Trapezplader i Pandrup – Bestil online i dag\nTrapezplader i Pandrup? Vi har dannet os et overblik over mulighederne.\nHvis du lefter efter trapezplader i Region Nordjylland, så er du kommet til det rette sted. Der er en række muligheder i 9490 Pandrup, og generelt i Jammerbugt Kommune.\nMange online virksomheder frembyder efterhånden en hel del forskellige leveringsmåder. En sikker vinder er nu til dags afhentningssteder, fordi det er ekstremt fleksibelt at kunne hente ordren den dag der passer dig. Denne er jo usædvanlig uproblematisk, samt mange gange også den mest prisbevidste leveringsform.\nDu bør på samme måde udse dig at vælge at få leveret til din hjemmeadresse eller til når du er på job. Leveringsformen bliver til tider en kende mere bekostelig, men ydermere vældig fleksibel. Den mindst kostelige løsning til levering af Trapezplader i Pandrup vil dog altid vise sig at være at hente ordren selv, men den løsning forudsætter at du bor nær Trapezplader i Pandrup online forretningens lager.\nFragtperioden er selvfølgelig ret så afgørende forudsat vi absolut skal bruge varen lige om lidt, så derfor er det ganske væsentligt at vi kontrollerer tidshorisonten for levering ved den vedkommende vare.\nEn lang række Trapezplader i Pandrup internet varehuse udlover dag-til-dag fragt på adskillige varer, hvilket dog er betinget af at du når at bestille forinden et givent klokkeslæt, således at de garanteret kan nå at få Trapezplader i Pandrup betjent forinden de pakkeansatte har fyraften.\nEnkelte online webshops præsterer fragtfri levering, men ofte er det så nødvendigt at du indkøber for en fastsat sum. Derudover kunne du overveje den prisbilligste leveringsmetode, hvilket ofte – uden hensyn til om man bor ved Kolding, Holbæk eller Skjern – vil blive at få dem til at bringe din ordre til et udleveringssted.\nDet er efterhånden rigtig overkommeligt for internetbrugere at søge information om priser på Trapezplader i Pandrup i blandt forskellige netbutikker, og med det motiv har langt de fleste internet forretninger i Danmark fundet det nødvendigt at mindske prisniveauet på mange af deres produkter – til børn og babyer, og ligeledes til mænd og kvinder – drastisk, og endda nogle gange byde på fragt uden omkostninger.\nTil gengæld kan det imidlertid være udbytterigt at efterprøve nogle forskellige e-forhandlere efter Trapezplader i Pandrup rabatkoder før du handler, så man er usvigeligt sikker på at opnå den mest attraktive pris.\nMan bør trods alt være årvågen med, at ifald en forhandler på nettet frembyder Trapezplader i Pandrup til salg for en udsalgspris som kan ses som utopisk letkøbt, så burde det i nogle tilfælde være et faresignal om en snydagtig online shop. Køb med betalingskort er på den anden side inkluderet i et reglement, der forsvarer os overfor uoprigtige internet selskaber.\nVi går generelt ind for køb med kort eller mobilbetaling. Som et alternativ burde du drage nytte af et afdragstilbud som eksempelvis ViaBill, hvis du har til hensigt at dække beløbet senere.\nForud for at nogen shopper Trapezplader i Pandrup i en butik på nettet kunne de helt sikkert betragte forhandlerens handelsvilkår, det er dog oftest ikke specielt ophidsende.\nEt alternativt forslag kan derfor være at granske om online webshoppen er godkendt af e-mærket, hvilket typisk er en garanti for at online butikken tilslutter sig dansk lovgivning, tillige med at online webshoppen lejlighedsvis føres tilsyn med af fagfolk som har ekspertise inden for vilkårene på området. Dette er desuden en god genvej til opbakning, for så vidt du møder vanskeligheder i forbindelse med din shopping.\nYdermere er det en hjælp at kunden er påpasselig med de elementære forhold der kan have betydning for handlen, som for eksempel hvilken ombytningsret på Trapezplader i Pandrup internet butikken garanterer. I den forbindelse er det også afgørende, at man permanent opbevarer ens ordremail, således man senere vil kunne eftervise bestillingen, hvad end man skal shoppe til en dreng eller pige.\nTrustpilot genererer i højeste grad gunstige løsninger til at udforske en række andre kunders tanker og af den grund stiller vi forslag om, at du betragter netbutikkens Trapezplader i Pandrup bedømmelser forud for at du lægger din bestilling.\nFacebook tilbyder dig ligeledes relativt strålende chancer for at få et kig ind i internet firmaets kundetilfredshed. Herinde ses endda internet butikker som tilbyder folk at meddele en kritik af ordreforløbet, hvilket desuden kan tages i brug til afvejning af kundetilfredsheden.\nDenne hjemmeside er annoncefinansieret. Vi har aftaler med en samling af internet outlets derved at vi markedsfører firmaernes produkter, og opnår honorar under forudsætning af at en af de besøgende på vores hjemmeside fuldfører en ordre.\nData omkring Trapezplader i Pandrup og online firmaer understøttes løbende, men vi ønsker ikke at påtage os ansvaret for modifikationer der er foretaget siden nyligste opdatering af websitets oplysninger.


Teknisk beskrivelse af data i Klimaatlas\nForsideKlimaatlasTeknisk beskrivelse af data i Klimaatlas\nHer gives en mere teknisk beskrivelse af databehandlingen i Klimaatlas. For endnu større detaljegrad henvises til den fulde dokumentation i DMI Rapport 20-20 (på engelsk).\nBiasjustering af data fra klimamodeller\nKlimaatlas er baseret på nutidige observationer og klimamodeller, der er rettet ind, så de giver retvisende information om nutidige klimaforhold. Modelfremtiden rettes ligeledes ind, og grundprincippet i metoden er den antagelse, at de korrektioner, der foretages på basis af nutidsdata, også vil rette modellernes fremtids-projektioner ind.\nSåkaldt biasjustering af modeldata kan foretages på flere måder. Vi har i arbejdet med Klimaatlas særskilt undersøgt, hvilke metoder der er bedst i forskellige anvendelser (se DMI rapport 20-20). Vi har således fundet, at der skal bruges to overordnede metoder:\nDen første metode bruges for størrelser som middeltemperatur, middelnedbør og de ikke-ekstreme nedbørshændelser.\nDen anden metode bruges til ekstreme hændelser for nedbør og stormfloder.\nGrundlaget for begge metoderne er et observationsmateriale og et antal klimamodeller. Idet modellerne og observationerne foreligger på forskellige former skal en fælles repræsentation findes. Derfor bruges re-gridding og interpolation på enten model- eller observationsdata, afhængig af typen af data.\nModellerne angiver ikke i sig selv de ønskede indekser; modellerne giver blot tidsserier for f.eks. temperatur, nedbør eller havniveau. Ud fra de biasjusterede tidsserier skal de forskellige klimaindekser (for eksempel antal dage med mere end 10 mm nedbør eller højeste 5-døgns nedbørssum) beregnes. Endelig skal de fremkomne indekser for det store antal modeller præsenteres på Klimaatlas' grafiske flade, som kort og som opsummerende statistik om usikkerhed, i tre fremtidsperioder.\nHvilke modeller arbejdes der med?\nFra EURO-CORDEX-11 projektets database (https://euro-cordex.net/) har vi taget alle passende modeller til vores arbejde i Klimaatlas og yderligere indhentet CORDEX-modeller for 1-times nedbør direkte fra adskillige CORDEX-deltagere. Vi arbejder med modeller fra de to udslipsscenarier RCP4.5 og RCP8.5.\nAntallet af modeller er ikke ens i RCP4.5 og RCP8.5: Der er pt. 20 modeller i RCP4.5, mens der er 57 i RCP8.5 (se DMI rapport 20-20 for lister over de anvendte modeller).\nHvilke observationsdata er der brugt?\nObservationsmæssigt er Klimaatlas primært baseret på DMI's Klimagrid Danmark (KGDK, DMI Tekniske rapporter 99-12, 99-15 og 10-13). For ekstremnedbøren anvendes analyser af nedbørsdata fra Ingeniørforeningen i Danmark, IDAs Spildevandskomité (SVK Skrift 30). For nutidige 20- og 50-års stormfloder anvendes ekstremværdiparametrene fra Kystdirektoratets højvandsstatistikker (Kystdirektoratet 2019).\nI nedbørsdata, som eksempelvis KGDK, vil såkaldt 'undercatch' typisk spille en rolle: Ved blæsevejr kan regnmålere registrere for lidt nedbør, og effekten kan være af størrelsesordenen 10-20 %. Under tiden udføres efterfølgende korrektion for dette, men for at bibeholde bedst mulig sammenlignelighed mellem DMI's officielle klimanormaler og Klimaatlas, har vi valgt ikke at benytte undercatch-korrektion på nedbørsdata. Således ligger Klimaatlas' landsgennemsnit for årsnedbør (741 mm) i referenceperioden 1981-2010 inden for 1 procent af den officielle DMI-normal (746 mm). På grund af metoden, der anvendes til modelkalibrering, samt den efterfølgende regridding og arealaggregering beskrevet i det følgende, kan denne afvigelse dog lokalt være større, og kommunetal kan afvige fra de officielle DMI-normaler. Her skal Klimaatlas' referenceværdi blot ses som det udgangspunkt, de fremtidige ændringer beregnes i forhold til. Af samme grund angives et usikkerhedsinterval for referenceværdierne, fordi de er baseret på værdier fra de biasjusterede modeller i perioden og ikke direkte på observationsdata. Denne fremgangsmåde skyldes, at det eksisterende observationsgrundlag ikke tidsmæssigt dækker hele den valgte referenceperiode.\nLigeledes optræder der forskelle mellem de værdier, Klimaatlas giver for 10- og 100-årshændelser for 24-timers nedbør, og dem, der gives i DMI's opgørelse af ekstreme døgnhændelser (DMI Tekniske rapport TR 14-15). Dette skyldes, at Klimaatlas' returværdier for såvel 1-times og 24-timers nedbør er kalibreret mod SVK's tal (Skrift 30). Opgørelsen af 24-timers nedbør i SVK og de ekstreme døgnhændelser i DMI's statistik er forskellige på en række områder, f.eks. længere opgørelsesperiode og bredere rumlig dækning i DMI's underliggende stationsnetværk, forskellig målerteknik og kvalitetssikring, samt måden 24-timers nedbørsekstremer bestemmes: I SVK's analyser (og dem foretaget i Klimaatlas) benyttes løbende 24-timers perioder, mens DMI's længere tidsserier er begrænset til faste døgnsummer (opgjort kl. 08-08 eller 00-24). For såvel 10- som 100-årshændelsen i 24-timers nedbør er SVK's og Klimaatlas' referenceværdier omtrent 10 mm højere end dem opgjort i DMI's tekniske rapport 14-15. Resampling af modeldata med henholdsvis rullende 24-timers og faste døgnsummer har vist, at de faste døgnsummer fører til lavere estimater af ekstremerne.\nBiasjustering af temperatur og nedbør\nDenne metode benyttes til biasjustering af middelværdier for temperatur og nedbør, samt 1-, 5- og 14-døgns maksimal nedbør. De sidste defineres som den maksimale nedbørssum beregnet i de nævnte tidsintervaller hen over året eller de fire årstider. Metoden bruges også til de to indekser, der giver antal dage per år med mere end 10 og 20 mm nedbør.\nObservationsdata fra KGDK (10x10 km for nedbør og 20x20 km for temperatur) regriddes til CORDEX-modellernes fælles ca. 12x12 km grid med nearest neighbour interpolation. De regriddede KGDK-data bruges til Biasjustering af alle modellernes tidsserier for temperatur og nedbør.\nMetoden består af en kvantil-kvantil (q-q) mapping baseret på lineær interpolation mellem percentilerne fra 1 til 99%, i 1% skridt. En nutidig kalibreringsperiode 1989-2018, bestemt af længden af KGDK, bruges til at bestemme kvantil-metodens udformning. Denne bruges siden på modeldata både i referenceperioden 1981-2010 og i de fremtidige perioder 2011-2040, 2041-2070 og 2071-2100. Modelværdier, der falder uden for enderne af q-q-relationen, biasjusteres med en ret linje, fitted robust til de 99 kvantil-par, lagt i forlængelse (før og efter) af sidste og første punkt.\nKlimaindekserne beregnes nu på de biasjusterede model-tidsserier for alle modeller. Først beregnes absolutværdier for midlerne i de fire 30-årsperioder (1981-2010, 2011-2040, 2041-2070 og 2071-2100), og derefter ændringerne for disse i de tre fremtidsperioder ift. referenceperioden.\nDe beregnede indekser interpoleres til et 1x1 km grid under Det Danske Kvadratnet. Data fra referenceperioden glattes med et 25x25 km filter, mens data fra fremtidsperioderne glattes med et 75x75 km filter. Derved bevares den rumlige struktur fra observationsmaterialet, og de ikke-robuste findetaljer i modellernes fremtidsændringer glattes ud.\nMed data fra de mange modeller er der nu i hver 1x1 km gridcelle en fordeling af indekser beregnet fra biasjusterede modeldata for hvert indeks, hver tidsperiode, hver årstid og hvert RCP-scenarie. Dernæst bestemmes 10-, 50- og 90-percentilerne for disse fordelinger ved interpolation i fordelingen. Slutteligt aggregeres disse percentiler til kommuner og vandoplande.\nBeregning af vindstyrke\nVejret, og dermed klimaet, kan variere en del fra kystområder til områder længere inde i landet. Dette gælder i høj grad for vinden. Som beskrevet under “Biasjustering af temperatur og nedbør” ovenfor, udglattes data i Klimaatlas med et 25x25 km filter i referenceperioden, mens data fra fremtidsperioderne glattes med et 75x75 km filter. Derved bevares den rumlige struktur fra observationsmaterialet, og de ikke-robuste findetaljer i modellernes fremtidsændringer glattes ud. Vindstyrken ændres dog så markant mellem land og hav, at denne udglatning gør det svært at vurdere ændringerne i de stærkeste vinde, som vi oplever langs kysterne. Derfor er udglatningen for Middelvind og Ekstremvind formindsket, så der også for fremtidsperioden benyttes et 25x25 km filter. Det er dog værd at bemærke, at udglatningen og klimamodellernes opløsning (på 12x12 km) kan medvirke til, at de stærkeste vinde helt ude ved kysterne ikke er beskrevet i Klimaatlas.\nReferenceværdierne i Klimaatlas er baseret på biasjusterede klimamodeldata. På grund af metoden, der anvendes til modelkalibrering, samt den efterfølgende regridding og arealaggregering, kan der lokalt være afvigelser fra de officielle DMI-normaler. Her skal Klimaatlas' referenceværdi blot ses som det udgangspunkt, de fremtidige ændringer beregnes i forhold til. Af samme grund angives et usikkerhedsinterval for referenceværdierne, fordi de er baseret på værdier fra de biasjusterede modeller i perioden og ikke direkte på observationsdata. Denne fremgangsmåde skyldes, at det eksisterende observationsgrundlag ikke tidsmæssigt dækker hele den valgte referenceperiode.\nBiasjustering af ekstremer for nedbør\nMetoden bruges til biasjustering af ekstremer inden for nedbør og stormfloder. For nedbør omfatter dette 2-, 5-, 10-, 20-, 50- og 100-årsreturværdier for time-nedbør og for 24-timers summer i løbende vinduer. Specialtilfældet for skybrud beskrives særskilt nedenfor.\nEkstreme hændelser er sjældne, og derfor kan der forekomme store usikkerheder, hvis fremtidsprojektioner baseres på de få ekstreme hændelser, der realiseres i modellerne. Derfor bruges den parametriske q-q-mapping-metode, hvor en statistisk model for fordelingen af ekstremer fittes til ekstreme data, hvorefter den fittede q-q-transformation bruges til at uddrage de ønskede statistikker.\nFor ekstremnedbøren foretages biasjusteringen med udgangspunkt i SVK's metoder (Skrift 30), hvorved SVK's tal for ekstremværdiparametrene i kalibreringsperioden benyttes uændret. Der bygges en statistisk relation mellem 1- og 24-timers nedbørsdata fra modeller og et sæt observerede ekstremværdi fordelings-parametre fastsat af SVK ved hjælp af 'peak over threshold' (POT) metoden.\nIndledningsvis interpoleres alle modeldata til Klimagrid Danmarks 10x10 km grid med nearest neighbour-metoden. Dernæst fastlægges POT-metodens tærskel for observerede data og for hver model for hvert klimascenarie ved, at der skal være tre hændelser pr. år. Dernæst fittes en generaliseret Pareto-fordeling lokalt i hvert gridpunkt.\nNu biasjusteres modellernes returværdier ved hjælp af q-q-transformationen. Som ovenfor interpoleres til 1x1 km grid og glattes, der bestemmes 10-, 50- og 90-percentiler i hvert gridpunkt, og til sidst aggregeres til kommuner og vandoplande.\nSkybrud defineres af DMI som mere end 15 mm nedbør på 30 min. Ved projektion af det forventede antal skybrud kan ovenstående metode ikke anvendes direkte, da der i samlingen af klimamodeller kun findes data for timenedbør. Vi har derfor benyttet modellernes 1-times nedbørssummer som repræsentant for skybrud og foretager en skalering til den observerede frekvens af skybrud i Danmark ved hjælp af den parametriserede ekstremværdifordelingsmetode.\nAf DMI's observationsmateriale (DMI rapport 19-06) fremgår det, at der i perioden 2011 til 2018 gennemsnitligt blev observeret 87 skybrud ved ca. 258 nedbørsstationer. Det vil sige, at der i gennemsnit går tre år mellem hvert skybrud ved en given målestation.\nVi anvender den ovenfor beskrevne ekstremværdifordeling for modellernes 1-times nedbørsum. Der bestemmes, i hvert gridpunkt og for hver model, den nedbørsintensitet i referenceperioden, der har returperiode 3 år. Denne nedbørsintensitet bruges nu som projektion for skybrud i fremtidsperioderne ved at se, hvor ofte denne intensitet forekommer i fremtiden ved hjælp af ekstremværdifordelingen for fremtidige modeldata.\nSom ovenfor interpoleres til 1x1 km grid og glattes, der bestemmes 10-, 50- og 90-percentiler i hvert gridpunkt, og til sidst aggregeres til kommuner og vandoplande.\nBeregning af fremtidens middelvandstand\nDet globale havniveau stiger med meget stor sikkerhed i fremtiden (IPCC AR5 & SROCC) men ikke jævnt fordelt over verdenshavet. Globalt knytter stigningen sig primært til afsmeltning fra gletsjere, iskapper samt til havets optag af varme. Klimaatlas' data for de danske kyster tager udgangspunkt i AR5, men inkluderer et forhøjet fremtidigt bidrag til det globale havniveau fra Antarktis' gletsjere og iskapper som angivet i SROCC. Det øgede bidrag fra Antarktis medtages for danske kyster med en vægtning på 110%, i henhold til den globale omfordeling af masse, der også anvendes i AR5.\nOmkring Danmark kompenseres stigningerne delvist af landhævning. Her bruger Klimaatlas tal fra DTU Space. Landhævningen er på ca. 0,2 meter på 100 år i det nordligste Jylland, faldende mod syd og vest til omtrent 0 meter i det sydligste Danmark. Der kan desuden være lokale forhold, der gør, at et område hæver eller sænker sig anderledes end det overordnede mønster. Disse bør indregnes, hvor informationen er tilgængelig, men dette er ikke en del af Klimaatlas.\nDer kan være yderligere faktorer, som ændringer i vind, havstrømme, regionale temperatur- og saltforhold, der giver et regionalt signal for middelvandstanden. Dette er undersøgt for Danmark med DMI's havmodel HBM, påtrykt fremtidens klima. Der er ikke fundet signifikante regionale signaler for middelvandstanden, og dette er derfor ikke medtaget.\nI Klimaatlas vises 10- og 90-percentiler, der angiver usikkerhedsintervallet. Disse er baseret på SROCC og AR5, og der er antaget en normalfordeling i oversættelsen fra rapporternes 'sandsynlige interval' (17- 83 percentiler) til 10- og 90-percentiler. For 10-percentilen er dette en god approksimation. For 90-percentilen kan dette give et tal i den lave ende, specielt for RCP8.5 klimascenariet, men metoden er valgt, fordi den er enkel og velbeskrevet.\nDer er nemlig en lille, men ikke ubetydelig, risiko for store ændringer i havniveauet, altså en 'lang hale' i usikkerhedsfordelingens høje ende. Disse er kun kvalitativt beskrevet i AR5 og SROCC, men artiklen Bamber et al. (2019) samler en ekspertvurdering af, hvor store stigningerne bliver. Metoden med ekspertvurdering er valgt, fordi der ikke er realistiske modelsimuleringer af de processer, der forventes at kunne udløse store ændringer. I studiet angives, at for en 5 graders temperaturstigning i år 2100 er der en 5 % risiko for 2,4 meters global gennemsnitlig stigning i havniveau, i forhold til 2000-2010. Denne temperaturstigning ligger tæt op ad (men over) temperaturstigningen i det høje scenarie (RCP8.5). Det ville kræve en række antagelser at lave en vægtning til Klimaatlas' referenceperiode, specifikke klimascenarier, samt til regionale tal for Danmark. Da tallet allerede er en vurdering omgivet af en del usikkerhed, anbefales det at bruge tallet direkte og for alle kyststrækninger.\nOmrådet er altså ikke forskningsmæssigt velbelyst, og det må derfor indskærpes, at 95-percentilen vil blive opdateret, efterhånden som viden om risikoen for stor afsmeltning fra de store iskapper forbedres. Det skal dog bemærkes, at studiet af Bamber et al. (2019) ligger tæt op ad SROCC for det mest sandsynlige usikkerhedsinterval.\nSåledes vurderes 95-percentilen for stigning i middelvandstand i det høje klimascenarie og slutningen af århundredet til 2,4 meter. Vi gør opmærksom på, at den store forskel på 90- og 95-percentilerne dels skyldes denne 'lange hale' i usikkerhedsfordelingen, hvor der er en lille risiko for store ændringer, og dels, at 90-percentilen er baseret på en lidt konservativ konsensus-vurdering, mens 95-percentilen er lavet til brug for usikkerhedsvurderinger.\nAlle data i Klimaatlas er angivet relativt til DVR90, og det er antaget, at havniveauet i referenceperioden 1981-2010 er 0 meter, da referenceperioden næsten er centreret om referenceåret for DVR90.\nAlle data angives for kyststrækninger. Inddelingen følger Kystdirektoratets inddeling i 36 strækninger, som dækker hele den danske kystlinje. Dog medtages kyststrækningerne Ringkøbing Fjord og Nissum Fjord ikke, da disse er reguleret af sluser. I Klimaatlas har vi valgt at lade hver kyststrækning repræsentere af den vandstandsmåler med bedst højvandsstatistik i området. De 34 kyststrækninger og tilhørende stationer er angivet i DMI rapport 20-20.\nÆndringer i stormflodshøjder\nNår vandstanden omkring Danmark stiger, vil fremtidens stormfloder også blive højere. Stormfloder vil desuden blive påvirket af ændringer i vinden. I Klimaatlas angives data for 20-, 50-, 100- og 10.000-års stormflodshændelser, dvs. de vandstande, der statistisk kan forventes f.eks. hver 20. år ved en given kyststrækning.\nI Klimaatlas bruges den officielle højvandsstatistik udarbejdet af Kystdirektoratet. Statistikken for vandstandsmåler-stationerne, der repræsenterer kyststrækningerne som beskrevet ovenfor, bruges som reference for nutidens stormfloder. Usikkerheden for den nuværende statistik er til brug i Klimaatlas vurderet af DMI med POT-GPD-metoden, der også er anvendt for ekstremnedbør (se DMI rapport 20-20).\nKystdirektoratets højvandsstatistik er udregnet med det formål at give det bedste bud på størrelsen af en stormflod på basis af målte vandstande. Anvendelse til kystplanlægning bør altid ske efter en konkret vurdering af lokale forhold, der kan inddrage historiske beskrivelser af stormflodsbegivenheder.\nStormfloder i Danmark er afhængige af hele vejrmønsteret op mod og under hændelsen, inklusiv stormens bevægelse og vindens styrke, varighed og retning. Disse vejrmønstre kan ændre sig i fremtiden. For at bestemme betydningen af ændringen i vinden for stormfloder, har vi foretaget klima-beregninger med DMI's stormflodsmodel, som også anvendes til operationel varsling af stormfloder. Simuleringerne er lavet med stor detaljeringsgrad især i de indre dansk farvande. Af tekniske årsager er Limfjorden dog ikke med i simuleringerne for denne første version af Klimaatlas. I den nuværende version af Klimaatlas er der beregnet 3 ensemble-medlemmer af stormflodssimuleringer, altså 3 serier af beregninger for havet påtrykt forskellige bud på den atmosfæriske udvikling for hvert klimascenarie. Det har vist sig, at 3 ensemble-medlemmer ikke er tilstrækkeligt til at give et sikkert billede af vindens betydning for stormfloder, og flere simuleringer er planlagt frem mod de næste opdateringer af Klimaatlas, men de kræver lang beregningstid på DMI's supercomputer.\nI Klimaatlas antages derfor som bedste bud, at stormfloderne ændrer sig lineært med middelvandstanden. Median-værdien for en fremtidig stormflod er således givet ved median-værdien for den nuværende stormflod (højvandsstatistikken) plus stigningen i middelvandstand for den enkelte kyststrækning.\n10- og 90-percentilerne for stormflodshændelser (usikkerhedsintervallet) er igen baseret på den nuværende højvandsstatistik kombineret med den relevante usikkerhed i middelvandstanden, idet det er antaget, at de to er uafhængige. Hvis bedste bud for ændringen i højvandsstatistikken fra klima-simuleringerne ligger uden for usikkerhedsintervallet for den nutidige højvandsstatistik, er usikkerhedsintervallet for højvandsstatistikken dog udvidet til at omfatte disse, inden usikkerhederne for stormflod og middelvandstand kombineres. Dette kan ses som et første bud på indbygning af vind-bidraget i usikkerhedsintervallet, og når flere ensemble-medlemmer bliver tilgængelige, bliver estimatet af usikkerhedsintervallet mere robust.\nSærligt for kyststrækningerne i Limfjorden er denne justering af usikkerhedsintervallet ikke foretaget, da de første serier af klima-simuleringer med stormflodsmodellen ikke dækker Limfjorden.\nKlimaatlas indeholder information om 100- og 10.000-årshændelser for stormflod. I takt med den stigende middelvandstand, bliver disse sjældne hændelser mere almindelige. Ligesom de øvrige stormfloder er median-værdierne for de fremtidige forekomster af de sjældne stormfloder også givet ved median-værdien for den nuværende stormflod (højvandsstatistikken) plus stigningen i middelvandstand for den enkelte kyststrækning. 10- og 90-percentilerne for stormflodshændelser (usikkerhedsintervallet) er igen baseret på den nuværende højvandsstatistik kombineret med den relevante usikkerhed i middelvandstanden, idet det er antaget, at de to er uafhængige.\nFor planlægning og beslutninger, der kræver særlig robusthed, vil worst-case-analyser være essentielle. Her anbefaler DMI, at vurderingen af høje stormflodshændelser i nutidens klima, inklusiv usikkerhedsvurdering, samt 95-percentilen for stigning i middelvandstand i det høje klimascenarie og slutningen af århundredet på 2,4 meter, inddrages i worst-case-analysen (se også ”Beregning af fremtidens middelvandstand”).\nI samarbejde med en række af landets førende stormflodseksperter, er det besluttet kun at vise de sjældne 10.000-årshændelser for stormflod på de kyststrækninger, hvor der findes observationer langt tilbage i tiden. Klimaatlas viser således kun disse data baseret på de 11 målestationer, hvis observationerne går mere end 100 år tilbage. De øvrige kyststrækninger har derfor kun information om 20-, 50- og 100-årshændelser for stormflod i denne udgave af Klimaatlas.\n10.000-års-stormflodshændelsernes størrelse er vurderet ved dels at ekstrapolere Kystdirektoratets højvandsstatistik, og dels at sammenligne med historiske stormfloder og modelsimuleringer med både realistiske og kunstige vinde.\nUsikkerheden på disse meget sjældne hændelser er helt naturligt ganske stor. Forskerne bag Klimaatlas arbejder sammen med en række andre eksperter på at kombinere viden fra de historiske observationer med viden fra klima- og stormflodsmodeller, så Klimaatlas kan udvides med data om de sjældne stormfloder på alle kyststrækninger i hele landet.\nAnvendelse til kystplanlægning bør altid ske efter en konkret vurdering af lokale forhold.\nKlimaatlas viser usikkerheder estimeret ved at se på spredningen over biasjusterede modellers projektioner og udmøntes som den viste spredning mellem 10- og 90-percentilerne. Dog benyttes en anden metode til stormflodsstatistikken baseret bl.a. på error-propagation (se ovenfor). Der kan forekomme andre bidrag til usikkerheder, som ikke udtrykkes af disse percentiler eller den propagerede usikkerhed. Disse vises ikke eksplicit, men drøftes i DMI rapport 20-20 og vurderes ikke at overstige 10-90 percentil-intervallet.\nDet relativt lave antal model, der er til rådighed for scenariet RCP4.5, medfører under tiden uhensigtsmæssigheder i beskrivelsen af usikkerhedsintervallernes størrelser. Typisk kommer dette til udtryk ved, at usikkerhederne for RCP4.5-resultater er mere svingende, end de er for RCP8.5, eller at usikkerhedsintervallet er mindre for en af fremtidsperioderne, hvilket er usandsynligt. Mere realistiske estimater af usikkerheden findes derfor ved, at RCP4.5-resultaternes usikkerhedsinterval skaleres baseret på usikkerhederne i de andre tidsperioder.\nÆndringer og absolut-værdier\nPå grund af måden man udregner statistikken fra en samling af klimamodeller, et såkaldt ensemble, optræder der en pudsig forskel mellem de viste ændringer og absolut-værdier.\nHvis man sammenligner en fremtidig absolut median-værdi med det tal, man får, når man tager referenceværdien og lægger den viste median-ændring til, vil man ofte se, at de to tal ikke nødvendigvis er ens. Det samme gælder for 10- og 90-percentilerne.\nDette skyldes, at medianerne for absolut-værdierne og ændringerne bestemmes på den måde, der giver det bedste estimat af de to:\nFor absolut-værdierne bestemmes referenceperiodens median ved at sortere alle modellernes referenceværdier og udvælge den midterste. Fremtidsperiodens median findes ved at sortere alle modellernes fremtidsværdier og udvælge den midterste. På denne måde uddrages ensemblets bedste estimat af referenceværdien og fremtidsværdien. Bemærk, at den model, der er midterst i referenceperioden, ikke nødvendigvis er den samme som den, der er midterst i fremtidsperioden.\nMedian-ændringen udregnes ikke som forskellen mellem referenceperiodens median og fremtidsperiodens median. I stedet udregnes ændringerne fra referenceperioden til fremtidsperioden model for model. Disse ændringer sorteres så efter størrelse, og den midterste er median-ændringen. På denne måde uddrages ensemblets bedste estimat af ændringen. Bemærk, at denne ændring hører til én særlig model, og denne model behøver hverken være modellen, der var midterst i referenceperioden eller i fremtidsperioden.\nSagt på en anden måde, så er ændringen i medianerne ikke nødvendigvis lig med medianen af ændringerne.\nMan skal altså på forhånd afgøre, om man har brug for at kende ændringen eller absolutværdierne. Har man brug for absolutværdierne i fremtiden, så fås det bedste estimat ved tage disse direkte fra Klimaatlas - ikke ved at beregne dem fra referenceværdierne og ændringerne.\n”Ice sheet contributions to future sea-level rise from structured expert judgment”, af Jonathan L. Bamber, Michael Oppenheimer, Robert E. Kopp, Willy P. Aspinall, and Roger M. Cooke. PNAS June 4, 2019 116 (23) 11195-11200, 2019\nDMI rapport 20-20, ”Methods used in the Danish Climate Atlas”, af Peter Thejll, Fredrik Boberg, Torben Schmith, Bo Christiansen, Ole Bøssing Christensen, Marianne Sloth Madsen, Jian Su, Elin Andree, Steffen Olsen, Peter Lang Langen, Kristine Skovgaard Madsen og Rasmus A. Pedersen, 2020.\nDMI Teknisk rapport 99-12: ”KLIMAGRID – DANMARK, Nedbør, lufttemperatur og potentiel fordampning 20*20 & 40*40 km”, af Mikael Scharling.\nDMI Teknisk rapport 99-15: ”KLIMAGRID DANMARK, Nedbør 10*10 km (ver.2)”, af Mikael Scharling.\nDMI Teknisk rapport 10-13: ”Klimagrid Danmark, Dokumentation og validering af Klimagrid Danmark i 1x1 km opløsning”, af Peter Riddersholm Wang og Mikael Scharling\nDMI Teknisk rapport 14-15: ”Ekstremnedbør i Danmark 1872-september 2014 og 1961-september 2014 - ekstremværdianalyse af døgnnedbør og femdøgnsum i Danmark, 1872-september 2014 (5 stationer) 1961-september 2014 (33 stationer)”, af John Cappelen og Peter Grunnet Wang\nDMI rapport 19-06: ”Ekstrem nedbør i Danmark - opgørelser og analyser til og med 2018”, af John Cappelen\nIPCC AR5, 2013: Climate Change 2013: The Physical Science Basis. Contribution of Working Group I to the Fifth Assessment Report of the Intergovernmental Panel on Climate Change [Stocker, T.F., D. Qin, G.-K. Plattner, M. Tignor, S.K. Allen, J. Boschung, A. Nauels, Y. Xia, V. Bex and P.M. Midgley (eds.)]. Cambridge University Press, Cambridge, United Kingdom and New York, NY, USA, 1535 pp\nKystdirektoratet, ”Højvandsstatistikker 2017”, af Charlotte Ditlevsen, et al, revideret februar 2019, samt bilag\nSpildevandskommiteens ”Skrift Nr. 30. Opdaterede klimafaktorer og dimensionsgivende regnintensiteter, 2014”, af Ida Bülow Gregersen, DTU, Henrik Madsen, DHI, Jens Jørgen Linde, Krüger, og Karsten Arnbjerg-Nielsen, DTU\nIPCC SROCC 2019, Special Report on the Ocean and Cryosphere in a Changing Climate [H.-O. Pörtner, D.C. Roberts, V. Masson-Delmotte, P. Zhai, M. Tignor, E. Poloczanska, K. Mintenbeck, A. Alegría, M. Nicolai, A. Okem, J. Petzold, B. Rama, N.M. Weyer (eds.)].https://www.ipcc.ch/srocc/)


DF's nye formand: Jeg gl�der mig - Politiken.dk\nAnnonce Politik 8. aug. 2012 KL. 11.18\nopdateret 8. aug. 2012 KL. 11.37\nFoto: Per Folkver Foto: Per Folkver Kristian Thulesen Dahl ser frem til formandskab i Dansk Folkeparti.\nAF S�ren Astrup og Niklas Rehn\n�Det er en k�mpe opgave at tage over efter Pia. Men jeg vil tage handsken op. Jeg har pr�vet at forberede mig. Jeg gl�der mig til opgaven�, siger Kristian Thulesen Dahl fra partiets sommerm�de i Silkeborg. Han roser den afg�ende formand, Pia Kj�rsgaard, for hendes indsats og afsl�rer, at hun er rede til at tr�de ind i Folketingets formandskab pr�sidium. �Alle, jeg kender i Dansk Folkeparti, har den st�rste respekt for det, du har lavet for DF og for Danmark. Derfor havde vi alle gerne set dig forts�tte som formand. Men vi st�tter og bakker op om beslutningen�, siger han. FOTOSSe billeder af Pia Kj�rsgaards mange �r i dansk politik\nJeg ser en masse muligheder for partiet.\nKristian Thulesen Dahl �Jeg er meget glad for, at det er fuldst�ndigt klart og tydeligt for enhver, at Pia forts�tter i dansk politik, i Folketinget som v�rdiordf�rer, der vil k�mpe for de danske v�rdier�, mener Thulesen Dahl. Han oplyser, at Kj�rsgaard er klar til at indtage Dansk Folkepartis plads i Folketingets formandskab, pr�sidiet. Optimistisk ny partiformand\nKristian Thulesen Dahl betegner partiet som velfungerende og fremtidsudsigterne som gode. �Der begynder at komme eksempler p�, at den her regering misr�gter Danmark, Sydeuropa er i �konomisk kaos, EU ved at krakelere. Udl�ndingedebatten er i gang igen og s� kommer en regering, der begynder at lempe det p� det ene omr�de efter det andet�, p�peger den tiltr�dende partiformand. SE OGS�Pia Kj�rsgaard som Politikens tegnere har set hende\n�S� reagerer man. D�r har DF alle muligheder. Jeg ser en masse muligheder for partiet�, konstaterer Thulesen Dahl. �Jeg er dybt taknemmelig for, at Pia fortsat er der og k�mper i v�rdikampen. Men den er s� stor, at den sagtens kan b�re, at mange deltager. Det er noget, de fleste i Dansk Folkeparti er dybt engageret i�. Hvem er den n�ste oplagte nummer to i partiet?, lyder sp�rgsm�let fra en Politiken-journalist til de to. Thulesen Dahl forklarer, at de endnu ikke har aftalt, hvem der nu skal v�re nummer to i partiet, men at der bliver stillet et hold senere. Se også


Ny kinoforening har allerede penge på bogen - sn.dk - Ringsted\nFolk stod i kø for at melde sig som frivillige.\nArtiklen: Ny kinoforening har allerede penge på bogen\nNy kinoforening har allerede penge på bogen\nRingsted - 11. januar 2020 kl. 23:04\nHvis man troede, at Ringsted-borgerne havde i sinde at lade deres mangeårige gamle biograf i Tinggade, Kino Ringsted i stikken til fordel den nye luksuriøse ditto med fire sale, luksussæder og puder, kan man godt tro om.\nEn ny forening, der skal omdanne biografen til et kulturelt samlingssted har allerede 7000 kroner på kontoen. Det kom frem, da der lørdag eftermiddag var stiftende generalforsamling i en ny forening, der arbejder på at få den historiske biografsal på frivillige hænder. Pengene er kommet fra folk, der på forhånd har indbetalt 200 kroner i medlemskontingent.\nLørdag manglede der heller ikke interesse. Cirka 40 personer mødte op, og på kort tid lykkedes det både at mønstre en formand, en næstformand og en kasserer og en samlet bestyrelse bestående af hele ni personer.\n- Det er helt vildt. Det er fantastisk, udbrød en af initiativtagerne, Mette Risager Hansen, som har deltaget i en arbejdsgruppe forud for generalforsamlingen.\nDen nye formand blev Peter Helmersen, der til daglig arbejder med at planlægge kulturarrangementer.\n- Jeg stiller op, fordi det er mit ønske, at der generelt skal være flere kulturarrangementer i Ringsted. Jeg gør det primært for at sparke det her projekt i gang. Min tanke med projektet, at det skal være et sted, der kan favne bredt. Det skal kunne favne fodbold, e-sport, kunstbiograf og koncerter. Men der er også plads til konferencer, sagde Peter Helmersen efterfulgt af klapsalver.\nBlandt forslagene til den nye forening var, at man kunne rejse penge gennem folkeaktier, lave støttekoncerter og søge landsdækkende fonde.\nInitiativet kendes fra andre små biografer, som drives af frivillige efter forskellige modeller.\nFra Lene Eriksen, der også har siddet med i arbejdsgruppen, kunne oplyse, at hun havde fået flere henvendelser fra flere personer, der ved noget om at drive små biografer på foreningsbasis, herunder fra formanden for Foreningen af Små Biografer.\nDe fremmødte viste ved hjælp af små sedler, at de gerne ser den gamle biograf fyldt med mange slags aktiviteter. For eksempel visning af smalle film med tilhørende oplæg, foredrag og intimkoncerter, for nu at nævne noget. En enkelt håbede at kunne bruge stedet til nørkleklub.\n- Man kan jo sagtens fjerne et par stolerækker, så man kan få en lidt større scene eller mere plads i salen, lød et forslag.\nTil stede var flere politikere. Daniel Nørhave (DF) og Line Lynnerup (V), som begge sidder med i kultur- og fritidsudvalget var mødt op. Desuden sås Per Flor, der er gruppeformand for Socialdemokratiet. Sidstnævnte har siddet med i arbejdsgruppen.\nBlandt de nyvalgte medlemmer var også to personer fra Ringsted eSport, der tidligere har givet udtryk for, at de kan bruge salen til mange arrangementer for deres medlemmer, som pt tæller 70 børn.\nBestyrelsen ser således ud: Formand: Peter Helmersen, næstformand: Frederik Groth Nordstrøm, kasserer: Lone Hansen. Menige bestyrelsesmedlemmer: Hanne Pedersen, Pia Helms Holmberg, Frank Legaré Holm, Andreas Andersen, Philip Hjort Nielsen og Hans Erik Beyer. Mette Risager Hansen påtog sig rollen som revisor.


Reddere er utilfredse med ligtransport i ambulancer – BeredskabsInfo\nForsidenPræhospitalReddere er utilfredse med ligtransport i ambulancer\nDagens Medicin skriver, at fællessikkerhedsrepræsentanten for Falck-redderne i København, Kenneth Jensen, skønner, at alle Falck-stationer i Storkøbenhavn og region øst én til to gange om ugen må afsætte halvanden time til at køre med lig, fordi Falck har for få rustvogne, og fordi lægerne ikke vil køre ud og konstatere et dødsfald.\n“Det skaber uheldige situationer, når redderne kommer lige fra en transport af et lig og kører ud til en gravid kvinde. Vognen er selvfølgelig rengjort, men lugten af lig og kropsvæsker kan hænge i reddernes tøj, og det er ubehageligt både på hjemmebesøg, og når de står og venter i skadestuerne for at få en læge til at komme og konstatere, at den person, de har bragt ind, er afdød”, siger Kenneth Jensen til Dagens Medicin.\nTransporten af lig sker normalt i Falcks rustvogne, som der alene i Storkøbenhavn er tre af. Men i perioder med spidsbelastning kan der være op til to timers ventetid på en rustvogn. Derfor vælger politiet ifølge Kenneth Jensen jævnligt at tilkalde en ambulance i stedet, fordi det ikke er muligt at få hverken en hospitalslæge eller den afdødes egen læge til at komme og skrive en dødsattest.\nRedderne skal derefter køre til den nærmeste skadestue med den afdøde og vente på, at en læge får tid til at skrive en dødsattest. Det tager ofte op til en time, hvorefter ambulancen skal rengøres i yderligere en halv time til en betaling på 29 kr. i minuttet, svarende til en samlet regning på 2.610 kr. til det offentlige.\nKenneth Jensen erkender, at brugen af ligposer til transport af lig i ambulancer begrænser generne. Som fællessikkerhedsrepræsentant har han dog selv skrevet en arbejdsskadeerklæring for en kollega, der havde fået ligvæske i munden i forbindelse med, at han lagde et lig i en ligpose. “Lig bør transporteres i rustvogne, så folk kan have tillid til, at ambulancerne kun bliver brugt til levende mennesker”, siger Kenneth Jensen til Dagens Medicin.\nHan ser derfor helst, at lægerne i højere grad kører ud til de afdøde og skriver en dødsattest, men kan det ikke lade sig gøre, vil han tage kontakt til Lægeforeningen og de lokale repræsentanter for lægevagten og forsøge at finde en ordning, hvor redderne kan undgå ventetiden i skadestuerne.


Skam og sublimering ifølge psykoanalysen - med anledning i Caitlyn Jenners selvbiografi • Dansk pædagogisk Tidsskrift\nForside / Læs / Temanumre / 2020 #3 / Skam og sublimering ifølge psykoanalysen – med anledning i Caitlyn Jenners selvbiografi\nSkam og sublimering ifølge psykoanalysen – med anledning i Caitlyn Jenners selvbiografi\nMed udgangspunkt i Caitlyn Jenners selvbiografi The Secrets of My Life. From Bruce to Cait: The Inspirational Story vil artiklen diskutere skammen som betingelse for sublimering og dermed for det at lære og for viden og kunnen. Opdragelsens udskamning tjener formålet at forbyde måder at nyde på, og den er fortrængningens – tankeforbuddets – kilde. Men den er i samme ombæring en betingelse for sublimering, defineret som ”driftstilfredsstillelse uden fortrængning” (Freud). Hvordan forstå en sådan dobbelthed, ja, modsigelse? Det rejser i tilgift spørgsmålet om, hvorledes man overhovedet kan skelne tilfredsstillelse af seksualdriften fra tilfredsstillelsesmodi, der ikke er seksuelle. Er sublimering – filosofi, videnskab, kunst, håndværk, sportspræstationer – erstatninger for noget mere oprindeligt og egentligt? Og er sublimering mindre tilfredsstillende end mere ’direkte’ seksuel tilfredsstillelse. Findes der overhovedet ’direkte’ eller mere ’oprindelig’ tilfredsstillelse? Artiklen vil argumentere for et ’nej’.\n“Psykoanalysen har ofte lejlighed til at erfare, hvilken andel opdragelsens uhensigtsmæssige, indsigtsløse strenghed har i frembringelsen af nervøs sygdom, eller med hvilke tab af ydelses‑ og nydelsesevne den krævede normalitet købes. Den kan dog også lære os, hvilke værdifulde bidrag disse asociale og perverse drifter hos barnet yder til karakterdannelsen, hvis de ikke ligger under for fortrængningen, men ledes fra deres oprindelige mål til mere værdifulde, gennem den såkaldte sublimeringsproces. Vore bedste dyder er vokset frem som reaktionsdannelser og sublimeringer af en bund gjort af de sletteste anlæg.”\nI 2015 offentliggjorde det amerikanske månedsmagasin Vanity Fair på dets forside et billede af Caitlyn Jenner. Hun sprang her, i en alder af 65 år, ud som transkønnet og udgav efterfølgende selvbiografien The Secrets of My Life.From Bruce to Cait: The Inspirational Story.\nFigur 1: Bruce Jenner på forsiden af Vanity Fair som Caitlyn Jenner\nCaitlyn Jenner var før da kendt som Bruce Jenner, reality show celebrity i kraft af sit ægteskab med Kris Kardashian og, for denne sammenhæng vigtigt, som guldmedaljevinder fra De Olympiske Lege 1976 i Montreal, hvor Jenner slog sin egen verdensrekord i disciplinen tikamp. Problemstillingen vedrørende skam og sublimering skal have denne selvbiografi som omdrejningspunkt.\nFigur 2: Bruce Jenner i diskoskast ved Pan Am Games i 1975\nFormålet er at vise, dels hvorledes forvirring omkring kønnet, det Jenner selv diagnosticerer som ”gender dysphoria”, og særligt skammen over identifikation med et billede af kvindelighed, drev Bruce Jenner til sine ekstraordinære præstationer, dels at diskutere spørgsmålet om sublimering i forhold til dette. At inkarnere et konventionelt billede af hypermaskulinitet, ”The world’s greatest athlete”, beskriver Jenner selv som ”The Grand Diversion”, den store afledningsmanøvre (Jenner 2017: 3). Herved kom han den mistanke, som ingen konkret anden formentlig nærede, og risikoen for udskamning af sin identifikation med et billede af kvindelighed, i forkøbet. Hans ’dække’ som mand var en manipulation med den Andens blik. At inkarnere et konventionelt ideal om maskulinitet og de verdensrekordsættende præstationer var en art fortsat fornægtelse over for en anonym offentlighed: ’Ingen skal tro, at jeg er en kvinde eller skamfuldt kvindagtig’.\nFormålet her er endvidere at vise, hvorledes Jenners beskrivelser af og overvejelser over egen kvindelighed snarere bekræfter end anfægter Lacans diktum om, at ”Kvinden ikke eksisterer”, at Jenners kvindelighed hverken er et spørgsmål om biologisk køn (”sex”) eller et spørgsmål om psykologisk identitet (”gender”), men om identifikation, altså at spørgsmålet om, hvem man er, kaldet jeget, forudsætter en problemstilling omkring identifikation med den Anden. Det billede af kvindelighed, som Jenner søger at inkarnere, er ifølge hende selv ikke et spørgsmål om enten at være kvinde eller mand, men at være ”transkvinde”.\nDet pædagogisk interessante ved Jenner består i, at den manglende identitet mellem biologisk køn og psykologisk identitet og frygten for udskamning, der ofte og af gode grunde problematiseres som en hæmning for at lære, her synes at befordre præstationer. Spaltningen mellem den offentlige inkarnation af et konventionelt maskulint ideal og så hemmeligholdelse af identifikation med et modsvarende konventionelt ideal om kvindelighed er drivkraften snarere end en hæmsko for det, Freud kaldte ”ydelses- og nydelsesevnen”. Kan dette kaldes sublimering, eller er der tale om en forsvarsmekanisme? Og hvad skulle forskellen være mellem sublimering og forsvar?\nSublimering er begrebet for ’overgang’ i mindst to betydninger. I kemien er der tale om overgang fra faststof til gas uden mellemleddet væske, eksempelvis at sne fordamper uden først at smelte. I psykoanalysen er der tale om en overgang mellem en i normativ forstand lavere tilfredsstillelsesmåde til en højere. Det ’lavere’ er den form for tilfredsstillelse af driften, der kaldes seksuel; det ’højere’ er den form for tilfredsstillelse af driften, der opnås ved såkaldt åndelige aktiviteter. Her klinger kemiens definition med: fra fast stof, det kropslige, til det gasformede, luftige, åndelige. Den fase, som den sublimerede tilfredsstillelsesmåde springer over, er fortrængningens og dennes symptomdannelse.\nSublimering er interessant for en pædagogisk sammenhæng, da besvarelsen af spørgsmålet om, hvorfor menneskebarnet lærer, og hvorfra den så karakteristisk menneskelige drivkraft mod filosofi, videnskab, kunst, håndværk og kropsligt-tekniske præstationer i dans og sport stammer, meget ofte besvares med variationer over natur og medfødte anlæg.\nI et debatindlæg i Politiken 30. maj 2020, skriver filosof Mie Storm at:\n”Vi overser, at menneskebarnet kommer ind i denne verden med et instinktivt behov for og drive mod udvikling og læring. Børn klarer med andre ord at udvikle sig helt af sig selv, forudsat at de bliver mødt tilstrækkeligt i det helt grundlæggende behov, de faktisk har: nemlig at tilbringe minimum de tre første leveår med deres primære omsorgspersoner. Sådan lærer menneskebarnet at være i verden med sig selv og andre på en sund og balanceret måde. Her dannes grundlaget for et sundt følelsesliv. I tilknytningen til børns primære omsorgsperson opstår den reelle emotionelle robusthed: tryghed. Mødes små børn i dette behov, udvikler de sig i langt de fleste aspekter helt af sig selv. Det er ikke snak fra curlingforældre. Det er tilknytning.”\nCitatet er repræsentativt for en blandt filosoffer udbredt måde at besvare spørgsmålet om, hvad der motiverer mennesker til at lære, med en naturlig, medfødt nysgerrighed, som kun efterfølgende kan knægtes af uforstandige opdragere, opvækstbetingelser eller – som hos M. Storm – ”systematiserede institutionsanbringelse af småbørn i dagtimerne”, der er ”en afledt konsekvens af frigørelsen af en anden gruppe i samfundet. Nemlig kvinderne.” En konsekvens af kvindefrigørelsen, at kvinder blev udearbejdende, er, at den modarbejder børns naturlige ”udviklingspotentiale”.\nDer er her tale om et debatindlæg, ikke om en videnskabelig artikel, og det citeres ikke for at bidrage til en debat om det befordrende henholdsvis skadelige ved daginstitutioner. Det citeres, fordi antagelsen om det ”instinktive”, som vi skulle ”overse”, og ”et sundt følelsesliv” snarere end at være begyndelsen til overvejelser over spørgsmålet, hvorfor mennesker lærer og tænker, allerede har fået lagt låg på den sag. Når forklaringen er instinkter, er der ikke noget at forklare. Dette temanummers spørgsmål om skam letter på låget, vel at mærke i og med, at redaktionen inviterer med spørgsmålet om, hvorvidt skam entydigt behøver at blive tænkt som knægtende.\nHos Jenner er der ingen forestilling om naturlighed på spil, tværtimod. Hendes ”hemmelighed” er heller ikke et spørgsmål om fortrængning og deraf følgende neurotisk, symptomal kompromisdannelse; hemmeligheden er hende smerteligt bevidst. Der er tale om, at det offentlige ideal og det hemmelige ideal er sideordnede og sameksisterende. Det var så at sige takket være denne spaltning, at Bruce Jenner blev den sportshelt, han var – vel at mærke ifølge Caitlyn Jenners egen fortolkning – og efterfølgende kunne leve som ’celebrity’. Flugten fra smertefuld forvirring og mangel på identitet drev værket.\nCaitlyn Jenners selvbiografi kan anskueliggøre psykoanalysens mellemværende med pædagogikken, nærmere bestemt umuligheden af at kunne tage psykoanalysen til indtægt for et pædagogisk program; der findes ikke nogen ”psykoanalytisk pædagogik”. Psykoanalysen kan snarere danne grundlag for problematisering af forestillingen om generaliserende handlingsanvisninger, der skulle kunne befordre eller hæmme, fx den motivationspsykologiske tale om ”fastlåste og udviklende tankesæt” og dertil hørende øvelser. Psykoanalysen er heller ikke hverken fortaler for frigørelse, ’det antiautoritære’, eller fortaler for ’at sætte grænser’, ’at skælde ud’ og ’at udskamme’. ”Opdragelsens uhensigtsmæssige, indsigtsløse strenghed” (Freud) kan ganske vist gøre syg, men den kan også befordre ”vore bedste dyder” og give anledning for kulturelt ”værdifulde bidrag”. Om vi bliver syge eller skabende kan ingen pædagogik vide sig sikker på – er psykoanalysens tese. Dette er, hvad Pædagogiske umuligheder refererer til (Hyldgaard 2010).\nFor Freud er opdragelse nødvendigvis undertrykkende. At blive til et menneske er at blive tvunget til at underkaste sig den kulturelle lov og orden, som begreberne Ødipus og kastration refererer til. Men den lidelse, som opdragelsens nødvendige undertrykkelse afstedkommer, ikke blot knægter, men kan altså give anledning til de ypperste præstationer, som vi finder det i filosofi, videnskab, kunst, håndværk og, med denne artikels eksempel, teknisk-kropslige sportspræstationer.\nMan finder ingen antagelse om et naturligt vidensbegær i psykoanalysen. Man finder ikke engang en naturlig seksualitet, for det, Freud kalder seksualdriften, antages at være opstået i tilknytning til et selvopretholdelsesinstinkt, og er altså ikke medfødt (Freud 1985). Og denne seksualitet er oven i købet, med den berømte formulering, ”polymorf pervers”, hvilket peger på fraværet af naturligt mål, det vil sige de handlinger, der kræves for at opnå tilfredsstillelse, og naturligt objekt, det ved hjælp af hvilket, der opnås tilfredsstillelse. Neurobiologen Freud benægtede på ingen måde biologiens betydning, ofte kaldt ”det konstitutionelle”; problemet var snarere, at der var for meget, som biologien ikke var i nærheden af at kunne forklare, også selvom Freud håbede, at den en dag ville kunne det. Når det særligt menneskelige skal forklares, er begreber hentet i biologien ofte dårlige at tænke med. Men det var ikke kun biologiens begreber, også individualpsykologiens begreber måtte forlades. Dette brud med såvel biologi som psykologi kaldes altså Ødipuskomplekset hos Freud, kastrationen hos Lacan og incestforbuddet hos dem begge. Begreberne refererer til den fundamentalt sociale dimension ved menneskets væren. Vi skal opdrages, formentlig hele livet, for at blive til mennesker, og opdragelsens første ord er ’Nej’, forbuddet. Man bliver til menneske, fordi alt ikke er og ikke må være muligt. Og det, opdragelsen siger nej til, er måder, hvorpå pattedyret hidtil har opnået tilfredsstillelse. Måder, der skal undertrykkes. Pædagogik er overvejelser over, hvorledes man gør mindst mulig skade, når man opdrager.\nOg her kommer udskamningen ind i billedet, opdragelsens ’fy’ og ’puha’. Ikke blot er der noget, man ikke må; det er også ulækkert og foragteligt og altså skamfuldt, at man overhovedet har lyst til og opnår tilfredsstillelse ved det – fx for drengebarnet at iklæde sig sin mors og storesøsters tøj. Nogen skal sige Nej, nogen skal repræsentere, hvordan ’man gør’, hvordan ’man opfører sig’, dén Anden, som pattedyret fra begyndelsen er prisgivet, hvad overlevelse og tilfredsstillelse angår. Derfor siger man, at pædagogik nødvendigvis er normativ og ikke kun analyserende og beskrivende, derfor er den pædagogiske teori så overfyldt med gode ord og intentioner, for skade gør man, når man kræver normalitet. Normalitet er konventionel, kan kun være et ideal og qua ideal uopnåeligt. Fordi seksualdriften ikke betragtes som værende naturlig, kan patologi i psykoanalysen heller ikke beskrives som afvigelser fra naturlighed, normalitet og sundhed. De kliniske begreber neurose, psykose og perversion er snarere eksistentialer end normative, kliniske kategorier.\nFreud kritiserede ganske vist unødvendig brutalitet og fornægtelse af barnets seksualdrift. Men når opdragelse nødvendigvis er undertrykkende, så ville en frigørende pædagogik være et selvmodsigende udtryk. Og hvad var det opdragelsen undertrykte? Driftens stræben efter tilfredsstillelse.\nHeri behøver man ikke se nogen mistrøstig pointe, tværtimod, for der er en særlig dæmonisk pointe ved begrebet drift – til forskel fra et rent biologisk begreb om instinkt – nemlig at driften altid finder en vej til tilfredsstillelse – ad forskudte omveje og i kraft af de forhåndenværende søms princip. Her finder vi såvel sublimeringens som neurotiske symptomers mulighedsbetingelse. Driftens konstante trang har ikke noget naturligt objekt og er ”konstant” i den forstand, at den aldrig finder hvile, og takket være dette har vi den for menneskelivet så karakteristiske exces kaldet sublimering. Hos Jenner viste excessen sig ikke blot i tikæmperens træningsintensitet, men også i efterfølgende hormonbehandlinger og de potentielt endeløse kirurgiske indgreb med henblik på at inkarnere idealet.\nErfaringen af skam udpeger det, at vi også er prisgivet andre. Men hvad er det, som er så vigtigt at få udskammet, få sat en stopper for? Undertrykkelsen af driftstilfredsstillelsen får ikke driften til at forsvinde, for den kan ikke finde et mætningspunkt, få ’nok’ som i antagelsen om et naturligt behov, hvor sulten kan stilles, tørsten slukkes, og man kan lægge sig til at sove. Undertrykkelsen får blot driften til at ændre mål (handlinger) og udskifte objekter. Forskellen mellem behovets og driftens objekt er henholdsvis mælken, hvor barnet kan få nok, og så brystet eller brystvorten, hvor barnet ikke altid kan få nok, og hvor næsten et hvilken som helst objekt kan træde i stedet – fingre, sutter, cigarer, flasker, den andens læber eller krop overhovedet i kysset. Målet er de handlinger, der igangsættes for at opnå tilfredsstillelse, for eksempel sutningen, der kan udarte sig til veritabelt feinschmeckeri, eller altså, med denne artikels tilfælde, tikæmperen Bruce Jenners normsprængende træningsintensitet.\nOg det er her spørgsmålet om sublimering kommer ind, for til forskel fra det biologiske behov synes driften nærmest uendeligt plastisk. Sublimering forudsætter ganske vist, at driften er blevet undertrykt. Men hvorfor så ikke blot hævde, at seksualdriften, qua unaturlig, er sublimeret, nærmest per definition? Hvordan skelne den tilfredsstillelse, der er sublimeret fra den, der ikke er?\nSublimering og fortrængning\nDet bemærkes ofte, at Freud refererede til begrebet sublimering spredt ud over hele sit forfatterskab, men aldrig gav det en systematisk behandling. Måske var den gode grund, at begrebet er dårligt at tænke med, at det eneste, det kan bruges til, er at beskrive tilsyneladende ikke-seksuel virksomhed med seksualdriftens virkemåde.\nSublimering rejser som nævnt først og fremmest spørgsmål i forhold til, hvorledes man kan skelne præstationer og tilfredsstillelsesmåder, der er sublimerede, fra andre, der ikke er. Hvordan skelne symptomets kompromisdannelse, der implicerer fortrængning, fra sublimering, der ikke gør? Som denne artikels indledningscitat peger på, er begrebet sublimering centralt for enhver opdragelses- og uddannelsesproces. Man kunne gå så vidt som til at sige, at viden og kunnen er sublimering. Og det gør Freud da også, da videbegæret skulle være en sublimeret bemægtigelsestrang, videbegæret som sublimeret infantil seksuel nysgerrighed i forhold til kønnet.\nEn sådan reduktion kan man gerne smile ad, men i parentes bemærket, så nævner Freud, at kønsorganerne, den del af anatomien som ellers giver anledning til den stærkeste pirring, er de eneste organer, som vi sjældent omtaler som smukke. Alt kan vurderes æstetisk, undtagen kønsorganerne. I hvert fald på Freuds tid. Måske derfor giver vor samtids æstetiske kirurgi i forhold til netop kønslæber, længde og tykkelse på penis, voksning og trimning af kønsbehåring, blegning af anus anledning til provokation, fordi vi her opdager, at der ikke er nogen grænse for sublimering. Hvor man kunne smile ad sublimeringsbegrebet, fordi det implicerede en vis reduktion til det seksuelle, at alle kulturelle præstationer skulle have deres kilde i det infantile driftsliv, så kan pointen være endnu mere foruroligende, nemlig at der ikke er nogen grænse, at det ikke er muligt at skelne mellem det seksuelle og det sublimerede ikke-seksuelle. Og det skyldes driftens tendentielle grænseløshed. I den mere elementære udgave af sublimeringen implicerer den en moralsk dimension: en bevægelse fra det lave til det ophøjede; fra de vulgære og perverse tilfredsstillelsesmåder til de raffinerede; fra de asociale til de socialt godkendte måder. Men hvis man tænker implikationerne af Freuds definitioner til ende, så ender man med en langt mere foruroligende pointe, at der ikke er nogen væsentlig forskel mellem det lave og det ophøjede, at selv det laveste er sublimeret, hvorfor der ingen nedre grænse findes. Lavpunktet kan ikke nås for menneskelige måder at opnå tilfredsstillelse på, ikke engang et figenblad. Sagt med moralske begreber er der ingen nedre grænse for depravationen, bunden kan ikke nås.\nFreud skrev ikke særlig meget om skam, det var ikke et af hans centrale begreber. Det gjorde Sartre til gengæld i sit berømte kapitel om ”Blikket” fra Væren og intet. Der er tale om en vis kongenialitet mellem Sartres problemstilling omkring den Andens blik, der danner jeget som objekt, og Freuds begreber om jegideal og overjeg. Særligt kan Sartres fænomenologiske beskrivelse af skam tydeliggøre spaltningen mellem jegidealet og jeget hos Freud.\nNår Freud skrev om skam, lød det: ”Den magt, som gør modstand mod synslysten […] er skammen […]” (Freud 1985: 65). Og den synslyst er netop rettet mod genitalierne og barnets nysgerrighed og videbegær desangående. ”[D]e opdagede, at de var nøgne”, har det heddet lige fra begyndelsen. Nøgenheden vedrører særligt genitaliernes nøgenhed, jf. figenbladets placering.\nSkammen afstedkommes af de plejende og opdragende forældres, søskendes eller pædagogers indgreb, kort sagt dem, der har status af Anden for barnet. Skam som en afgørende faktor peger på en antagelse om, at dannelsen af mennesket er en såvel social foreteelse som et brud med en forestilling om naturlig udvikling. For at pattedyret kan blive til et menneske, må det lære at se sig selv med den Andens øjne og skamme sig over, hvad det ser. Skam peger på, at vi også er for andre mennesker, at vi er ængstelige i forhold til, hvad andre måtte se i os.\nHvad Freud og Sartre har til fælles er, at jeget ikke er oprindeligt, men dannes i kraft af den Anden, at denne dannelse er et indgreb, og at fokus er på synet, hvad den Anden formodes at se i ’mig’. Som indledning til fremstilling af Freud og analyse af Jenner skal nogle grundlæggende pointer hos Sartre opsummeres (Hyldgaard 2003: 159ff.).\nHos Sartre er erfaringen af skam, fænomenet skam, som nævnt også knyttet til synssansen, mere præcist blikket, det vil sige, hvad den Anden formodes at se i ’mig’. Skammen er en umiddelbar erfaring af at være objekt for den Anden, en umiddelbar opfattelse af én selv. Forestillinger om at være og at have et selv, om at have en karakter, skabes i kraft af at være objekt for den Andens blik. Jeget er et objekt – for den Andens blik. Sartre bruger ikke ordet erkendelse, men ordet “apprehension”, der er en fatteevne, der konnoterer frygt, bange anelser, ængstelse og bekymring. Bevidstheden ved ikke af sin egen karakter; kun når den bestemmer sig selv refleksivt, og det vil igen sige identificerer sig med den Andens synsvinkel, kan der tales om karakter (Sartre 2013: 414). Skammen er altså en betingelse for dannelse af jeget overhovedet, det vil sige en forestilling om at være nogen eller noget adskilt fra og til at skelne fra andre.\nSkammen er eksemplarisk for tesen om, at ens selv eller jeg altid er formidlet via formodningen om den Andens billede af én. Med formodning peges her på, at der ikke er tale om to forskellige billeder, ét man måtte holde op af sig selv og et andet, som den Anden måtte gøre af én selv. Det er kun på grund af den Andens blik, at forestillingen om én selv får en betydning. Jeget er som nævnt et objekt – for den Anden. Man er den Andens billede af én, men ikke i den forstand, at billedet skulle være ‘ovre’ i den Anden. Man er ansvarlig for den Andens billede af én, idet der er tale om det billede, som man formoder, at den Anden gør sig af én. De karaktertræk, man tror sig udstyret med, vil “[…] aldrig være andet end nogle flygtige begreber, hvis egen natur vil være at undslippe mig” (Sartre 2013: 332). De er netop træk, ikke alt.\nNår jeget – til forskel fra det filosofiske begreb om subjektet i betydningen det tilgrundliggende – hos Sartre er det objekt, som subjektet formoder at være for den Anden, kan det altså ikke vide, hvem det er; jeget er snarere en krybende, ængstelig uvished omkring, hvad det måtte være for den Anden. Dette implicerer, at alle bestræbelser på at identificere sig med kvaliteter, alle forestillinger om personlighed og identitet, heri indbefattet kønsidentitet, skabes ved at identificere sig med, hvad man muligvis er for andre. Karakter, personlighed og (køns)identitet er alt det, der ikke er ‘mig’, det, der er fremmed for ‘mig’, en fremmedbestemmelse. At have en (køns)identitet er at være fremmedgjort.\nDen Andens blik erfares ifølge Sartre i et møde; der er tale om et indgreb i subjektets hidtidigt givne måde at være i verden på. Den Andens blik får verden til at bryde sammen for én ved at gøre subjektet til objekt (Sartre 2013: 312). Det visuelle felt desorganiseres med andre ord radikalt (Sartre 2013: 321) Indgrebet er beskrevet som et overgreb, en ”indre blødning” – man kan bemærke, at det er ikke forbeholdt psykoanalysen at bruge dramatiske begreber – skammen følges jo ofte af den ukontrollable skamrødmen, blodet der styrter op i kinderne og ud i ørerne.\nPå sammenlignelig vis taler psykoanalysen om identitet som et spørgsmål om identifikation (med den Anden) og om jegidealer. Det, den Anden formodes at være, er en forudsætning for jegets dannelse. Jeget er det begreb, der peger på forestillingen om en vis kohærens i den enkelte, ” […] en sammenhængende organisation af de sjælelige processer […]”, som det hedder i ”Jeg’et og det’et” fra 1923 (Freud 1976: 165). Denne sammenhæng kræver en forklaring, det vil sige kan ikke forudsættes, og det gør Freud altså ved at beskrive, hvorledes jeget dannes i kraft af identifikation med den Anden som ideal, det vil sige med det, man forestiller sig, at den Anden er, og som man endnu ikke er, endnu ikke kan leve op til, men gerne vil være.\nI ”Jeg’et og det’et” opererer Freud med en skelnen mellem jegidealet og overjeget. Idealets magt fungerer ved at forbyde og udskamme måder at nyde på, måder at opnå tilfredsstillelse på, det frygtede overjeg. Denne frygt kan give anledning til fortrængning, der er en ’ikke ville vide af’ det, man også er, altså ikke kun, men også. Fortrængning er tankeforbud. Den Anden er både en, man elsker i kraft af at være et beundringsværdigt ideal, og en man frygter i kraft af at repræsentere det straffende, udskammende overjeg.\nS. Lunn giver i sit opslag om ”skam” i Psykodynamisk leksikon en nyttig definition på skam ved at skelne den fra skyld: ”Ifølge denne opfattelse ses skam som et resultat af en spænding mellem jeg og jegideal, hvor skyld ses som en følge af en spænding mellem jeg og overjeg” (Lunn 2002: 732).\nJeget er altså spaltet mellem det, det endnu ikke er, men stræber efter at være, og det, det ikke vil vide af eller kan vedkende sig også at være. Forestillingen om jegets sammenhæng er således et illusorisk dække for selve denne spaltning. Denne konflikt repræsenterer Jenner netop. Han frygter den Andens udskamning, og han identificerer sig med et ideelt billede af kvindelighed, først inkarneret af moderen, derefter søsteren og siden det mere abstrakte ideal, som supermodellen inkarnerer.\nDet signifikante i Jenners tilfælde er imidlertid, at der ikke er eller var tale om fortrængning. Der var nok tale om forvirring – ”gender dysphoria”, forvirringen over trangen til at klæde sig som og inkarnere et billede af kvindelighed samtidig med at være en maskulin sportshelt – men der er ikke tale om symptomets kompromisdannelse. Konflikten findes på overfladen og er hende som nævnt smerteligt bevidst. Det er for den Anden – offentligheden, familien, koner og kærester – ikke for sig selv, at han længe fornægter konflikten. Han lyver ikke for sig selv.\nHos Freud er den prekære sammenhæng, som jeget udgør, frem for alt kropslig, vel at mærke kroppen som en overflade: ”Det er ikke kun et overfladevæsen, men er selve projektionen af en overflade” (Freud 1976: 172). Hvordan kan det forstås? Jenner kan igen anskueliggøre dette. Morgenen efter at have vundet guld i tikamp står Bruce Jenner nøgen foran spejlet med medaljen om halsen:\n“They don’t know that when I look in the mirror I see something entirely different, a body that I fundamentally loathe: a beard that is always noticeable no matter how close I shave, a penis that is useless except for pissing in the woods, a chest that should have breasts, a face with a jawline too sharp and a forehead too high. They don’t know that contrary to what they imagine, I have slept with roughly five women in my life, and I was married to three of them.”\nJenner, 2017: 2\nDer er her tale om en klassisk smuk mand, der spejler sig og væmmes ved det, han ser.\nDén Anden, som Jenner i sin tid som Bruce skammede sig i forhold til, var både en offentlighed i forhold til hvilken, han frygtede at blive afsløret, og det kvindeideal, som får ham til at væmmes ved sin i forhold til klassiske maskuline idealer ellers overordentlig smukke og beundrede krop. Spaltningen er mellem jeget, forestillingen om, hvem han er, billedet af den maskuline krop i spejlet, og så jegidealet, det billede af kvindelighed, som han endnu ikke lever op til. Nu er det formentlig de færreste, der er ved at gå til i selvglæde ved synet af sig selv i spejlet, og i så fald demonstrerer Jenner en særlig tydelig, snarere end væsentligt afvigende måde, hvorpå spaltningen mellem jeget og jegidealet manifesterer sig, at man ikke kan se sig selv, som man ’er’, men altid må se sit selv i forhold til idealet. Hvem, man er, er – som hos Sartre – den ængstelige formodning om, hvorledes man fremtræder for den Andens blik.\nAt jeget er kropsligt, et overfladevæsen, viser sig endvidere hos Jenner ved, at kvindeligheden først og fremmest er et spørgsmål om påklædning, at iklæde sig konventionelt kvindetøj. Kvindelighed er et spørgsmål om udseende snarere end en ”følelse”, en identitet. Jeget, det kvindelige jeg, er altså måden, hvorpå man fremtræder for den Anden, om denne Anden så er spejlets refleks eller fotografierne (jf. det berømte Annie Leibovitz billede fra Vanity Fair,hvor Caitlyn Jenner poserer som og ligner supermodellen Cindy Crawford).\nJenner overvejer, hvorfor ingen afslørede ham:\n“How could they [moderen og søsteren] live under the same roof with me during my childhood and adolescence and not see a single thing to suggest anything about me that was different besides perhaps an aloofness and discomfort with affection? Because there wasn’t anything. I never felt feminine, but I did identify as female. What is femininity anyway? It is entirely what anybody wants it to be. Because I continue to love car racing and motocross and motorcycling, does that somehow make me less feminine? It is only our tired and backward definitions of male and female characteristics that may make it seem so.”\nOg efter at være sprunget ud: ”I look better and better, more and more like a woman, or more precisely the image I have of what I should look like as a woman” (Jenner, 2017: 262).\nKvindelighed er hos Jenner, som allerede nævnt, ikke et spørgsmål om en ”følelse”, en identitet, det er udtrykkeligt et spørgsmål om identifikation med et ideal. Kønsforskel er, snarere end et spørgsmål om identitet, et spørgsmål om identifikation, altså noget, der implicerer den Anden.\nHer kan Joan Rivieres definition og analyse af kvindeligheden som maskerade passende inddrages, en definition som Lacan overtog (Riviere 1929). Kvindelighed er her intet andet end en bestræbelse på at inkarnere en forsikring af den Anden om, at hun ikke er en mand, at hun ikke ’har’ det, en mand må formodes at have. Pointen var hos Riviere, at der ikke var nogen sandhed bag denne feminine maske, noget ”true self” eller ”core self”, som Jenner kalder det. Og Jenner er igen blot et særligt tydeligt eksempel på og altså ikke en afvigelse fra dette, for det viser sig i de flestes mere eller mindre kiksede, ja, ’queer’ forsøg på at leve op til mere eller mindre ubestemte imaginære idealer for dette feminine.Og dette er altså netop, hvad begrebet maskerade henviser til, bestræbelsen på at gætte sig til og inkarnere manglen, det ikke at være en mand, i Jenners tilfælde den perfekt retoucherede, malede og opstrammede maske.\nAt ville have eller at ville være, dét er spørgsmålet\nFreud udpeger en anden konflikt, der er en forudsætning for dannelse af jeget, nemlig konflikten mellem at ville have den anden (som libidinøst objekt, som kilde til driftstilfredsstillelse) og at ville være som den anden (den Anden som jegideal). Dette beskriver han med melankoliens mekanisme:\n”Det var lykkedes os at forklare den smertefulde melankolske lidelse ved at antage, at et mistet objekt atter oprettes i jeg’et, altså at en objektbesætning afløses af en identificering. Dengang erkendte vi imidlertid endnu ikke den fulde betydning af denne proces, og vi vidste ikke, hvor hyppig og typisk den er. Vi har siden da forstået, at en sådan erstatning spiller en stor rolle ved udformningen af jeg’et og i væsentlig grad bidrager til at etablere det, man kalder dets karakter”.\nFreud 1976: 174\nEthvert barn må i kraft af incesttabuet tabe objektet for at blive til et kulturmenneske, ethvert barn må underkaste sig den Andens ”nej”. Men der kan kompenseres for tabet ved identifikation med den Anden. I stedet for at ville have den anden (som driftsobjekt) kan man ville være som den Anden. Dette spil mellem den anden som objekt og den Anden som identifikationspol er karakteristisk for alle relationer, hvor kærlighed er involveret og altså også for det, vi kalder karakter, personlighed, identitet, subjektivitet. Jeget dannes i kraft af at måtte opgive objektet og i stedet identificere sig med det. Man bliver det, man elsker, men ikke må eller kan få ”[J]eg’ets karakter er en aflejring af de opgivne objektbesætninger og indeholder disse objektvalgs historie […]” (Freud 1976: 174). Hvad der er ’mig’, indre, og hvad der er ’den anden’, ydre, er en ordning, der ikke er nogen afgjort sag. Freud beskriver også identifikationsmekanismen som en bevægelse fra ”objektlibido” til ”narcissistisk libido”: ”Når jeg’et antager objektets egenskaber, påtvinger det så at sige det’et sig selv som kærlighedsobjekt, søger at erstatte dets tab, idet det siger: ’Se, du kan også elske mig, jeg ligner jo objektet’” (Freud 1976: 175).\nDette er netop grundlaget for det dunkle begreb om sublimering. Freud overvejer, om sublimering ikke blot er at give den seksuelle libido en anden angiveligt ikke-seksuel orientering, men at dette i tilgift forudsætter en overgang fra seksuel objektlibido til narcissistisk libido for at libidoen kan slippes løs i forhold til den kunstneriske eller videnskabelige skabelse, altså at narcissisme er en betingelse for sublimering. Fremfor at besætte ydre objekter trækkes driftsenergien, libidoen, tilbage og besætter en forestilling om, hvem jeget er. Jeget bliver et idealiseret objekt. Eller med andre ord: man må have kunnet elske og aspirere til idealer – noget man endnu ikke er og måske aldrig opnår at blive, en fundamental utilstrækkelighed – for at kunne skabe, men bindingen til og identifikationen med disse elskede og formodet ideelle objekter må også tabes for at kunne tænke – i materialet som i den kunstneriske skabelse eller i det videnskabelige og filosofiske arbejde. Tænkning forudsætter tab. Sublimering er et fortløbende sorgarbejde.\nObjektbesætning og identificering kan være samtidige, altså at der kan finde en karakterændring sted, før man eventuelt må opgive objektet, altså før kærlighedsforholdet måtte få en ende. ”I dette tilfælde kan karakterændringen overleve objektrelationen og i en vis forstand bevare den” (Freud 1976: 175). Eller sagt på en anden måde: at der i ethvert kærlighedsforhold er en prekær balance mellem at ville have den anden (som objekt) og at ville være som den anden (identifikationens idealisering).\nJenner repræsenterer også en variation over dette. Hun identificerer sig som kvinde, men ‘han’, altså Bruce, var også efter eget udsagn heteroseksuel. Og der er intet i selvbiografien, der tyder på, at det ikke skulle forholde sig således. De kvinder, han gifter sig med, er både idealer – alle tre er efter konventionelle standarder overordentlig smukke og altså det, han gerne vil være – og objekter, det han gerne vil have. Meget tyder imidlertid på, at identifikation dominerer over det at ville have den anden. Jenner fortæller om et selskab, han i egenskab af ’celebrity’ var inviteret til hos Hugh Hefner, ejeren af Playboy. ”I gravitate toward women because I far more readily identify with them and feel more comfortable with them, to the degree I feel comfortable with anyone. They are more fun, more feeling, more interesting” (Jenner 2017: 120).\nJenner ville være som disse smukke kvinder, ikke have dem. Han var netop ikke en ’womanizer’. Samværet med andre mænd i sportsverdenen beskrives ikke som lystfuldt, tværtimod. Han var frastødt af omklædningsrummenes brovtende, sjofle objektivering af kvinder og forklarer det netop med sin identifikation med kvinder. Men Jenner spørger også, hvad al det mandhaftige praleri i omklædningsrummene mon er et dække for, når nu hendes egne præstationer var én lang dækmanøvre. Og det er jo et godt spørgsmål, selvom det ikke bliver besvaret.\nSammenhængen mellem og konflikten mellem objektbesætning og identifikation finder man også i denne overvejelse: “Sometimes I wonder if dressing up like this is the equivalent of having sex with myself, male and female at the same time. I have no concrete answers” (Jenner 2017: 13). Det antydes her som en mulighed, at forvirringen i forhold til kønnet ikke blot er kilde til betydelig smerte; den er også kilde til nydelse, og denne nydelse forudsætter, at kønsforskellen er sat ud af kraft.\nJenner fortolker som nævnt sine egne præstationer som en forsvarsmekanisme, ”The Grand Diversion”, og som et “cover”: “Sports is the perfect cover in the 1960s, the kingdom of the male, specifically the white male (and it is still a perfect cover now)“ (Jenner 2017: 48). Tikæmperen Jenner er ’undercover’ som kvinde på det olympiske stadion og efterfølgende i sin offentlige optræden som foredragsholder, hvor han er iklædt hofteholder og andet traditionelt feminint undertøj under jakkesættet. Den Anden, offentligheden, må ikke mistænke ham for at være, hvad han i virkeligheden er, nemlig en ‘hun’. Hypermaskuliniteten er det perfekte ‘cover’.\nJenners grænsesprængende præstationer som tikæmper var gjort mulige af en helt ekstraordinær træningsintensitet, der bestod i mindst seks timers daglig træning, hvilket i øvrigt satte nye standarder for og i dag udgør norm for atleter inden for denne disciplin. Denne ekstreme disciplin var ifølge Jenner ikke blot en hensigtsmæssig, målrettet aktivitet, men også et forsvar mod den forvirring, som kønnet afstedkom. Træningsdisciplinen dulmede og kontrollerede, men fjernede ikke forvirringen i forhold til den konstante trang til at iklæde sig kvindetøj. Kan det ikke kaldes sublimering i betragtning af eller netop fordi, begrebet forsvar i psykoanalysen ofte defineres og reserveres for en løsning på en ubevidst og altså fortrængt konflikt?\nFra supermand til supermodel\nSenere (i firserne) beslutter Jenner sig for en “transition”, han påbegynder hormonbehandling, men opgiver igen på grund af frygten for offentlighedens udskamning. Og hans ‘cover’ bliver at date kvinder igen og ægteskabet med Kris Kardashian. Indtil han som 65 årig og efter skilsmisse springer ud som Caitlyn Jenner på forsiden af Vanity Fair. Fra undercover til covergirl.\nBruce Jenner overgår fra én ekstrem, en supermand – Jenner gik faktisk til prøve på filmrollen som Supermand, den rolle som Christopher Reeves endte med at få – til en anden ekstrem, en supermodel – en Cindy Crawford-look-alike. Fra supermand til supermodel. Fra én ikke-kastreret position – inkarnationen af det maskuline ideal, præstationsidealet – til et andet ideal: supermodellen, skønhedsidealet; fra maskulin gøren til kvindelig væren.\nHvordan kan vi forstå det fra et psykoanalytisk perspektiv? Identitet er ganske vist en social dannelse i kraft af at være et spørgsmål om identifikation. Men identitet er ikke sandheden om subjektet – snarere tværtimod – det er et spørgsmål om miskendelse. At tro sig havende en identitet, uanset om denne identitet svarer til forestillingen om den biologiske krop, altså det såkaldt cis-kønnede, eller at man er født i den forkerte krop, er miskendelse. Forestillingen om at have fundet sit sande selv er en miskendelse.\nOg hvad er det vi miskender, når vi mener at have en (køns)identitet? Det er selve det, at vi er spaltede i forhold til idealet og i forhold til kønnet: det vi endnu ikke er, det vi anticiperer og aspirerer til, men endnu ikke er. Idealer er, hvad vi ikke er – sunde, fit, normale, glade, smukke, maskuline nok eller feminine nok. Og så på den anden side, id’et, det vi ikke vil vide af, at vi også er, dvs. måder at opnå nydelse på, som vi ikke vil vedkende os er vores måde at nyde på.\nSå jeget er et prekært kompromis og balancegang i forhold til det, vi endnu ikke er og det, vi benægter at være. Derfor beskriver Lacan også jeget som værende struktureret som et symptom, altså som en kompromisdannelse som ethvert andet symptom. Pointen er ikke, at sandheden om os er dette ubevidste ”id”. Sandheden er selve det, at vi ikke er identiske med os selv, at vi ikke har en (køns)identitet.\nMen – og her kommer spørgsmålet om sublimering ind igen – denne spaltning er altså så også det, der ifølge Jenners egen fortolkning gjorde ham til den fantastiske atlet, han faktisk var. Han blev ”verdens bedste atlet” ved at fornægte, hvem han var, ved at manipulere den Andens blik. Det er med andre ord ikke det, vi har, der får os til at præstere, det er, hvad vi mangler. Manglen i forhold til opfyldelse af idealet og be- eller fornægtelse af, hvem vi også er, kan få os til at præstere, aspirere til idealet, anticipere idealet, så vi ikke kun er henvist til at forblive i idiotisk, animalsk nydelse. Spaltning, utilstrækkelighed tvinger os ud af idiotisk selvtilfredshed.\nAt ville vide eller ikke at ville vide af\nJenners selvbiografi viser, at viden om, hvem man er, i lige så høj grad som mangel på viden, kan være kilde til lidelse; og at en sådan viden kan tvinge til handling, her kønsskifte. Fravær af fortrængning gør ingenlunde eksistensen lidelsesfri. Kønsskifte er lige så tvingende nødvendigt som eksempelvis den tvang, der er på spil i tvangsneurosens gådefulde kompromisdannelser.\nHvordan skelne sublimering fra neurosens, perversionens og psykosens mål og objekter? Er Caitlyn Jenners transkønnethed og hendes præstationer som Bruce Jenner et spørgsmål om en neurotisk, pervers eller psykotisk struktur? Dette spørgsmål kan stilles, da den lacanianske psykoanalyse ikke opererer med en ’normal’ struktur, kun med disse formelt forskellige strukturer, der som nævnt snarere end kliniske begreber har status af eksistentialer, og det vil igen sige først og fremmest er forskellige i forhold til spørgsmålet om den Anden og kastrationen, om kastrationen benægtes (i neurosen), fornægtes (i perversionen) eller forkastes (i psykosen). Strukturerne tjener til at skelne, snarere end at diagnosticere patologi og indrullere ’et tilfælde’ som her Caitlyn Jenner i en diagnostisk mængde. Derfor besvares spørgsmålet, om hvad transkønnethed er, ikke i denne sammenhæng.\nJenner oplyser, måske lidt koket, i bogens allersidste linjer – ”Wait… I knew I forgot something” – at hun har fået ”The Final Surgery”, altså fjernet penis, utvivlsomt velvidende, at det er et påtrængende og nyfigent spørgsmål, som transkønnede sjældent kan undgå (Jenner 2017: 313).\nHvorfor dette irreversible indgreb? Hvorfor skal penis, der er ”useless except for pissing in the woods”, bortopereres? Hvorfor kan den ikke blot blive hængende, hvor den er, når nu den er irrelevant? Freuds ’biologisme’, hans definition på kønsforskellen som forskellen mellem at have og at mangle en penis, har fået mange hånsord med på vejen, altså at kvinden ikke er defineret ved, hvad hun har, men ved, hvad hun mangler, at man ikke ser, hvad der anatomisk set ’er’, som en naiv realisme og biologisme ville lyde, men hvad der mangler. Her synes Jenner imidlertid blot at bekræfte denne definition. Hun kan ikke være en kvinde, hvis hun har en penis. Én mulig fortolkning af ”The Final Surgery’s” nødvendighed er, at det bekræfter, at penis har status af ”fallos”, altså at den med Lacans betegnelse har status af signifianten for kønsforskellen. Det er den symbolske, det vil sige formelle forskel – plus versus minus, at have versus at mangle – der udpeger denne kropsdel og ikke andre mulige kropsdele til at have særlig status som markør af forskel. Jenner må derfor få fjernet penis, må kræve og afstedkomme sin egen kastration for at kunne fuldende sin ”transition” til kvinde, altså defineret som en, der ikke har en penis.\nMen der er også den mulighed, at ved beslutningen om at få fjernet penis kastrerer hun ikke sig selv, hun forkaster snarere selve kastrationen, det vil sige den lov, der siger, at der er to og kun to køn, at alle skal placere sig som enten mand eller kvinde, at alle skal tage parti, at det ”non-binære” ikke har lov til at være en mulighed. Jenner er i denne forstand netop ’trans’ kønnet, hinsides kønsforskellen. Jenner fortolker selv det at være transkønnet for hendes eget vedkommende som at være hverken mand eller kvinde eller midt imellem.\nDe (mindst) to fortolkningsmuligheder er således, at kønsforskellen enten anerkendes ved, at det at være kvinde er defineret ved ikke at have en penis. Eller at der snarere er tale om en afvisning af at være underkastet den symbolske orden, der hævder biologien som skæbne, altså en forkastelse af at være underkastet kastrationen, forkastelse af penis som fallos, signifianten for kønsforskellen. Hun er selv herre over at modellere kroppen.\nOg hvad kan vi så lære af alt dette? Er det pædagogisk hensigtsmæssigt at udskamme, eller er det snarere skadeligt? En sådan generaliserende konklusion med dertil hørende pædagogisk program ville være meningsløst set fra psykoanalysens synsvinkel. For det første fordi udskamning er uundgåelig og for det andet, fordi ingen opdrager eller pædagog kan vide, hvorledes udskamning bliver besvaret af det enkelte barn. Heraf psykoanalysens begreb om ”det ubevidste subjekt”, som er begrebet for, at hin enkelte ikke kun er, hvad det bliver gjort til af den Anden – forældre og pædagoger – som objekt for opdragelse, men fortolker også denne henvendelse på uforudsigelig vis. Det uforudsigelige og overraskende, på godt og ondt, er netop, hvor subjektet qua ubevidst viser sig.\nSublimering var ”driftstilfredsstillelse uden fortrængning”. Fortrængning, derimod, er tankeforbud; det er erindringer om måder, hvorpå man engang har opnået tilfredsstillelse, der er blevet udskammet og ikke må erindres og altså tænkes. Symptomer er i psykoanalysen defineret ved, at man ”gentager i stedet for at erindre”. Dette kan afstedkomme et ”tab af ydelses- og nydelsesevne”. Men hvordan kan man skelne en sublimeret afledning fra en neurotisk kompromisdannelse? En mulig fortolkning af dette har i denne artikel været, at sublimeringens tilfredsstillelse ikke er en erstatning for noget mere oprindeligt og potentielt mere tilfredsstillende. Freud siger det ikke direkte, men det gør Lacan i sine forelæsninger Psykoanalysens fire fundamentale begreber med ukarakteristiske vulgære formuleringer, formentlig for at understrege pointen:\n”Sublimeringen er ikke desto mindre tilfredsstillelsen af driften, uden fortrængning. Med andre ord: for øjeblikket knepper jeg ikke, jeg taler til jer, men jeg kan altså opnå den eksakt samme tilfredsstillelse, som hvis jeg havde kneppet. Det er, hvad det betyder. Det er i øvrigt det, der rejser spørgsmålet om jeg faktisk knepper. Mellem de to termer etableres en ekstrem modsætning, der påminder os om, at anvendelsen af driftens funktion ikke har anden betydning for os end at sætte spørgsmålstegn ved det, tilfredsstillelsen går ud på. […] Det er klart, at de, som vi har med at gøre, patienterne, ikke er tilfredsstillede, som man siger, med hvad de er. Og alligevel ved vi, at alt det, de er, alt det som de oplever, og selv deres symptomer, stammer fra tilfredsstillelse” .\n(Lacan 2004: 142)\nHer får vi fremstillet driftens dæmoniske karakter, at den altid finder en vej til tilfredsstillelse, at der er en dimension af nydelse i selv det manifest smertefulde neurotiske symptom og i den transkønnedes forvirring. Jenner vedkendte sig en vis nydelse ved hemmeligheden; den var ikke kun kilde til smerte. Og at undervise, at holde foredrag, at skrive artikler kan være ’bedre end sex’, også selvom vi beklager os over ulejligheden, den manglende tid og de andre opgaver, der angiveligt skulle være meget vigtigere at udføre, hvis vi ellers kunne få tid og lov. Af hvem? Det står ofte hen i det uvisse; heraf begrebet ”den Anden”.\nSå man må igen spørge, hvori forskellen egentlig består mellem det seksuelle og det sublimerede. Måske var der gode grunde til, at Freud aldrig lavede en systematisk fremstilling af sublimeringsbegrebet, men alligevel blev ved med at referere til det. På den ene side forekommer begrebet at være til besvær, fordi selve definitionen på driften implicerer en næsten uendelig plasticitet, så seksualdriften nærmest per definition er sublimeret, da den ikke kan tænkes uden loven og forbuddet, og man derfor ikke kan skelne en oprindelig tilfredsstillelsesmåde fra en heraf afledt modus. På den anden side kan argumentet for, at begrebet er bevaringsværdigt, være identisk med det, der ofte fremkalder overbærende smil, nemlig at begrebet tvinger os til at se kulturelle præstationer som bundet til det forhold, at vi også er kønnede, seksuelle væsener. Vi er tvunget til at tænke og præstere – ikke kun med henblik på rå, dyrisk overlevelse – fordi kønsforskellen findes som et vilkår, ingen endegyldigt kan komme overens med. At lære at skelne mellem kønnene er at blive tvunget til at tænke. Og kønsforskellen findes som vilkår, fordi biologien for menneskers vedkommende ikke er begrænset til at være et instinkt til forplantning, men også er tvunget, ordnet og reguleret af en symbolsk, kulturel orden, der udøver sin tvang ved at udskamme os. Altså på godt og ondt.\nFreud, Sigmund (1973). Das Interesse an der Psychoanalyse. Gesammelte Werke VIII. Frankfurt am Main: S. Fischer Verlag.\nFreud, Sigmund (1975). Sorg og melankoli. Metapsykologi 1. København: Hans Reitzels Forlag.\nFreud, Sigmund (1976). Jeg’et og det’et. Metapsykologi 2. København: Hans Reitzels Forlag.\nFreud, Sigmund (1985). Tre afhandlinger om seksualteori. Afhandlinger om seksualteori. København: Hans Reitzels Forlag.\nHyldgaard, Kirsten. (1998). Fantasien til afmagten. København: Museum Tusculanums Forlag.\nHyldgaard, Kirsten (2003). Det utidige subjekt. Lacan, Freud, Heidegger, Sartre, Badiou, Zizek m.fl. Frederiksberg: Roskilde Universitetsforlag.\nHyldgaard, Kirsten (red.) (2010). Pædagogiske umuligheder. Psykoanalyse og pædagogik. Aarhus: Aarhus Universitetsforlag.\nJenner, Caitlyn (2017). The Secrets of My Life. From Bruce to Cait: The Inspirational Story. London: An Orion Paperback.\n Freud (1973). Das Interesse an der Psychoanalyse, GW VIII s. 420. Oversættelse ved Susanne Snej Jensen.\n I det følgende vil jeg, hvad angår Jenners fornavn og de personlige pronominer ’han’ og ’hun’, følge Jenners egen norm fra ”Author’s note” s. vii: ”I will refer to the name Bruce when I think it appropriate and the name Caitlyn when I think it appropriate. Bruce existed for sixty-five years, and Caitlyn is just going on her second birthday. That’s the reality” (Jenner 2017). Og som Jenner understreger flere gange, at hun ikke taler på vegne af alle transkønnede, men kun på egne vegne, vil jeg i det følgende heller ikke bearbejde problemstillingen omkring transkønnethed i al almindelighed, men først og fremmest have udgangspunkt i denne selvbiografi.\n I det følgende refererer den Anden (med stort ’A’) til den eller de andre, som repræsenterer idealer, og hvis dom subjektet frygter.\n https://skoleborn.dk/elevers – selvforstaaelse – har – stoerre – betydning – end – deres – intelligens/\n Eksistentialer er hos Heidegger formelle mulighedsbetingelser for at være-i-verden. Eksistentialer er ikke egenskaber eller væsensbestemmelser, men udpeger universelle former for måder, hvorpå mennesker er i verden, heri indbefattet måden, hvorpå den enkelte er i forhold til den Anden (Hyldgaard 1998).\npsykoanalyse, skam, sublimering, transkønnethed\nKirsten Hyldgaard, Lektor, ph.d. ved Institut for Pædagogik og Uddannelse (DPU), Aarhus Universitet (Campus Emdrup).


Hostal Delgado i Benabarre til Bedste Pris-garanti | Agoda.com\nVicente Pinies, 24, Benabarre, Benabarre, Spanien, 22580 - Se på kort\n"The hotel was simple but clean, located in the very charming..."\nMere om Hostal Delgado\nMed en praktisk beliggenhed i Benabarre er Hostal Delgado et fremragende udgangspunkt for at gå på opdagelse i denne livlige by. Herfra har gæster glæde af nem adgang til alt, hvad denne livlige by kan tilbyde. Med sin praktiske beliggenhed tilbyder dette hotel nem adgang til byens vigtigste seværdigheder.\nPå Hostal Delgado gøres der alt for at sikre gæsternes komfort. For at opnå dette tilbyder hotellet den mest imødekommende service og de bedste bekvemmeligheder. På hotellet kan man nyde et udvalg af førsteklasses faciliteter, som reception åben hele døgnet, restaurant, bar, transportservice, delt stue-/tv-område.\nNyd værelsesfaciliteter i høj kvalitet under dit ophold. Nogle værelser indeholder aircondition, opvarmning, skrivebord, fjernsyn LCD-/plasmaskærm, toiletsager, der er med til at hjælpe gæster med at få ny energi efter en lang dag. Desuden sikrer hotellets væld af fritidstilbud, at du har rigeligt at foretage dig under dit ophold. Hostal Delgado er det eneste sted, du behøver, når du søger kvalitetsindkvartering i Benabarre.\nAlle slags rejsende (245) Par (147) Rejsende alene (22) Familie med små børn (10) Familie med store børn (13) Gruppe (53)


For KOMBIT er brugerinvolvering vigtig | ktc.dk\n0 260417 Høring\nUdviklingen af BBR 2.0\nI KOMBIT lægger vi stor vægt på brugerinvolvering i vores projekter, bl.a. fordi KOMBIT er til for at hjælpe kommunerne til bedre og mere effektive it-systemer. På BBR 2.0-projektet har det derfor været vigtigt at inddrage brugerne så tidligt som muligt for at sikre, at vi får et endnu bedre BBR, og at det lever op til de forventninger, som brugerne har.\nVi fik derfor hurtigt etableret en kommunal brugergruppe bestående af seks kommunale brugere fra seks forskellige kommuner - både store og små.\nForud for udbuddet af BBR 2.0 i slutningen af marts 2015, havde KOMBIT allerede haft den første brugerinvolvering. KOMBIT inviterede brugergruppen til et reviewmøde af systemets kravspecifikation, hvor vi fik en masse gode input til bla. ny og forbedret funktionalitet. Efter ca. halvanden måneds venten gik evalueringsprocessen i gang. Også her havde KOMBIT brugerne med. For at sikre at vi fik valgt den rigtige leverandør med det bedste tilbud både i forhold til funktionalitet og brugervenlighed inviterede vi et par brugere fra den kommunale brugergruppe ind til et evalueringsmøde af leverandørernes tilbud. Og valget faldt – som bekendt - på Netcompany.\nEfter afklaringsfasen, der skulle hjælpe Netcompany med at præcisere områder af løsningen, gik bygge- og udviklingsprocessen i gang. Bygge- og udviklingsfasen er inddelt i tre delleverancer, hvor systemet i hver delleverance opbygges med forskellig funktionalitet. Hver delleverance indledes med en designworkshop om brugergrænsefladen, hvor input fra de kommunale brugere i høj grad er vigtig. Også her inviterede KOMBIT derfor den kommunale brugergruppe til at deltage, og det kom der mange gode idéer til ny funktionalitet ud af.\nHver delleverance har ved leverancens afslutning en række funktionstests, som skal sikre, at den pågældende funktionalitet virker og lever op til kravene. Både KOMBIT og den kommunale brugergruppe deltager i funktionstestene, for brugerne besidder en særlig domæneviden og kan teste systemet i kringlede hjørner, som Netcompany eller KOMBIT ikke kan. Derved sikres, at systemet effektivt og sikkert kan håndtere selv de mest specielle sager.\nSom afslutning på hver delleverance afholdes brugervenlighedstest, som har til formål at sikre, at systemet er så intuitivt og brugervenligt som muligt. Brugervenlighed som kriterium vægtes meget højt hos KOMBIT, og test afholdes derfor hver gang med ti helt nye kommunale brugere, dvs. brugere, der ikke før har set eller testet systemet.\nI BBR 2.0-projektet har vi netop afsluttet første delleverances brugervenlighedstest og skal til at påbegynde delleverance 2.


Kandis-Johnny og fru Gitte udvider familien | BILLED-BLADET\nKandis-forsanger Johnny Hansen og fru Gitte har udvidet familien med en lille ny under coronaen. Den har fire ben og hedder Bailey.\nJohnny Hansen har nok at se til for tiden. Udover at barsle med et nyt album med fortolkninger af Elvis-hits har han og fru Gitte udvidet familien med et lille nyt familiemedlem på fire ben.\nBailey er familiens firbenede charmetrold\nDen lille gyldne charmetrold hedder Bailey og er en maltipoo – en blanding af en malteser og en toypuddel. Og så er han et halvt år gammel og bliver ikke større, end han er nu.\n– Min mor og far havde også hund, da jeg var teenager. Så jeg vidste alt om, hvor glad man kan blive for sådan et dyr. Og han er da heller ikke til at stå for, når han følger mig overalt i huset, siger Johnny om familiens nyeste medlem, der er et halvt år gammel og ikke bliver større, end han er nu.\nCoronaen gav os tid\nDet er Gitte, der er skyld i, at den lille charmetrold har gjort sit indtog:\n– Jeg har altid haft hund og ville gerne have en igen, men Johnny modsatte sig det i mange år, da det krævede meget arbejde og var svært at forene med musikerlivet. Men da corona havde givet os mere familietid, tænkte jeg, at skulle det blive til noget, skulle det være nu. Og en dag, da Johnny vågnede efter at have blundet lidt på sofaen, kunne jeg fortælle ham, at vi skulle have hund, og at jeg havde betalt depositummet.\nI øvrigt har en hel stribe kolleger, venner og familiemedlemmer meddelt, at de er klar til at babysitte, når det er nødvendigt. Så den side af sagen er jeg ikke nervøs for, fortæller Gitte.\nJohnny Hansen aktuel med nyt album\nUdover at lære det ny familiemedlem at kende, er Johnny Hansen aktuel med et album, hvor han hylder sit store idol med sine egne versioner af en stribe Elvis-hits.\nI denne uges BILLED-BLADET fortæller en af landets travleste musikere om, hvad han har fået månederne til at gå med i en tid helt uden koncerter.\nLæs det store interview med Johnny Hansen og se de skønne billeder med familien i denne uges BILLED-BLADET, der er på gaden allerede tirsdag den 11. maj.\nSe hvilke andre kendte, der også har fået hunde under coronaen i galleriet herunder:\nHerlig afsløring: Rasmus Seebach jubler over lille ...