Polens historie - Wikipedia's Polens historia as translated by GramTrans\nWikipedia's Polens historia as translated by GramTrans\nNedenstående er en automatisk oversættelse af artiklen Polens historia fra den svenske Wikipedia, udført af GramTrans den 2017-03-31 15:29:57. Eventuelle ændringer i den svenske original vil blive fanget igennem regelmæssige genoversættelser. Du har mulighed for at redigere oversættelsen til brug i den originale danske Wikipedia.\nPolens dåb, maling af Jan Matejko .\nPolen under Bolesław Chrobry .\nPolens historie karakteriseres af stor foranderlighed i dens grænser og tilbagevendende væxelvise perioder af indre splittelse, dens tidligere rolle som en dominerende stormagt, perioder uden selvstændighed (da landet tilhørte anden stater) samt en genoprettelse af nationen og staten.\nPolen blev døbt år 966 og dens første periode er knyttet til Piastdynastiet . Landet var beliggende geografisk inden for omtrent det de samme som dagens. Polen områder Da Piasternas dynasti manglede mandlig tronarving indgik landet en personalunion med storhertugdømen Litauen , igennem giftemål mellem Polens 12-årige dronning Jadwiga og Vladislav II (Władysław Jagiełło; Jogaila). Vladislav indledte udviklingen af Polen til en af tidens stormagter. Siden Jagiełło-ätten uddøde i 1572 begyndte Polen-Litauen at vælge sine konger, som oftest blev rekrutteret blandt udenlandske adelsslægter. Adelen kom til at styrke sin stilling som førte til at Rzeczpospolita, "republik", blev skabt med idealiseret vilje at efterligne det antikke Den romerske senat.\nEn periode af krig - kosakoprør understøttet af russerne , svenske invasioner under Gustav II Adolf , Karl X Gustav og Karl XII , den polske tronfølgekrig og stigende russisk og preussisk indblanding - førte til at Polen blev opdelt mellem Preussen , Østrig og Rusland i tre trin mellem årene 1772 og 1795 . Derefter var Polen henstillet til fremmede magter, og blev udsat for førtysknings- og russifieringsforsøg, frem til efter Første Verdenskrig da Polen blev genskabt i en blanding af politiske spil og militære aktioner. Polakkerne under Józef Piłsudski forsøgte at genskabe Polens østlige grænse i aftale med strækningen før delingerne (1772) som førte til at Vilnius (polske: Wilno) med omgivelse (som nogle måneder inden indgik i det nydannede Litauen) først blev besat ( i 1920) og sidenhen blev annekteret ( i 1922). På samme måde annekterede Polen - efter den polsk-sovjetiske krig 1919-1921 - områder den tilsvarende dags det vestlige Hviderusland og det vestlige Ukraine.\nEfter at Anden Verdenskrig brød ud 1 september 1939 delte Sovjetunionen og Tyskland Polen mellem sig ifølge Molotov-Ribbentrop-pagten . Efter at Tyskland blev besejret i 1945 kom Polen under sovjetisk kontrol og efter et kup 1948 blev Folkerepublikken Polen udråbt. Oprør mod den sovjetstøttede regeringsmagt skete i 1956 og det Stalintro regime i Polen blev afsat. Marsoprøret 1968 førte til en "antisionistisk" udrensning hvorved et stort antal jøder blev tvunget til at forlade landet. 1970 og frem til kommunismens sammenbrud i landet blev karakteriseret af tilbagevendende strejker og protester mod regeringen og dens økonomiske politik og krænkelser mod medborgerligrettigheder. Den frie fagforening Solidaritet ( Solidarność) blev dannet i 1980 og kom til at organisere modstanden. Den 29 december 1989 blev Folkerepublikken Polen og en demokratisk stat, den tredje republik ( Rzeczpospolita) opløst, udråbtes.\n1 Historie før statsdannelsen til 966\n2 Piast-perioden 966-1385\n2.1 Kronologi 966-1385\n3 Jagielloniska perioden 1385-1572\n3.1 Kulturelt "gyldent århundrede"\n3.2 Kronologi 1386-1572\n4 Polsk-litauisk statsforbund og Første republik (Rzeczpospolita) 1572-1795\n4.1 Rusinernas frigørelse fra Polen\n4.2 Polsk-svensk krig (Karl X Gustav)\n4.3 Polen under den Store nordiske krig\n4.5 Kronologi 1572-1795\n5 Polen i opdelingstiden 1795-1918\n5.1 Kronologi 1795-1918\n6 Anden republik (Rzeczpospolita) 1918-1939\n6.1 Kronologi 1918-1939\n7 Polen under Anden Verdenskrig 1939-1945\n7.2 Det diplomatiske spil og krigsudbruddet\n7.3 Sovjetisk overtagelse af Polens østlige provinser\n7.4 Krigsfanger og polske styrker på vest- og østfronten\n7.5 Behandling af civilbefolkningen\n7.7 Polen overlades til Sovjetunionen\n7.8 Kronologi 1939-1945\n8 Folkerepublikken Polen 1945-1989\n8.1 Årene efter krigen 1945-1947\n8.2 Stalinistperioden 1947-1956\n8.3 Gomułkaperioden 1956-1970\n8.4 Gierekperioden 1970-1981\n8.5 På vej mod sammenbruddet 1981-1989\n8.6 Kronologi 1945-1989\n9.2 Økonomiske omvæltninger\n9.3 Kirkens rolle\n9.4 NATO og Irakkrigen\n10 Referencer og kilder\nHistorie før statsdannelsen til 966\nPolakkerne er et vestslavisk folk . Selve ordet " slaver" kommer etymologisk fra słowianie , yderst fra słowo , "ord", det vil sige dem som mestrer orden, dem man kan forstå, til forskel fra niemcy , "tyskere", som kan udledes til ni mówjący , "stum", det vil sige dem som ikke taler så slaver forstår.\nForekomster fra senere epoker, mesolitikum , Neolitikum , bronzealderen og jernalderen , dækker hele området.\nvendere (i dagens det vestlige Polen), baltere (i dagens det nordøstlige Polen) og slaver (i det centrale og sydøstlige Polen). Cirka 350 f.Kr. blev germansk og keltisk indvandring indledt, som førte til en blandet kultur af vendere, slaver, keltere og germanere i områder den tilsvarende dags vestlige og sydligt Polen.\nI romertiden passerede flere handelsstrøg igennem området - blandt andet Turin - Pommern for rav , saltstrøget til Dnieper og dagens Wieliczka [3 ] samt også vikingernes handelsstrøg igennem floderne Wisła - Netze / Noteć - Warta - Oder / Odra . Handelsstrøgene bidrog til at nogen bosættelser blev udviklet til befæstede "byer" ( grody på polske).\nHovedartikel: Kungariget Polen (1025-1385)\nDen tidligste periode for den polske stat skjules i en blanding af sagaer og historisk troværdige fakta. Namnet Polen kan spores til det polske ord pole som betyder slette. Mennesker som levede der hed polanie og blev udviklet med tiden til at være polacy (udtales "polatsy", og betyder polakker). Piastdynastiet , det første kongedynasti, var faktisk ikke optaget før i den nationalromantiske tid i 1800-tallet . Efter sagn kom Piast-dynastiet til ved at de tog over efter en tyrannisk hersker, Popiel , som efter sagnet blev opædt af mus da han gemte sig i sit tårn ved søen Gopło uden for Gniezno . Popiel-fortællingen, ligesom nævnelsen af de første Polanie-herskere Siemowit (søn til Piast), Lestko, Siemomysł og endeligt Mieszko, findes skrevet ned i en krønike af Gallus Anonymus , Cronicae et gesta ducum sive principum Polonorum ( latin for "Krønikor og Værk af polske fyrsterog prinser"), fra cirka 1115 . Lestek (født 930-940) findes nævnt i byzantinske og tyske krøniker. Piasterne befæstede lokaliteterne Gniezno og Poznań , som kom til at blive administrative hovedstæder og handelscentre.\nPolens første leder, Mieszko , regerede 962 -992 . Hans giftemål med den tjekkiske leders datter Dobrawa år 965 menes at have påskyndet Polens dåb , som ejede rumåret derefter. Deres søn Bolesław I Chrobry (tog den modige) over ved Mieszkos død år 992 og regerede frem til sin død i 1025 . Straks inden døden blev han kronet til Polens første konge af biskoppen i Gniezno , Polens datidige hovedstad . Mieszko I og Bolesław Chrobry var snart i krig og snart i fred med de samtidige tyske kejsere, Otto I , Otto II og Otto III , samtidigt med begge stater arbejdede med at døbe omgivende hedninger og at udvide sin indflydelse. Tronfølgerne Mieszko II (regeringstid 1024-34), Bolesław Ii (1058-1079) og Bolesław Iii den snedmynte (regeringstid 1102-1138; ikke kaldt "denne snedmynte" på grund af en misdannelse, men da han blev beskyldt for ikke at holde sine løfter) udvidede den polske indflydelse til grænseområder mod Kievriget , Tjekkiet , Slovakien og Ungarn men blev ramt også af ofte opblussende oprør og blev tvunget til at opgive disse områder. Årene 1034 -1039 havde landet ingen konge, og Kasimir I " Förnyaren" (1039-58), søn til Mieszko II, vendte tilbage fra Ungarn hvor han formodentlig opholdt sig som landsforvist, og havde, med den tysk-romerske kejsers hjælp held med at gentage kontrollen over landet og flyttede også hovedstaden til Kraków .\nBolesław III havde held med at forsvare Polen mod det tysk-romerske rige og indlemme Pommern i Polen; før sin død opdelte han landet i Schlesien , Storpolen , Masovien ( Mazowsze), Sandomierz og Kraków , som blev fordelt mellem hans fire sønner. Kraków skulle være den samlende landsdel, under den ældst af brødrene. Opdelingen fungerende ikke og inden længe var landet igen svækket. Den mongolsk invasion 1241 ødelagde landet. Immigration af tyskere begyndte også at tiltage, og i Pommern etablerede Den Tyske Orden sig. Jøder , som blev forfulgt i hele Europa, fik fristad i Polen fra 1200-tallet. Vladislav I Łokietek (Alnshög) genforenede landet igen og hans kroning i 1320 var startskuddet for rekonstruktion af Polen, som blev fuldført af hans søn Kasimir (III) den store (regeringstid 1333-1370), som også var den sidste Piastkonge. Efter Kasimir den stores død blev valgt Ludvig I af Ungarn til Polens konge da han var dattersøn af Vladislav. Ludvigs datter Sankta Hedvig / Jadwiga blev efter Ludvigs død i året 1384 kronet til dronning ved 10 års alder.\nSe Tidsakse over Polens historie, perioden 966-1385\nJagielloniska perioden 1385-1572\nPolen-Litauen år 1466.\nHovedartikel: Kungariget Polen (1385-1569)\nMiddelalderkongeriget Polen indgik i 1385 en personalunion (fra 1569 en realunion) med Storfurstendömet Litauen og dannede det Polsk-litauiske statsforbund , også kaldet Polen-Litauen. Kilden til unionen var giftemålet mellem Polens regerende dronning Hedvig (Jadwiga) og den litauiske storfyrste Jogaila Algirdaitis, følt i den polske historie som Vladislav II (Władysław II Jagiełło) (regeringstid 1386 -1434).\nUnder Jagiellonska slægten blev snart unionen en stormagt i området og kom til at strække sig fra Østersøen og til Sortehavet, samt dybt ind i dagens Rusland. Unionen havde igennem sejren ved Tannenberg / Grunwald efter freden i Toruń også held med at tage kontrollen over Den Tyske Orden og senere også Preussen ( 1552) og Livland ( 1561) ved østersøkysten.\nForsøg at tage over Ungarns trone af Vladislav IIs søn Vladislav III ( 1434 -1444) førte til en borgerkrig, som blev stoppet af kongens død i slaget ved Varna (1444) ved en korstogsoffensiv mod Det Osmanniske Rige . I året 1491 blev Ungarn og Polen forenet i en personunion under Kasimir IV ( 1447 -1492), yngre bror til Vladislav III, hvorved et af Europas mest mægtige riger blev skabt. Tatarerna og osmannerne udgjorde en trussel mod Litauen, Polen, Ungarn og Tjekkiet i perioden. Kasimir IV og de sidste jagiellonske konger ( Alexander ( 1501 -1505), Sigismund I ( 1506 -1548) og Sigismund II August ( 1548-1572) forsøgte at opnå gode relationer med osmannerne og betalte tribut, eftersom landets militære styrke blev svækket som følge af offensiver mod Preussen . Dette åbnede til gengæld fordi Habsburghuset kunne flytte sin position frem syd for Karpaterne .\nI det østlige Litauen tiltog trykket fra Rusland (moskovitter) med en serie af langtrukne konflikter 1492 -1537 . Ofte bevægede det sig om fjerntliggende områder som det litauiske fyrstedømme havde svag kontrol over. I og med det svækkede tryk fra mongolerne kunne Rusland igen begynde at tage områder tilbage som er blevet tabt tidligere til Litauen/Polen. I året 1514 tabte Polen Smolensk-område til Rusland\nAdelsstand (szlachta) fik en del juridiske rettigheder i 1400-tallet, blandt andet Neminem captivabimus nisi iure victum ( latin for "os kommer ikke til at fængsle nogen uden domstolsbeslutninger"; se også habeaskorpus), ligesom skattelettelser for deltagelse i militære aktioner.\nKulturelt "gyldent århundrede"\nSe også den Polske guldalder .\n1500-tallet plejer at regnes for Polens kulturelle "gyldent århundrede". [4 ] Øget velstand og renaissanceindflydelse fra Italien gjorde indsteg i adelens og også de borgerliges hjem. Papirproduktion og bogtrykkerkunsten blev introduceret mod slutningen af 1400- og begyndelsen af 1500-tallet. I 1500-tallet blev 4.000 bogtitler trykket med totaloplag på 4 millioner eksemplarer. Antallet af skoler tiltog og næsten hver menighed havde en skole, totalt 3.000-4.000, både katolske og for andre bekendelser. Skoler på gymnasieniveau fandtes på 12 lokaliteter. Uddannelse på næsten akademisk eller universitetsniveau arbejdede i Poznań (1519), Gdansk (1558), Wilno (1579), Zamość (1600) og Kraków (Jagellonska universitetet, i 1364).\nKopernikus De revolutionibusorbitum coelestium blev publiceret i 1543. Marcin Kromer publicerede i 1555 sit polske historieværk De origine et rebusgestis Polonorum . Biblen blev oversat af Jakub Wujek i 1599. Jura- og politiktanke blev formuleret i et antal fremstående værker som Andrzej Frycz Modrzejewskis De Ligilarm indeholdende Om republikkens love . Kartografi og geografi lavede fremskridt.\nPolsksproget litteratur, repræsenteret af Mikołaj Rej (1505-1569), Biernat av Lublin (1465-1520) og Jan Kochanowski (1530-1584), præsenterede polsk lyrik, episk poesi og drama.\nMusik, det vil sige polsk renaissancemusik, repræsenteredes af fremstående komponister som Jerzy Liban z Legnicy (cirka 1464-1564), Sebastian z Felsztyna (1485-1536), Jan. z Lublina (cirka 1500-1550), Mikołaj z Krakowa (cirka 1500-1550), Wacław z Szamotuł (1526-1560) og Mikołaj Gomółka (1539-1591).\nArkitektur og kunst trivedes også, med blandt andet moderniseringen af slottet Wawel og det nye slot i Warszawa .\nSe Tidsakse over Polens historie, perioden 1386-1572\nDet polsk-litauiske statsforbund og Første republik (Rzeczpospolita) 1572-1795\nDet polsk-litauiske statsforbund .\nPolen-Litauen 1619 i sammenligning med dagens grænser.\nPolen ved svensk invasion ( Karl X Gustav) og Bohdan Chmielnickis oprør i 1600-tallet. Perioden kaldes "Potop" i polsk historie efter Henryk Sienkiewiczs roman. "Potop" på polske betyder "syndfloden".\nFra 1573 , efter at de store dynastier uddøde, udnævnte polakkerne deres konger på livstid igennem valg hvor adelsstand deltog. Det polske statsforbund var således en elektivmonarki og blev kaldt republik - eller på polsk rzeczpospolita , og havde det antikke Den romerske senat som forbillede. Ved Unionen i Lublin ( 1569) blev kongeriget Polen og storfyrstendømmet Litauen forenet henstillet til et fælles senat ( Sejmen) og til en fælles valgt konge. Denne halvdemokratiske løsning var meget ny for denne tidsalder, da alle stater blev styret af monarker med mere eller mindre absolut magt. Adelens stilling blev reguleret af de Gyllene friheterna som gradvis mindskede kongens magt. I perioden 1652 og 1791 blev en destruktiv slags absolut demokrati, frigørelseerum veto (frit veto praktiseret for alle Sejmens medlemmer).\nDe valgte konger i kronologisk orden var: franskmanden Henrik III de Valois (polsk navn Henryk Walezy), ungareren Stefan Batory , svensk Sigismund III Vasa (Zygmunt Waza III), Vladislav IV Vasa (Władysław Waza IV), Johan II Kasimir (Jan Kazimierz Waza), polakken Michał Korybut Wiśniowiecki , polakken Johan (Jan.) III Sobieski , sakseren August II den Starke , polakken Stanisław Leszczyński , sakseren August III og polakken Stanisław II August Poniatowski .\nRusinernas frigørelse fra Polen\nSe også: Zaporizja Sitj , Aftalen i Perejaslav , den Polsk-russiske krig 1654-1667 og Hetmanatet (1649-1775)\nI denne periode begyndte rusinernes (benævnelse på indbyggerne i vojvodskapen , som stammer fra orden Russer og raser ; termen "ukrainere" eksisterede endnu ikke [5 ] ) nationalisme og modstand mod Polen at vokse sig stadig stærkere. Årsagerne til det var først og fremmest religiøse. Indføringen af den katolsk ortodokse kirkelige union [ tydeliggør ] i Brest 1594 sigtede på at stille alle ortodokse rusiner under paven i Rom . Den katolske kirke og de polske konger forfulgte de ortodokse rusinerna. Blandt andet lukkede man ortodokse kirker og man lod ikke rusinerne døbe sig, gifte sig og få den sidste salvelse via sine ortodokse præster. Desuden manglede rusinerne de fleste andre rettigheder i samfundet og var mestendels slaver eller fattige bønder. For at kunne have de samme som den polske szlachtan muligheder var rusinernes ortodokse adel tvunget at gå over til katolicismen . I næsten tres år fremad, med begyndelsen 1591 , foregik en serie af kosakoprøret: 1591 -1593 , 1594 -1596 , 1625 , 1630 , 1637 -1638 og 1648 -1654 .\n1630 udbrød yderligere et oprør, denne gang under ledning af Taras . Som tidligere førte det ikke til nogen fremgang for oprørsmændene. I 1630'erne fortsatte den ukrainske utilfredshed med det polske styre med at vokse. I året 1637 foregik et kosakoprør under ledning af hetman Pavljuk , og året efter ( i 1638) under ledning af Dmitrij Gunja og Jakov Ostrjanin . Også disse oprør mislykkedes. Hændelserne under kosakoprørene i begyndelsen af 1630'erne (under Taras ledning) inspirerede den russiske forfatter Nikolaj Gogol at skrive en roman ved navne Taras Bulba som er blevet filmatiseret flere gange.\nEndeligt udbrød i året 1648 en større krig mellem kosakkerne og den polske stat som foregik i hele seks år. Kosackernas leder, Bohdan Chmelnytskyj (polsk: Chmielnicki) havde tidligere været i polsk job, men blevet hadsk indstillet efter at en polsk adelsmand har dræbt Chmelnytskyjs søn og frataget ham jord. Oprøret begyndte med rusinske sejre i blandt andet slaget ved Zolty Wody. Derpå fulgte lange og udmattende kampe med skiftende fremgang. Allerede på et tidligt stadium henvendte Chmelnytskyj sig til TsarRusland og bad om dens beskyttelse. Rusland accepterede, om end noget modvilligt, og i januar 1654 afgav rusinerne troskabseden til Ruslands tsar Aleksej Michailovitj i byen Perejaslav . Dog kom mange fremtidige borgerkrige til at dominere mellem kosakker som støttede denne polsk-litauiskstatsforbund og Rusland og selvstændighed. Unionen kom til at være (undtagen uordnen omkring det Første Verdenskrig) i nærmere 340 år frem til Sovjetunionens opløsning i 1991, da Ukraine , Hviderusland og Rusland dannede OS).\nMellem 1654 og 1667 foregik en polskt-russisk krig som gjaldt de i dag hviderussisk og de delvis ukrainske områder som da blev kaldt Lillrysslande (Lillryssland var kun en mindre del af dagens Ukraine). Efter indledende successer for de russisk-lillerussiske styrker overtog så efterhånden Polen initiativet takket være det påpasselige Krimkhanatet som skiftevis som tungen på vægtskålen støttede Polen-Litauen henholdsvis Rusland om hvert andet. I sidste ende var begge sider udmattet af de lange kampe som har været Det Osmanniske Rigen og dens vasal - Krimkhanatets hensigt, da man frygtede begge rigers styrke og eventuel union mod Det Osmanniske Rige. 1667 blev Lillrysslande officielt så dens østlige del tilfaldt Rusland igennem fredsaftalen i Andrusovo delt. Västra Lillrysslande forblev indtil videre polsk. I og med tabet af det østlige Lillrysland mindsket lidt efter lidt Polens forhenværende magt i Europa samtidigt med Rusland tog sine første skridt mod at blive en stormagt.\nDen polsk-svenske krig (Karl X Gustav)\nHovedartikel: Karl X Gustavs polske krig\nDet svenske angreb 1655 kom efter kun 25 år af fred. Anledningen til det svenske angreb var den voksende russiske dominans i østersøområdet og Karl X Gustavs forsøg at udmanøvrere det polske Vasaslægtens krav på den svenske krone. Karl Xs offensiv med 40.000 soldater gik samtidigt mod Storpolen og Litauen. Storpolen kapitulerede og kom under svensk beskyttelse mens Litauen under storhedsmanden Janusz Radziwiłł angav opløsning af denne polsk-litauiskunion og gik over på den svenske side. Radziwiłł havde held med at få en vis tilslutning af den polske adel, med motiveringen at Karl X skulle bistå i kampen mod Rusland. Den polske kong Johan II Kasimir (Jan Kazmierz Waza) søgte ly i Schlesien samtidigt med hans hetman Stefan Czarnecki organiserede en modsoffensiv. Vendingen kom ved den svenske belejring af klostret i Częstochowa i november-december 1655, hvor svenskerne har sloges og tvunget til gentoge. 1656 blandede sig den Brandenburgske kurfyrste Fredrik Vilhelm ind i krigen på Sveriges side og hjalp til at gentage Warszawa, samt sammen med Bohdan Chmielnicki og Bogusław Radziwiłł (bror til Janusz Radziwiłł) at sætte planer for opdeling af Polen op. Med hjælp af Danmark og Østrig blev Polen befriet. Krigen sluttede med freden i Oliwa i året 1660. Ved freden tvangs Polen at afstå fra sin indflydelse på Preussen.\nUnder kosakoprørene (se Bohdan Chmelnytskyj), den Polsk-russiske krig 1654-1667 og Karl X Gustavs svenske invasion ( 1655 -1660) såredes landet svært da 45% af dens befolkning omkom og mange byer blev ødelagt.\nPolen under den Store nordiske krig\nDen polsk-saksiske kong August II Stärkölen , også følt som Fredrik August av Sachsen, indgik et angrebsforbund mod Sverige i forspillet til den store nordiske krig , som førte til at den svenske kong Karl XII besatte Polen og anvendte det som basis for sine felttog mod Rusland, helt frem til tabet ved Poltava i året 1709. I 1700-tallet begyndte Preussen ( Fredrik II av Preussen og Fredrik Vilhelm II af Preussen) og Rusland ( Katarina II den Store) at øge sin indblanding. Efter den polske tronfølgekrig , 1733 -1735 , kom landet næsten ind i en tilstand af anarki.\nUppdelning av Polen\nHovedartikel: Polens delinger\nLandets især politisk og militær tilbagegang, den befolkningsreduktion som de lange krige indebar, samt det anarki som opstod i midten af 1700-tallet på grund af indre uenigheder førte til at Polen ikke længre kunne opretholde sin suverænitet mod de voksende nabo-imperier.\nSejmen, som som følge af frigørelseerum veto havde held med at få kun et par beslutninger igennem, antog den 3 maj 1791 en ny forfatning som blandt andet indførte majoritetsbeslutninger . Forfatningen var for sin tid meget moderne. Forfatningsreformen blev presset igennem igennem aldeles for sen og blev aldrig indført, landet var svækket og Polens nabolande så hellere et svagt Polen og invaderede landet to år senere. Polen blev opdelt i tre omgange i 1772, 1793 og 1795 mellem stormagterne Rusland, Preussen og Österrike-Ungarn og forsvandt fra kortet. Delingen blev bekræftet ved Wienkongressen i 1815 (se artikel Polens deling). Først efter Første Verdenskrig , efter 123-års ikke-eksistens, blev Polen genoprettet som en uafhængig stat i året 1918 .\nSe Tidsakse over Polens historie, perioden 1572-1795\nPolen i opdelingstiden 1795-1918\nSe også: Kongresspolen , Galizien , Provinsen Posen og Vestpreussen\nNapoleon I får udstedt forfatningen for Storhertigdömet Warszawa i 1807 .\nEfter delingen af Polen, i spor af Tadeusz Kościuszkos mislykkede oprør, blev illegale bevægelser i blandt andet Lwów ( Zgromadzenie Centralne , Centralforbund med Ignacy Potocki og Stanisław Sołtyk), Poznań (Erazm Macielskis klub), Gdańsk (Gottfried Bathold) og Warszawa (Republikanerselskabet) dannet. I eksil syntes personer som Józef Wybicki , Jan Henryk Dąbrowski at opbygge polske legioner i Frankrig og Italien i Napoleon Bonapartes job. Napoleon kom tidligt til at støtte polakkerne, dels da han tog stilling mod Polens deling og dels da han så polakkerne som anvendelige i hans offensiv mod Preussen og Østrig. 1797 var 7.000 polske legionærer i Napoleons tjeneste. Generalerne Tadeusz Kościuszko og Kazimierz Pułaski blev tvunget efter mislykkede selvstændighedsoprør at gå i eksil og kom til at spille en vigtig rolle i den amerikanske selvstændighedskrig , Kościuszko igennem fortifikationsarbejder og Pułaski ved at opbygge kavallerisamlinger.\nKongresspolen efter Wienkongressen .\nOprøret 1806 imod Prøjserne var en bred rejsning og i 1807 har polakkerne skabt en armé med 30.000 soldater under ledning af Jan Henryk Dąbrowski (hans navn er forenet med Polens nationalsang, Mazurek Dąbrowskiego), Józef Zajączek og Józef Poniatowski. I januar 1807 blev et Regering Kommission ( Komitet Rządzący) i Warszawa tilføjet under ledning af Stanisław Małachowski , tidligere marskalk i tidligere polske Sejmen . Efter Napoleons sejr i krigen 1806-1807, specielt mod Rusland, og efter den efterfølgende fred i Tilsit blev der skabt det Napoleon-loyale Storhertigdömet Warszawa - det omfattede 104.000 km² og 2,6 millioner indbyggere. Efter Napoleons sejr mod Østrig 1809 blev fyrstedømmet med Krakow , Lublin , Radarkuppel udvidet til 155.430 km² og 4,4 millioner indbyggere. [6 ] . Efter Napoleons nederlag i Rusland 1812 og så i krigen mod koalitionsstyrkerne 1813 -1814 kom storhertugdømen til at opløses igennem Wienkongressen i 1815 og tilfaldt Rusland som en del af det såkaldte Kongresspolen .\nSlaget ved Grochów 25 februar 1831 . Maling af Bogdan Willewalde (1818-1903).\n29 november 1830 udbrød Novemberupproret da en gruppe lavere polske officerer under ledning af Józef Chłapicki (1771-1854) med støtte af indbyggerne i Warszawa angreb slottet Belveder, hvor tsarens stedfortræder storfyrste Konstantin regerede, og overtog kontrol byen. En national regering med Adam Czartoryski som leder afsatte Romanovs fra Polens trone. I september 1831 var oprøret nedslået. Følgerne af Novemberoprøret for polakkerne blev negative. Rusland kom til at opløse den polske armé og lukkede Warszawauniversitetet, indførte russisk monetært system og den russificerede statsforvaltning. Som repressalier mod dem som deltog i oprøret konfiskerede russerne deres jordbesiddelse. I den Preussiske del blev indvandring af tyskere stimuleret, og statsforvaltningen i de forhenværende polske områder blev besat med tyskere. En omfattende germanisering af polakker blev påbegyndt og den katolske kirkes indflydelse blev modarbejdet igennem den såkaldte Kulturkampf .\nEt større oprør blev planlagt i året 1846 i alle Polens tre dele, men oprøret blev begrænset til Kraków hvor man i nogle dage kørte ud østrigerne.\nDønningerne efter Februarrevolutionen 1848 i Frankrig nåede Polen allerede i marts, med et oprør i Poznań . Trods massiv deltagelse mislykkedes revolten, hovedsageligt eftersom samtidig revolte i Preussen også tabte. I Galizien blev ukrainske selvstændighedsbevægelser opstillet.\nSom følge af Ruslands svækkelse på grund af revolution og krig mod Japan genopvækkedes årene 1905 -1907 de tidligere krav på at genskabe Polen. Polske nationale demokrater med Roman Dmowski (ND) og socialister med Józef Piłsudski (PPS) Fra den russiske øvrighed blev nogen lettelser introduceret vedrørende Polen. Det politiske liv i landet fik mere tydelig form og var en forudsætning for kampen for at genskabe Polen ved slutningen af Første Verdenskrig .\nKulturelt blev Polen domineret i perioden af national romantisme med for Polen vigtige forfattere med rig produktion som Adam Mickiewicz , Juliusz Słowacki , Józef Ignacy Kraszewski , Zygmunt Krasinski , Aleksander Fredro , Henryk Sienkiewicz , Stanisław Wyspiański , Władysław Reymont , Stefan=Żeromski , Maria Konopnicka og Bolesław Prus , for at nævne nogen. Stanisław Moniuszko skrev polske operaer , Oskar Kolberg forskede omkring og skrev ned polsk folkemusik.\nMens de fleste folk som kæmpede for national frihed havde en undertrykkende magt (for eksempel grækere, italienere, rumænere, ungarere) havde polakkerne tre . Wienkongressen kom til at gøre situationen permanent for næste 100 år. Det polske kongedømme med tsaren som konge, det såkaldte Kongresspolen blev en lydstat til Rusland, og kom til at omfatte Polens centrale dele på 127.000 km² og 4 millioner indbyggere (1830). Østrig tog Kongeriget Galizien med 77.300 km² og 4,2 millioner indbyggere, mens Preussen tog Poznańfyrstedømmet, Storpolen , 29.000 km² med 776 tusinde indbyggere. Republiken Kraków ( Rzeczpospolita Krakowska) med 1.150 km² og 88 tusinde indbyggere var underordnede de tre magter.\nFor eksempel efter Novemberoprøret 1831 blev 80.000 polakker dømt til deportering. Vejen til Sibirien afarbejdede man gående som fange. En af lederne som kom til at være tsarens slægtning, fyrste Roman Sanguszko, fik til og med en speciel afstraffelse - at gå strækningen med fodlænke, og han klarede sig. [8 ] Den sibiriske deporteringstradition overlevede ind i 1950'erne.\nSe Tidsakse over Polens historie, perioden 1795-1918\nAnden republik (Rzeczpospolita) 1918-1939\nDette afsnit er en sammenfatning af Anden polsk republik\nRestaurationen av Polen efter Første Verdenskrig var en indviklet proces. Den 1 januar 1917 proklamerede tsaren Nikolaj II sit mål at genskabe et genforenet Polen i union med Rusland. Når Romanovdynastiet er blevet afsat igennem februarrevolutionen kom den provisoriske regering, anmodet af den polske liberal Aleksander Lednicki, til at støtte idéen, uden at præcisere Ruslands krav på grænser. Siden Rusland stillet sig på Polens side kom også Frankrig og Storbritannien at opgive sin modstand og gav støtte for Polska Nationella Kommittén som blev dannet i Paris' august 1917. Centralmagterne forsøgte at få general Józef Piłsudski og hans legionærer at til at lede en polnische Wehrmacht hvilket denne nægtede og derfor blev kastet i fængsel. Den 12 september 1917 dannede Centralmagterne det Polska Kungadömet (dog uden konge). Efter bolsjevikiskt magtovertagelse i Rusland blev Polenspørgsmålet mindre interessant for Centralmagterne. Österrike-Ungarn skabte en Ukrainsk stat under dobbeltmonarkiet. Litauen blev også dannet. Den 3 marts 1918 blev fredsaftalen i Brest-Litovsk skrevet mellem Centralmagterne og Sovjet-Rusland. Den polske pianist og politikeren Ignaz Paderewski og Roman Dmowski arbejdede for at få international støtte for Polen og den 3 juni 1918 blev et fredskrav defineret mod centralmagterne. Polakkerne ventede ikke på den politiske proces men i Rusland blev en 30.000 mand stærk armé dannet og i Frankrig samlede general Józef Haller flere tusinde polske soldater og frivilling, som sloges på de vestallieredes side. Sammenbruddet for dobbeltmonarkiet Österrike-Ungarn svækkede den militære situation i Polens sydlige dele.\nI Poznan bevæbnede polske forbindinger sig. En provisorisk polsk regering blev dannet i Lublin . Det rådede polske stemninger. Den opløsnende nationalisme førte i Lwów til gadeslagsmål mellem polske studerende ved byens universitet og ukrainske studerende. Den 7 oktober 1918 blev Polens selvstændighed i Warszawa udråbt af et nationalt råd. Dermed blev Polen genoprettet som stat. Det nye Polen blev kaldt for den anden republik. Situationen var ikke uproblematisk; Polen manglede ved tidspunktet både militært forsvar og definerede grænser.\nPolens vestlige grænse og den såkaldte korridor til Østersøen blev fastlagt ved Versailles-konferencen i 1919 . Versaillesfreden berørte ikke spørgsmålet om Polens østlige grænse. Den sjette krig var imod Sovjetunionen efter følgende.\nDen 10 november blev marskalk Józef Piłsudski fra fængsel frigivet. Piłsudski begav sig umiddelbart til Warszawa og temmelig omgående gav det nationale råd Piłsudski nærmest uindskrænket magt. Han var med det samme statschef og øverstkommanderende. Piłsudskis fremmeste anliggende var at skabe et politisk og militært stabilt Polen som kunne slå et forvented angreb fra Sovjetunionen tilbage. Hændelserne 1919 -1921 gik til historien som den polsk-sovjetiske krig . Piłsudskis polske tropper allierede sig med ukrainske nationalister og marcherede mod Kiev . Polen havde inden da erkendt TsarRusland under Symon Petluras regering. I løbet af kampagnen havde det vist sig at Petlura havde lille støtte på det ukrainske land. Samtidigt gik den røde armé til angreb mod det nordlige Polen. Anførte af marskalken Tuchatjevskij trak russerne frem i et voldeligt tempo. Russernes mål var Berlin . Det tog lang tid indtil 16 august 1920 til inden Piłsudski gik til modangreb og den sovjetiske offensiv blev stoppet ved Warszawa. En fredsaftale blev konkluderet i Riga den 18 marts 1921 hvorved Polens østlige grænser blev fastlagt.\nGrænsedragning mod Tyskland byggede dels på de polske oprør (som i Poznań), og dels på beslutningerne i Versailleskonferencen i 1919 med folkeafstemninger angående Övre Schlesien / Śląsk , Masurien , Warmia og Powiśle . Folkeafstemningerne skete på et negativt tidspunkt for Polen - i den polsk-sovjetiske krig 1919-1921. I forbindelse med afstemningerne i Övre Schlesien/Śląsk opstod flere strejker og blodige opgør. Polen har udtrykt utilfredshed med resultatet af Versailleskonferencen, og påstod at den britiske linie under David Lloyd George var anti-polsk [10 ] .\nI året 1921 fik Polen en demokratisk forfatning. Højrepartierne nåede fremgang i parlamentsvalget 1922- Gabriel Narutowicz blev valgt som landets første præsident. Dog blev han myrdet kun efter nogle døgn ved magten, hvorefter statsministeren general Władysław Sikorski overtog embedet temporært inden en mere stabil præsidentperiode (1922-1926) blev indledt med socialisten Stanisław Wojciechowski . I 1920'erne afløste så forskelligt koalitionsregeringsrare hinanden. I november 1925 blev stilheden brudt da en økonomisk krise opstod og inflationen forårsagede massearbejdsløshed. Den 12 maj 1926 trak Piłsudski tropper sammen i hovedstaden for at slå gadeslagsmål ned. Piłsudski greb magten og lancerede slagordet "sanacja" - oprykning . Wojciechowski nægtede at godkende Piłsudskis ikke-parlamentariske krav på ændringer i regeringen, og statsminister Witos og præsident Wojciechowski gik af. Den tidligere socialist og kemiprofessoren Ignacy Mościcki blev udnævnt til præsident og havde oplysningen til krigen, mens den ikke-partitilsluttede professor Kazimierz Bartel blev statsminister indtil 1930. Piłsudski selv blev krigsminister til sin død. Et autoritært styre blev indført; parlamentet stod magtesløst. Piłsudskis regering førte til stabilitet i samfundet og økonomisk vækst mellem 1926 og 1929. Storstilet emigration, omfattende cirka en halv million mennesker, kom i gang under anden halvdel af 1920'erne, hovedsagelig til USA og til de franske kulminedistrikter uden for Lille . Den store depression under midten af 1930 satte en stopper for væksten, med massedemonstrationer som følge. Piłsudski internerede oppositionslederne (blandt andet Witos) og overtog statsministerrollen. I året 1933 var en tredjedel af industriarbejderne uden arbejde. Nedgangen i produktion var procentuelt større end gennemsnittet i verden. Venstrepartier, blandt andet socialister (PPS) og kommunister (KPP) tiltog i antal, ligesom forskellige katolske organisationer øgede deres indblanding i politikken. Efter Piłsudskis død i kræft 1935 fortsatte Mościcki i Piłsudskis spor, og udnævnte general Edward Rydz- Śmigły til øverstkommanderende. Valget 1935 blev boykottet af 50% af de stemmeberettigede i protest mod sanacja-styret .\nSe Tidsakse over Polens historie, perioden 1918-1939\nPolen under Anden Verdenskrig 1939-1945\nHovedartikel Polen under Anden Verdenskrig\nFristaden Danzig i grønt, til vest for hvilken den polske korridor til Østersøen er beliggende.\nAdministrativt kort under tysk besættelse, efter Tysklands angreb på Sovjetunionen (1941). De nordlige og vestlige polske provinser blev annekteret, mens den sydøstlige del udgjorde Generalguvernementet .\nPolen var det første land som blev ramt af Anden Verdenskrig igennem Tysklands angreb 1 september 1939 og Sovjetunionens angreb 17 september 1939. Inden for godt en måned var landet besat. En del af de polske militær havde held med at flygte til vest. En eksilregering blev dannet i vest og denne overtog ansvaret for landet. Polen havde dog aldrig kapituleret og den væbnede kamp fortsatte igennem modstandsbevægelser, hovedsagelig Armia Krajowa (AK, også kaldet Hjemmearméen) , samt igennem polske styrker forelagte den britiske kommando og polske styrker forelagte den Røde armé. Polakkerne blev den fjerde største allierede den militære styrke i Europa og deltog i flere vigtige slag. Eksilregeringens mål var at helbrede Polen som en suveræn stat med de grænser som gjaldt før krigen. Sovjetunionen på den anden side havde til hensigt at flytte Polens grænser vestpå og at kompensere halveringen af arealet med erobrede østlige tyske jordområder. Churchill og Roosevelt valgte at acceptere Stalins linie og Polen kom dermed under sovjetisk kontrol efter krigen. Under den tyske besættelse tabte Polens 5-6 millioner mennesker, hvoraf over 3 millioner af jødisk oprindelse. Stalinadministrationen tvangsforflyttede 1-1,5 millioner indbyggere i Polens østlige provinser til Sovjets indre områder. Omtrent en halv million indbyggere blev fængslet eller sendte til Gulag med meget høj dødelighed. Efter krigen blev mange modstandsmænd fængslet fra AK og soldater som vendte tilbage fra vest af NKVD og det nye regime.\nAnden Verdenskrig fulgte efter tysk annektering af Østrig og Tjekkoslovakiet. 1 oktober 1938 passede også Polen på med at besætte et lille område med blandet tjekkisk og polsk befolkning, Zaolzie, inklusive den tjekkiske del af byen Cieszyn (tjekkiske Těšín), i Tjeckiska Schlesien . De polske krav grundlagde sig på en konflikt om området 1918-1920 (se foroven). I året 1938 nærer Cieszyn-Schlesienområdet (801,5 km²; 862 km² ifølge andre kilder) blev besat af Polen, boede der der 76.230 polakker, 120.639 tjekkere og 17.182 tyskere af totalt 216.255 indbyggere (iflg. oplysninger 1930; oplysningerne bygger på sproganvendelse). Inden længe forlod 35.000 tjekkere området på grund af diskriminering. Zaolzie forblev under polsk administration kun 11 måneder [11 ] [12 ] [13 ] . Overtagelsen af fabrikkerne i området førte til at den polske tunge industris produktionskapacitet øgede med næsten 50% [14 ] [15 ] .\nDet diplomatiske spil og krigsudbruddet\nFrem på midten i 1930'erne så Polen Sovjetunionen som det hovedsagelige trusselsbillede. Da Hitler kom til magten blev polens leder Jósef Piłsudski af den voksende militarisering skræmt og aggressiviteten, og afsluttede en ikke-aggressionpagt med Sovjetunionen. Polen indledte modernisering af sine militære styrker, med blandt andet opbygning af forsvarsflåde og kystforsvar ved Gdańskbugten. Da krigen blev indledt hvor dog den polske udrustning utilstrækkelig og i flere tilfælde umoderne, og der fandtes heller ikke tilstrækkelig mængde ammunition.\nI oktober 1938 fremførte den tyske udenrigsminister Joachim von Ribbentrop ønsker til den polske ambassadør i Berlin om at den frie by Danzig / Gdańsk skulle inkorporeres i Tyskland. Desuden krævede Tyskland jernbanes- og vejforbindelser til Østpreussen igennem den polske korridor. I januar 1939 gentog Hitler samme krav til Polens udenrigsminister Józef Beck. Tre uger senere besøgte Ribbentrop Warszawa og gentog kravene. Den 26 marts 1939 afbøjede Beck de tyske krav. Polen indledte en vis forhøjning af sit militære beredskab og allierede sig med Frankrig og Storbritannien. Den 15 maj skrev Polen og Frankrig aftaler om at franskmændene skulle starte en storstilet krig mod Tyskland inden for 15 dage efter tysk angreb på Polen. Polen fik også garantier fra statsminister Chamberlain den 31 marts 1939 . Storbritannien og Frankrig havde ingen dog udarbejdet plan hvordan hjælpen til Polen skulle ske, og dermed kunne det diplomatiske alliancespil ses som en "politisk bluff". [16 ] I august blev de tyske styrker sammen trukket langs den polske grænse til en "manøver". Den 26 august gav tyskerne ordre om almen mobilisering, som skulle være afsluttet den 31 august. Fuldskalig mobilisering i Polen blev indledt den 31 august 1939 .\nPolskt infanteri marcherer i året 1939.\nDen 23 august 1939 sluttede Tyskland og Sovjetunionen Molotov-Ribbentrop-pakten (et så kaldt ikke-angrebaftale) som i et hemmeligt tillæg opdelte Central- og Østeuropa i "interessesfærer" landene imellem. Aftalen var en forudsætning for at Hitler skulle turde angribe Polen uden risiko at udfordre Sovjetunionen, som på sin side ikke var tilstrækkeligt oprustet for krig lige da. Den 25 august skrev Storbritannien og Polen en formel allianceaftale. Den polske militærledelses oprindelige strategi var at holde stand nogle dage eller uger indtil Frankrig og Storbritannien skulle angribe vestfra og bistå landet.\nKrigsudbruddet blev indledt med tysk Lynkrig den 1 september 1939 på Polens vestlige dele, frem til floden Västra Bug , Så som det er blevet aftalt i tillægget til ikke-angrebpagten med Sovjetunionen. Inden for tre uger var det polske forsvar slået ud, men nogen områder bød på stærk modstand hele september - for eksempel Helhalvøen i Gdańskbugten kapitulerede ikke før den 1 oktober , Warszawa blev først indtaget den 27 september efter belejring og stor ødelæggelse af byen. De sidste kampe var ved byen Kok nær Lublin med kapitulation den 6 oktober 1939 . Selvom de tyske styrker havde mere moderne udrustning, var færdigmobiliseret ved angrebet og overrumplede polakker med Lynkrigteknikken led de store tab - 16.000 dræbte og 32.000 sårede soldater, 674 tabte kampvogne (24% af af antallet orienterede kampvogne), 319 pansrete bil, godt 500 fly, 6.046 køretøjer og 5.538 motorcykler. Polske militære tab var 66.300 faldne, 133.700 sårede, 578.000 tilfangentagede soldater.\nDen polske regering forlod landet og begav sig til Rumænien hvor den blev interneret. Den legale polske regering kom derefter til at findes i Frankrig og så efter Frankrigs fald i London. General Władysław Sikorski blev udnævnt at lede eksilregeringen til sin død i 1943 . Polen som land havde ikke kapituleret formelt til hvad enten Tyskland eller Sovjetunionen, og væbnet kamp fortsatte i hele krigen igennem Armia Krajowa / Hemarmén og de regulære militære styrker hos de vestallierede og senere også under sovjetisk kommando.\nSovjetisk overtagelse af Polens østlige provinser\nNogle uger efter den sovjetiske inmarschen blev de polske østlige provinser inkorporeret i Sovjetunionen efter to valg i oktober 1939 i det vestlige Ukraine respektive det vestlige Hviderusland. I marts 1940 gennemførtes yderligere valg hvor man valgte deputerade frem fra respektive landsdel som skulle repræsentere disse i folkemenigheden i Moskva. Disse valg førte ikke til nogen direkte forbindelse af det vestlige Ukraine og det vestlige Hviderusland til Sovjetunionen (som havde været tilfældet efter for eksempel en folkeafstemning), men ved at kandidaterne og folkerådene blev stemt frem af vælgerkorpset fik disse mandater til at gøre et andragende til Sovjetunionens högsta sovjet med anmodning om en inkorporerning. Som udtrykker den russiske historiker Michail Meltyukhov det: " Selvfølgeligt kan man på forskellige måder bedømme valgproceduren, men det faktum, at flertallet af befolkningen støttede dette program taler fordi det var spørgsmålet om en indlemmelse af disse områder med Sovjetunionen" .\nFor de foreslåede kandidater stemte 90,8%, mens 9,2% stemte imod. [20 ] Den 22 oktober blev folkerådene i det vestlige Hviderusland og i det vestlige Ukraine valgt skete det samme 27-29 oktober. Folkerådene udråbte enstemmigt sovjetisk styre i disse områder og henvendte sig til Moskva om at måtte blive indlemmet i Sovjetunionen. 1-2 november godkendte Sovjetunionens högsta sovjet deres anmodning.\nForbindelsesformen af dem af Tyskland henholdsvis Sovjetunionen kontrollerede områderne adskilte sig stort fra hinanden. Om Hitler med sit direktiv fra den 8 oktober 1939 helt enkelt annekterede disse områder ved at forklare dem som en del af Tyskland, organiserede den sovjetiske ledning valg, under realiseringen af hvilke man den ikke skjulte målsætning at disse skulle indgå i Sovjetunionen. [22 ] Ifølge K.M. Simonovs - rejste som rundt i den de det vestlige Hviderusland dage før valget - vidneudsagn " så han selv med egne øjne et folk som var blevet befriet fra et for dem forhadt styre., den hviderussiske befolkning - og den udgjorde et overvældende flertal - glædedes til at vi kom, og ville have os der" .\nHvalen kan næppe betegnes som frie eller demokratiske og adskilte sig ikke fra sædvanligt opgjorte "valg" i Sovjetunionen. Selvom sovjettropperne mødtes af ukrainere som viftede med kommunistrøde og gul-blå ukrainske nationalistflag er det mere sandsynligt at ukrainerne ville have selvstændighed fra både Polen og Sovjet, snarere end forbindelse med Sovjetunionen. På samme måde støttede den polske andel næppe forbindelsen, og heller ikke lodsejere, præster og industrielle. Den sidste andel i det vestlige Ukraine bestod af jøder og hviderussere. Afstemningerne skete uden uafhængige observatører. Der findes informationer om at mange vælgere var blevet betalte for at deltage, mens andre troede at de stemte på "selvstændighed" og ikke på "repræsentanter" som igen skulle stemme på forbindelsen med Sovjetunionen, eller for at nævne Gross citater " Hvad handler valget om ... Jeg ved ikke." Inden valget blev byerne og byerne af læderklædte NKVD-officerer og den Røde armés officerer og propagandister oversvømmet. Klokken 4:00 på morgnen begyndte aktivisterne at banke på alle døre og vække indbyggerne, hvorefter de kom tilbage hver time indtil alle har stemt. [24 ] [25 ] . Der nævnes også deporteringer som skete i forbindelse med hvalen [26 ] .\nKrigsfanger og polske styrker på vest- og østfronten\nPolske kvindelige soldater i Palestina 1943.\nDen polske karpatiske brigade ankommer til Tobruk .\nPolske soldater som er blevet tilfangentaget af tyskerne henrettedes, eller havnede i arbejds- og koncentrationslejrene.\nCirka 90.000 polske soldater havde held med at flygte landet allerede den 17 september 1939 da den sovjetiske offensiv blev indledt. De flygtede, igennem interneringslejre i hovedsagelig Rumænien, til Frankrig og Storbritannien, hvor de kom til at deltage på vestfronten i flere vigtige slag - alt mellem Narvik i nord og Nordafrika i syd. Det mest omtalte slag var erobringen af Monte Cassino , samt slagene ved Tobruk og Arnhem . På østfronten deltog polske arméer under sovjetisk kommando i befrielsen af Polen og Tjekkoslovakiet samt i slutkampene i Tyskland, blandt andet Berlin. Igennem sin kampvane fra krigen i Polen og Frankrig udmærkede polske piloter i slaget om Storbritannien sig. Totalt fandtes der 16 polske flydivisioner inden for RAF , med 17.000 flyvere og soldater i lufthavnspersonale. [27 ] Det polske søværn deltog i det langvarige slag om Atlanterhavet med to krydsere, elleve jagerfly, otte ubåde og et antal mindre skibe.\nMange polske soldater er blevet tilfangentagede af sovjetstyrkerne. Et betydeligt antal er blevet henrettet, blandt andet 21.857 officerer i Katyńmassakren og de tilbageværende blev fængslet eller blev sendt til Gulag . Sovjetunionen fornægtede Katyńmassakren helt frem til 1990 da Gorbatjov bekræftede bruddet og offentliggjorde NKVDs originaldokument. Mange fanger kom til at dø ved transporter, tortur og nogen anden hård behandling. Først efter det tyske angreb på Sovjetunionen 1941 blev situationen mildnet, og efter forhandling med den polske eksilstatsminister general Władysław Sikorski og general Władysław Anders tillod Stalin at cirka 74.000 polske krigsfanger og 41.000 civile i Gulag og forskellige arbejdslejre [28 ] fik amnesti. De forlod Sovjet i meget dårlig kondition (blandt andet underernæring) igennem Persien og mellemøst for så efterhånden at sættes i krigen i Italien.\nYderligere et par hundredetusinde polske tidligere krigsfanger og civile dannede polske arméer som blev sat ind på østfronten under sovjetisk kommando.\nBehandling af civilbefolkningen\nKoncentrationslejre - flere fandtes på polsk jord.\nAllerede den 2 september 1939 blev den første koncentrationslejr uden for Tyskland åbnet i Stutthof uden for Danzig /Gdansk. Inden længe havde tyskerne interneret eller henrettet hoveddelen af den polske intelligentsia og de første grupper af Polens jøder. Et system af koncentrationslejre blev etableret over hele Polen. Nogen af koncentrationslejrene blev udryddelseslejre med mål effektivt at henrette store mængder mennesker. 5-6 millioner polakker, hvoraf over 3 millioner af jødisk oprindelse, sendtes til koncentrationslejr og blev myrdet. 2,8 millioner polakker blev sendt som trælarbejder til arbejdslejrene i Tyskland. Civilbefolkningen blev udsat for daglig forfølgelse og terror, ofte med offentlige henrettelser. For hver tysker som er blevet dræbt af polakkerne skulle 100 civile henrettes - ofte skete det ved at de tyske soldater skubbede sammen forbipasserende og direkte udførte gengældelsen ved at skyde eller hænge et antal personer, sommetider kørte de kun bort med folk hvoraf en del aldrig kom hjem igen. Også polakker deltog ved nogen tilfælde i forfølgelsen af jøder, et eksempel er pogromen i byen Jedwabne i 1941 hvor jøder i hundredvis af blev myrdet af deres naboer.\n1-1,5 millioner indbyggere i de tilsluttede provinser (hovedsagelig polakker og jøder, men også ukrainere og hviderussere) blev deporteret til Sovjets indre områder. Omtrent en halv million indbyggere blev fængslet eller sendte til Gulag .\nSe også blandt andet Warszawaoprøret i 1944 for mere information\nModstandsbevægelsens flag. PW står for " Polska Walcząca" - kæmpende Polen.\nI hele krigen kom polske underjordiske arméer til at slås mod Tyskland. Den største var Hemarmén (AK, Armia Krajowa) som blev dannet af resterne af de polske væbnede styrkerne, hovedsagelig ved slutningen af krigen, kom også sovjetloyale partisanstyrker til. Som mest var 300.000 polakker aktive i underjordisk militær aktivitet. Foruden militære aktioner drev modstandsbevægelsen blandt andet et illegalt skolesystem, sociale funktioner, nyhedsformidling med 2.000 illegale tidsskrifter som blev trykket på 5 ton papir per måned.\nBegge sluttede med et blodigt nederlag og Warszawas totale ødelæggelse. Oprøret i august og september 1944 blev ledt af generalen i hjemmearméen (AK) Tadeusz Bór-Komorowski og skete mens den Røde armé befandt sig kun nogle titallerkilometer derfra, på den anden side af floden Wisła. Oprørets begyndelse blev hemligholdt ind i det sidste af polakkerne og briterne for den sovjetiske side. Beregningen var at Sovjet skulle finde en legal polsk regering og en armé på 100.000 man i Warszawa (bestående af blandt andet influgne soldater fra England og Italien). Det råder delte meninger om hvorfor sovjetarméen ikke kom (eller ikke kunne komme) til polakkernes undsætning. Formodentligt består sandheden af en blanding af disse. Den mest sædvanlige tolkning, som også anvendes ofte af polakkerne, er at Stalin ville tilintetgøre polske styrker loyale med den polske eksilregering. Efter denne beordrede Stalin den polskfødte russiske general Konstantin Rokossovskij at gøre halt foran Warszawa og afvente enden på den tyske sejr for at umuliggøre eksilregeringens krav på magten i Polen efter krigen. [37 ] [38 ] Stalin afviste det polske oprør som en samling magtsultne kriminelle og holdt væk støtten samt forsøgte også at hindre de vestallierede i at levere krigsmateriel ved at forbyde mellemlandinger på sovjetiske flyvepladser. [39 ] [40 ] . En anden tolkning, som blandt andet var den officielle i kommunisttiden, var at de sovjetiske styrker var udmattet efter en over 400 km lang fremrykning og havde brug for at hvile frem til januar, [41 ] Denne version kan dog meget vel være en sovjetisk efterkonstruktion. Ifølge de allerseneste forskeriagttagelser fra en uafhængig kilde (Robert Bacyk) stoppedes Den røde armé af hårde kampe - blandt andet panserslaget i forstaden Praga (juli-oktober 1944) - på den anden side om floden Wisła , som hindrede dem fra yderligere forfremmelse. Bacyk mener at hvis ikke tyskerne havde sat deres desperate modsangreb ind med deres panser havde Warszawa kunnet indtages af russerne allerede i begyndelsen af august. Nu blev begivenhedsudviklingen en helt anden og russerne havde ikke held med at avancere mod byen som det var tænkt fra begyndelsen. [42 ] Endeligt kom befrielsen af Polen til at koste sovjetarméen 600.000 soldater.\nPolen overlades til Sovjetunionen\nChurchill , Roosevelt og Stalin ved Jaltakonferencen 1945.\nEfter krigen, i aftale mellem Storbritannien, USA og Sovjetunionen, hvor Polen ikke var adspurgt, kom landet til at havne under sovjetisk kontrol. Udlovede frie valg blev forvrænget for at give skin af at polakkerne ville blive styret af kommunisterne. Blandt en del polakker betragtes derfor Jaltakonferencen og dens følger som de blev allieret forræderi mod Polen .\nPolens landegrænser blev flyttet vestpå, da de tidligere østlige dele af Polen tilfaldt Sovjetunionen (områder som i dag tilhører Hviderusland og Ukraine), og Polen fik de tilsvarende områder i vest langs floden Oder og Östersjökusten fra det tidligere Tyskland. I millionvis af mennesker i både Polen og Tyskland blev fordrevet som følge af denne grænseomlægning. Polens østlige grænse overensstemmer med linien for Polens deling i Molotov-Ribbentrop-pagten fra 1939 .\nSe Tidsakse over Polens historie, perioden 1939-1945\nFolkerepublikken Polen 1945-1989\nHovedartikel: Folkerepublikken Polen 1945-1989\nInden landet er blevet befriet fra Tyskland dannedes den 22 juli 1944 i Lublin i det sydøstlige Polen den Polska Kommittén for National Befrielse, PKWN, som en interimsregering stillet under Sovjetmagten. Den polske eksilregering, som har repræsenteret Polen siden 1939 og var den legale fortsættelse på Polens sidste regering før krigen, befandt sig i London .\nEksilregeringen havde støtte i den polske hjemmearmé (Armia Krajowa, AK) som blandt andet har organiseret Warszawaoprøret i 1944 og lignende folkerejsning mod tyskerne i Lwów og Wilno . PKWN på den anden side blev tilbagestillet op af Röda Armén , NKVD og general Zygmunt Berlings polske folkearmé, hvor officersbrisen hovedsagelig var sovjetisk. To andre organisationer som Bondebataljoner (Bataliony Chłopskie) og den kommunistiske Folkegarde (Gwardia Ludowa) blev indordnet bag PKWN.\nFordi den Røde armé rykkede frem tog PKWN og NKVD fat på den "kontrarevolutionære" hjemmearmé og det ultranationalistiske udtalt antikommunistiske organisation Nationella Väpnade Styrkorna (Narodowe Siły Zbrojne, NSZ). Væbnede kampe foregik flere år efter krigens slutning. AK- og NSZ-medlemmer som er blevet demilitariseret blev ofte udsat for henrettelser og chikaner, og 50.000 AK-soldater blev deporteret til sovjetisk GULAG . Efter flerårig kamp i den polske modstandsbevægelse blev mange polske officerer, under fornedrende omstændigheder, dømt i kommunistiske skueprocesser for "samarbejde" med nazisterne.\nVed krigens slutning fandtes over 200.000 polske soldater på vestfronten, og mange af dem efter tidligere deportering til GULAG, nægtede at vende tilbage til Polen under sovjetisk styre. Omtrent en halv million polakker blev efter krigen i vest, hovedsagelig i Storbritannien, USA, Kanada og Australien. En og en halv million polske fanger og trælarbejder fra de tyske arbejdslejre vendte tilbage mellem 1945 og 1947. 1,5 millioner indbyggere fra det østlige Polen (som blev overtaget af Sovjetunionen) og 2 millioner polakker fra landets centrale dele flyttedes til de nye vestlige områder, som Polen fik som kompensation efter Anden Verdenskrig . Den tyske befolkning fra de forhenværende tyske områder (som kom til at hedde Återvunna områden ( Ziemie Odzyskane)) fordrevs vestpå - totalt 8 millioner fra Schlesien , Pommern og Preussen . Lige efter krigen boede i Polen 24 millioner, mod 36 millioner før krigen. Etniciteten blev mere homogen, mod det multinationale føre krigen [43 ] .\nDen jødiske befolkning aftog til 200.000 fra over tre millioner før krigen og yderligere 150.000-175.000 [44 ] jøder vendte tilbage fra deporteringen i Sovjetunionen årene snart efter krigen. Efter en pogrom i Kielce den 4 juli 1946 formodentlig iscenesat af sikkerhedsstyrkerne, og flere andre fjendligheder hvor 500-1 sammenlagt 500 [45 ] jøder blev dræbt, kom langt over 100.000 af jøder til at emigrere [46 ] [47 ] . For eksempel i en vellykket flugt organiseret af en zionistorganisation (Operation "Brikha") i februar 1947 deltog 127.722 og 11.500-16.500 flygtede på egen hånd [fra 48 ] . Til dels kan man forklare at forfølgelserne måtte foregå med at landet befandt sig i en tilstand af borgerkrige og lovløshed.\nDet jødiske spørgsmål i polsk politik blev også i fremtiden (helt frem til i dag) et inficeret emne, og yderst modsigelsesfyldt. Myndigheder kunne komme med instruktioner for deres lavere tjenestemænd ikke at diskriminere eller være efter jøder, og samtidigt lukke øjnene for da jøder bad om hjælp eller anmeldte misforholdene. En iøjnefallende mængde høje politikere kunne være af jødisk byrd, med førpolskede navne (for eksempel Rapacki i stedet for Rapaport), ligesom højere poster inden for sikkerheds/indenrigsministeriet kunne være besatte til 30% af jøder, mens dens minister, Mieczysław Moczar, var en aktiv antisemit [49 ] . Først i den tredje republik tog man legalt fat på forfølgelser af jøder, da Institutter Pamięci Narodowej (IPN, Institut for Nationalt Hukommelse) undersøgte flere racistiske dåd (pogromer, mord, uretfærdig behandling i domstole etc.) mod jøder i 2000 -2002 .\nDen polske sikkerhedsstyrke UB, Sikkerhedsembedsværker (Urząd Bespieczeństwa), var direkte underordnet sovjetiske NKVD og bedrev sin udrensning efter de samme principper. Til dette kom etnisk udrensning af forskellige minoriteter til. R.J. Solderi vurderer at årene 1945-1948 blev dræbt cirka 1,6 millioner mennesker (ifølge democide-begrebet , det vil sige dødstilfælde med statens accept). Solderier optager 1.500 jøder som er død i forskellige pogromer, 1.000 ukrainere ved forflytninger til Sovjetunionen og 1,6 millioner etniske tyskere som døde ved deportering ud af landet. Til sammenligning havde Polen en befolkning på cirka 24 millioner året 1946. [50 ] [51 ] [52 ] Tallene er kontroversielle fra polsk side afviste man tal vedrørende tyskere. Samtidigt indregner Solderier ikke for eksempel repressalier på demobiliserede soldater fra AK .\nLandet var i stort i ruiner, befolkningen underernæret, akut mangel af boliger, familier opsplittede, og masser af forældreløse børn og invalider. Til forskel mod Sovjetunionens landbrugspolitik afstod partiet systematisk at nationalisere eller kollektivisere landbruget. De fleste landbrugsenheder var små. Et antal stalige landbrug, såkaldte PGR (Statslig landbrugsfarm, Państwowa gospodarka rolna) blev dannet igennem opkøb, men det totale areal forblev ganske lille (cirka 10%) under hele folkerepublikkens historie.\nAl magt blev udøvet af NKVD-loyale kommunister. Polske Arbejderpartien (Polska Partia Robotnicza, PPR) havde ved valget i 1947 cirka 0,5 millioner medlemmer, mod den nærmeste konkurrent, Polska Bondepartiet (Polskie Stronnictwo Ludowe, PSL) med 1 million medlemmer.\nVed en opgjort folkeafstemning formodedes 30 juni 1946 afskaffende af Senatet, godkendelse af provisorisk økonomisk plan og godkendelse af Polens nye Oden-Neisse grænse. Regningen af stemmer blev passet af kommunistpartiet og det blev 68% 3X-ja stemmer. Ifølge hemmelig PPR-oplysning var det egentlige udfald kun 27%. Ved et "valg" 19 januar 1947 fik PPR 27% af stemmerne mens PSL 60-70%. Resultatet blev forfalsket og forblev en godt bevaret hemmelighed igennem hele livstiden af den Polska Folkrepubliken. Officielt proklameredes at PPR fik 80% og PSL 10% [53 ] . Før valget blev også flere PSL-medlemmer anholdt af forskellige grunde og et antal valgbare kandidater og aktivisterblev myrdet sværterklærede omstændigheder.\nEksil-statsminister Stanisław Mikołajczyk vendte tilbage til Polen før valget og var PSLs kandidat, men blev til at tvunget til at flygte efter valget til vest.\nÅrene 1947 -1948 , efter Titos og Jugoslaviens afhopning styrkede Stalin grebet over østblokken og viste åbent deres mangel af tillid til den polske ledning. Fortalerne for mildere socialisme, som förste partisekretær Władysław Gomułka fængsledes og blev erstattet af stalinisten Bolesław Bierut . Bierut ledsaget af Hilary Minc (industri/handelsminister) og Jakub Berman (sikkerhed) havde greb om magten. Den polsk-sovjetiske marskalk Konstantin Rokossovskij måtte agere "guvernør", og i 1952 var 75% af den polske armé besat af sovjetiske generaler. Mellem 1945 og 1956 blev 5.000 dødsdomme af politiske årsager idømt. Titusindetals blev dømt til kortere eller længre fængselsstraffe. Sikkerhedspolitiet samlede akter om en tredjedel af den voksne befolkning.\nI året 1950 var hele den private sektor slået ud og planøkonomi efter sovjetiske forbilleder blev indført. I sexårsplanen (1950-1956) byggedes blandt andet Nowa Skælde ud , et stort stålværk og en tilhørende "socialistisk by" blev opført nær Kraków , personbilfabrik i Warszawa ( FSO Warszawa) og lastbilfabrik i Lublin (FSC "Lublin"), og brunkolsmine i Konin . Massive tiltag for at genopbygge de bombede byer og infrastrukturen blev krævet over hele landet. Krigsruiner i byerne forblev et almindeligt syn hele vejen ind i begyndelsen i 60'erne. Matproduktion var utilstrækkelig og rationering blev indført ved flere runder. Polen led også af manglen på uddannet folk og leder, da intelligentsiaen var målet for systematisk udrydelse af tyskerne i den vestlige del, af sovjetterne i den østlige del af Polen og endeligt igennem politiske udrensninger af det nye regime. Polen har tabt 20% af sin population mod 7% for Tyskland og 1% for Storbritannien og USA hver, og 11% i Sovjetunionen. [55 ] Kun i Warszawa døde flere mennesker end i USA i både de europæiske og stille havkrigzoner. Den massive hjælp som for eksempel Tyskland fik for genopbygning igennem Marshallhjälpen nægtedes Polen ligesom de andre lande inden for sovjetblokken. Polskindustri er også i løbet af krigen blevet plyndret først af Tyskland og derefter af Sovjetunionen. Næsten al kul- og industriproduktion blev skibet til Sovjetunionen. [56 ] Nogen humanitær hjælp kom frem, hovedsagelig filter, tøj og mad fra UNRRA (United Nations Rescue and Relief Associations) og selv da kom ind i den kommunistiske nomenklaturans lommer.\nI året 1952 begyndte Radio Free Europe at rinde ud CIA-finansierede propagandaudsendelser på polske, og bidrog til at modarbejde de statskontrollerede mediers variant af propaganda. Ved at lægge sammen og trække fra kunne folket få et helhedsbillede, selvom lytningen på RFE var strafbar.\nDen 12 marts 1956 , tre år efter Stalins død, døde "belejligt" også Bierut i Moskva, lige efter at Chrusjtjov den 25 februar leverede sit " hemmelige tal" som satte punktum på den hårdføre stalinisme. Hændelserne gav kilde til tryk på regeringen at komme med reformer. Amnesti for tusindvis politiske fanger blev proklameret, men det rakte ikke for at stoppe utilfredsheden. Ved et oprør kom 28 juni i Poznań til kampe mellem arbejdere og militær med kampvogne, ditskickede af Rokossovskij. Gomulka som også blev sluppet ud fra fængslet havde held med at forhandle med Chrusjtjov og overbevise ham om at Polen med sin historie og traditioner krævede en speciel polsk løsning. En massiv styrkeopvisning skete også 25-26 august 1956 ved fejringen af 300-årsdagen af forsvaret af Częstochowa mod svenskerne ( Karl X Gustavs invasion), da over en million katolikker besøgte den Sorte Madonnas kirke. Polen havde held med at finde en fredelig vej ud af den låste situation, lige netop mens sovjetiske kampvogne begyndte at rulle mod Warszawa - til forskel til Ungarn hvor kulmination blev det blodige Ungarnoprør samme år.\nWładysław Gomułka var siden 1926 medlem af det polske kommunistiske parti (KPP) og efter et kortere ophold i Moskva 1934 vendte han tilbage til Polen, hvor han blev fængslet det meste af tiden til krigsudbruddet. Siden 1939 levede han i eksil Sovjetunionen og han 1934 havde held med at overbevise Stalin at få lov at genskabe Polska Arbetarpartiet (PPR) som tidligere er blevet myrdet ud af NKVD . I eksilet var han en af centralpersonerne blandt de polske kommunister, og var en af frontfigurerne i den provisoriske regering under 1945 inden han kom i unåde ved at have anbefalet en mildere variant af kommunisme. Gomulka, efter genkomsten til regeringen 1956 fik en vis bred popularitet takket være liberalisering inden for nogen rammer. Relationerne med den katolske kirke blev forbedret. Den råe stalinistiske undertrykkelse blev stoppet, sikkerhedsstyrkerne blev mindsket, selvom de fortsatte med at spille en vigtig rolle. Sovjetiseringen af militæret og forvaltningen blev stoppet og Rokossovskij blev hjemsendt til Moskva. Eksport af kul og andre produkter til Sovjetunionen skulle ikke længre ske for symbolske priser. 200.000 af polakker som blev holdt i Sovjetunionen måtte vende tilbage. Handelsrelationerne med USA blev normaliseret i 1960 ved at Polen blev udnævnt til en favoriseret nation.\nKulturen fik et opsving - filmproducent som Andrzej Wajda og komponisterne som Witold Lutosławski , Andrzej Panufnik og Krzysztof Penderecki blev lagt mærke til over hele verden. Avantgardemusik fik til og med en egen festival igennem Warszawa-efterår (Warszawska jesień). Humoristen Sławomir Mrożek og science fictionsforfatteren Stanisław Lem fik gennembrud. Panufniks afhopning til vest gjorde at hans hukommelse, ligesom flere andre afhopperes for eksempel filminstruktør Roman Polanskis , retoucherede partiet bort fra den polske kulturbevidsthed. Det var en almindelig måde at håndtere ubekvemme individer eller hændelser - dem talte man helt enkelt ikke om.\nUtilfredsheden med det meget fungerende levnedsmiddels- og distributionssystem var almen. Varemangel og snyd for at klare hverdagen førte til korruption og en paralleløkonomi hvor man byttede jobs og varer med hinanden. Inofficiell dollarekonomi trivedes også - der fandtes statskontrollerede forretninger hvor man kunne have fat i det meste, hvis bare man betalte med vestvaluta, som blev forventet at komme fra slægten udenlands. Partifunktionærer, nomenklaturen, havde også en egen løsning på mangelproblemet - egne skjulte forretninger. Gomulka tillod private interessentskaber og håndværkerbevægelser, selvom de ofte modarbejdes af bureaukratiet. Private landbrugsbevægelser, som grønsags- og blomsteravl blev fra anden del af 1960'erne en rentabel beskæftigelse som hjalp til at løse en del af problemerne med levnedsmiddelforsørgelse.\nSelvom liberalisering af kulturlivet og nogen ytringsfrihed blev accepteret, ved at for eksempel katolske institutioner og forfattere måtte arbejde, var det ideologiske syn inden for det kommunistiske parti meget konservativt og forlod intet rum for intern dialog og fornyelse. Det fik for eksempel to doktorande Jacek Kuroń og Karol Modzelewski erfare da deres rettroende marxistiske afhandling fik dem i 1964 udsmidte ud af PZPR og den socialistiske ungdomsorganisation (ZMS) og Siden de skrev et åbent brev til partiet fik de tre respektive tre og en halvt år fængsel. Leszek Kołakowski , en internationalt anerkendt marxistisk professor blev ramt af anklager at være borgerligt-liberal tvangs til at efterlade partiet og Warszawa-universitetet i forspillet til 1968-års studenteroprøret. [58 ] Både Kuroń og Kołakowski kom senere til at opgive kommunismen. Kuroń blev en af frontfigurerne i demokratiseringsbevægelsen, mens Kołakowski emigrerede til Frankrig og så til Storbritannien hvor han 1972-1991 til sin pensionering underviste ved Oxford University.\nI marts 1968 skete et nationalistisk studenteroprør, fremkaldt af Dziady (Forfaderne), en montering af nationalskjalden Adam Mickiewiczs værker fra 1820-21 på Stora Teatern i Warszawa. Oprøret spredte sig til flere universiteter. Regeringens løsning på problemet, foruden at fængsle oprørslederne, var at beskylde alle landets problemer jøder, som da, i skyggen af Sexdagarskriget i Mellemøsten , beskyldtes for illoyalitet ved at være "zionister" og blev kaldt almen i Gomułkas tal "forrædere" [59 ] [60 ] . 13.000-20.000 polakker af jødisk herkomst blev tvunget til at udvandre, da de blev afskediget af deres arbejder - ofte drejede det sig om landets akademiske elite [61 ] [62 ] [63 ] . Udrensningen omfattede også 14 generaler og 40 oberster [64 ] og partiet, hvor flere tusinde funktionærer blev afskediget. Invasionen af Tjekkoslovakiet af Warszawa-pagtlandene samme forår var den anden rystende oplevelse dette år.\n7 december 1970 erkendte Willy Brandt den polsk-tyske grænse som var knuden i relationerne mellem Vesttysklands og Polen.\n12 december 1970 blev levnedsmiddelpriserne forhøjet, som førte til uroligheder i Gdynia , Gdańsk og Szczecin . 39 [65 ] blev-44 [66 ] demonstranter dræbtes og 3.000 blev anholdt af en indsatsstyrke bestående af 5.000 politibetjente, 27.000 soldater og 550 kampvogne. Der forekommer også informationer om oprør i Kraków .\nGomulka gik officielt af - af helbredsgrunde - den 20 december 1970 og Edward Gierek , partichefen fra Sląsk / Schlesien overtog opgaven som förste sekretær.\nEdward Gierek , med baggrund som kommunistisk agitator før Anden Verdenskrig i franske og belgiske minedistrikter, og som deltagere i den belgiske modstandsbevægelse i krigen (vendte han tilbage til Polen først i 1948), blev skilt fra de andre kommunistiske ledere i PZPR. Gierek tog over efter urolighederne og strejkerne ved kysten og begyndte umiddelbart et hårdt arbejde for at åbne en dialog med folket og blev snart en flittig besøgende af diverse arbejdspladser. Trykket fra folket for at forhøje levestandarden og efterligne Den vestlige verden livsvilkår ledte til stor belåning i vest, tegning af licensaftaler for industriproduktion, udbygning af industri for forbrugsvarer. Andel af forbrug i BNP tiltog fra 25% til 40% i 1970'erne. Landbrugets mekaniserning blev øget ligesom anvendelse af kunstgødning.\nTætte kontakter til vestledere som de amerikanske præsidenter Richard Nixon , Gerald Ford , Jimmy Carter , den tyske præsident Walter Scheel og forbundskansler Willy Brandt samt den franske præsident Valéry Giscard d'Estaing øgede den politiske afspænding og skabte masser af handelskontrakterne. Til dels aftog samtidigt den sovjetiske indflydelse, men det blev balanceret med polske investeringer i og eksport til Sovjetunionen.\nValget af Karol Wojtyła til pave ( Johannes Paulus II) 1978 styrkede kirkens stilling i Polen, som en modkraft til det kommunistiske system, fyrede på nationalistisk stolthed og gav moralsk støtte for yderligere oprør. Kirken udtalte tydelig støtte for borgerret og mod repressioner.\nUroen, strejkerne og protesterne fortsatte under resten af 1970'erne og ved strejkebølgen i juli/august 1980 blev den frie landsdækkende fagforening " Solidaritet (Solidarność) dannet" under ledning af en 37-årig elektriker ved Leninværftet i Gdańsk , Lech Wałęsa . Efter forhandling mellem Wałęsa, den katolske journalist Tadeusz Mazowiecki , historikeren Bronisław Geremek og regeringens repræsentanter blev strejkerne afsluttet og frie fagforeninger blev tilladte.\nPartiet afsatte den 6 september 1980 Gierek og en overgangsbureaukrat, Stanisław Kania , tog over. Ved den spændte situation, som havde paralleller med Pragvåren , truede USA ( Jimmy Carter og sikkerhedsrådgiveren Zbigniew Brzezinski) den 4 december 1980 Sovjetunionen med sanktioner hvis de skulle invadere Polen [67 ] . Kania havde held med at berolige situationen i landet ned, og den 18 oktober 1981 blev han erstattet af general Wojciech Jaruzelski som förste sekretær i PZPR.\n13 december 1981. Forsiden af Trybuna Ludu . Undtagelsestilstand indføres\nGeneral Wojciech Jaruzelski kom fra en polskpatriotisk og adlig familie. Hans fader deltog i den polsk-sovjetiske krig 1919-1921, ligesom hans farfar i januaroprøret i 1863 mod Rusland. Efter den polsk-sovjetiske krig 1939 blev Jaruzelski og hans familie deporteret til Sibirien. Da generalerne Władysław Anders og Władysław Sikorski 1941 -1943 samlede sammen polakker fra de sovjetiske arbejdslejre for udvandring til Persien klarede sig ikke Jaruzelski at finde vejen for at tilslutte sig [68 ] . Der findes en del uklarheder hvorfor Jaruzelski ikke fulgte med Anders, eller hvis han valgte at stoppe [69 ] . Han fulgte i stedet med de sovjetunderstillede polske styrker som deltog i Polens befrielse, efter en sovjetisk officersuddannelse. Fra 1960'erne havde han høje militære opgaver og 1968-1983 var han Polens forsvarsminister.\nDa Jaruzelski overtog ledningen af PZPR blev et af hans første tiltag at udlyse en krigstilstand den 13 december 1981 . Senere forklarede han at hans hensigt var at redde Polen væk sovjetisk invasion, ligt Tjekkoslovakiet i 1968 eller Ungarn i 1956 . Jaruzelski satte Militært Råd op for National Redning (Wojskowa Rada Ocalenia Narodowego, WRON). 6.000 Solidaritets-aktivister , inklusive Lech Wałęsa umiddelbart anholdtes og blev interneret. Hele samfundet, inklusive fabrikker, kommunikationsmidler blev stillet, under militær kontrol. Undtagen ni dræbte minearbejdere, i minen Wujek, skete statskuppet uden større blodsudgydelse.\nSnart blev tilsyneladende orden genoprettet og folk vendte tilbage til arbejde, men svær mangel på praktisk taget alt opstod. Rationering af flere artikler blev indført. Fra udlandet kom store hjælpeleverancer i form af levnedsmidler, hygiejne- og sygeplejeartikler, tøj og andre mangelvarer. CIA , ligesom fagforeninger og andre organisationer i vest bidrog også med illegale indsmuglede trykkerier som blev anvendt for fremstilling af samizdat . Solidaritet og kirken agerede bestemte for at kun fredelige midler skulle anvendes, og havde held med at gøre stemmer mindre støjende som anbefalede terror og sabotage. To Nobelpris tildelte med overrraskende timing forøgede polakkernes modstand - Czesław Miłosz (litteraturprisen 1980) og Lech Wałęsa (fredsprisen 1983). I november 1982 blev Wałęsa sluppet og i juni 1984 blev krigstilstanden inddraget. Solidaritet forblev illegalt næsten indtil folkerepublikken blev afskaffet i 1989, men det hindrede ikke at Solidaritets flag blev eksponeret ved forskellige kirkelige sammenkomster. Ved pavens andet Polenbesøg 1983 , hvor 10 millioner polakker kom ud for at møde ham, krævede paven åbent og i samtaler med Jaruzelski at Solidaritet bør legaliseres. I oktober 1984 udførte sikkerhedsstyrker et mord på fader Jerzy Popiełuszko , en regimekritiker, som blev internationalt omtalt, og alvorligt plettede ned regimets ry.\nGæld til udlandet løb op på 40 milliarder dollars i året 1988 og der fandtes ingen vilje at låne mere ud, og desuden var USAs økonomiske sanktioner aktive. Ved anden halvdel af 1980'erne fortsatte industriproduktionen med at falde, priser tiltog og butikker stod uden varer. 1986 blev de tilbageværende politiske fanger og Solidaritets leder lanceret og selvom organisationen ikke var legal kunne den arbejde mere åbent. Rundbordssamtaler i begyndelsen på 1989 førte til at en ny forfatning blev udarbejdet med genindførsel af Senatet og frie valg skulle gennemføres, hvor PZPR skulle garanteres en ledende rolle. Solidaritet blev igen legal. Det første valg blev et stort tab for PZPR. 99 ud af 100 steder i Senatet blev vundet af Solidaritetstödda Medborgarkommittén, ligesom alle stederne i Sejmen som PZPR gik med på at gøre åbne for frit valg. 3 juli 1989 udtalte Gorbatjov sig at Polen var frit selv at bestemme sin politik. I en kompromisløsning blev Jaruzelski valgt til præsident, og den 19 august fik Tadeusz Mazowiecki i opgave at danne en koalitionsregering, med PZPR, ZSL (forenede bondepartiet, Zjednoczone Stronnictwo Ludowe) og SD (demokraterne, Stronnictwo Demokratyczne). Mazowiecki blev dermed den förste ikke-kommunistiske regeringschef i østblokken.\nDen 29 december 1989 ophørte Polen med at kaldes Folkerepublikken Polen, og en ny jeres blev indledt med Republiken Polen, som en uafhængig demokratisk stat.\nSe Tidsakse over Polens historie, perioden 1945-1989\nDette afsnit er en sammenfatning af Polen efter 1989\nDen provisoriske Sejmen, den provisoriske præsident Wojciech Jaruzelski og Tadeusz Mazowieckis regering som blev udnævnt efter rundbordssamtalerne og valget i 1989 og som fortsat garanterede PZPRs magtmonopol, erstattedes efter det første helt frie præsidentvalg i 1990 og parlamentsvalget 27 oktober 1991 . Lech Wałęsa blev den förste demokratisk valgte præsident i Polen og den förste i hele den forhenværende sovjetkontrollerede østblok . Han havde embedet 1990 -1995 .\nI parlamentsvalget (til Sejmen) 1991 var det en rekordlav deltagelse, kun 43%, og rekordstort antal politiske organisationer som stillede op, over 100 stykker. Efter to måneder af diskussioner blev Jan Olszewski (PC) udnævnt til statsminister ( 6 december 1991 -5 juni 1992). Marskalk i Sejmen blev Wiesław Chrzanowski (ZCHN), og i Senatet August Chełkowski (NSZZ "Solidarność"). Mange regeringskriser opstod ligesom store kast i valgresultaterne. Fordi landet havde grunde for demokratisering i dissidentbevægelsen opstod der aldrig noget politisk vakuum ved magtskiftet. Også den nye opposition som kom fra det gamle polske kommunistparti PZPR valgte at deltage i opbygningen af nyt politisk system. PZPR valgte en reformvej og blev omdannet til Socjaldemokracja Rzeczypospolitej Polskiej , SdRP, (den Polske republiks socialdemokrater) og blev efter flere navneforandringer til Sojusz Lewicy Demokratycznej , SLD (Venstredemokratisk alliance).\nLandets nationale symbol, den hvide ørn, genopnåede kronen som bandlyst under det tidligere regime som et royalistisk symbol. Den galopperende inflation som blev arvet fra Jaruzelski-perioden stoppedes igennem finansministeren professor Leszek Balcerowiczs coole økonomiske politik (Balcerowicz hvor finansminister 1989-91 og 1997-2000, derefter chef for rigsbanken). De store lån i vest blev genforhandlet og stor frimarkeds- blev og privatiseringsbølge indledtes. Paradoksalt blev de gamle kommunistiske ledere og deres familier vindere på privatiseringen da de havde etableret stilling inden for erhvervslivet, økonomiske muligheder og uddannelse at købe ud eller investere i virksomheder, mens arbejderklassen som bidrog til vælta PZPR blev ramt af de rationaliseringer og strukturomdannelse af den underprioriterede polske industri. Som en skæbnens ironi blev aktiebørsen etableret i PZPRs hovedkvarter i Warszawa. BNP per person tiltog imens 1993-99 fra 33% til 40% af gennemsnittet i EU.\nDen katolske kirke spillede allerede i kommunisttiden en vigtig rolle, som modpol til regimet. Selvom friheden var stærkt beskåret var kirken yderst aktiv som en intellektuel kanal igennem universitetet i Lublin , samt som en national samlende kraft, især personificeret igennem den polske pave, Johannes Paulus II . Efter systemskiftet flyttede kirken sine positioner igennem lobbyvirksomhed og direkte påvirkning af præster på kirkemenighederne. I dagens Europa er cirka 25% af de katolske præster polakker. [70 ] Fundamentalistisk katolsk bevægelse omkring "Radio Maryja" var meget aktiv for at fremhæve konservativ katolsk livsstil, med stærke familier, abortmodstand, afstandtagen fra præventionsmidler, seksualundervsing, homoseksuel, og så videre. Tvillingebrødrene Lech og Jarosław Kaczyński , præsident (2005-) respektive statsminister (2006-), som leder det kristdemokratisk-populistiske parti PiS, Prawo i Sprawierdliwość, har fået 9,5% af stemmerne i valget i 2005 for sin moralske værdikonservatisme og traditionel antikommunisme. PiS, Prawo i Sprawiedliwość (Lov og Retfærdighed), er et kristent/konservativt parti med nogen ligheder med tyske CSU , men med EU-kritisk profil. Flere aktivister har deres rødder i Solidaritet .\nLech Kaczyński i sin tid som borgmester i Warszawa har homoseksuelbevægelsens parade ( Pridefestival) 2004 og 2005, med konfrontationer forbudt mellem demonstranter fra begge sider som følge. [71 ] I polsk lovgivning har homoseksuelle relationer ikke været strafbare mellem 1932 og 1939, i løbet af krigen blev Nazitysklands love tilpasset, og under den kommunistiske æra blev anlægget i overensstemmelse anset med sovjetisk videnskab som "socialafvigelse" og de homoseksuelle blev overvåget siden 1960'erne. I Akcja "Hiacynt" registrerede militsen 11.000 personer i årene 1985-87 med officiel henvisning til AIDS-spredningen . [72 ] Siden 1974 er det dog strafbart at diskriminere på grund af seksuelt anlæg. Forslaget til forfatningen fra 1995 optog oprindeligt seksuelt anlæg som en beskyttelseskategori, men punktet blev fjernet efter press fra den katolske kirke og den daværende præsident Lech Wałęsa . Kirken, trods den vellykkede lobby mod aborter, har dog ingen garanti for den politiske indflydelse, hvilket den fik lov at erfare i parlamentsvalget i 1991, præsidentvalget i 1995 og liberaliseringen af forfatningen i 1997, hvor præsteskabets advarsler snarere motiverede mange at stemme mod kirkens vilje.\nLech Kaczyński, Polens præsident. I baggrunden den tidligere præsident Aleksander Kwaśniewski .\nKravene på at "avkommunistisere" landet, igennem kræve ansvar for brud begåede i folkerepublikkens tid kommer tilbage ofte, og "forretninger", ofte med hentydning på hvad politikeren i tvivl gjorde i kommunisttiden, er tilbagevendende.\nInstytut Pamięci Narodowej (IPN, Institutter for nationens hukommelse) og forskningscentrum KORT blev dannet som en apolitisk organisation for at undersøge forskellige brud som blev fortrængt i kommunisttiden. IPN optog brud som er blevet tilskrevet det kommunistiske regime og sikkerhedsstyrkerne, anker hændte med polakker som er blevet fængslet og tvangsforflyttet af Stalinregimet 1939-1941 og senere, inklusive den omskrevne Katyńmassakre . IPN forsøgte også at udrede komplekse historiske hændelser ud som var tabu, for eksempel antisemitiske brud hvor polakker deltog, som i Jedwabne (1941) og Kielce ( 1946). 2005 fik spørgsmålet om at lave op med kommunismen en ny aktualitet i et valgløfte af PiS. Kaczyńskis regering formulerede i 2007 en lov om at offentligt ansatte skulle angive deres forehavender under kommunistepoken. [73 ] Loven fik stærk kritik og blev sammenlignet med heksejagt, også fra velkendte Solidaritetsmedarbejdere. Loven blev underkendt af forfatningsdomstolen.\nSoldater fra GROM sikrer havnen i Umm Qasr under invasionen af Irak i året 2003 .\nNATO og Irakkrigen\nI året 1999 gik Polen med i NATO . I året 2004 gik landet med i EU . Polen har også fået opgaven til at vogte EUs grænse mod øst. [75 ] Polen er siden år 2003 et af USA 's allierede i Irakkrigen . Præsident Bush kaldte de nye NATO-medlemmer fra det østlige Europa inklusive Polen som er gået med i krigen for "det nye Europa", noget han fik meget kritik for af Frankrig og Tyskland . Selvom polske styrker ikke skulle være med under selve invasionen sendtes polske specialenheder som aktivt deltog i kampene. [76 ] Efter at disse soldater har poseret på en fotografi som så blev præsenteret i polsk pres blev de officielt hjemkaldt, men det betragtes at flere blev tilbage i Irak . Da invasionen af Irak blev forvandlet til besættelse sendtes polske styrker som skulle være leder for den multinationale styrke i Irak. Det var planlagt at Polen skulle trække sine styrker ud fra Irak i januar 2006 men efter magtskiftet som skete i Polen på dette tidspunkt er disse planer blevet skudt op. Polske styrker har også meddelt at de har fundet rester af biokemiske våben i Irak, men de er formodentlig rester fra 1980'erne.\nSe Tidsakse over Polens historie, perioden 1989-nu\n^ J.Lukowski. H.Zawadski A concise History of Poland s.4-5\n^ Jerzy Topolski Zarys dziejów Polski s.83-88\n^ Aleksandr Sjirokograd , " Rossija i Ukraine. Kogda zagovorjat pusjki" , ISBN 5-17-039125-0 , ISBN 5-9713-4464-1 , ISBN 5-9762-2007-X , AST, AST Moskva, Chranitelj.\n^ Jerzy Topolski Zarys dziejöw polskicj s.146-150\n^ Sovetskaja Rossija, Nr. 68 (12685), torsdag, 19 maj 2005 : angiver 133.000 (58,3%) af totalt 228.000 indbyggere\n^ Michail Meltyukhov, "Sovetsko-polskije vojny. Vojenno-polititjeskoje protivostojanije 1918-1939 gg.", Moskva 2001, pp. 158 angiver 80.000 polakker og 120.000 tjekkere\n^ Michail Meltiuchov, "Sovetsko-polskije vojny. Vojenno-polititjeskoje protivostojanije 1918-1939 gg.", Moskva 2001, pp. 158\n^ Folkman G.-E., "Ukaz. soch.", pp. 71]\n^ M. Smedberg N. Zeterling Anden verdenskrigs udbrud. Hitlers angreb mod Polen 1939 s.25-30\n^ M. Smedberg N. Zeterling Anden verdenskrigs udbrud. Hitlers angreb mod Polen 1939 s.66,68-69\n^ Marco Smedberg, Niklas Zetterling Anden verdenskrigs udbrud. Hitlers angreb mod Polen 1939 s.296-304, 320-321\n^ [ a b ] Michail Meltiuchov, "Sovetsko-polskije vojny", Moskva 2001, pp. 413\n^ RGVA, Leningrad, pp. 741-742; " Novaja i novejsjaja istorija. 1989. N. 2, pp. 28\n^ RGASPI, F. 77; Op. 1., D. 737. L. 8-18; " Vnesjnjaja politika SSSR. Bind 4, Side. 460-461; DMISPO. Bind 7, Side. 179-186\n^ Willaim Taubman Khrushchev s.135-137.\n^ Jan T. Gross Revolution from abroad: The Soviet Conquest of Poland's Western Ukraine and Western Belorussia (Princeton University Press 1988), ss. 6, 29-30, 76, 78, 89, 92\n^ POLISH-JEWISH RELATIONS IN SOVIET-OCCUPIED EASTERN POLAND, 1939-1941, Civilian Deportations (engelsk) Indeholder beskrivelse af valget, i midten på artiklen.\n^ Anne Applebaum GULAG de sovjetiske lejres historie s 472\n^ Politics Page, Internet Issue 63 (3), July 2001. Poland's Kwasniewski apologizes for Jedwabne pogrom.\n^ Willaim Taubman Khrushchev s.136. angiver 1 1/4 million\n^ Simon Sebag Montefiore Stalin. Den røde tsar og hans hov fodnote 4 på s.689: I juni 1941 i en rapport fra NKVD-ställføretrædende chef Tjernysjev til Stalin angives at 494.310 polakker var nyankomme til Sovjetunionen og 389.382 fandtes allerede i fængsler, fangelejre og på eksiler. Uppgiften tilbagegives i Volkogonov Stalin s.360\n^ Parrish Yezhov skønner antal eksilerede til 1-2 millioner\n^ Simon Sebag Montefiore Stalin. Den røde tsar og hans hov s.475-476\n^ Panserslaget ved Praga: juli-september 1944: IV. /SS-Panzer-Korps mod 1. hviderussiske front , Norbert Bacyk, Leandoer & Ekholm Forlag, 2006\n^ Antisemitisme og pogrom i Kielce den 4 juli 1946 (engelsk) Studie af historikeren Iwo Cyprian Pogonowski.\n^ Magazyn Solidarność, Grudzień 1970(polska)\n^ Answering for December 1970(engelska)\n^ Officiell presidentbiografi Wojciech Jaruzelski (engelsk)\n^ pl: Akcja "Hiacynt" , den polske wikipedia-artikel optager et antal polskspråkige kilder blandt andet http://www.innastrona.pl/bq_hiacynt.phtml og http://www.dk.uni.wroc.pl/texty/prl_02.pdf\n^ DN 2007-03-14 Polackers samarbejde med berygtet politi granskes\n^ DN 2007-05-12: Nej til lov svært slag for Polens regering\n^ Aftonbladet 2003-10-06: Polens oplysning: vogte EUs grænse mod øst\n^ Aftonbladet 2003-03-25: USA søger hjælp - af polske elitestyrker\n^ Aftonbladet 2004-07-02: Polen bekræfter kemiske våbenfund i Irak\nWikimedia Commons har medier som vedrører Polens historie .\nCommonwealth of Diverse Cultures: Polens Heritage (engelsk)\nGeografiske og historiske kort i Wikimedia Commons\nPolen og vestslavere 800-950.\nPolen 990-1040 - Polen under de første Piast-fyrster.\nPolen 1040-1090 - Boleslav III Snedmyntes/Bolesław III Krzywoustys Polen.\nPolen 1090-1140 - Feodal splittelse.\nPolen 1250-1290 - Forsøg at genforene Polen.\nPolen 1290-1333 - Tysk kolonisation.\nPolen 1333-1350 - Forsvarssystemer under Kazimir den Store.\nPolen 1350-1370 - Kazimir den Stores Polen.\nPolen 1550 - Polen og Litauen i union.\nPolen 1677 - Polen og Litauen i union.\nPolen 1773 - Polens første deling.\nPolen 1939 - Andra Republiken (II Rzeczpospolita).\nPolen 2004 - Vojvodskab i det nuværende Polen\nOversættelsesdato: 2017-03-31 15:29:57


Konsekvenspædagogik af Jens Bay - Hæftet Bog - Gucca.dk\nKonsekvenspædagogik - Jens Bay - Bog\nEn pædagogik om eksistens og social handlingskompetence. Jens Bay er konsekvenspædagogikkens fader. Han gennemgår konsekvenspædagogikkens indhold og argumenterer for dens holdbarhed. Med... Læs mere.\nEn pædagogik om eksistens og social handlingskompetence.\nJens Bay er konsekvenspædagogikkens fader. Han gennemgår konsekvenspædagogikkens indhold og argumenterer for dens holdbarhed. Med konsekvenspædagogikken undgår man at se på eleven som en behandlingskrævende person, men ligestiller ham/hende med alle andre og siger, at det er op til den enkelte at lære sig en adfærd, der gør, at vedkommende kan begå sig socialt og tage en uddannelse.\nSikkerheden i handel på nettet anser vi som helt essentiel, og den er derfor altid i fokus hos Gucca. NETS er din garanti for sikker betaling på Internettet, og vores online betalingsløsning er naturligvis NETS godkendt. Derfor er det at handle og betale hos Gucca.dk helt sikkert.\nUanset hvad du har købt hos Gucca, har vi altid 30 dages returret. Kort sagt betyder det, at hvis du af forskellige grunde ikke ønsker at beholde varen, så send blot varen retur til os, og vi refunderer dine penge. Før du returnerer produktet til os, er det en en god ide, hvis du forinden kontakter os.\nFor Gucca er det meget vigtigt, at du får tilsendt din vare så hurtigt og sikkert som muligt. Hvis varen er på lager, sender vi den til dig indenfor 1-2 hverdage. Lagerstatus fremgår tydeligt i shoppen ved hvert produkt. Har du spørgsmål til lagerstatus eller leveringstid, så er det altid en god ide, at du sender en e-mail eller ringer til os.\nDu kan vælge blandt mange typer betalinger, når du køber hos Gucca. Du bør selvfølgelig benytte den betalingsmulighed, der passer lige til dig. Du handler altid trygt og sikkert, uanset hvilken betalingsmetode du benytter. Se alle vores betalingsmuligheder ved at klikke på linket. Husk på, at såfremt du gør brug af kreditkort, trækkes pengene først den dag vi sender din vare.\nSkulle du støde på problemer eller have spørgsmål, i forbindelse med dit besøg på Gucca.dk, så tag endelig kontakt til os. Du kan ringe eller sende e-mail til os mellem klokken 10-15 alle hverdage, og vi er altid parat til at assistere dig - med godt humør og et smil.\nDu har selvfølgelig mulighed for at spore forsendelsen, når du handler hos os. Når dit køb er helt fuldendt, kan du bagefter logge ind på din personlige ordreside. På din personlige ordreside har du mulighed for at se, hvornår din forsendelse er blevet afsendt. I samme øjeblik forsendelsen er på vej, får du leveringsinformation herom via e-mail.\nPædagogik, Konsekvenspædagogik, Konsekvenspædagogik, Studiebøger, Bog\nDin anmeldelse af Konsekvenspædagogik\nproduct_stock_yes product_offer_no product_preorder_no\tproduct_buyable_yes product_group_bog path__forside path__bøger path__studiebøger path__jensbay path__konsekvenspædagogik