Om børn, gener og afhængighed – BLOGSBJERG\nOm børn, gener og afhængighed\nJeg har gået og vejet for og imod at skrive det her indlæg længe, og jeg er stadig ikke helt sikker på, hvor jeg står ift. at gøre det. For det handler om Frida, og selvom jeg fra tid til anden skriver om mine børn, tænker jeg meget over ikke at lægge noget op, som senere kan blive svært for dem at læse om, eller som de kan blive tvunget til at forholde sig til, hvis mennesker, der kender dem, læser med.\nMen fordi jeg både trænger til at tænke højt og virkelig gerne vil have input, skriver jeg det, og så må jeg pille det ned igen, hvis det kommer til at føles for mærkeligt i maven.\nSagen er, at jeg tror, Frida har en form for spiseforstyrrelse, og jeg har simpelthen så svært ved, hvordan jeg skal hjælpe hende. Hun ligger stadig på sin kurve, som hun skal, men hendes fokus er så konstant på søde sager, at jeg godt kan se, hvad der sker, hvis ikke jeg hjælper hende med at finde en måde at tackle det på.\nDet har været et issue, siden hun var spæd. Hun kunne være så forstoppet, at hun var som en sten at røre ved, og alligevel var det eneste, hun ville, at ammes. Sundhedsplejerskens forklaring var, at der findes en gruppe af børn, som ikke kan fortolke deres følelser korrekt; de mærker, at der er “noget” med maven, og fortolker det konsekvent som sult.\nJeg har været omkring både læge og diætister, og har hevet i alle, jeg kender, der er noget indenfor branchen, men ingen af dem, jeg har løbet op, har specialiseret sig i forebyggende indsatser til børn. Det eneste, de kan tilbyde, er kalorietabeller og Y-tallerkner, hvilket er til at skrige over. At vi som samfund kan være kloge på så mange ting, og stadig være så forblændede at vores egne fordomme om, at fedme skyldes dovenskab og dumhed, og tror, at problemet kan løses af rygrad og matematik, er mig en gåde.\nMin egen fornemmelse er, at det er en form for afhængighed – men en afhængighed, som er medfødt. Jeg aner ikke, hvad teorien siger om misbrug; om man har forsket i, om der er bestemte, genetiske markører, der giver misbrugsadfærd, men fordi jeg, som jeg tidligere har skrevet lidt om, selv har haft et ret problematisk forhold til kost, træning og egen krop, er det noget, jeg har været opmærksom på, fra jeg fik hende.\nJeg har været nærmest hysterisk med ikke at koble følelser med mad (altså, at man ikke får en is, fordi man slår sig, eller at hygge er noget, vi putter i munden), jeg har, helt fra hun var ganske lille, prøvet at hjælpe hende til at skille følelser fra sult ved at spørge hende, om hun er træt, tørstig eller trænger til et kram, hvis hun kommer og beder om mad, og jeg vurderer, at hun ikke kan være sulten, og jeg forsøger i det omfang, det er muligt, at sørge for, at sociale situationer ikke tager udgangspunkt i mad.\nJeg prøver at balancere på kanten af ikke at tabuisere det, men heller ikke at give det konstant fokus, som potentielt kan udløse en spiseforstyrrelse, og jeg er rasende opmærksom på, hvordan vi taler om overvægt herhjemme.\nSamtidig er det jo som at bo med et lille spejl. For alt, hvad hun bøvler med, har jeg også kæmpet med. Så længe, jeg kan huske. Og derfor ved jeg jo også, hvad der ikke virker, som f.eks. regler, grænser og restriktioner, som jeg selv – på alle områder i livet – responderer sådan her på:\nI min jagt på svar og løsninger faldt jeg sidste år over Overeaters Anonymous, fordi jeg googlede ‘mad afhængighed børn’ og de kom frem som resultat. Jeg snakkede med dem, men da de ikke har erfaring med børn, gravede jeg selv materiale frem på nettet og læste mig ned i det. Det var en øjenåbner ift. mit eget forhold til mad, og dermed også til Fridas, men det løser stadig ikke problemet med, hvordan man hjælper et barn, der stadig er så lille, at hun primært orienterer sig efter reglen ‘det føles godt = det må være rigtigt’.\nHerhjemme er det yderligere en udfordring, at Anton er verdens mest intuitive spiser, som samtidig er undervægtig, og derfor virkelig, virkelig gerne må få alle de mellemmåltider, han har lyst til. For jeg kommer til kort, når Frida beder om det samme, som han får, og jeg siger nej. Hvad svarer man på hendes “Hvorfor ikke?”, som ikke er løgn/får hende til at føle sig forkert/underkender hendes egen vurdering af, hvad hun føler ved at sige, at hun ikke er sulten, selvom hun mener, hun er?\nJeg synes virkelig, at det er svært. For hvornår hjælper man, og hvornår får man skabt en selvopfyldende profeti?\nInden jeg runder af, har jeg brug for at skrive, at det ikke handler om æstetik. Det gør det virkelig ikke. For mig er selve overvægten ikke problemet, det er alt det, den fører med sig af stigma, lavt selvværd og udfordringer i sammenhænge, hvor man skal bruge sin krop. I særdeleshed hvis de ekstra kilo kommer af misbrug, fordi det så ikke længere er et valg, man træffer, men en sygdom, man kæmper med.\nHeldigvis elsker hun at bevæge sig, så det sørger jeg for, at hun får alle muligheder for, og hun synes, fuldstændig ligesom sin mor, at hun er verdens fineste Frida. Men det er en hård verden derude, og jeg kan tude ved tanken om, at den instinktive glæde hun føler ved både sig selv, sin krop og livet skal lide overlast. GID hun formår at holde fast i den sandhed, der for mig er mejslet i massivt granit: At hun har ret til både sin plads og al kærlighed i verden, uanset hvem hun er, og hvordan hun ser ud.\nPrevious Post M2020, uge 2\nNext Post M2020, uge 3\n88 Replies to “Om børn, gener og afhængighed”\nVibe\t 13. januar 202012:41\t Svar\nKender du Morten Elsøe? Han har noglegange posts om børn og spisning.\nJeg ved ikke om han lige har om denne problemstilling, men det er måske et kig værd?\nLinda\t 13. januar 202012:43\t Svar\nJa, ham kender jeg rigtig godt:) Han kunne desværre ikke hjælpe mig videre.\nLine\t 13. januar 202012:44\t Svar\nJeg har absolut ingen gode råd, men vil bare lige sende et kæmpe virtuelt kram!\nVi prøver at opdrage vores 2-årige søn med principper i retning af dine, netop fordi jeg altid har haft rigtig mange følelser forbundet med mad og fordi min storebror har haft bulimi i hvad der føles som hele hans liv. Så selvom min mand ikke har det på samme måde, har han hjulpet med at trække i den retning, fordi vi har et meget tydeligt billede på, hvor vi ikke skal hen.\nMen når det så er sagt, så er vi ikke stødt på problemer a la jeres (endnu). Så jeg vil bare sige tusinde tak for dine kloge tanker, der sætter lidt i gang hos mig. Jeg håber I finder en rigtig god løsning og måske nogle gode svar fra de andre kloge hoveder herinde i kommentarfeltet <3\nLinda\t 13. januar 202018:59\t Svar\nSelv tak, Line. Og hvor er det rart at høre, at det også er noget, der fylder hos andre. Også selvom det ikke pt. er et problem <3\nKristine\t 13. januar 202012:51\t Svar\nKender du Ulla Lebahn? Hun arbejder godt nok mest med småt/selektivt spisende børn, men hun kan udarbejde en sanseprofil i forhold til et barns spisning, så måske var det noget..?\nLykke\t 13. januar 202013:06\t Svar\nJeg har også kun hørt gode ting om Ulla.\nTak for at skrive et indlæg som virkelig rammer noget i mig og er så vigtigt, på mange mange punkter\nLinda\t 13. januar 202019:00\t Svar\nNej, hende kender jeg ikke, men I er mange, der nævner hende, så det skal jeg klart have læst op på. Tak for tippet, og for roserne, Lykke.\nTrine B\t 13. januar 202013:02\t Svar\nJeg har ingen tips, men vil bare sige, at jeg synes, du er en beundringsværdigt opmærksom og reflekteret forældre. så jeg sender bare virtuel high five, imens jeg hvisker, at jeg godt ved, hvor hårdt det er, når ens unger bikser med noget, de skal have hjælp til – uden at det bliver for tydeligt, at der er brug for hjælp. Jeg håber, andre læsere har mere brugbare råd!\nLinda\t 13. januar 202019:01\t Svar\nTak for det, Trine! Og jeg tænker, at du har ganske ret i, at følelsen af magtesløshed, når man kan se, at noget driller, men er nødt til at give dem plads til selv at finde redskaberne, er den samme, uanset om problemstillingen handler om kost, venskaber eller andet.\nBirgitte B\t 13. januar 202013:43\t Svar\nNu har jeg læst dit indlæg to gange og opdager så, at det nok var en lignende ting, som min bror havde som barn. Han spiste altid, hvis han fik lov. Han kunne rejse sig fra aftensmaden og gå ned til underboen. Her sagde han, at han ikke fik mad hjemme og om han måtte spise hos dem (altså, de var venner med mine forældre, så det var ikke fremmede mennesker). Og engang var vi på besøg hos mine bedsteforældre og mine forældre holdt ikke øje med ham. Så han spiste slik, til han kastede op. Fordi han altid var meget fysisk aktiv, så blev han ikke tyk. Men han havde det der med at spise konstant (hvis han fik lov) og meget mad helt fra jeg kan huske. Som barn i 80’erne var der begrænsninger på især kød i vores hjem, så min bror har ofte forladt bordet uden at føle sig mæt (men han har nok været det ift. kapacitet). Og jeg tror ærlig talt aldrig mine forældre har skænket situationen en tanke. Slet ikke på det plan, som du beskriver. Så jeg tror allerede nu, med al dit forarbejde, at du er på rette vej. Samtidig så håber jeg, at du finder nogle gode råd her i kommentarfeltet. Det er ikke rart at føle sig magtesløs overfor et barn.\nLinda\t 13. januar 202019:04\t Svar\nFridas udfordring er hendes lyst til at snacke og hendes konstante fokus på, hvad hun skal have, når vi skal i Legoland/besøge mormor/i Skatehouse osv. Det er faktisk det, der har ledt mig ind på tanken om misbrug, for det virker som den rastløse jagt på noget, som man ikke vil have for det, det er, men for det, det gør.\nJeg håber, at vi finder en vej ud af det sammen, så hun får lov at gøre sine egne erfaringer, men ikke skal slide sig til hver eneste af dem.\nHanne-Marlene\t 13. januar 202015:05\t Svar\nMin første tanke var også Morten Elsøe, men ham har du været omkring, kan jeg forstå. Vores yngste datter har haft en spiseforstyrrelse fra hun var få måneder til hun var omkring 1,5 år gammel. Det skulle man ikke tro var muligt, men de dygtige mennesker på spædbarnspsykriatrisk klinik på Skejby, hjalp os med at få udredt og behandlet vores datter. Det kan lyde voldsomt, og måske er det alt for meget til din Frida, men omvendt har de og deres kolleger i børnepsykriatrien speciale i (også) denne slags udfordringer. Pøj pøj med det – håber det løser sig <3\nLinda\t 13. januar 202019:06\t Svar\nJeg har også børne-psyk i baghovedet, men det, der holder mig tilbage er, at Frida er ualmindelig kvik, og fordi hun er 4,5, så kan man ikke længere inddrage hende i noget og spise hende af med den halve historie. Så jeg er simpelthen bange for, om jeg sætter så meget fokus på problemstillingen, at jeg forstærker den, hvis jeg stikker tåen i de vande. Men de er på min mentale måske-liste <3\nHanne-Marlene\t 23. januar 202009:14\t Svar\nGod idé, at afprøve andre ting først. Jeg hepper på, at det løser sig med de tiltag du beskriver i dit seneste indlæg!\nBonusinfo: vores yngste datter var/er naturligvis for lille til at opfatte, at vi gik på børnepsyk, men vores ældste, der på dét tidspunkt var 3-4 år, var vi meget opmærksomme på, hvordan vi italesatte det. For en knap 4-årig ved (også) godt hvad et hospital m.v. er. Så i daglig tale har vi bare kaldt det spisetræning, og det har både afmystificeret det og gjort forløbet til noget “ufarligt”. Og så var hun med til spisetræning ind i mellem også.\nMin pointe er såmænd bare, at du skal ikke være nervøs for at gå i gang med et sådan forløb, hvis det bliver nødvendigt. Det kan godt forklares i børnehøjde og på børnepsyk er de virkeligt dygtige til at tale med barnet og ikke OM barnet.\nLinda\t 23. januar 202020:04\t Svar\nDe gange, jeg er kommet der i arbejdsøjemed har det også været min oplevelse, at de er virkelig gode til at inddrage både barnet og familien omkring på en fin og respektfuld måde. Jeg tror, at mit lille forbehold måske går lidt på, at jeg godt vil være sikker på, hvad jeg ser, inden jeg sætter gang i noget, så Frida ikke får en oplevelse af at blive hevet med til alt muligt, som så ender med ikke at være det rigtige <3\nInger\t 13. januar 202015:14\t Svar\nUlla Lebahn er fantastisk. Hun er så vidt jeg husker uddannet ergoterapeut men har specialiseret sig i børn med spiseforstyrrelser. Jeg mener også ddt mest er småtspisende børn, men eftersom hun har en solid, faglig ballast at trække på fra efteruddannelse i Bl.a USA, ved hun rigtig meget og har en pædagogisk måde at formidle det til både børn og forældre på. Vi havde besøg af hende til vores datter for nogle år siden og det var meget øjenåbnende for os alle.\nLinda\t 13. januar 202019:07\t Svar\nJeg skal i hvert fald have læst op på hende, for I er mange, der taler varmt om hende.\nLene\t 13. januar 202015:37\t Svar\nSom (meget) overvægtig vil jeg bare sige, at jeg (obviously) ikke har nogle gode løsninger på dit/Fridas problem, men at jeg ville ønske at nogen havde gået så meget op i mit forhold til mad da jeg var lille. På vegne af fremtidens Frida: TAK!\nLinda\t 13. januar 202019:08\t Svar\nLene, det er simpelthen så fin en kommentar. Tusind tak for det <3\nSabrina\t 13. januar 202016:54\t Svar\nHold nu op, det indlæg kommer som kaldet. Fuldstændig spot on min livssituation lige nu og jeg kan heller ikke hjælpe dig eller\nmig selv. Denne tråd er virkelig et tydeligt bevis på, hvor kompleks en størrelse diverse spiseforstyrrelser egentlig er.\nMin situation er fuldstændig den samme som din.\nMin datter har tendens til spiseforstyrrelser, helt sikkert forårsaget af mine egne, og min søn er intuitiv, så det basker. Det er hans far også og præcis dér clasher det, for vores forståelses- og erfaringsramme er fuldstændig modsatrettet hinandens.\nGoogler jeg overvægtige børn ( som jeg seriøst lige gjorde,) bliver jeg bare så træt af at læse om diverse bivirkninger og komplikationer grundet overvægt.( Og bemærk: garanteret forfattet af personer uden samme problemer, der i øvrigt kan finde på at skrive: Tal med dit barn… )\nJa tak, Sherlock. Som om, det nogensinde har hjulpet noget barn, at blive oplyst om spiseforstyrrede tendenser og bivirkningerne har vi vist fattet, men hvad skal vi konkret gøre ved det. Langt de fleste af os er kloge, kompetente forældre.\nJeg er med på, at der skal tilbydes frugt og grønt også selv om pigen kun seriøst kan lide agurk.\nJeg er med på, at servere spændende varieret og sund mad, selv om pigen kun kan lide hvidt, blødt og sødt.\n( Jeg har ALDRIG selv været kræsen og jeg ELSKER alt mad med grøntsager. Vi får masser af grønt dagligt i familien)\nJeg er med på, at jeg skal op fra sofaen og statuere et aktivt liv, selvom jeg har været fysisk aktiv 8 timer dagligt og er i haven hele weekenden.\nJeg er med på det hele, og det gør jeg, det hele. Alligevel ser jeg min datters (vores som forældre) uheldige mønster, som på mange måder virker uløseligt.\nDet er super hårdt og frustrerende og fylder desværre mere og mere i min familie men jo også i samfundet generelt og ingen har tilsyneladende de vises sten.\nHvad kan du bruge mit opråb til? Ikke en skid, for jeg kan ikke hjælpe dig, men tak Linda, fordi du bragte et super komplekst problem på banen. Jeg håber, virkelig, virkelig vi finder en løsning.\nPs. Lebahn, kendte jeg ikke til, måske kan denne tråd alligevel hjælpe mig til at hjælpe min dejlige datter. Lad mig høre, hvad du finder på. Jeg lader høre fra mig, hvis jeg kommer først😉.\nLinda\t 13. januar 202019:21\t Svar\nDet lyder forkert at sige, at jeg er glad for at høre, at andre kender til problemet, men du forstår, hvad jeg mener <3\nMin frustration går meget på, at det tilsyneladende ikke er nogen, der tænker i forebyggende baner. Det virker på mig helt utroligt, at vi åbenbart først har noget at tilbyde børnene, når de er klar til julemærkehjem.\nI alt det her har jeg tænkt meget over, at det er, som om, alle råd der gives, er lavet til de familier, hvor man kæmper med så mange andre ting, at opmærksomhed på kost og motion står langt nede på listen over fokuspunkter. Men jeg gætter på, at langt over halvdelen af de overvægtige børn, der findes i systemet, er overvægtige pga. noget, der sidder i hovedet og generne, og ikke i maven eller livsstilen. Og så er det problematisk, at det eneste, man har at byde ind med, er one-size-fits-all løsningen.\nRikke\t 13. januar 202017:07\t Svar\n“Jeg aner ikke, hvad teorien siger om misbrug; om man har forsket i, om der er bestemte, genetiske markører, der giver misbrugsadfærd, …”\nDet gør jeg heller ikke, men: var for nyligt på kursus i psykologisk førstehjælp og her nævnte underviser (psykolog) i forbifarten epigener og at de har en rolle i at forældres oplevelser/traumer kan nedarves. Mine egne notater siger “epigener, tror vi på det?” Men altså, desperate times …\nOg så iøvrigt: Av, for en problemstilling! Håber at I får den hjælp I har brug for.\nLinda\t 13. januar 202019:28\t Svar\nMin egen tanke er, at misbrug sidder samme sted i hjernen eller generne, uanset om det er stoffer, alkohol, mænd eller spil, man er afhængig af. Og hvis dét er tilfældet, tænker jeg, at det sagtens kan nedarves. Vi har i den perifære del af familien alkoholikere, så jeg har spekuleret meget på, om det er dét, der er på spil. Jeg aner det ikke, og det er bare gratis gætteri – men tankerne fylder, fordi det har så meget at sige ift. hvordan man forsøger at komme problemet til livs.\nKristina\t 13. januar 202019:58\t Svar\nJeg er helt enig mht. misbrug i at en del kommer fra arv og miljø og en del kommer fra generne. Hvad der så ender med at blive drug of choice afhænger af flere faktorer. Jeg har haft stor hjælp af at læse op på misbrugsteori, primært mht. madvarer og især sukker fordi det er dér jeg har haft problemer. Bogen der har hjulpet mig i gang hedder “Sukkerbomben – slip af med din sukkerafhængighed” af Bitten Jonsson & Pia Nordström. Det er så svært at forklare og forstå hvordan hjernen reagerer når man ikke selv sidder i det, for det handler jo for fanden ikke bare om at tilbyde en gulerod når barnet spørger om en is!\nDet er så svært at skulle lære et barn at have et normalt forhold til mad når man selv har haft det modsatte siden altid. Men. Jeg bilder mig ind at det er en enorm styrke at Frida har din forståelse. Løsningen har jeg ikke, men med forståelse er hun bedre hjulpet end de fleste.\nJeg glæder mig over kommentarfeltet; det er så fint hvordan plenum byder ind. Jeg har hundrede ting på hjerte men har svært ved at finde ord. Det er så følsomt et emne!\nEn vigtig pointe, for det er faktisk også en del af problemet; at hun er MEGET selektiv i, hvad hun vil spise. Og jeg tror, at forbud skaber det modsatte af, hvad man ønsker, så vi har is i fryseren, man kan bede om, og nogle dage er jeg også bare ved at blive sindssyg af at sige nejnejnejnejnejnejnejnej til alt, hvad hun beder om. Dertil kommer alt det sociale, alle festerne i børnehaven, legeaftalerne osv. osv. osv. som jo sjældent heller er bygget på rugbrød og gulerødder. Det er sygt svært at navigere i, synes jeg.\nJeg har bestilt bogen og glæder mig til at læse den. Tusind tak for input <3\nKristina\t 13. januar 202020:53\nBogen er skrevet med henblik på voksne, så jeg ved ikke om den kan hjælpe så meget, men om ikke andet kan den måske forklare hvad der sker i kroppen når man udvikler og lever med et altoverskyggende fokus på noget usundt. Den nævner mange af de ting der ellers er i spil her i kommentarerne. Jeg håber du finder en vej; jeg kan genkende mig selv som barn i det du skriver om Frida.\nlisaloan\t 14. januar 202004:00\t Svar\nKære Linda. Jeg er barn af en alkoholiseret mor, hvis tre søstre alle var alkoholikere. Og der var flere længere ude i familien med samme problem. Mine mostre efterlod sig ingen børn og min mor kun mig – og jeg har et kæmpe problem med mad og sultfølelse og 50 kilos overvægt.\nTror jeg på genetisk indflydelse? Hvordan skulle jeg kunne andet?\nLinda\t 14. januar 202009:05\t Svar\nDet er en kort kommentar, men der er godt nok meget i den, der river i hjertet. Tak for den, Lisa, og alt det bedste til dig <3\nIben\t 13. januar 202017:43\t Svar\nDin kærlighed til dine børn stråler ud af det her indlæg (også), så på den måde tror jeg ikke hun kan blive ked af det. Og så må jeg istemme mig koret af dem, der beundrer hvor reflekteret du er i dit forældreskab. Vi laver utroligt mange fejl ved at glemme at tænke over det herhjemme, og jeg kommer endda til at gentage nogle af de fejl, som har gjort utrolig ondt på mig selv. Ikke med vilje naturligvis, men alligevel.\nJeg kan ikke hjælpe, men som overvægtig ved jeg, at Frida vil komme til at sætte pris på, at du tænkte så meget over, hvordan du kunne hjælpe hende.\nOg som mor og læser er jeg endnu engang taknemmelig for, at du sætter tanker i gang, som jeg ikke engang vidste jeg havde brug for at tænke.\nKæmpe tak og opbakning herfra.\nLinda\t 13. januar 202019:29\t Svar\nJeg er SÅ taknemmelig over, at det er sådan her, I tager imod indlægget.\nOg mit bud er, at vi i alle vores forsøg på at undgå nogle af de fælder, vi selv faldt i, skubber dem ned i andre, vi ikke anede, vi skulle være på udkig efter.\nTusind tak for din kommentar og for dine fine ord <3\nLine Lunau\t 13. januar 202018:01\t Svar\nTusind tak for dit modige indlæg.\nJeg har et par kommentarer. De er virkelig kærligt ment, jeg håber inderligt, de bliver opfattet ligesådan.\nJeg noterer mig for det første, at Frida holder sine kurver. At hun er glad, stolt af sig selv og elsker at røre sig. I mine ører et super-sundt barn.\nDerefter studser jeg over et par af dine formuleringer: “jeg er nærmest hysterisk med ikke at koble følelser med mad”. Min mening: Hysterisk er et stærkt ord. Hvorfor har du valgt at bruge det ord? Personligt synes jeg ikke der er noget galt i at koble mad og følelser sammen. At hygge sig over aftensmaden, nyde maden, kræse lidt ekstra, beslutte sig for at lave noget særligt, fordi det er en særlig dag… alt sammen nydelse, som kan være godt og rart, uden på nogen måde at være usundt.\n“hvis hun kommer og beder om mad, og jeg ikke mener, hun er sulten”. Det lyder for mig som om du prøver at kontrollere hendes sult. Hvorfor ikke bare give hende noget sundt, hvis hun er sulten? Børn vokser og bruger så meget energi, at det stort set ikke kan lade sig gøre at blive overvægtig af sund mad, og hvorfor ikke lære, at hvis man er sulten, så tager man noget sundt, får en god mæthedsfornemmelse i maven og dermed stiller sulten på helt almindelig vis. Overvægtige børn får for meget usund mad, ikke for meget sund mad.\n“Alt hvad hun bøvler med, har jeg også bøvlet med”. Er du sikker på, at det er hende, der bøvler? Eller er det dine egne problemer, du spejler over i hende? Igen, hun lyder som et sundt, triveligt barn.\nAlt ialt, jeg har den dybeste respekt for din blog, din børneopdragelse, de diskussioner, du starter, de pointer du har. Du er et stærkt og modigt menneske.\nNetop her tror jeg måske du er på vej ud af et vildspor. Jeg læser allermest dette indlæg som et spejl af de udfordringer, du selv har/har haft. Måske tager jeg fuldstændig fejl. Hvis jeg tager fejl, så er spiseforstyrrelse en alvorlig sag, som skal udredes af læger/sundhedsplejersker, evt. i børnepsykiatrien. Jeg har også hørt godt om Lebahn. Alternativt, så skriver Fie Hørby også nogen gode ting om børn og mad i nogen af hendes bøger.\nØnsker alt det bedste!\nLinda\t 13. januar 202019:51\t Svar\nTak for din kommentar. Den rammer mig selvfølgelig, men jeg er glad for at du skriver den, fordi det giver mig mulighed for at forklare lidt mere i dybden.\nNår jeg skriver et indlæg, er der meget, jeg skærer fra. Ellers bliver teksten simpelthen for lang og uskarp, og forgrener sig, så man som læser mister tråden.\nFrida er ret god til at regulere sit indtag af mad, når det er måltider, vi taler om. Her oplever jeg, at hun egentlig er god til at mærke, hvornår hun ikke er sulten længere. Jeg har i børnehaven bedt om, at ingen beder hende om at spise op, fordi jeg meget gerne vil understøtte denne evne, og det er også det, der er grunden til, at jeg er meget forsigtig med, hvordan jeg griber det an, og f.eks. ikke har rettet henvendelse til børnepsyk. For noget fungerer som det skal, og det er super positivt.\nFor hende er det primære problem et konstant fokus på søde sager, og som jeg skriver længere oppe, er det mit indtryk, at det handler mere om det, det gør, end det, det er. Uanset hvad vi planlægger, er hendes første spørgsmål næsten altid, om hun så må få en is/en slikkepind ell. lign., og ved hun, at der er søde sager i udsigt, kan hun næsten ikke abstrahere fra det.\nKombineret med det faktum, at hun over det sidste år har bevæget sig fra midten af kurven og op på den øverste, synes jeg ikke længere, at jeg kan afvente og lade hende prøve at regulere det selv.\nJeg har naturligvis selv tænkt meget over, om det er mine egne spøgelser, jeg projicerer over på hende, og det tror jeg aldrig, at man kan være 100% sikker på, at det ikke er. Det er umuligt at opdrage neutralt, fordi man har rygsækken fuld af levet liv, og det vil påvirke de valg, man som forælder træffer.\nMen jeg er ikke ét sekund i tvivl om, at der er noget her, der afviger fra normaladfærden. Både fordi jeg ser, hvad jeg ser, men også fordi jeg har brugt langt tid på at kigge på hendes jævnaldrende og på at sparre med både mine veninder og mine forældre, og alle ser det samme, som mig. Og selvom sult og energi-behov kan variere, så har hun ikke hverken brug for, eller plads i maven til at spise 4 gange så meget som Anton. Det gør hun langt fra hver gang – heldigvis – men at hun gør, giver, sammen med de andre ting, jeg ser, anledning til bekymring.\nVi er ikke på stadiet til en intervention eller til at sy kæber sammen el. lign. Men jeg synes heller ikke, at jeg passer på hende, som jeg skal, hvis jeg lader hende komme så langt ud af en virkelig uhensigtsmæssig tangent, at hun ikke kan komme tilbage igen.\nSå det, jeg prøver med dette indlæg, er at finde en løsning, hvor jeg kan nudge og pege redskaber ud, og Frida så med tiden selv kan samle dem op, hun føler, hun har brug for.\nLone\t 13. januar 202018:08\t Svar\nHvor er det fint skrevet, og hvor er Frida heldig at have dig som både opmærksom, givende og ubetinget kærlig mor! ❤\nJeg har selv kæmpet med mad og vægt i mindre grad gennem hele mit liv, og jeg er bare så lettet over, at mine drenge ikke virker til at have de problemer, hverken fysisk eller psykisk. Nogen gange må man være heldig!\nMit forslag til dig er baseret på viden om voksne, som inspiration, for har du tænkt på at det kan være fysisk i stedet for psykisk/afhængighed? Altså fx at der er en hormonel ubalance, der giver lyst til søde sager? Prøv at søge på Caroline Fibæk og hormonel harmoni. Det handler om at styrke hormonbalance gennem tilpasset kost, og jeg ved det virker både til teenagere og damer i overgangsalderen, så måske der er et særligt hormonspejl for børn? Det kan være vitaminer og mineraler som krom, der giver mindre lyst til søde sager, eller en bestemt slags almindelige fødevarer, som broccoli eller lign. På en måde minder det om Spis efter din blodtype ved at udgangspunktet er at alle er forskellige, og derfor virker slankekure fx ikke.\nOg ellers så jeg et engelsk program på DR, der delte overvægtige i tre grunde: forkert tarmflora der forstyrrer mæthedssignal, genetisk præference for fedt og sødt, og psykologisk a la trøstespisning. Måske kan det være tarmflora, som kan rettes med fuldkorn mm, eller genetisk præference som blev løst med 5:2-diæt, for dermed at acceptere tilstanden men kun at skulle stå imod i 2 dage om ugen. Jeg ved det er løsninger til voksne, men hvis du kan finde grunden, kan du søge den rette løsning til børn og særligt til lige netop Frida. Kan også virkelig anbefale bogen Tarme med Charme, virkelig interessant og velskrevet, kan måske også noget her?\nHeld og lykke, og med den opbakning er jeg sikker på, at Frida bliver ved at være og se sig selv som skøn!\nLinda\t 13. januar 202019:55\t Svar\nJeg kan sagtens se, hvad du mener, og jeg synes, at ideen er skidegod. Nogle af tingene har jeg selv vendt med lægen, for det er nok det, jeg her synes er det største problem: At jeg ikke ved nok om det selv, og at det ikke er mig selv, jeg skal eksperimentere på. Derfor er jeg lidt tilbageholdene med at begynde at rode med hormoner osv.\nMen vi er fuldstændig på linje ift. at det første og vigtigste skridt ville være, hvis man kunne finde ud af årsagen, fordi man så ville kunne designe en langt mere hensigtsmæssig løsning <3\nLone\t 14. januar 202009:59\t Svar\nBare lige for en god ordens skyld, så mener jeg ikke tilskud af hormoner, men en særlig kost af almindelige fødevarer, der understøtter at hormonerne er i balance. 😊\nJeg kan sagtens følge dig i forskellen mellem at eksperimentere på egen krop eller børnenes, men når det netop bare handler om almindelige, sunde fødevarer, hvor nogle bare skal frem i bussen, så synes jeg det er helt fint for både børn og voksne. Men som sagt ved jeg ikke, om der er retningslinjer ift børn.\nLinda\t 14. januar 202010:17\t Svar\nJeg tror, det var mig, der fik mig forkert formuleret, for det forstod jeg 100% ud fra din kommentar:-D Det, jeg tænkte inde i hovedet, men som du ikke kunne se (ja, det er ikke altid nemt,vel?) var, at jeg faktisk selv var igang med at kigge på det her med hormoner for et par år siden, fordi jeg, efter Frida, har bøvlet med alt muligt, som jeg selv vurderede kunne være hormonelt betinget. Dengang havde jeg både fat i lægen og læste, hvad jeg kunne finde, og min oplevelse var, at det var en meget flydende videnskab, hvor der ikke rigtigt var nogle absolutter, men hvor man blev anbefalet at prøve dette og hint, og så selv vurdere, hvad det føltes mest rigtigt. Det var det, jeg tænkte på, da jeg skrev min kommentar:)\nSkn\t 13. januar 202019:20\t Svar\nKære Linda. Jeg har ikke guldkorn men jeg har lidt input/reflektioner. Ja der er faktisk gener der gør at man har større risiko for at blive alkoholiker..eller faktisk vende den om. En stor del af dem der er alkoholikere har også nogle bestemte gener. Derfor tænker jeg også der kan være noget om at man arver noget. Der er stadig noget man ikke ved så meget om.\nHerhjemme har vi to forskellige typer unger. En som er lille af sin alder og spiser meget intuitivt. Stopper gerne midt i en dessert fordi hun er mæt..og en der altid godt kan spise noget sødt. Hun foretrækker helt klar også fedt og kød. Men der er ikke nogen af os der har mange følelser med i det eller har en baggrund med overvægt og derfor er vores udgangspunktet er andet. Vi prøver at gøre det sådan at vi spiser aftensmad sammen men ind i mellem er en af dem bare mega sulten og så får de lov at spise lidt (sundt). Vi har fokus på at der er noget der giver god energi (som er det sunde) og noget man kan spise bare fordi man synes det smager godt. Men det er vigtigt man får fyldt sin krop med den gode energi fordi det er den kroppen skal bruge til at kunne alt det den skulle. Derudover så øver vi os i at mærke efter om man er sulten eller det bare er fordi maden er der osv. Og det går faktisk ok. Vores den store er også meget aktiv og bruger derfor også mere energi end den lille som hellere sidder stille. Og faktisk tænker jeg det mens de er små er mit ansvar at sikre de ikke har adgang til for meget at det søde, give dem en fornemmelse af om de er sultne eller ej ved at hjælpe dem til at mærke efter. Og så lære dem at skelne mellem hvad der er hvad så de når de bliver større selv kan. Jeg tænker også at man let kan komme til at tolke på det og hvis de siger de er sultne så tror jeg faktisk de er det. Den lille spiser nogle dage nærmest intet og andre dage spiser hun mere end mig. Den store kan være sulten på de mest mærkelige tidspunkter i forhold til os andre men hvis hun reelt er sulten spiser hun gerne noget sundt.hvis hun bare er hyggesulten (mest bare har lyst til noget at sidde og nipse til og ikke rigtig sulten vurderer jeg om det giver mening med nøðer eller andet. Andre gange har hun bare lyst til slik/is eller lign. Og så siger vi bare at det ikke er nu for vi skal have noget ordentligt mad. Vi læser i øvrigt “mig og min hjerne” for den ældste og der er et afsnit om mad og at man naturligt er tiltrukket af sødt/fedt fordi det i tidernes morgen var nødvendigt for overlevelsen. Så måske er det bare noget med at skille det ad? Altså følelder og mad. Men man kan jo let blande det sammen hvis de siger de er sultne og man tilbyder et kram? Herhjemme er vi tilgengæld skyldige i at der kan være hygge i at spise noget lækkert sammen (men måske sammen gør forskellen her. Og så at der også er andre ting der er hyggelige.\nLinda\t 13. januar 202020:07\t Svar\nTak for input, Stinne <3 Jeg tror, at forskellen i dit “søde” barn og Frida (som jeg læser din kommentar) ligger i, at dit barn måske har en sød tand – men stadig har fornuften med ombord? Min oplevelse af Frida er, at det for hende nærmest er et instinkt. Det hører med til historien, at hun godt kan stoppe igen; at hun f.eks. beder om en sodavandsis, sidder med den længe og ikke beder om mere, når hun er færdig. Indlægget her har allerede været godt ift. at det også har hjulpet mig til at få øje på nogle af de ting, der fungerer – for det tænker jeg er et godt fundament at bygge videre på.\nJeg håber, at jeg, når hun bliver lidt ældre, kan tale med hende om nogle af de her ting, og kan hjælpe hende med at finde en måde at tackle det på. Men indtil det tidspunkt kommer, skal jeg hjælpe hende med ikke at blive for tyk, og det er nødt til at være i en kombination af at styre, at hun ikke spiser for meget, og at regulere indtaget af snacks. Jeg har vejet meget for og imod at have søde sager i huset, men fordi grænser for mig i sig selv har en trigger-effekt, har jeg valgt, at vi kører moderat tilgængelighed, så det ikke bliver spændende alene fordi det er forbudt. Vi har sodavandsis og slikkepinde, og man må godt få en, selvom det ikke er fredag. Madpakken er en udfordring, fordi hun hader nærmest alle former for pålæg, og jeg derfor har meget, meget svært ved at få hende til at spise rugbrød. Næste skud på forsøgsstammen er små rugbrød, som jeg håber kan være et gatewaydrug til the real thing:)\nMarie\t 13. januar 202021:29\t Svar\nHej Linda – jeg kan ikke lade være med at kommentere her. Du må endelig ikke tage det ilde op, for det er helt sikkert ikke et quickfix for hele situationen omkring mad, men har du overvejet at prøve at fjerne alle jeres søde sager i en periode for at se, om Fridas fokus på det flytter sig?\nJeg har en dreng på samme alder, som er en meget smal model og til tider spiser meget lidt. Han kan imidlertid blive fuldstændig besat af søde sager og faste en hel dag, hvis han ved at der f.eks. er is i eftermiddag. Han rører simpelthen ikke rigtig mad, hvis der kan falde lidt slik/kage/is/whatever af i løbet af en dag. Når det har taget overhånd, har jeg kureret hans besættelse ved at fjerne alt sødt i huset. Det bliver han vildt frustreret over i et par dage, men holder så op med at spørge og spiser mere normalt. Jeg har i øvrigt også selv meget mere ro på min egen sukkertrang, når der er ingenting eller max en plade mørk chokolade i huset; hvis der er is i fryseren eller chips i skabet skal det spises NU! Hvad nu hvis Frida fungerer ligesom min søn eller mig, og ikke kan slappe af med “moderat tilgængelighed”? Det var i hvert fald min tanke og den er kun godt ment 🙂\nLinda\t 14. januar 202009:15\t Svar\n@Marie: Jeg forstår 100%, hvad du mener:)\nJeg tror egentlig, nu jeg tænker over det, at det er en del af problemet, at hun også er meget selektiv i, hvad hun spiser. For vi har faktisk kun sodavandsis og slikkepinde, hvis vi skal snakke sådan ægte søde sager; andet køber vi ikke, fordi jeg har det på samme måde som dig:-D\nMen det, jeg nu begynder at spekulere på er, at det nok er en del af problemet, at den mad hun spiser, ligger et sted mellem sund og usund. At brødet er lidt for hvidt og at de små saltkiks er lidt for mange. Her løber det hele sammen i et sammensurium, jeg ikke selv kan gennemskue, for her er det helt sikkert også Antons madvaner, det, at jeg i forvejen laver særlig mad til ham (fordi han, som flere nævner, har udfordringer med øget sensitivitet i munden) og mig selv (som prøver at undgå for mange kulhydrater) og jeg derfor somme tider løber tør for tid og bare giver hende, hvad han får osv. osv.\nHmm.. Det er meget at tænke over. Tak for din kommentar – den satte gode tanker igang:)\nB\t 16. januar 202014:12\t Svar\nJeg har lidt samme oplevelse som Marie med vores datter, altså at slik og is godt kan blive lidt en besættelse, når hun ved, at det er i huset, og at der af og til bliver sagt ja. Som fx sodavandsis om sommeren, Hun spørger om det flere gange dagligt, når vi har det i huset, mens det aldrig er noget, hun beder om om vinteren (for der har vi det typisk ikke). Ud over “besættelsesperioderne” oplever jeg ellers, at hun er god til at appetitregulere og når hun får slik/is (uanset om der er en craving eller ej), voldspiser hun det heller ikke eller bliver ved med at bede om mere. Så vi har løst det på samme måde som Marie, at vi i perioder ikke har slik/is i huset indtil cravingen er forsvundet. Vores datter fungerer heller ikke altid særlig godt med “moderat tilgængelighed”.\nVores datter er slet ikke tyk, men jeg kan godt se det på hende, hvis vi i en periode har været lidt for large med juice/saftevand/kiks mv., og så tager vi en pause fra det også. Så jeg genkender, som du også skriver, at det kan være summen af det hele, der giver lidt ekstra på sidebenene. Held og lykke med forhåbentligt at komme en løsning på Fridas udfordring lidt nærmere!\nLinda\t 16. januar 202019:21\nMin frygt er nok lidt, at hun så vil flytte sit ønske om noget sødt over på noget andet, som er mere kalorietungt. For som jeg også skrev til Marie, så har vi kun sodavandsis og sådan nogle små slikkepinde; begge dele holder sig under 50 kcal pr. stk. Men jeg tænker, at jeg lader børnene spise det vi har, og så prøver vi en periode og ser, hvad der sker.\nDer er kommet så mange gode ideer ind, at jeg lige skal have tid til at tænke igennem, hvad jeg tror vil fungere, og hvordan vi lavpraktisk griber det an. Jeg giver en update:)\nSkn\t 14. januar 202006:32\t Svar\nDet tror jeg du har ret i, men min ‘søde’ datter er også lidt ældre. Og næste søde ting væsentlig senere i dit liv end den lille har gjort (sådan er det at være nr. 2. Der er heller ikke fokus på om vi så må få en is eller lign. Hvis vi skal noget så på den måde er madfokus helt sikkert anderledes.\nJeg hepper på du finder en god løsning. Mht. Rugbrød kan det som en skriver nedenfor være noget om konsistens vi har en i familien som da han var yngre stort set intet ville spise og faktisk havde toastbrød med pålæg chokolade med i børnehave (efter aftalt) fordi han så i det mindste fik lidt ned. Det fik de hjælp til og jeg mener det var noget med konsistensen bl.a. om ikke andet spiser han meget mere almindeligt i dag (jeg har ikke lige spist rugbrød med ham men alm. Aftensmad kører fint ned modsat tidligere.\nLinda\t 14. januar 202009:18\t Svar\nDet er præcis det, Anton bøvler med. Det tog mig lang tid at forstå, fordi jeg aldrig har hørt om det før, men heldigvis havde vores ressourcepædagog tidligere arbejdet med for tidligt fødte børn, og hun vidste, at øget sensibilitet over for teksturer også er noget, man kan have i munden. Det var en øjenåbner for mig, og det giver meget mening. Også fordi jeg kan se, at det er en kurve, der er faldende, fuldstændig ligesom, at han idag også er langt mere tolerant ift. underlag, tøj osv.\nLene\t 14. januar 202021:02\t Svar\nHej Linda. Mht til madpakker så blev min søn også træt af rugbrød (og jeg synes faktisk også selv, at flade rugbrødsmadder hurtigt bliver meget kedeligt). Jeg er begyndt at give ham pastasalat med, og nu glæder han sig nærmest til madpakken. Der er jo uendelige muligheder for, hvad man kan putte i en pastasalat, og af og til putter jeg en smule af en ny ting i for at teste, om han kan lide det. Indtil videre har jeg bl.a. fundet ud af, at blomkålsris ikke dur, men spidskål og grønne bønner (fra frost) er helt fint. Det næste, jeg vil teste, er edamame-bønner. Jeg bruger fuldkornspasta, og putter som regel lidt stegt kyllingebryst i – koger pasta og steger kylling til flere dage ad gangen. Måske dur det slet ikke til Frida – eller til din madpakke-rutine, men for mig har det gjort det lidt hyggeligere at “smøre” madpakke.\nLinda\t 15. januar 202019:07\t Svar\nJeg har forsøgt mig med det i det små, men det er ved at være længe siden, så måske det skulle have et nyt forsøg.\nTak for reminderen:)\nMaria\t 16. januar 202010:37\t Svar\nSikke et fantastisk indlæg, der virkelig har sat nogle tanker i gang hos mig.\nJeg har en søn på 9 år, der som lille var forstoppet i flere år og fik store doser Movicol hver dag.\nHan har altid haft et anstrengt forhold til mad og vi arbejder meget med at lære ham at spise mere varieret. Det er en lang og sej kamp, men det går langsomt fremad.\nMen de søde sager. Dem kan han altid spise og mange af dem. Når vi er ude, og der er slik/kage tilgængeligt oplever vi at han spiser meget mere end andre børn, og vi er altid nødt til at stoppe ham, selvom jeg kvier mig ved det, da jeg endelig ikke vil ydmyge ham.\nJeg ved ikke ikke hvorfor han gør som han gør, og heller ikke hvorfor Frida gør som hun gør, så jeg har ingen gode råd.\nMen det er bare så svært, når der er noget der er svært for ens børn, og der hjælper det altid mig at vide, at jeg ikke kæmper alene, så derfor skriver jeg til dig.\nTil sidst vil bare sige kæmpe tak for din blog. Jeg bliver altid klogere af at læse med. Hvad enten det handler om forbrug, børn, eller andet. Jeg har læst mange blogs helt fra den spæde start, men hvor de fleste er gået fuld tid og dermed fyldt med reklamer, kan jeg mærke at jeg ikke kan bruge blog-mediet mere på samme måde og jeg får ofte en smule bræksmag i munden, når noget jeg troede var et personligt indlæg, ender ud i en eller anden random reklame. Men ikke her! Og det sætter jeg kæmpe pris på.\nLinda\t 16. januar 202019:23\nDet var virkelig en dejlig kommentar at få, Maria – tusind tak for det!\nJeg laver et opsamlingsindlæg i næste uge; måske er der noget, du tænker, ville give mening at prøve hjemme hos jer <3\nSofie\t 13. januar 202019:55\t Svar\nHej. Nu kender jeg jo slet ikke dig og dit barn, men jeg vil alligevel fortælle dig om min mand. Han er overvægtig, har altid været det, og jeg har mistænkt misbrug af samme årsager som du beskriver. Han har forsøgt alt muligt uden held. Mange mellemregninger senere, og pga af flere småting, fandt vi for 2 år siden ud af, at han har ADD. Når man har ADD, så mangler man dopamin i hjernen, og dopamin er vores naturlige belønningsmiddel og det der hjælpe med at drive processer, organisere, tage initiativer osv.. Når man mangler det, så har man altså brug for en udefra kommende kunstig stimulering af dopaminproduktionen. Det er derfor mange med ADHD/ADD har misbrug. Min mand brugte altså mad som dopamin-stimulator. ADD er en spektrumdiagnose, og piger er notorisk underdiagnosticeret, fordi de som regel er velfungerende og gode til at tilpasse sig. Det er super-svært at vurdere om en mild ADD/ADHD kan være årsagen til madmisbrug, især fordi lidelsen ser forskellig ud fra person til person. Der er visse fællestræk, men som udgangspunkt er lidelsens udtryk hos den enkelte afhængig af personlighed og personlige egenskaber, miljø og rammer, hvor på spektrum man befinder sig osv. Især piger bliver ikke spottet, fordi de feks ofte er super gode til at strukturere og organisere, hvilket ikke passer ind i den ‘oprindelige’ opfattelse af ADHD (som er beskrevet på baggrund af observationer af drenge).\nJeg håber du finder svar og løsninger for Frida.\nLinda\t 13. januar 202019:57\t Svar\nDet er en SUPER spændende betragtning! Det skal jeg klart have gravet noget mere i. Tusind tak for dén vinkel.\nS.\t 17. januar 202023:26\t Svar\nJeg er så glad for at se der var en, der nævnte ADHD. Jeg sad og vred mig på stolen, men blev ved med at tænke at var for voldsomt eller “krænkende” at skrive. Og det er jo helt tosset, for der bliver jo Ikke et mindre tabu eller stigma af at sidde og putte med det.\nJeg er kvinde og har ADHD, og tænker på “sødt” konstant. Det giver mig enten lykkefølelse eller ro at spise det, tankerne kredser simpelthen om det hele tiden. Jeg kender en del andre med samme diagnose, og de har det på stort set samme måde.\nFra jeg fik fast føde spist meget store portioner, men var normalvægtig som barn, endda til den lette side.\nJeg var voksen før det blev diagnosticeret, fordi det, som Sofie siger, ikke bliver set og opdaget lige så nemt hos piger.\nJeg siger selvfølgelig slet ikke at det er dét, der er gældende i jeres tilfælde, det ved kun en læge, men jeg vil komme med en forsigtig opfordring til at have det på radaren.\nJeg kan anbefale additudemag.com og youtubekanalen “how to adhd”.\nLinda\t 18. januar 202018:18\t Svar\nNej, det er så fint <3 Problemer og udfordringer går jo ikke væk, fordi man undlader at benævne dem.\nJeg er heller ikke læge, så jeg er ej heller kvalificeret til at vurdere, om der er noget om snakken. Men min umiddelbare fornemmelse er, at det ikke er det, der er på spil her. Den sidste lille uge har indlægget her giver anledning til en ekstra intens opmærksomhed på, hvad Frida både gør og ikke gør, og jeg kan se, at hun faktisk det meste af tiden er god til at stoppe med at spise, når hun ikke længere er sulten. Derudover er hun ret god til at holde fokus og koncentration, hun falder nemt i søvn om aftenen osv. Jeg prøver at sammefatte og uddybe det, jeg har tænkt over i et indlæg, der kommer op i løbet af næste uge (jeg har fødselsdag i morgen, så der går lidt lagkage og gæster i den i denne weekend:)) – men du skal vide, at jeg er glad for din kommentar <3\nLine\t 13. januar 202020:48\t Svar\nKære Linda. Så fint du skriver om din datter. Ingen gode svar herfra, men blot en ‘og det kender jeg’-kommentar. Min ældste var den eneste, som den (fantastiske!) børnehave madregulerede. De stoppede ham simpelthen ham i at spise, fordi han kunne køre 6 nybagte boller ind, hvis de ikke stoppede. Omvendt er min yngste dreng udstyret med ‘naturlig’ stopklods. Den yngste er meget tynd, mens den ældste er kompakt, men ikke tyk. Og ja, det er drøn svært at have at prøve at hælde føde i den ene og samtidig bremse den anden. Men en god løsning, den får du desværre ikke herfra. Måske kun, at det faktisk bliver lettere, når man kan tale med dem om det uden det bare blive forbud eller overvægt, men de faktisk forstår nogle af nuancerne. Kh Line\nLinda\t 14. januar 202009:19\t Svar\nTak for kommentaren, Line. Med indlæg som dette, er det værste faktisk tavshed i kommentarfeltet, fordi man så ikke er sikker på, at ordene er modtaget, som de er tænkt og afsendt, så din kommentar er rar at få, også selvom den ikke indeholder løsningEN.\nJoan\t 13. januar 202022:14\t Svar\nKære Linda, hvor er det et modigt indlæg om noget, der i andre sammenhænge kan trigge input af næsten fanatisk karakter. Og hvor er det derfor også inspirerende at læse de mange fine og følsomme kommentarer.\nSom en der selv har et livslangt besværligt forhold til mad, men som ikke rigtig har et forhold til en evt. afhængighedsproblematik, vil jeg lige smide en brik fra et måske andet puslespil med i puljen (tænker du bare sorterer den fra, hvis den ikke har relevans).\nDet drejer sig bare om, hvorvidt der også kan være en konsistensfølsomhed ift til madvarer indblandet? Som særlig sensitiv (shit, hvor jeg synes den betegnelse er anstrengende og prætentiøs) så kan det ligesom problemer med syninger i tøj, for stramme elastikker osv godt være en af de skalaer man er sensitiv på så at sige (for nogen som mig selv forstærkes problemet af, at jeg har en lugtesans som er alt for fintfølende, og det betyder at kraftige, bitre dufte ikke er appetitvækkende på nogen måde, tværtimod).\nKonsistensfølsomheden gør fx rugbrød til noget der kan føles som at spise enten klæg eller tør pap iblandet en håndfuld sand og grus… (kerner er stærkt opreklameret jeg siger det bare) eller en appelsin trods verdens bedste duft til en modbydelig oplevelse fordi det at bide hul på en båd bare er den underligste fornemmelse i munden.\nDet er helt sikkert arveligt med denne form for sensitivitet og giver en del udfordringer i forhold til mad ( i mit eget tilfældet iblandet andre udfordringer også).\nLinda\t 14. januar 202009:23\t Svar\nDa jeg læste din kommentar, var det første, der faldt mig ind, hvorfor jeg dog ikke selv har tænkt, at det også kunne være et element. For Anton har det præcis som du beskriver. Underlag, tøj, teksturer i mad osv. har været en udfordring for ham, siden jeg fik ham, og fordi jeg derfor har forholdt mig til det hver dag i 9 år, er jeg virkelig forundret over, at jeg ikke har skænket en tanke, om det også er sådan noget, der er på spil her. Jeg tror bare, at jeg altid har forbundet hans oversensitive sanseapparat med, at han er for tidligt født, men selvfølgelig kan det være genetisk. Tak for dén øjenåbner. Jeg vil prøve at holde øje med, hvad hun fravælger, og så simpelthen bede hende sætte lidt flere ord på, for hun er så dygtig sproglig, at hun vil kunne forklare mig nok til, at jeg kan spore mig ind på, om det her også er en del af problemet.\nJoan\t 16. januar 202020:00\t Svar\nJeg synes dit bud, hvorfor en for dig så kendt problemstilling ikke lige er faldet dig ind lyder spot on. Og tænker også at med dine børns mange forskelligheder, så du bare vildt trænet i IKKE at sammenligne. Det sjove for mig som læser er faktisk, at jeg egentligt tidligere havde bidt mærke dine udfordringer med at finde en skridttæller og tænkt, at du måske selv havde en snert af lignende følsomhed i forhold til tøj fx, men også tænkt, at det måske bare var mig, der som læser spejler mig i dig.\nDu er sikkert fyldt op med forslag nu, men så springer du bare resten over 😉\nI forhold til evt. afprøvning af grænser, så lader jeg ofte min 4,5 årige vælge mellem de søde sager. Hun får ofte en bolle med et stykke pålægschokolade og hvis hun så også efterspørger et stykke slik, en småkage, en kiks eller den slags, så er det på bekostning af pålægschokoladen. Kommer efterspørgslen bagefter er det bare nej, fordi hun allerede har fået chokoladen. Og hos os virker det godt at det er enten eller og egen beslutning.\nTænker også at vi nærmer os en alder, hvor man snart kan afprøve om det mindsker plagerier, hvis de får en ration til flere dage, som de selv skal administrere, fx små salte kiks i passende antal til 3-4 dage og så må man selv bestemme, om de bliver spist på en dag eller fordelt, men indtil deadline er der så ikke ny opfyldning…\nSelvom man til dels kan vokse fra en sød tand så er det væsentlige for mig egentlig at lære min datter selv at kunne vælge en ting til, nøjes med lidt ad gangen eller kunne springe over, hvis rationen er spist, så det hverken er forbudt eller problematisk, men noget godt med måde. Men det er bare lettere sagt end gjort. Trøster mig dog, at når hun ugens løb har leget restaurant med os herhjemme, så har vi ikke fået lov til kun at bestille dessert, for som hun siger: Det kan I først få, når I har fået rigtig mad 🙂\nLinda\t 18. januar 202018:09\t Svar\nDer er ingen tvivl om, at Anton (og måske Frida?) har noget af den lidt.. ekstraudviklede sensitivitet fra mig. Jeg bliver helt paf, hver gang jeg ser en kvinde løbe med håret løst; jeg ville hellere flække begge skinneben på langs, end at løbe med mit hår i fri dressur. Jeg er også meget lydfølsom, særligt, når jeg bliver træt og sådan kunne jeg blive ved.\nDet et meget afslørende at få børn:)\nEmilie\t 14. januar 202011:48\t Svar\nKære Linda. Som mange andre har skrevet: Sikke refleksionen, kærligheden og ønsket om at gøre det bedste for dine børn LYSER ud af dit indlæg her. Tak for det.\nJeg har desværre ikke løsningen på dit problem, men sad med et par spørgsmål og tanker efter at have læst dit indlæg og de mange gode kommentarer. Dem kan du måske bruge til noget – eller sortere dem fra, som du nu har lyst (nogle gange bliver man jo også klogere af at kunne indsnævre feltet). Det er en rodet omgang, der ikke hænger egentligt sammen, så du får det simpelthen lige i punktform 🙂\nJeg kan ikke ud fra dit indlæg læse mig frem til, om problemet først og fremmest er Fridas fokus på søde sager, når de er i sigte – eller om det er en manglende stopklods, når hun rent faktisk står med de søde sager i hænderne? Som tidligere spiseforstyrret (fra jeg var 14-15 år ti år frem) har jeg erfaringer med både anoreksi og overspisning/bulimi og jeg tillader mig lige at lave en helt personlig og anekdotisk kobling til de to forskellige afarter af forstyrret spisning. For mig handlede anoreksi om kontrol kontrol kontrol og jeg kunne bruge 70% af min vågne tid på at tænke over, hvad jeg skulle spise og hvornår – og jeg ville hele tiden gerne vide, hvad der var i udsigt, så jeg kunne planlægge. Med overspisning og bulimi handlede det tværtimod om en flugt fra kontrol (og præstation osv). Når jeg (over)spiste søde, fede ting, gik jeg ind i boble, som var en midlertidig flugt og et helle fra virkeligheden.\nDen pointe jeg prøver at lave er, at lidt afhængig af, hvor Fridas udfordringer ligger, kan det måske både handle om et øget forsøg på kontrol og overblik eller det modsatte – den virkelighedsflugt, ro og tryghed der kan være forbundet med at spise sødt. Og de to ting skal nok håndteres lidt forskelligt.\n(Sidenote, der er jo forskere, der mener, at vi genetisk er disponerede for at forbinde sødt med tryghed, fordi modermælk er sødt.)\nDu skriver om udfordringen i, at Anton og Frida er forskellige i deres spisemønstre, og at du synes det er svært at sige ja til ham og nej til hende. Det kan jeg 100% følge. Men måske er der andre områder i jeres fælles liv, hvor du netop behandler dem forskelligt (fordi de er forskellige!!!), og hvor de er helt bevidste om, at det er sådan det er, og accepterer det helt fint? Hvis det er tilfældet, kan du måske låne lidt af din egen indstilling og de redskaber du har til at behandle dem forskelligt på en måde, de forstår det, også når det kommer til mad? Det er nok nemmere sagt end gjort.. Men, du ved, ligesom i folkeskolen – det handler ikke om at behandle alle børnene helt ens, men kigge på, hvem de hver især er og handle derefter for at give dem lige muligheder og forudsætninger for at trives.\nJeg ønsker jer alle tre alt det bedste!\nLinda\t 14. januar 202012:41\t Svar\nTusind tak for din fine kommentar, og for at bringe dig selv i spil <3\nJeg har det seneste døgn fået virkelig meget brugbar input og sparring, og har tænkt langt mere intensivt over problemstillingen, end jeg gør i hverdagen, når det ene dag tager den anden. Der er mange ting, jeg er blevet klogere på, og noget af det, jeg i forlængelse af din kommentar har tænkt over er, at Fridas … udfordring måske ikke så meget er en spiseforstyrrelse, som den er en kombination af flere andre ting. For når jeg læser det, du skriver, tænker jeg, at hun faktisk ikke falder i nogen af kategorierne. Hun er selvfølgelig også lille, men jeg oplever ikke, at hun bruger de søde ting til at flygte, og når jeg lige tænker over det, tror jeg faktisk aldrig, jeg har oplevet hende bede om en is mere, når hun har spist den, hun har fået. Det har fået mig til at tænke på, om det måske mere handler om grænser? At hun hele tiden skal se, hvor grænsen går? For lige nu er hun prøver hun grænser af i mange andre sammenhænge, og det kunne godt være noget der, der også er på spil her.\nNår det er sagt, så er der stadig et fokus på de søde sager, som jeg ikke har oplevet hos andre børn, men som jeg, både her og i min indbakke, kan høre, at der trods alt sidder andre derude, der kender til. En sød pædagog skrev til mig, at det også kunne handle om alder; at børn i 3-5 års alderen er meget optaget af ikke at blive snydt for noget, og måske er der også en flig af det her.\nAlle jeres kommentarer og mails og beskeder har givet mig masser af ny inspiration, og har også puffet mig andre steder hen i problemstillingen, hvor jeg pludselig ser nogle ting, som jeg ikke tidligere har fået øje på.\nI er sgu bare gaven, der bliver ved med at give.\nJ\t 14. januar 202015:10\t Svar\nHvor er der mange fine kommentarer til det her indlæg og hvor er du bare skarp på at handle på dine børn.\nJeg bed mærke i, at du skrev at Frida kunne være vældig forstoppet som spæd og reagerede med at ville ammes. Giver det måske mening at se på hendes afføringsmønster nu?\nJeg er pædagog og har arbejdet i daginstitution de sidste 20 år. Jeg har ingen evidens bag, kun min egne iagttagelser som jeg vil bidrage med. Børn reagerer så forskelligt på afførings-udfordringer. Nogle forstoppede børn bliver småtspisende og så er der nogle der reagerer helt omvendt; med at “fylde op/ud”. Det pudsige er at jeg synes at jeg kan se et mønster i hvilke fødevarer de fylder ud med. Det er ofte brød og gerne det hvideste hvide af slagsen. Nogle topper det endda op med ikke at drikke særlig meget. Jeg har min egen hjemmebiksede teori om at de enten simpelthen er vant til den forstoppede følelse så meget at de forveksler sult med den udstoppede følelse og har brug for den for at føle velbehag. Eller at den følelse store mængder bastant mad trods alt giver ( at noget “skubbes” i tarmene) hjælper dem. Det er som sagt fuldstændig uden andet belæg end mine egne iagttagelser og det er bestemt ikke svar på noget som helst. Men jeg har set børn gennem tiden ændre spisevaner efter fx en movicol kur (kan være et langvarigt projekt og skal aftales grundigt med læge). Mht de søde sager har jeg intet at bidrage med.\nHar du evt talt med jeres sundhedsplejerske? – de er ofte godt informeret om kommunale tilbud og har ofte et helhedssyn på barnet i stedet for lægerne der kan have tendens til at glemme mennesket inde i kroppen. Hvis du ikke har været glad for den sundhedsplejerske du oprindeligt blev tildelt, kan du evt ringe til centeret og spørge efter en der specifikt kan noget med kost eller Fridas aldersgruppe.\nTil sidst vil jeg bare heppe på dig. Du er så mega reflekteret og det er så benhårdt at bøvle med sådan noget som krydser så mange komplekse og følsomme ting som dette. Jeg håber at du finder en tryg vej at færdes videre af herfra.\nLinda\t 14. januar 202015:58\t Svar\nDet her giver også rigtig god mening. Jeg bøvler lidt med, at de i børnehaven ikke er ret gode til at hjælpe børnene til at drikke, men man kunne godt prøve at finde en måde at lokke hende til at drikke mere herhjemme. Det skal jeg lige finde ud af, hvordan jeg gør, for det er klart et forsøg værd, og en meget lavthængende frugt.\nVores sundhedsplejerske hernede var jeg super glad for, og det kunne godt være en mulighed at ringe til hende. Jeg er lidt modløs ift. det etablerede system, kan jeg mærke, fordi jeg virkelig er blevet overrasket over, hvor lidt fokus der er på forebyggelse. At den indsats primært retter sig imod de familier, der måske har en anden socio-økonomisk baggrund end vores, og dermed kæmper med nogle andre typer af problemstillinger. Jeg bliver helt træt ved tanken om igen at få at vide, at jeg skal tilbyde frugt og grønt og sørge for, at hun bevæger sig….:-/ MEN! Jette har før været en helt, og hun bliver skrevet på ide-listen.\nTak for god og kvalificeret input <3\nIda\t 14. januar 202020:42\t Svar\nDin blog er det bedste sted på internettet.\nLinda\t 14. januar 202020:44\t Svar\nAnnette\t 15. januar 202018:28\t Svar\nLinda\t 15. januar 202018:58\t Svar\nLene Tonning\t 15. januar 202009:21\t Svar\nKære Linda, tusind tak for at dele ❤\nIngen løsning fra mig, men en stor hepper på jer.\nOg så vil jeg bare lige tilføje at jeg blev ramt da du skrev, at du håbede at Frida altid vil have det godt med sig selv, da det også er en bekymring jeg har i forhold til mine børn. Allerførst er jeg sikker på at Frida altid vil føle sig helt fantastisk præcis som hun er, blandt andet på grund af en fantastisk omsorgsfuld mor, men også fordi der heldigvis er ved at ske rigtig meget i forhold til kropsopfattelse. Jeg har en dreng på 14 og en pige på 9, og jeg bliver så glad i maven når jeg kan høre, se og opleve på dem, hvordan hverken kropsform, køn, kort hår, påklædning etc er noget der har betydning når de er sammen med andre. Der er heldigvis ved at ske et generationsskifte – det er så skønt og mere af det!\nLinda\t 15. januar 202019:10\t Svar\nJeg kunne mærke, at jeg blev helt håbefuld, da jeg læste din kommentar, Lene. For det er noget af det, jeg også somme tider prøver at minde mig selv om – i alle mulige sammenhænge. At der heldigvis også sker positive skred i nogle af de ting, vi selv bøvlede med som børn.\nTak for din fine kommentar <3\nAno\t 16. januar 202000:10\t Svar\nJeg tror måske, at du har ret i det også kan handle lidt om vaner og grænser.\nDa mine børn var mindre (3 stk) og var sultne uden for måltiderne, så kunne man altid slå mig for: 1 gulerod, 1 banan, 1 æble eller en rugbrødsklapsammen med smør (intet pålæg). Ingen behøvede at gå sultne 1 time før aftensmad eller sultne i seng, men der var aldrig andet end det.\nEr det særligt om eftermiddagen hun er sulten? Jeg spørger fordi jeg altid har fundet det nødvendigt at give et mellemmåltid lige efter de er blevet hentet fra institution (ca 15.30), hvor det jo ikke er så længe efter de har fået eftermiddagsmad. Vi spiste da de var mindre kl 18. Mellemmåltidet var altid frugt/grønt/en halv bolle/bananmuffin (se nedenfor) etc.\nHar du prøvet med melon som sødt? Honningmelon og vandmelon indeholder ca halvdelen af kalorierne fra fx vindruer. Jeg skærer ofte en melon op og har i køleskabet til en hurtig snack. Tilsvarende med gulerødder hvor jeg skræller et kg på en gang og har på køl.\nMht. slik og søde sager så har de altid været vant til at få en afmålt mængde i en skål. Det var det man fik om det var spist på 3 min eller tog hele aftenen. Det har vi også praktiseret ude af huset hos familie/nære venner. Da de blev lidt større, så har de selv været med til at vælge indholdet til fredagsslik. Mest fordi de kunne lide forskelligt slik. Så fik de en skål hver, hvor de så selv valgte indholdet og jeg mængden (som jeg godt kunne differentiere lidt mellem børnene). Det bedste var, at ingen var misundelig over de andres skål for de havde jo selv valgt lige det de bedst kunne lide. Min mellemste var (er) meget frugtglad, så for ham kunne fredagsslik godt være to terninger chokolade, 1 slikkepind og en håndfuld bær/vindruer.\nEt tip når Frida helst ikke vil have kerner i brød. Havregrød i bolledejen giver lyse boller uden fornemmelse af kerner. Jeg har tilmed kunne snyde min gamle far :o) Samtidig så kan man også få brugt rester af kold havregrød. Jeg laver det altid på slump, men ca en 1/3 del grød i forhold til mel går fint.\nEn lidt sundere kage kunne være bananmuffins med havregryn i: 50 g smeltet smør + 1 dl sukker piskes sammen. 1 æg piskes i. 1 most/blendet banan, 2 dl mel, 1 dl havregryn, 2 tsk bagepulver, 2 tsk vanillesukker samt 1 dl mælk røres i. Bages ca 15-20 min ved 175C. Giver 10-12 muffins, som også fryser ok.\nLinda\t 16. januar 202019:29\t Svar\nTak for en dejlig konkret kommentar, som fik mig til at tænke på, at en del af problemet måske også er, at jeg i al den tid, jeg har haft Frida, har arbejdet som vinden blæser. Én dag er jeg hjemme kl. 12. Næste dag er jeg hjemme kl. 16. Det gør det svært at bevare overblikket over, hvad man egentlig skaber af vaner, fordi ingen dage er ens. Det fungerer fint med et barn som Anton, der kun beder om mad og snacks, hvis han er ægte sulten, men ikke med en lille pige som Frida. Det ville være virkelig fint, hvis mit næste job bød på faste arbejdstider, så vi kunne få sat tingene lidt i system.\nVi er STORforbrugere af melon, da det er noget af det eneste, begge børn spiser. Men shit, jeg synes også, at de er dyre. Børnene kan snildt spise en melon om dagen, og så løber det op.\nVi kører med fredagsslik, hvor man må vælge 5 forskellige ting, som jeg så fisker op, så der er lidt hånd i hanke med mængden. Det er også klart min oplevelse, at det er det, der fungerer bedst.\nTak for opskrift på muffins. Tror du, at man kan bage dem med æblemos og kanel i stedet? Anton er nemlig ikke ret glad for banan.\nLisbet\t 16. januar 202008:45\t Svar\nDer er ikke meget, der er mere anstrengende, end når folk med normale erfaringer på baggrund af det negligerer ens ualmindelige erfaringer og ikke mindst ens dømmekraft i fht. hvad det er, man oplever.\nBare for at sige, at det er ikke det, jeg gør her. Men jeg har en datter på 12 år, der elsker snacks og altid har lyst til “noget lækkert”.\nHun var fire dage i Prag med sin moster i efteråret og når jeg efterfølgende spurgte indtil turen, fik jeg dette svar: “jeg kunne bedst lide det, når vi spiste ting”. Alle hendes oplevelsesønsker på forhånd var knyttet til noget spiseligt. I hendes dækning af turen på Snapchat var der flere billeder af snacks end af Prag plus en detaljeret beskrivelse af en lækker aftensmad hun havde fået.\nHun er meget slank og for hende er det ikke en trang. Jeg oplever det mere som en kærlighed jeg selvfølgelig håber hun kan styre i fremtiden.\nIgen: jeg er klar over, at det langt fra er det du beskriver med Frida, men nu hvor du får så mange forskelligartede input, vil jeg lige byde ind med, at jeg kender til, at det der spises kan være en stor del af den samlede oplevelse.\nHeld og lykke med vejen frem <3\nLinda\t 16. januar 202019:32\t Svar\nDet er faktisk en rigtig rar kommentar at få, for det kommer man (= jeg) hurtigt til at glemme i alt det her kaloriesnak; nemlig at mad faktisk også kan være et regulært interesseområde. Efter at have tænkt så intensivt over det, som indlægget her har givet anledning til, kan jeg i hvert fald se, at der kan være mange forskellige faktorer, der spiller ind, og det er egentlig en lettelse, fordi der så også er flere knapper at skrue på.\nLisbet\t 16. januar 202020:24\t Svar\nJeg skrev det, fordi det måske ikke er så almindeligt for børn. Det ved jeg ikke?\nEn anden gang jeg lagde mærke til det var hun tre dage i København inkl. Tivoli, som hun elsker.\nPå SoMe: 0 billeder fra København. 4 nærbilleder af en rigtig lækker omgang ris med sovs hun fik på færgen 😅❤\nLinda\t 18. januar 202018:11\t Svar\nJeg tror, at din datter og Frida kunne blive utrolig gode venner:-D\nAno\t 16. januar 202020:59\t Svar\nDet er mig med bananmuffins. Er ikke sikker på kommentaren lander det rigtige sted, men jeg kan ikke vælge andet på min IPad.\nJeg har ikke prøvet med æblemos istedet for banan, men jeg tænker det kunne være ok. Mon ikke 1-1.5 dl æblemos vil passe med en banan?\nHvis de kan spise en hel melon tilsammen om dagen, så forstår jeg godt du synes det bliver dyrt i længden, men der ville jeg så rationere lidt fx de kan dele en halv melon og i talesætte a la “vi gemmer resten til i morgen”. På samme måde har jeg også ofte sagt 1 glas juice/mælk/saft og vand for resten.\nMængdemæssigt lyder det, som om det passer. De får et skud:)\nMaria\t 17. januar 202014:42\t Svar\nIkke nok med at jeg elsker din blog, så elsker jeg også dit kommentarfelt. Jeg går tilbage og læser samme blogindlæg flere gange, for at se hvad dine læsere har skrevet.\nDet er mig med en søn på 9 år der også elsker søde sager – jeg kunne bare ikke finde ud af at svare dig der 😊\nJeg glæder mig til at læse dit indlæg hvor du følger op.\nLinda\t 18. januar 202018:13\t Svar\nDet er SÅ berigende. Folk er bare generelt optur<3\nAnne HS\t 18. januar 202021:23\t Svar\nSå fint et indlæg, du har skrevet, og hvor er du bare den bedste og mest reflekterede forælder, ever. Dine børn er super heldige at have dig! Og så er det er dejligt at se det outpour af hjælp og råd, indlægget har udløst. Kram herfra\nLinda\t 19. januar 202018:58\t Svar\nDet har virkelig på alle måder været en rørende oplevelse at skrive indlægget <3 TAK!\nLene Kristoffersen\t 20. januar 202012:26\t Svar\nTak. Jeg har ved gud heller ikke de vises sten i denne sag, men hvor bliver jeg varm om hjertet af at læse både dit indlæg og kommentarerne. Du kan se, du har virkelig rørt mange mennesker her!\nOgså mig. Jeg er 45 og har bøvlet med overvægt siden jeg var ca i Fridas alder. Jeg er SÅ glad for at læse hvor opmærksom du er på hende og hendes velbefindende. Jeg har i forbindelse med min egen overvægt altid følt mig helt enormt skyldig og skamfuld og forkert. Det lærte jeg af mine forældre og af verden omkring mig. Mine forældre er hverken onde eller dumme; de forsøgte tværtimod at beskytte mig mod mobning. Men de var uformående og selv præget af dårligt selvværd og en følelse af ikke at måtte være i verden som de var.\nSå resultatet er, at jeg indtil for få år siden har følt mig forkert, og at jeg ikke RIGTIGT må være i verden, når nu jeg er så tyk. Og skyld, skyld, skyld.\nMin pointe er, og jeg kan se, at den har du allerede helt fat i: Det er så helt ufatteligt vigtigt at Frida føler sig RIGTIG. Og elskelig, og elsket. Og at hun må fylde sin egen plads i verden, og at det er perfekt som det er.\nJeg føler mig helt sikker på at du finder en vej i det, for du er virkelig ét af de klogeste og mest reflekterede og indsigtsfulde mennesker jeg nogensinde har ‘mødt’, og jeg ved at dine børn er meget heldige med at have dig som mor.\nDet glæder mig sådan at Frida har dig, så hun forhåbentlig kan slippe for at kæmpe så meget i livet, som både du og jeg, og tydeligvis også mange af dine læsere, har gjort.\nDer er håb! Tak.\nLinda\t 20. januar 202018:50\t Svar\nSøde Lene. Tak for en fin og rørende kommentar <3\nJeg synes – heldigvis! – at der begynder at ske noget med omverdenens syn på overvægt. Det er stadig lang, LANG vej igen, men fordi nogle modige mænd og kvinder er begyndt at snakke om det her med, at din vægt ikke på nogen måde skal have noget at sige ift. din værdi som menneske, begynder der at ske lidt. Følger du Ida_kys eller det_fordi_jeg_er_tyk på IG? Jeg synes virkelig, at de har mange fine ting på hjerte, og de er kvinder, der også giver én lidt at tænke over.\nI øvrigt hørte jeg forlede podcasten ‘You’re wrong about’ som har lavet et afsnit om “overvægts-epidemien” som de kalder den. Den gav også mig nogle nye ting at tænke over.\nTak fordi du melder tilbage. Det har, særligt i forhold til det her indlæg, gjort en kæmpe forskel, at I derude responderer, og gør det så fint og omsorgsfuldt <3\nAnne\t 20. januar 202023:01\t Svar\nLinda, jeg elsker dig for (altid) at være så skide reflekterende. Jeg håber du finder hjælp til næste skridt. Og heldigvis, så har dine børn et trygt og støttende bagland.\nJeg kan se noget af mig selv i det (særligt som barn) og måske også lidt se det i mine børn. Det skræmmende er, at jeg først rigtig tænker over det nu. Vi står (7-9-13) ikke med et reelt problem, men det er rart at være opmærksom på, om alt bliver målt i sukker og kage. Og om det afviger fra normen hos jævnaldrende børn, selvfølgelig.\nVi har fokus på at gaver ikke skal være styrende, for jeg/vi vil gerne have at de fx opbygger en god relation til bedsteforældrene for den kærlighed de giver og for dem som personer, ikke fordi de får gaver hver gang de ser dem. For begge parters skyld.\nDet er ikke en sammenligning, og så alligevel lidt. For hvordan hjælper vi bedst vores børn til at mærke efter hvad de drives af? Og hvordan hjælper man dem videre, hvis man kan se at de er på afveje?\nLinda\t 21. januar 202019:26\t Svar\nDet er en fin sammenligning, for i begge problemstillinger ligger også et element af, at den adfærd, børn naturligt har, skal aflæres, fordi de skal lære at sætte flere faktorer ind i ligningen i takt med, at de vokser. Det er svært. Men det er virkelig rart at snakke om, fordi man bliver klogere på mange vinkler, som man aldrig ville kunne belyse alene <3\nM\t 21. januar 202011:52\t Svar\nDet er et enormt spændende og frustrerende emne du har bragt på banen. Og med mange fantastiske og reflekterende kommentarer.\nMin store pige, minder på mange måder om din Frida. Hvis hun fik lov at bestemme ville der kun blve spist hvidt brød, paste og slik samt kager. En gang i mellem tænker jeg på hvad katten hun vokser af, i det hun ikke får lov at få de søde sager dagligt, og så i stedet nærmest intet spiser. Jeg har egentlig ikke tænkt så forfærdeligt meget over det – nok fordi hun holder sig på sin kurve, og det dermed ikke fylder helt så meget (og at hun minder om sin mor der kun spiste slik til frokodt i hele sin gymnasie tid fordi jeg havde penge til at “købe frokost” for!!!).\nOmvendt så er jeg også en af dem du møder i sundhedssystemet. Og jeg forstår din frustration over, at forebyggelse. Jeg oplever ofte at sidde med børn og forældre, hvor vægtkurven giver anledning til bekymring, hvor jeg tænker at det her skal vi have prøvet at ændre på… men jeg har ikke de redskaber der skal til for at hjælpe andre videre. Hvorfor opsøger jeg dem så ikke? Tja, fordi der er mit overskud ikke. Der er tusinder af andre faglige ting der skal opdateres som får lov at fylde mere. Og så fordi opdatering ikke er nemt tilgængeligt (som du allerede har fundet ud af).\nVedr. væske – så har jeg sørme også haft glæder af forstoppede børn og Movicol herhjemme. Jeg valgte et fokus på glæden ved at indtage væske. Og derfor fik mine børn lov at drikke saft herhjemme (uden sukker). Vand i børnehaven og sidenhen skolen, og så saft herhjemme for ellers var det en evig kamp at få dem til at drikke, som endte i “jeg vil aldrig have noget at drikke” boldgaden i stedet. I dag drikker de to store mest vand, uden at der har været fokus på at de skulle skifte saften ud. Den lille (der nu er den eneste på Movicol) får vand i børnehaven og saft når hun kommer hjem. Og på den måde fungerer maverne alligevel. Måske kan tankegangen bruges? Måske ikke….\nMen som nævnt mange gange før – tak for reflektorisk indlæg der har sat tankerne i gang 🙂\nLinda\t 21. januar 202019:31\t Svar\nDet er egentlig helt rart at høre fra en på “indersiden” at det ikke kun er min subjektive oplevelse, at der er et hul her. Det første skridt på vejen er jo i hvert fald, at vi begynder at tale om det, både med hinanden og med dem, vi møder, der kunne have andre veje ind i emnet, end de traditionelle.\nJeg vil have kigget nærmere på det med en Movicol-kur (sammen med lægen, selvfølgelig), for jeg hører godt nok fra mange, at de har haft positive resultater med det. Men i første omgang er mit fokus på at få Frida til at spise rigtig mad til hovedmåltiderne – min erfaring er, at det er en god ide at skrue på en enkelt knap eller to ad gangen, så man ved, hvad det er, der (ikke) virker:)\nSara B. Vesterbæk\t 21. januar 202011:56\t Svar\nÅh mand! Emma er 17 mdr. lige knap og det er helt det samme scenarie her. Hun snacker hele tiden og konstance. Jeg forsøger at lave frugt og grønt, men hun er som sådan en lille sukkerhungrende maskine. Hun kan ikke tale endnu, så det foregår i raseri, at hun ikke får noget sødt fra “skuffen” (og ja, vi har selvfølgelig flyttet skuffENs indhold et andet sted hen…)\nDet starter i det sekund, hun kommer hjem fra dagpleje (hvor hun lige akkurat har spist!)\nLinda\t 21. januar 202019:32\t Svar\nOg det er til at blive vanvittig af, fordi man, som en anden skriver længere oppe, gør ALLE de ting, som bøgerne (og egen fornuft) foreskriver. Det er virkelig svært. Jeg håber, at lille Ems vokser fra det, eller at nogle kloge typer finder en måde at hjælpe de lidt ekstra-søde børn på <3


Paterapeut København Ida Katrine Hoffmeyer - Lovecast.dk\nIDA KATRINE HOFFMEYER\nParterapeut, psykoterapeut & sexolog MPF\nAdresse: Strandgade 78, 1. tv., 1401 København K\nÅbningstider: I dagtimerne - med mulighed for aften og weekendtider\nKontakt Ida her\nMit navn er Ida Katrine Hoffmeyer og jeg er uddannet psykoterapeut MPF, og har mange års erfaring med både individuel terapi og parterapi. Som menneske er jeg er både nysgerrig og undersøgende, og jeg gør en stor indsats for at holde min faglige viden opdateret.\nI parterapi hos mig vil vi ofte tage udgangspunkt i Jeres kommunikation. Det er nemlig ofte den der går skævt og som er medvirkende årsag til at parforholdet gradvist bliver forværret. Mange par indarbejder langsomt nogle reaktioner, negative forventninger og uheldige mønstre efterhånden som tiden går, og det skaber afstand i mellem Jer og skader Jeres relation. Men hvis I er villige til at arbejder med at se tingene både fra Jeres eget og Jeres partners perspektiv, kan parterapi virkelig rykke og gøre en kæmpe forskel.\nDe fleste par har kriser og de fleste par bliver indimellem trætte af tosomheden, uenigheder og trivialitet som kan opstå i hverdagen. Mange glemmer simpelthen at parforholdet faktisk hele tiden kræver omsorg og opmærksomhed.\nLigeså dejligt det er at finde sammen, blive forelsket og stifte familie, lige så svært og uoverskueligt kan det nogle gang blive, når tingene ikke fungerer som de skal. Man mister måske helt lysten og gnisten, fordi man ikke føler sig værdsat eller lyttet til. Selvom man elsker sin partner, får man måske alligevel lyst til at prøve noget nyt, være tæt sammen med en anden, der virkelig sætter pris på én.\nFor at undgå fastlåste mønstre og konflikter, er det en god idé, at få tredje part til at hjælpe Jer med at skabe en sund og frugtbar relation, med plads til Jer begge. Kontakt mig nu og hør hvordan jeg kan hjælpe Jer. Så er I allerede på vej til et bedre parforhold.\nTerapi over skype\nTerapi på Engelsk, Norsk & Svensk\nPsykologi på bachelorniveau på Københavns Universitet\nEksamineret sexolog & psykoterapeut fra DACS\nKonflikter og skænderier\nParterapi - 1 time og 30 minutter - 1275 kr.\nParterapi - 1 time - 875 kr.\nIndividuel terapi - 50 minutter - 700 kr.\nOplys venligst at du har fundet Ida på Lovecast


Den gode opgave, Oldtidskundskab - MitSDU – Studerende – Syddansk Universitet\nHvad er målet med en større selvstændig akademisk opgave? Og hvilke elementer indeholder den gode opgave? Få tips til den gode opgave og se eksempler på problemformulering, metode mv.\nPå universitetet skal du på et tidspunkt skrive en større selvstændig opgave, hvor du skal vise, at du er ved at lære dit fag at kende og at du er på vej til at blive en 'akademisk håndværker'. Du skal selv formulere et problem og argumentere for, at det er fagligt relevant. Du skal også selv supplere dit faglige kendskab med ny litteratur og vise, at du kan vælge hensigtsmæssige metoder til at besvare din problemformulering.\nSæt dig ind i kravene\nInden du begynder på en større skriftlig opgave, skal du sætte dig ind i kravene til opgaven. I din studieordning kan du læse om mål og forventninger til de færdigheder, du skal opnå inden for hvert fag/kursus. Hvis du er i tvivl om kravene, kan du tage fat i din vejleder eller underviser.\nHvad indeholder en akademisk opgave?\nDer er stor forskel på, hvordan en opgave kan se ud, men en selvstændig akademisk opgave vil typisk indeholde følgende:\nIndledningen er vigtig, fordi det er her læseren skaber sine forventninger til din opgave. Du skal introducere dit opgaveemne og begrunde dit emnevalg, så det står klart for læseren, at det er fagligt relevant (du kan evt. henvise til en central teoretiker eller undersøgelse for at vise, at der er en faglig kontekst).\nDet er også vigtigt at du holder dig for øje, hvem din målgruppe er - dvs. at du skriver til nogen der ved mere om faget end du gør. Derfor skal indledningen være en faglig tekst, der bringer faglige begreber i spil.\nDet er en god idé, at du i indledningen også beskriver dine fravalg i opgaven.\nHerunder ser du et eksempel på en del af en indledning:\nJeg vil gerne skrive en opgave om unge mennesker, støj og høreskader. Der er fokus på støj på arbejdspladserne, for det er alment anerkendt, at hvis man i mange timer arbejder i rum med meget støj, har man stor risiko for at få varige høreskader. Men når man eksempelvis går på diskotek, udsætter man sig også for meget støj med risiko for høreskader. Hvorfor gør man det? Ved de unge ikke, at det kan give skader på hørelsen? Eller er der noget, der får dem til at ignorere risikoen?\nProblemformuleringen skal indeholde det/de spørgsmål, som din opgave besvarer. Via problemformuleringen tydeliggør du altså opgavens faglige fokus. Det er vigtigt, at du udformer en problemformulering, der lægger op til en undersøgende/analyserende opgave og ikke en beskrivende opgave(se også Benjamin Blooms hierarki for viden nederst på siden). Din problemformulering behøver ikke at omhandle et decideret problem, men der skal være noget, der mangler svar eller som mangler at blive undersøgt nærmere.\nDet er en god idé, at du i din problemformulering lægger op til, at læseren skal have et konkret udbytte af din opgave. Du kan fx skrive:\nLæseren af min opgave skal vide, at…….\nDet viser, at der sker en bearbejdning af viden i opgaven, og at den besvarer et konkret spørgsmål. Modsat:\nLæseren af min opgave skal vide noget om…..\nDet lægger op til, at du bringer viden videre uden at bearbejde den, og det er ikke målet.\nHerunder ser du et eksempel på en problemformulering:\nJeg vil gerne undersøge, om unge mennesker ved, at det kan give høreskader at opholde sig på steder med høj musik. Og hvorfor de frivilligt udsætter sig for potentielt skadelig lydpåvirkning.\nMetodeafsnittet har til formål at sikre, at læseren kan se og bedømme, hvad du gør i opgaven og hvordan du gør det. Det kan være at du redegør for, hvordan du har fundet frem til din litteratur - fx hvilke databaser du har brugt for at komme frem til resultatet.\nHvis du selv indsamler empiri i din opgave skal der være et afsnit, der handler om din metode i forbindelse med eksempelvis at lave kvalitative eller kvantitative interviews. Det er et afsnit af generel karakter der viser, at du kan forholde dig kritisk til dataindsamling. Hvis du selv samler empiri fx via kvalitative interviews, kan du nøjes med få respondenter. Det er der ikke tid til, og du er ikke trænet i, at håndtere store datamængder. Det er selvfølgelig ikke repræsentativt kun at spørge 5 mennesker om noget, men metodisk er det ligegyldigt, for det er de samme teknikker og overvejelser, der ligger bag en undersøgelse hvor du spørger 5000.\nHerunder ser du et eksempel på spørgsmål, der skal besvares i et metodeafsnit:\nHvordan vælger jeg, hvor mange mennesker, jeg gerne vil tale med? Hvordan finder jeg dem? Hvordan skal jeg spørge dem, så det bliver videnskabeligt? Og hvad skal man altid være opmærksom på, når man gerne vil indsamle data?\nI teoriafsnittet præsenterer du den teoretiske viden. Du bliver bedømt på din evne til at systematisere kompleks viden og denne evne kan du demonstrere i dette afsnit ved, at du kort, præcist og dækkende beskriver en teori på et begrænset antal sider. Den teoretiske viden du redegør for skal selvfølgelig være relevant i forhold til din opgavebesvarelse.\nHerunder ser du et eksempel på en inddeling af et teoriafsnit:\nHer er der et afsnit om 1) musik og hjernen 2) hørelse og høreskader 3) lydniveau på diskoteker 4) psykosociale årsager til at udsætte sig for noget potentielt skadeligt.\nHer præsenterer du den genstand, du undersøger i opgaven. Det kan være et digt, en roman, en politisk tale, et historisk dokument, en markedsføringsstrategi, en undersøgelse osv.\nHerunder ser du et eksempel på spørgsmål, som du skal besvare i afsnittet om din analysegenstand:\nMin indsamling af data. Hvem har jeg spurgt? Hvordan har jeg valgt dem? Hvilke spørgsmål har jeg stillet? Og hvorfor? Hvilke udfordringer oplevede jeg som dataindsamler i den konkrete situation.\nEn analyse og diskussion kan være to separate afsnit eller ét samlet afsnit.\nI analysen skal du kigge på din analysegenstand ud fra den faglige viden, du har og ud fra de teorier, du inddrager i din opgave. Det er vigtigt, at du i din analyse ikke lader dine kilder sige mere end de reelt gør. Hvis du har udsagn fra 5 personer kan du fx ikke generalisere og sige, hvordan det forholder sig for alle unge mennesker, men blot sige, hvordan det forholder sig i din kvalitative undersøgelse (som selvfølgelig måske kan være udtryk for nogle mere generelle tendenser).\nI diskussionen kan du kigge på dine analyseresultater fra forskellige perspektiver og holde dem op mod hinanden. Du kan også påpege, hvis der ikke er enighed om, hvordan dine resultater skal forstås.\nHerunder ser du et eksempel på et udsnit af indholdet i en diskussion og analyse:\nHvad siger de unge mennesker om støj på diskotekerne sammenholdt med teorien? Måske tror de unge mennesker ikke, at det er så slemt eller måske regner de ikke med, at det går ud over netop dem? Og hvilke teoretiske forklaringer er der på, at de unge udsætter sig selv for støj - og støtter litteraturen det?\nFormålet med konklusionen er at fortælle, hvad du har fundet ud af i din opgave og besvare problemformuleringen kort og præcist. Afsnittet kan indeholde opgavens hovedresultater, svar på problemformuleringen, vurdering af din metode/evaluering af din fremgangsmåde og evt. en perspektivering, hvis det er relevant.\nDu bliver primært vurderet på, om du har ført beviset ved at bruge gennemsigtige og videnskabelige metoder samt om du besvarer din problemformulering. Din konklusion behøver altså ikke være ny og banebrydende viden. Det er også vigtigt, at du ikke svarer på mere end det, du har sat dig for i opgaven.\nHerunder ser du et eksempel på et udsnit af indholdet i en konklusion:\nNu ved læseren af min opgave, at unge generelt godt er klar over, at det er risikabelt at udsætte sig for støj, men gør det alligevel!\nDet kan være relevant at komme med perspektiverende overvejelser i slutningen af din opgave. Perspektiveringen kan være en del af din konklusion eller være et selvstændigt afsnit efter konklusionen.\nFormålet med perspektiveringen er at du viser, hvordan dine resultater har relevans, at du sætter resultaterne ind i en større faglig eller samfundsmæssig kontekst eller at du peger på, hvad der fremtidigt kan forskes videre i ift. emnet. Husk, at udgangspunktet for din perspektivering er det, du allerede har skrevet (i din konklusion) - sørg derfor for, at du ikke kaster nye store teorier eller hypoteser op, som er løsrevet fra opgaven.\nHerunder ser du et eksempel på et udsnit af indholdet i en perspektivering:\nNu har jeg viden om unges forhold til at udsætte sig selv for høj musik. Hvilke forebyggende tiltag kunne man så iværksætte? Og hvem skulle i givet fald gøre det?\nLitteraturlisten er en samlet oversigt over de kilder, du bruger i opgaven. Formålet er at give læseren adgang til dine kilder og mulighed for at forholde sig kritisk til dem.\nSpørg din vejleder til råds\nDer er mange standarder for, hvordan du opbygger en litteraturliste. Derfor er det en god idé, at du spørger din vejleder, hvilken standard han/hun foretrækker og bruger denne konsekvent i din opgave. Det er en del af din identitet som 'akademisk håndværker', at du kan opstille en litteraturliste korrekt.\nFokus på hvordan du anvender din viden\nI de større opgaver skal du demonstrere din evne til at anvende viden. Dit undersøgelsesspørgsmål skal være snævert og du bliver i høj grad bedømt på den måde, du kommer frem til din konklusion på. Opgaven skal afspejle, at du har akademiske, håndværksmæssige færdigheder.\nViden på flere niveauer\nPsykologen Benjamin Bloom opstiller et hierarki for viden. Hierarkiet bevæger sig fra det kendte mod det ukendte og samtidig fra det simple mod det komplekse. Den illustrerer, at man skal se viden som noget, der eksisterer i forskellige niveauer, og at man skal have fokus på at kunne anvende viden - og ikke bare at have viden. Læringsmålene fra studieordningerne svarer til modellens 3., 4. og 5. trin.\nKlik på modellen for stor version.\nLæs her om informationssøgning\nSidst opdateret: 07.10.2019


Coola Full Spectrum 360° Mineral Sun Silk Moisturizer SPF30\nFull Spectrum 360° Mineral Sun Silk Moisturizer SPF 30 fra Coola\nHer er den ultimative kombination af mineralbeskyttelse og ønske om øget fugt. Full Spectrum 360° Mineral Sun Silk Moisturizer er en helt unik formel , der både beskytter mod solens skadelige stråler og forurening samtidigt med, at du får et ordentlig skud fugt.\nDenne creme er det sidste nye skud i Mineral Collection serien. Det er en ultra nærende, økologisk creme, der beskytter og giver dig en silkeblød finish.nSun Silk Moisturizer indeholder lotus, hvid pæon og jasmin, der har en dokumenteret anti-ageing effekt. I moisturizeren finder du også det unikke Full Spectrum 360°-kompleks udviklet af Coola, der giver effektiv UVA-/UVB-beskyttelse .\nHvorfor vælge Full Spectrum 360° Mineral Sun Silk Moisturizer\nSilkeagtig, glat finish, der fungerer godt under makeup\nOliefri og duftfri\nBeskytter mod UVA, UVB stråler samt HEV (blåt lys)\nFløjlsblød formel der ligger let på huden\nSådan bruger du Full Spectrum 360° Mineral Sun Silk Moisturizer SPF 30\nRens din hud og påfør jævnt over ansigt, hals og bryst ved behov for genopfyldning af fugt og næring, samt beskyttelse mod UV-stråling og andre miljøpåvirkninger, Hvis du har været i vandet eller været meget aktiv og derfor har svedt, så anbefaler vi, at du bruger serummet gentagende gange og gerne med 2 timers mellemrum i løbet af dagen for at opretholde virkningen. Produktet kan også blandes op 1:1 med din fugtighedscreme eller foundation - vær opmærksom på, at en opblanding reducerer den anførte SPF-faktor. Vi anbefaler, at du kombinerer med Coola Full Spektrum 360° Refreshing Water Mist SPF18\nDette produkt købes i øvrigt ofte sammen med Coola Daydream Mineral Primer\nHer kan du se hele vores store udvalg af Coola solcremer og solsprays\nCoola Full Spectrum 360° Mineral Sun Silk Crème SPF30 44 ml


Om os - Qingdao CO-NELE Group Co., Ltd\nQingdao CO-NELE Group Co, Ltd blev estabilished i 1993. Fra nu vi vigtigste har tre produktion baser er henholdsvis placeret i 1.Qingdao Shangdong, 2.Xi'an Shanxi og 3.Liuzhou Guangxi. Setted op 28 Corporate servicekontorer i indenlandske og udenlandske ..\n”CO-NELE mærke” stammer fra tysk avanceret og streng teknisk filosofi, vi kombinerede de tekniske forskning, produktion, salg og eftersalgsservice sammen.\nEntrepernørmaskiner herunder Boom Pumpe Truck 25m til 56m, Beton Placering Boom Mobile typen HGY13 til HGY23, Self Klatring typen 24m til 35m, Lille fint aggregat XBS seriel Beton Pumpe 20-40m3 / t, JBT Serial Beton Mixer Pump 30-40m3 / t, HBT Seriel Beton Pump30-100m3 / t, Shotcret sprøjtning maskine, blandeanlæg og så videre.\nPå nuværende tidspunkt kan vores produkter findes over hele Kina og er blevet eksporteret til Rusland, Korea, Kasakhstan, Iran, Mongoliet, Egypten, Singapore, Malaysia, Vietnam, Indonesien, Australien, Rumænien, USA, Niger, Congo, Mauritius og andre lande . CO-NELE med sin super præstation og optimistisk ånd tjener til hele verden.


Livepro medicinbold - Fitshop\nAktuelt 97.844 produktbedømmelser\nVejledende pris fra kr. 195,00\nNu I dag fra kr. 133,00\nProduktdetaljer: Livepro medicinbold\nMedicinbold til fitness- og funktionel træning\nLuftfyldt gummibold, mulighed for individuel indstilling af springkraften\nFås i størrelser fra 1 kg-10 kg\nStruktureret overflade for optimal fastholdelse\nDiameter alt efter vægt mellem 19,5 cm og 28,0 cm\nProduktbeskrivelse: Livepro medicinbold\nLivepro medicinbold er en gummibold fyldt med luft og egner sig til forskellige øvelser inden for fitness og funktionel træning. Alt efter luftmængden i bolden kan springkraften indstilles individuelt.\nMedicinbolden fås i de gængse størrelser mellem 1 kg og 10 kg, vægten varierer i takt med tykkelsen på det udvendige hylster. Medicinbolden af kvalitetsgummi har en struktureret overflade og giver dermed en optimal fastholdelse. Boldens diameter ligger alt efter vægten mellem 19,5 cm og 28 cm.\nGarantibetingelser: Livepro medicinbold\nLivepro medicinbold Test & bedømmelser\nAnonymous, 27-04-2021 (LP-LP8112-01)\nAnonymous, 15-02-2021 (LP-LP8112-01)


♥SMILERYNKER.DK♥: Flid skal der til- Dukkekursus\nFlid skal der til- Dukkekursus\nTræt men glad er jeg efter dette mit sjette dukkekursus. Det var seks meget sirlige damer og der blev håndsyet med fine sting til den helt store guldmedalje. Jeg lærte meget af dette kursus og har måske fået lidt flere bekymringsrynker, men det pynter jo alt sammen og jeg tror de skønne kvinder fik meget med sig hjem, inklusiv de fineste dukker!\nVil du også lære at sy en fin dukke, kan du se her, hvornår du har chancen!\nIndsendt af Lisbeth Julieane kl. Monday, January 17, 2011\nEtiketter: Dukkekursus, Steiner dukke, Steinerdukke, Steinerdukker, Waldorfdukker\nMirjam Theresa January 17, 2011\nJeg er så glad for mit nye dukkebarn :)\nJeg takker også for en skøn skøn weekend. Både jeg og lille Sara er så glade for vore lille nye familiemedlem. Håber at vi ses igen Kh. Anne\nreSIRIkulert January 17, 2011\nHeldige damer som får kurse seg hos deg ;o)\nTusind tak for en rigtig dejlig weekend!\nVi er alle meget glade for vores nye lille dukkebarn. Lille Johan på 1½ måtte lige mærke på den for at finde ud af om det var en rigtig baby. Mens storesøster Mille på 8 straks fandt en fin dukkekjole til den. Og storebror Julius på 5 grublede måske to sekunder på hvad sådan en dukke skal til for, før han sprang videre :-)\nJeg lærte bestemt også meget denne weekend som jeg kan bruge til andre syprojekter. Især at sy sirlige sting, tænk at jeg kan det, det troede jeg ikke da jeg kom lørdag morgen!


Lev I Nuets Kraft af Eckhart Tolle - Hæftet Bog - Gucca.dk\nLev I Nuets Kraft - Eckhart Tolle - Bog\nMeditationer og øvelser. "Lev i nuets kraft" - Alt, hvad du i virkeligheden behøver, er at acceptere dette øjeblik fuldt ud. Så føler du dig hjemme her og nu og hjemme i dig selv. ... Læs mere.\nMeditationer og øvelser.\n"Lev i nuets kraft" - Alt, hvad du i virkeligheden behøver, er at acceptere dette øjeblik fuldt ud.\nSå føler du dig hjemme her og nu og hjemme i dig selv.\n"Lev i nuets kraft" præsenterer en række øvelser, der kan bruges, når man vil tackle de forhindringer, der uvægerligt opstår, når man ændrer vanemæssige grublerier over fortiden og bekymringer for fremtiden. Den er baseret på Eckhart Tolles første bog, "Nuets kraft", og medtager i lettilgængelig form en række tekster, der kan bruges som påmindelser for en daglig praksis og som er særligt velegnede til meditativ læsning.\nEckhart Tolle er almindeligt anerkendt som en af de mest autentiske og inspirerende spirituelle lærer i vor tid. Han rejser og underviser i hele verden.\nEckhart er ikke afstemt med en bestemt religion eller tradition, men udelukker ingen. Hans dybe, men alligevel enkel og praktiske undervisning har hjulpet tusindvis af mennesker med at finde indre fred, healing og mening med deres liv. Kernen i hans lære ligger i omdannelsen af den individuelle og kollektive menneskelige bevidsthed – en global spirituel vækkelse.\nEckhart Tolle er forfatter til Nuets Kraft, som er blevet oversat til 32 sprog og samtidigt er blevet en af de mest indflydelsesrige åndelige bøger i vor tid.\nAt gøre handel på nettet til en hurtig, billig og ikke mindst sikker oplevelse for vores kunder, har fra dag 1 været en af Gucca's topprioriteter.\nVi prioriterer sikkerhed højt, da det er noget af det vigtigste at sørge for er i orden, når vi taler om e-handel. Vores løsning for Internetbetaling er godkendt af NETS, hvilket er din garanti for sikkerheden bag din Internetbetaling. Derfor er det også altid fuldstændig sikkert at købe og betale hos Gucca.dk.\nVi tilbyder altid 30 dages fuld returret, og det er uagtet hvilken vare, du har købt hos Gucca. Kort sagt, såfremt du fortryder købet, så kan du uden dårlig samvittighed sende den uønskede vare retur til os, og så refunderer vi pengene. Inden du sender returvaren tilbage, er det en en god ide, hvis du først tager kontakt til os.\nVi ønsker ikke at lade dig vente i alt for lang tid på din vare, og vi fokuserer derfor på at sikre den hurtigste levering. Såfremt varen er på lager, modtager du den indenfor 1-2 hverdage. Bemærk, at du ved hver enkelt vare har mulighed for at se den aktuelle lagerstatus. Har du spørgsmål til lagerstatus eller leveringstiden, så anbefaler vi, at du ringer eller sender en e-mail til os.\nHos Gucca.dk er der adskillige muligheder for betaling at vælge imellem. Her skal du naturligvis vælge den betalingsmulighed, der passer lige til dig. Uanset hvilken betalingsmetode du vælger, kan du sikkert og trygt købe hos os. Her kan du finde alle vores betalingsmuligheder. Bemærk at pengene først hæves fra din konto, den samme dag vi afsender din vare - såfremt du gør brug af kreditkort.\nOpstår der tvivl eller spørgsmål til vores shop, beder vi dig tage fat i os omgående. Alle hverdage imellem 10-15 sidder vi klar ved telefonerne og på e-mail, og vi er klar til at yde dig den hjælp, du ønsker, med godt humør og et smil på læben.\nNår du handler hos os, har du mulighed for at spore ordren. Når du har gennemført dit køb, kan du tilgå din egen personlige ordreside. På ordresiden vil du kunne se, hvornår vi har sendt dine produkter. Du får besked via mail, når din pakke forlader vores lager og er på vej til dig.\nHealing - BøgerMeditation - Bøger\nBestseller, Åndelighed, Krop Sind Ånd, Lydbog, The Power, Lev I Nuets Kraft, Bøger, Bog\nproduct_stock_no product_offer_no product_preorder_no\tproduct_buyable_yes product_group_bog path__forside path__bøger path__kropogsind path__eckharttolle path__healing path__meditation path__levinuetskraft\n139,95 krStilhedens Budskab - Bog\n199,95 krDerfor Er Buddhismen Sand - Bog


Ishockey: Danmark møder USA ved VM - politiken.dk\nIshockey: Danmark møder USA ved VM\nSport 8. maj 2002 kl. 16.50\nDanmarks ishockeylandshold ramler ind i OL-sølvvinderen USA ved næste års VM i Finland.\nEfter seedningerne står det klart, at Danmark næste år kommer i pulje med dette års VM-sølvvindere, som først findes i finalen på lørdag, samt USA og Schweiz.\nDanmark seedet 15 ud af 16\nDanmark seedes som nummer 15 af de 16 hold ved VM og møder nummer 10 (Schweiz), nummer syv (USA) og sølvvinderne, som meget vel kan tænkes at blive Sverige eller næste års VM-værter fra Finland.\nTorsdag spiller svenskerne nemlig semifinale mod Slovakiet, mens Finland møder Rusland.\n»Som de spillede i kvartfinalen, er det nok ganske sandsynligt, at finalen på lørdag kommer til at stå mellem Sverige og Finland. Jeg håber, det bliver en af dem. Det kunne være sjovt at møde Finland på deres hjemmebane, men jeg vil også gerne møde Sverige«, siger landstræner Mikael Lundström til Ritzau.\nVM spilles i april og maj 2003\nDansk ishockey er sikret deltagelse ved A-VM, fordi holdet vandt B-VM i Ungarn i april og rykkede op. Næste års VM-turnering spilles i Helsingfors, Tammerfors og Åbo i Finland i april og maj 2003.