældre og voksne.\n”Jeg havde selv problemer i skolen. Jeg var ordblind og blev altid mobbet af lærerne. Jeg hadede at gå i skole og gik ud som 15-årig hvor jeg fik et arbejde. Sådan begynder det også for mange af de unge, der kommer her. Man dumper, man bliver smidt ud, man begynder at hænge ud med de andre. Til sidste opgiver man skolen. Tænker at det er lige meget alt sammen. Jeg kender dem, jeg ved hvordan de har det. Jeg kender de fleste af de unge, der kommer her. I begyndelsen holder vi øje med dem, om de bliver for dumme eller for fulde. Vi snakker lidt med dem, men spørger ikke så meget. Det må tage sin tid. De kommer her jo også i skoletiden og så en dag begynder vi at bokse lidt med dem. Vi vil ikke have de pusher, men vi ved jo også at mange gør det. De skal hverken sidde i gaden og her, de unge, det er alt for tidligt. Nogle af dem sætter vi i arbejde med at gøre rent, passe haven og om sommeren holde rent omkring alle bordene. Vi kan jo se, at de bliver gladere, når de kan hjælpe til og så bliver de også til at tale med. Vi har mange forbindelser, så vi kan måske skaffe dem ud at sejle, på søfartsskole eller bare et arbejde ude i byen. Og så har vi et godt samarbejde med folkene i Herfra og Videre. De kan hjælpe mange videre og det benytter vi også. Men der kan gå lang tid inden det kommer så langt. Tilliden skal være der, troen på at du kan noget. Jeg ved det bare fra mig selv. Jeg ved også hvad det betyder – på godt og ondt at høre til en gruppe, ingen andre gider høre på.”\nOm sommeren kommer mellem 5 og 800 unge hver eneste dag. De sidder under de hvide parasoller med skak, backgammon og andre spil, de kan låne i baren. De kan ryge deres joints, men ikke i Værtshuset. Uden for.\nOm vinteren mødes man indenfor i værtshuset, eller bodegaen ved siden af hvor der serveres fast food eller omkring udendørs baren, hvor der kan ryges.\nNemoland er en blanding af en søvnig bodega i provinsen og Mafiaens foretrukne værtshuse i New York. Ved siden af baren står et arrangement af røde sofaer og bord, tydeligt reserveret til den mere indviede gæst. Der er andre stamborde, men ikke så alvorligt som det lyder. I rummet ved siden af baren er der indrettet en slyngelstue med det sædvanlige billiardbord, flittigt brugt med gæsternes kommentarer fra de omkringliggende borde. I dette rum er måske Københavns eneste akvarielokum. Man sidder og skider i et akvarium. De store fisk svømmer rundt over dit hoved, ved siden af og giver en stemning af afslappet atmosfære. Lidt i modstrid med den virkelige tilstand. Rum og lokummer er nemlig videoovervåget for at forhindre indtagelse og salt af stoffer. Men fiskene har må-ske den mest forebyggende effekt. De er smukke og beroligende midt i boblevandet. Dørene til lokummerne er rigt dekoreret af Peberben, der er landet i Christiania efter en opvækst i en rigmandsfamilie hvor han følte sig som det sorte får, en mislykket karriere som bogholder i et rejsebureau i Paris. ”Jeg var helt orange, da jeg landede her, siger han, jeg ønsker at give min kreativitet til Christiania. Jeg har altid tegnet og nu står mit værk på døren, kan du lide det?”\nDet kan jeg, ligesom jeg er klar over, at livet har været barsk for Peberben. Han ønsker ingen kon-takt med samfundet, i flere år samlede han kasserede fødevarer fra Superbrugsen og solgte det billigt. Så begyndte han at komme dagligt i Christiania og tjener nu til føden ved at gå til hånde rundt omkring. ”Det eneste sted nogen tror på mig.” Han havde ingen sygesikringskort, da han blev stamgæst i Nemoland, var ikke tilmeldt nogen steder, men da Nemoland skulle på sin årlige skitur og han blev budt med, kom sagerne i orden. Peberben sover uden for, under baren i sin sovepose. Lige nu har han ikke lyst til andet. Her er hans liv, men ingen ved hvad der sker i morgen.\nJeg har gæstet Nemoland i flere år. Dels for at følge med stedet, dels for at lede efter nogen, dels for at tale med bossen, Flemming, hvis rolle er Godfather og dermed beskytter for sine mange rødder. I dag, en grå torsdag i februar har jeg slået mig ned i slyngelstuen. Der er for mange gæster i baren og jeg præsenteres for Peberben og en række andre, der dagligt arbejder og kommer i Nemoland. Jeg sidder nærmest og håber, at nu er der ikke flere. Jeg kan ikke rumme så mange, men jeg kender jo en del af dem fra tidligere og er også glad for at møde dem igen. Der er 34 årige Are fra den norske bygd i det høje fjeld, der føler sig bedre tilpas i Danmark. Han bor på herberg, men kommer hver dag i Nemo, når Herberget morgenlukker. Tidligere har han arbejdet på olieboreplatform og bygget huse, men fik en erhversskade. Han har en pensionssag kørende i Norge, men ved ikke om den nogensinde afsluttes. Det er tre år siden det hele begyndte og han fik tildelt pensionen, men siden er alt gået i stå. Nu tjener han penge ved at passe Nemolands mange blomsterarrangementer. Han spiser hver dag i Fedtkælderen på Christianshavn, det er billigt og godt og så tilbringer han et par timer i Nemo inden han tager tilbage til Herberget.\n”Jeg er med til alle deres sammenkomster, julefrokoster og den slags”, siger han og afløses af Jakob, der har besluttet at ville stoppe med at ryge hash. Han har et mål og vil være selvstændig som han tidligere har været. Forpagtet to 7-eleven, været i reklamebranchen, men så skete der en masse og han begyndte at ryge for meget. Jakob er aktiv i Kulturforeningen, der er oprettet af Nemoland og som står som arrangør af musikfestivaler m.m.\nEverton er en rastafafyr fra Jamaica, der har boet seks år i Danmark. Han føler sig mere fri i Danmark og kommer dagligt i Nemoland. ”Du behøver ikke at bevise noget. Her kan jeg gå til alle. Jeg vil lave reggeamusik sammen med et par andre. Spille det på Christiania. Hjælpe andre med at spille. Everton ryster med krøllerne og sender mig et bredt smil. Underligt at føle sig mere fri her end på Jamaica, men han har vel sine grunde.\nDer er en af de unge, jeg kender helt fra barnsben. Han er vokset op på Christiania, blev den første student af Christianias egne i sommeren 2003. Kørte i hestevogn til Nemoland hvor andre kørte til pæne lejligheder og huse på den store dag.\nJes er rollemodel for de unge, der kommer på Nemo. Han ryger ikke hash, han drikker ikke, han vil indskrives på jurastudiet efter sommerferien. Og så spiller han fodbold. Ikke bare på Christianias eget hos i CSC, men også i de professionelle klubber. Lige nu har han meldt sig ind i AB, han vil hurtigere på første holdet.\nIndtil han begynder på studiet, arbejder han fuldtids i Nemo. ”Mange er kritiske over for Nemo, men skulle hellere være taknemmelige over at sådan et sted findes herude. Flemming har gjort meget for os, der ikke havde så mange andre steder at komme. Her er fodboldbane uden for, her er spil, her er mange sammenkomster og rejser ud i landet eller til udlandet på ski. Jes har en klar udstråling. Følsom og sikker, men også alvorlig når han fortæller om de unges liv på gaden.\n”Christiania er ikke kun godt. Der er mange unge, der får lov til at passe sig selv og som altid har været alene og hvor forældrene har haft alt for travlt med at ryge og drikke for meget. Mine forældre har også haft deres problemer. Min far var psykisk syg og indlagt flere gange og røg selv om han ikke kunne tåle det. Men mine forældre har altid fortalt, hvad jeg skulle gøre. Passe min skole, få en uddannelse. De har givet mig meget også selv om de begge har haft det svært. Jeg har set for meget til selv at ville ryge og jeg synes, at alt for mange unge herude hænger for meget på gaden uden at der sker noget. Det er for let at tjene penge ved at pushe, du bliver vant til en livsstil og kommer længere væk fra virkeligheden.”\nJeg spørger hvad han mener om Nemos betydning for de mange unge, der kommer ude fra byen. ”Mange laver kriminalitet, det ved vi og det behøver jeg ikke fortælle. Men her er det forbudt at have våben og rygmærker. Her kan du også møde dine modstandere uden for og måske få afklaret nogen ting. Du skal holde en lav profil, ellers ryger du ud. Hvis der er optræk til slagsmål, så ryger du af sted. Jeg kan huske vi har haft en enkelt episode med en rocker, men ellers er det når folk har røget eller drukket for meget. Du møder en åbenhed her, du kan også få hjælp til at komme videre med dit liv. Nemo arbejder sammen med både Herfra og Videre og socialcentret.\nJeg synes, Nemo er et ordentligt sted. Gå hellere herhen end så mange andre steder ude i byen. Un-ge kommer her for at opleve, for at mødes, ryge hash, lave aftaler, høre musik. De er velkomne, ba-re de opfører sig ordentligt.”\nAnett står lidt på afstand med sin hund og følger med i samtalen. Hun er i midten af 30´rne og stak i 1982 af hjemmefra som 15 årig. Hun flyttede sammen med en fyr i Infohuset og havde alvorlige familieproblemer. Hun ser stadig ikke sin mor. Det er 17 år siden, de sidst sås.\n”Nemo er mit andet hjem. Jeg begyndte at arbejde i Kulturforeningen efter at jeg holdt op med at pushe engang i 90´rne. Jeg ville have en ren straffeattest, jeg ville have et rigtigt arbejde og det har jeg i perioder, når jeg ikke arbejder i Kulturforeningen eller er sygemeldt med min dårlige ryg.” Hun har arbejdet i flere år i baren her på stedet, har haft jobbet som barchef i en lang periode. ”Du lærer at passe på dig selv, når du bor herude. Du skal sørge for alt selv, så jeg kan bygge værelser, rense rør og alt det der. Og så kan jeg altid mødes med nogen. Tolerancen udvikles også ved at leve på den måde. Jeg ryger stadig og hører til dem, der græder når jeg går gennem gaden. Det ser herrens ud nu. Tidligere var der alle boderne, med lys og varme og gode snakker. Nu farer de alle rundt. Jeg synes hashmarkedet skal blive her. Men det er vi ikke enige om.”\nAnett er en garvet christianit, men ved ikke, hvad der var sket, hvis Christiania ikke havde været. ”Jeg boede i Ballerup. Jeg havde det ikke godt, men jeg var nok endt hjemme hos min mor igen. Og så ved jeg jo ikke, hvad der var sket…”\nInde i barstuen har jeg set en jævnaldrende mand sidde og underholde nogle gæster, måske turister. Han er i centrum i den gruppe. Jeg genkender ham, men kan ikke huske fra hvor. Men det er i Christiania.\nDet er Bent, Nemos grå eminence. Manden der kan noget med foreninger, budgetter, skriverier til myndigheder, kort sagt, alt det, de færreste i dette forum af skoleafvisere kommer for at mødes med ligesindede.\n”Jeg tager mig af korrespondancen og vi har et godt ry ude i byen. Her får du svar samme dag, du henvender dig om et spørgsmål. Det kan være skat og told, det kan være leverandører, det er turister, der vil vide noget om staden. Jeg kan skrive, så myndighederne forstår det, og det er vigtigt når man skal have behandlet sin sag.\nBent var soldag da hippierne indtog Christiania. Uddannet først som kleinsmed siden som faglærer. Han har en voksenpædagogisk grunduddannelse.\n”Jeg kom her sådan set fra starten, jeg kunne godt lide de menneskelige relationer. Jeg havde min egen familie på vesterbro, men min kone vidste, at jeg ikke kunne leve uden at være her også. Jeg har altid interesseret mig for de rødder. Jeg kender Nørre Aminderødderne dengang de var knallertdrenge ude på amager. De var kloge på så meget, men de var ikke til bogstaver. De manglede evnen til at formulere sig og jeg mente, det var vigtigt at de fik muligheder som andre, der ville have en forening. Jeg lavede vedtægter sådan som jeg også har gjort det for Nemoland med deres Kulturforening. Og er der nogen, der skal have hjælp med skrivelser, så kommer de bare til mig. Jeg har selv røget meget hash, i 27 år, men for seks år siden stoppede jeg. Helbredet kunne ikke mere. Jeg har jo kendt Flemming siden han var knallertroden fra amager og siden også med i rockergruppen, men jeg vil sige, at bedre ven har jeg aldrig haft. Jeg har selv været så langt ude at jeg har behøvet hjælp og hvis jeg ikke havde haft Flemming og det, der sker her på stedet, så var jeg brudt helt sammen og sikkert ligget samfundet til byrde. I dag hjælper jeg andre.\nDer begynder at komme mange unge. De hilser, sætter sig, låner et spil, spørger til skituren der i år går til Canada med 26 tilmeldte lige nu. Forrige år var der 107 af sted, så mange tror ingen kan skrabe penge sammen i år. Men interessen er der. Der er lidt uro ude på arealet. Ingen siger noget til mig, men senere får jeg at vide, at der har været voldsepisoder i gaden og at der er indkaldt til fællesmøde.\nNår kryppen er tom, bides hestene. Mange har trukket sig fra hashmarkedet for længe siden, en del er tvunget til det nu. Hvor går de hen? Kunderne er der, kommer stadig hver dag laver aftaler om hvor de kan gå hen og få nogle gram hash. Jeg tror ikke det bliver lettere, nettet strammes, kampen om markedet bliver hårdere, måske kommer der andre på banen med andre motiver. Men et er sikkert. Åbenheden og dermed gennemskueligheden forsvinder og muligheden for at få de unge på bedre tanker forsvinder.\nInterview med Ole Sol\nFølger man med i Christianias vigtige, interne debatavis i ”Ugespejlet” vil Ole Sols navn ofte dukke op i læserspalterne. Han er som de fleste andre i Christiania noget ret unikt. Alle mennesker har en historie, også dem, der bor i Christiania, men der er noget, der forener dem: En sund og skeptisk utilpashed ved autoriteter. Mange har et udviklet et særligt gen som gør dem i stand til at navigere i hvilket som helst farvand. Sådan er det med Ole og hans fæller i Christiania. De vil ofte være op mod vinden, op mod egne og andres modstand, men de er sjældent kedelige at lytte til. Der bor mange grønlændere i Christiania, men også mange danskere, der lige så godt kunne være grønlændere i Danmark: Lidt eksotiske og lidt ved siden af det vi kalder normalitet. Jeg tror også det gælder mange danskere, der søger til Grønland, men det er en anden historie!\nOle er født i 1938 og ærgrer sig over at han ikke er et år yngre. I så fald ville han næste år være berettiget til folkepension som 65-årig. Nu må han følge den gamle lov og kan først få sin folkepension som 67-årig. Men sådan er det så meget i Oles tilværelse der begyndte som krigsbarn og endte som hippie i Christiania. At han lever er lidt af et mirakel. Eller måske har han en skytsengel som materialiserer sig i HOVs personale. Tidligere var det Buddha og hans lære, der frelste ham fra det største vanvid. Ole Sol er en af de første og dermed måske den ældste hippie i Nordjylland. Købte en gård med 40 tønder land, samlede tidens musikere som Stig Møller og Steppeulvene, røg hash, spiste svampe, der væltede op i den sandede nordjyske muld og endte med at sælge igen fordi han var den eneste der havde penge til at betale gildet. Spies var på nippet til at købe gården, han elskede jo også svampe, men han valgte i stedet at meditere og dyrke yoga i Sverige. Ole Sol har alle dage været på farten og stort set altid tabt penge og ansigt. Han har rejst i Marokko med en anden christianit. Skulle købe tjald, blev snydt for flere tusinde kroner og var ved at riste op i den golde ørken, berøvet alle værdier. Han har været på bordel i Paris for at få sex med en sort kvinde, den smukkeste i Paris, men blev bustet og franarret hver en franc og det var flere tusinde. Han har kørt rundt i hele Europa i en Toyota fire-hjuls-trækker og 45.000 kr. på lommen, alt hvad der var til overs efter et trip ind i de store forretningshaller i Skagen, med dybfrys og køl. Mange penge tjente han, men den største konkurrent, kongen i Skagen der styrede langt de fleste kølehuse, sørgede for, at han hverken kunne låne penge eller få kutterne til at lande fisk i hans virksomhed, ”Scancold”, hvor det i lang tid gik så godt, fordi han var billigere og efter eget udsagn mere fremsy-net. Den gik ikke, matadoren slog ham ud. Ole måtte forlade sin kone og barn, han var begyndt at drikke ret voldsomt og så forsvandt han ud på sin lange Europatur på flere måneder.\nOle har en uddannelse som skibsbygger og har altid drømt om sit eget skib. Han har købt en gam-mel model, brugt år til at reparere på den, men drømmen brast med for meget hash og sprut, for me-get kaos og for mange uheld. Han har også været i Grønland. Som kontorleder, hvem der kan forstå det. Og han har rejst til Sey-chellerne og boet hos en lokal familie i tre måneder, vendt tilbage til Skagen, København og i flere omgange Christiania. Ole har været til fest og farver, penge og kvinder, men ikke alle dage. Hvem skulle tro, at denne mand engang som ung byggede sit eget hus i Virum, fik en bankuddannelse for ikke at skuffe far-mand, blev uønsket gravid med en ganske ung pige og far som 21-årig? Den mand der drømte om at blive kunstner, maler eller musiker. Nej, forudsigelig, det er han ikke. Ole er en hard core misbruger og indrømmer det. Han har røget hash i mindst 25 år, drukket siden han var ganske ung, men overlevet på grund af sin styrke og vilje til at klare alt. Ingen skulle fortæl-le at han havde et problem. Han kunne jo tåle det, han tjente penge, når det passede ham, han rejste og hvad så? At han efterlod sig ulykkelige børn og kvinder, tænkte han ikke så meget over. Det var de andre, der havde problemer. Og kunstner var han også, den bedste på vaskebrædt i Hot Potatoes som han spillede med i Nyhavn i 50´rne eller Papa Bues Jazzband og han skrev digte som Bob Dylan mens han drak whisky og cognac på Thulebasen. Hvad Ole har lavet på Thulebasen? Han var kontrollant. Og senere blev han hidkaldt som supervi-sor for deres regnskabssystem. Åh, ja. Deroppe drak han også i sin fritid, som der var en del af. Masser af fritid, masser af billig sprut.\nOle Sol er ikke for fastholdere. Så er han i Grønland, så er han i Marokko, i Skagen og mere og mere i København.. og Christiania. En tid bor han i kollektivet ABRAXES på Christianshavn med kunsthåndværkere og andre godtfolk, lavede selv chillumér og solgte hash eller bankede knapper af læder. Ole havde til sidst hverken penge eller rygrad til andet end at følge med strømmen af gode og dårli-ge oplevelser. Han havde hørt om Solvognen, drømte selv om at lave teater, spille musik og blev en dag opsøgt at nogle christianitter, der havde hørt at han kendte én med heste. Sådan nogle skulle de bruge til en stor demo til Rebildfesten den 4.juli 1978. Ole skaffede kontakt til sin ven, hesteman-den, deltog selv i aktionen og flyttede kort efter til Christiania. Han satte sig under morbærtræet ved Helges pyramide, kom i snak og fik snart ét sted, snart et andet at bo. Han byggede sammen med andre køkken og lokaler i energiværkstedet. Målet var at skabe vind-møller Christianias eget brug, men det gik ikke. Vindmøller er ikke egnet til at bygge i en by. Så det blev ved drømmen. Han byggede sammen med andre Danmarks dengang største solfanger til badehuset, når han ellers ikke var skæv og fuld.\n– Jeg tror det skete, da jeg kom hjem fra min ni måneder lange tur gennem Europa, verdens stør-ste druktur, fortæller Ole. Det var i 1990. Han flyttede direkte til Christiania og fik sit gamle rum tilbage. Tog arbejde i gartnergruppen, fik bistandshjælp og drak og røg. Flere havde opfordret ham til at søge behandling, men ”jeg havde intet problem”. Som de fleste misbrugere nægtede Ole over for alle, at det var ham, der trængte til hjælp. – Jeg må have været døden nær. Anita fra HOV havde flere gange spurgt til mig og en af mine venner, der havde fået en behandlingstur gennem HOV og som havde været stoffri i halvandet år, puffede også til mig. Så en dag blev jeg opsøgt af Anita, der ville have med mig på den næ-ste tur til sydsjælland. På det tidspunkt var jeg holdt op med at spise, jeg havde konstant tynd-skid, startede om morgenen på pinden foran Woodstock, hængte ud på Eiffel Bar om aftenen, var konstant stiv. Jan, ham fyren der havde været ædru i halvandet år sagde, at jeg trængte til en lille ferie, et kursus-sted, bare i tre uger. En ferie fra sprutten. Nå ja, tænkte jeg, en ferie, det har vi alle sammen brug for og jeg kunne jo godt se at den var gal. Men over for mig selv fastholdt jeg, at det bare var en lil-le ferie, en slags rekreation. Den tur ændrede mig. Vi var otte garvede christianitter og så medarbejderne fra HOV. De stillede krav til os, de sendte os til AA-møder i Vordingborg, jeg mødte andre alkoholikere, blandt andet en skovridder, der gjorde et stort indtryk på mig. Han fik mig til at indse, at jeg var alkoholiker og at jeg måtte acceptere at jeg ikke kunne styre mit liv alene. Jamen for pokker, det var jo det, jeg havde gjort altid, klaret mig selv, ikke? Og nu måtte jeg se mig selv i øjnene og erkende, at den gik ikke. At jeg havde bedraget mig selv. Efter vi kom tilbage til Christiania, brugte vi hinanden og medarbejderne i HOV. Vi gik til AA-møder i Christiania, jeg fik tilbudt revalidering, blev uddannet zoneterapeut og senere deltog jeg i kurser som led i en uddannelse som misbrugsterapeut. Det betyder at jeg kunne geare ned med håndværksarbejdet, der var for hårdt for mig og så i stedet støtte behandlingsarbejdet, der foregår i HOV. Da Ole Sol fylder 60 år og har været ædru i to år, fik han af vennerne en rejse til Tibet. Og netop denne lille stat har Ole Sol sat på dagsordenen i Christiania. På sin vej gennem Pusherstreet vil den besøgende i en flot udsmykket port, nr. 108, kunne se en udstilling, samlet og vist af Ole Sol. Sammen med andre støtteforeninger, gives et fast beløb til en tibetansk flygtningepiges skoleop-hold i Norindien og blandt meget andet også til et sundhedshus i Kathmandu i Nepal, hvor såvel ti-betanske flygtninge som fattige nepalesere behandles gratis. Ole er en ægte christianit med rødder i muld, skrald og kunst. I dag får han pension og har igen fået en nær kontakt med sin yngste datter på 16 år, der går i gymnasiet et sted i Jylland. ”Jeg havde drukket mig ihjel, hvis ikke Christiania havde været her. Altid åbent.”\nPitsi er født i 1964 i Qaqortoq i Grønland, opvokset i Sydprøven med forældre og fem søskende. Begge forældre er grønlandsk fødte. Faren arbejdede på el-værket, moren havde en butik.\nSydprøver var tidligere en driftig by med omkring 800 indbygger, men i dag er rejefabrikken lukket og det har haft ind-flydelse på byens andre virksomheder. Således måtte Pitsis mor ukke sin butik. Mange flyttede fra Sydprøven til andre større byer i sydgrønland Qaqortoq, Narsaq og Nanortalik – en udvikling mange familier i Grønland kender til.\n– Jeg havde en god barndom med mine bedsteforældre og familie. Jeg startede med dansk i skolen, sådan var det den-gang. Ellers talte jeg udelukkende grønlandsk. Men jeg havde let ved sprog og har ikke haft problemer med at lære dansk, men jeg taler helst grønlandsk med mine venner.\nPitsi gik ud af 11. klasse og flyttede som 18-årig til den grønlandske kostskole Ellekilde i Tåstrup. Det var første gang hun skulle hjemmefra i så lang tid. Hun havde truffet et valg, hun ville uddanne sig og måtte efterlade sin lille søn hos forældrene. 14 år gammel blev hun gravid og fødte sønnen, da hun var 15.\nI 1983 flytter Pitsi tilbage til Grønland og beslutter sig til at søge ind på GU (gymnasieuddannelsen) i Nuuk. Hun bliver optaget, men forlader gymnasiet efter et par måneder. “Jeg var allerede dengang begyndt at drikke og følte mig måske også ensom i Nuuk og savnede min søn, der boede hos mine forældre i Sydprøven. Jeg tænkte meget på, hvad der skulle ske med os. Jeg ved ikke hvorfor han ikke kunne tage med mig, men min mor forgudede ham og der var trygt, så det har vel været det bedste for ham.\nPitsi sidder foran mig, en smuk kvinde med langt glat sort hår, mørke øjne med et intenst blik. Der er tavst mellem os, når jeg skriver ned, det er svært for hende at fortælle om sit liv som ung. Jeg kan høre, at hun begynder at græde, måske fordi hun har mødt ham for kort tid siden. Sønnen, der i dag er 23 år, har været på besøg i Danmark og det har været meget hårdt for Pitsi at blive konfronteret med hans savn og vrede mod hende.\n– Jeg har det meget skidt når jeg tænker på os. Jeg har ikke været en god mor. Kunne ikke være det, fordi jeg drak så meget. Det begyndte da jeg var 14 år, altså mest i weekender, men jeg har alligevel hele tiden ønsket at få en uddannel-se, så det var mit første nederlag, at jeg måtte afbryde GU i Nuuk. I 1985 tog jeg til Nanortalik for at gå på handelssko-le. Jeg røg hash, drak og var forelsket en fyr, der også drak meget. Så jeg fulgte ikke med i skolen og gik ud efter kort tid.\nI 1989 prøver Pitsi igen. Hun søger ind på social- og sundhedsuddannelsen, men afbryder kort efter. “Jeg følte mig ensom, jeg kom fra en bygd, jeg var anderledes og så drak jeg og røg hash. Det gik ad helvede til”.\nDe næste år arbejdede Pitsi som ufaglært på fabrik og som hjemmehjælper. Drukturene fortsatte. I sommeren 1994 havde hun sparet sammen til en lang ferie i Danmark. En grøn billet med fast afgang hjem. “Jeg tog til Skagen, havde noget familie der, men kort efter rejste jeg til København for at besøge mine venner i ”Stjer-neskibet” i Christiania. Jeg havde besøgt dem tidligere, men var altid taget hjem til Grønland igen. Denne gang blev jeg hængende. Jeg røg en masse hash og drak – som de fleste andre og jeg prøvede at få en billet hjem på et senere tids-punkt. Men det mislykkedes og siden har jeg boet i Danmark De første mange år boede jeg i ”Stjerneskibet”, jeg fik en kæreste, vi drak hver dag. Han var voldelig og jeg fandt mig i det, selv om jeg flere gange prøvede at komme fra ham. Vi fik også en lejlighed og flyttede væk fra ”Stjerneskibet”, men vores liv fortsatte som hidtil med druk og vold. Efter et halvt år flyttede jeg tilbage til mit værelse i ”Stjerneskibet” og så fortsatte jeg mit liv der som tidligere med masser af gæster, masser af øl og hash.\nI 1998 søger Pitsi igen ind på social- og sundhedsuddannelsen, men gennemfører ikke. Misbruget er for stort.\nPitsi er stoppet med sit forhold til den voldelige kæreste og hun er blevet ædru.\n– Det var den 19.maj 2000. Jeg havde været på ”Woodstock” og lave det sædvanlige, røget fede og fortsatte med ven-nerne i ”Stjerneskibet”, alt var som det plejede… Så midt i det hele faldt jeg i søvn. En af mine veninder dukkede plud-selig op, vækkede mig og spurgte om jeg ville med? Til hvad? En behandlingstur med nogle medarbejdere fra HOV!??\nJeg var så elendig, så ligeglad, så jeg tog bare med. Jeg var fuld og vidste knapt nok hvor jeg var. Jeg tror bare at jeg trængte til fred.\n– Kendte du medarbejderne fra HOV?\n– Et par stykker, Ulla og Lisbeth , jeg havde set dem og talt med dem, jeg vidste, hvad de lavede.\n– Havde du tidligere tænkt på afvænning?\n– Et par gange. Jeg tænkte at det var pinligt at jeg drak så meget, det var en skam for min familie. Jeg ønskede at være som min mormor, der hverken drak eller røg. Hun er mit forbillede og har som min farmor betydet alt for mig.”\n– Havde du hørt om HOVs arbejde?\n– Ja, min kæreste havde været i behandling, men det hjalp ikke. Så havde jeg mødt Lisbeth, når hun en gang om ugen kom og lavede mad med os i ”Stjerneskibet” ….jo, jeg vidste hvad det var, noget positivt for os.\n– Hvis HOV ikke havde eksisteret, og din veninde ikke havde trukket dig ud af sengen den morgen, havde du så søgt om hjælp? Du vidste jo, at du var langt ude..\n– Det tror jeg ikke, jeg kender nogen der har fået antabus, men man kan drikke sig igennem og hvor er vi så?\nI fjorten dage oplever Pitsi en tid, der kommer til at betyde så meget, at hun beslutter sig til ikke at drikke mere.\n– Det værste var at sige at jeg var alkoholiker, mens andre hørte på det. Men det var en lettelse. Vi havde rundesnak, af-spænding og terapi. For første gang så jeg mig selv i øjnene og erkendte at jeg var alkoholiker.\nDet var meget hårdt at mærke hvor stor en sorg jeg bar på. Min søn, min familie, mit eget liv. Medarbejderne på turen var der døgnet rundt, når vi blev kede af det, når vi havde lyst til at gå vores vej. Men valget er mit og det er ensomt.\n– Hvem tog imod dig efter den første tur, da du er tilbage i ”Stjerneskibet”?\n– Ingen! Jeg kan huske at jeg ærgrede mig over at det var i begyndelsen af måneden. Folk havde fået penge og jeg vid-ste der var meget sprut i huset. Men mine naboer respekterede min beslutning. Jeg sagde, at de ikke måtte sove eller opholde sig i længere tid på mit værelse, hvis de havde drukket og jeg mente det alvorligt. De holdt sig væk. De tog det til sig.\nPitsi oplevede at de andre beboere i ”Stjerneskibet” på den ene side respekterede hendes valg og på den anden side at de trak sig fra hende, når hun ikke drak. Hun var ikke den, de kendte fra tidligere.\n– Jeg har set grønlandske kvinder gå helt til i druk. Sådan skulle det ikke gå mig. Min familie skulle være stolt af mig. Jeg ønskede ikke at blive set ned på af andre. Jeg ved godt hvad danskerne siger, jeg kan mærke det og sådan ønsker jeg ikke det skal fortsætte.\nDet er mere end to år siden at Pitsi blev trukket ud af sin seng og fulgte efter sin veninde, ned ad trappen i ”Stjerneski-bet”, ud til bussen, ud til de andre alkoholikere.\n– Jeg fattede det ikke helt, jeg tror jeg faldt i søvn på vejen ned til Sydsjælland… men så skete det. Jeg vågnede langsomt op til livet, til den dag, hvor jeg besluttede, at nu skulle jeg være ædru, nu ville jeg uddanne mig, få en tilværelse uden for Christiania, begynde forfra.\nPitse har fået arbejde i Sundhedshuset i Christiania og arbejder her hver anden dag. Hun går på kurser og vil søge ind på social- og sundhedsuddannelsen til januar. I december 2002 overtog hun en to-værelses lejlighed i Nordvestkvarteret.\n– Det er mærkeligt, jeg har ikke besøgt mit værelse i ”Stjerneskibet” siden jeg flyttede. Jeg tror ikke jeg kan holde ud at se det. De andre i ”Stjerneskibet” bakker mig stadig op, jeg håber de en dag holder op med at drikke. Måske har jeg haft en tryggere barndom end de har haft. Derfor har det været lettere for mig. Nogle har oplevet så meget smerte, at de ikke kan holde ud at være ædru. Men når de har lyst så kommer de og snakker med mig,og flere grønlændere er også be-gyndt at komme i Sundhedshuset efter jeg er begyndt at arbejde der. Jeg kender to andre, som arbejder i grøntsagen og indkøberen, de bor også ude i byen. Så på den måde har vi stadig et liv med vores venner her i Christiania og et sted helt uden for.\n– Hvad med ensomheden efter du er flyttet?\n– Jeg føler mig ofte ensom Jeg bor alene og selv om jeg ved, der bor grønlændere i nærheden, så drikker de også, så jeg ved ikke. Jeg kom tidligere i AA i Christiania, det hjalp mig men jeg kommer der ikke længere. Jeg ved, at de altid vil være der i HOV. Jeg har brug for at Anita taler med mig, giver mig massage og jeg ved de andre også er der, uanset hvordan jeg har det. Nu mangler jeg at få hjælp til samtaler mellem min søn og mig. Efter han har været her på ferie, kan jeg mærke, hvor stor en sorg, det er hvad der er sket mellem os.\nJeg kommer ikke længere i ”Stjerneskibet”. Jeg har stået foran mit gamle rum, men gik ikke ind. Alene tanken om hvordan der så ud var nok – og lugten! Jeg kommer til gengæld i vores fælles café Angagoq på første sal, hvor det ikke er tilladt at drikke, så der kan vi mødes med vores venner og med hinanden. Mit ønske er at mange flere af mine grønlandske venner i ”Stjerneskibet” vælger at få hjælp til at leve på en anden måde.


marts 2019 | Isabellasmor\nsøndag, 31. marts, 2019, 12:23\nKender du det med, at du har skrevet noget ned, og så får man ikke lige lagt papiret, der hvor det skal ligge, og før du ved af det, så er papiret væk.\nDet kender jeg alt for godt, og det sker rigtig tit, når jeg laver nye opskrifter, eller skriver huskesedler.\nMen det kan faktisk godt laves om, der findes en smartere måde, hvor man stadig kan skrive sine tekster, huskesedler ned med sin egen håndskrift, og så få den ind på din telefon eller tablet, og gemme dem i de programmer, man nu har til at opbevare dokumenter i.\nLyder det ikke mega smart, det synes jeg i hvertfald, lød rigtig smart. Og derfor synes jeg det var rigtig fedt, at få lov at teste et produkt, der skulle kunne hjælpe mig, med lige netop det problem, ikke at have papir liggende rundt omkring.\nJeg havde, før jeg modtog produktet, en version inde i hovedet, hvad det var jeg skulle tester, og det var faktisk ikke helt det jeg lige havde regnet med, og en lille del af mig, blev faktisk lidt skuffet.\nDet jeg fik ind af døren var en notesbog, med meget få sider. umiddelbart virkede den lidt skrøbelig, den var sort og havde nogle sider, som virkede lidt kraftigere end almindeligt papir.\nDen første der faktisk fik lov, at prøve notesbogen, var Isabella, hun fik lov at se tryllebogen, som hun kalder den. Vi sattes os ned, og så begyndte vi at øve at skrive hendes navn. Isabella synes det var så smart, at hun nemt kunne skrive og så fjerne det igen, med en fugtig klud.\nDet næste var så at jeg skulle teste den selv. Og det der havde gjort mig lidt skuffet tidligere, blev hurtigt til glæde, for den var faktisk rigtig god, at have imellem hænderne, den var god at skrive på, og nem at håndtere i forhold til at få mine opskrifter, ind på min ipad, der er et lille mærke, man scanner med en app man skal hente, og så får man det ind på sin telefon, og kan derfra ligge det ind i de programmer man gerne vil have det.\nDet er super nemt at fjerne det man har skrevet med tushen der følger med, det er bare med en fugtig klud og så kan du starte forfra.\nFutric, som har lavet denne notesbog, der kan genbruges igen og igen , har tænkt ud i fremtiden, hvad kan gøre det nemt for os danskere, og minimere vores papirforbrug. Det er jo noget der ville kunne gå hen og skåne vores miljø. Og den tanke kan jeg rigtig godt lide, at sådan en lille ting kan gøre en stor forskel.\nJeg er virkelig glad for at jeg har fået lov at prøve dette produkt, og se at der findes et godt alternativ til den notesbog vi alle kender.\nMed denne notesbog får du ikke brug for andre, du kan have den i taske, bruge den i skolen, på arbejdet og i hjemmet hele familien.