Co je to emoce? (Lama Gendün rinpočhe)\nJe důležité vyjasnit si, co rozumíme slovem emoce. Používáme toto slovo denně, když chceme popsat něco, co lze snadno identifikovat, určitý pocit v mysli, který je reakcí i hybnou silou. V buddhismu však emoce znamená víc než jen to. Je to psychický stav, který se objevuje, jakmile začne mysl fungovat dualistickým způsobem, dlouho předtím, než si to obyčejný člověk může uvědomit. Emoce je návykové lpění, které způsobuje, že automaticky kategorizujeme naše zážitky podle toho, jestli je naše ego shledává přitažlivými (touha), nepřitažlivými (hněv) nebo neutrálními (nevědomost). Čím větší je ulpívání, tím silnější budou naše reakce, až dosáhnou bodu, kdy se nakonec projeví v naší vědomé mysli a manifestují se jako patrné pocity, kterým obvykle říkáme emoce.\nVýše zmíněné reakce se nazývají tři jedy, ke kterým se počítají ještě další dva - považování našeho vlastního zážitku za dominantní (pýcha) a posuzování naší vlastní pozice vzhledem k vnímanému objektu (závist), což tvoří dohromady pět jedů. Slovo jed se používá, protože tyto reakce otravují naši mysl a brání objevení se vrozené moudrosti.\nVnímání, emoce a moudrost\nEmoce se objevují díky podmínkám vytvářeným naší zmatenou myslí. Naše základní vědomí, které je v současné době ve stavu nevědomosti, projektuje představu světa prožívaného na základě našich pěti smyslů, pěti smyslových orgánů a jejich aktivního vzájemného vztahu s vnějšími objekty. Kvůli našim předchozím návykům projektuje mysl obrazy, které považuje za oddělené. Z nich se potom stávají formy, které náš zrak považuje za objekty, zvuky, které jsou objekty pro náš sluch, atd. Přítomnost těchto zdánlivě nezávislých objektů způsobuje, že je mysl rozrušená, což umožňuje vznik emocí.\nKdyž například naše oči uvidí určitou formu, tak to tím nekončí - okamžitě na to reagujeme. Když shledáme tuto formu příjemnou, cítím, že je přitažlivá. Pokud ji shledáme nepříjemnou nebo odpudivou, odmítáme ji a chceme se od ní dostat pryč. To samé platí pro všechny ostatní smyslové informace, ať již je to sluch, čich, chuť nebo hmat.\nPokaždé, když pracují naše smyslové orgány, měli bychom sledovat přímo opravdovou podstatu toho, co se děje. Postupně pochopíme, že objekt, který vnímáme, je ve skutečnosti jen myslí v činnosti. Tento objekt není odlišný od mysli, on je myslí, a není tedy třeba vytvářet žádnou umělou dualitu udržováním čistého rozlišování mezi subjektem a objektem. Když se podíváme na podstatu této neduality, na opravdovou podstatu objektu i mysli, která jej vnímá, objevíme podstatu samotné mysli. K tomuto vnímání podstaty dochází, když všechny předchozí myšlenky skončily a ty příští se ještě neobjevily. Tehdy je mysl spontánně přítomná, spočívající ve své vlastní skutečnosti. Je to právě mysl, co vidí svou vlastní podstatu, a tomu říkáme prvotní moudrost. Tato přítomnost prvotní moudrosti v mysli pak automaticky odstraňuje emoce. Je to, jako když zapálíme svíčku v temném pokoji: jakmile se objeví světlo, automaticky zmizí temnota. Podobně i prostý fakt, že moudrost je myslí, slouží k úplnému zapuzení všech emocí. Jestliže uspějeme v tomto způsobu meditace, ve chvíli, kdy objevíme v naší mysli nějakou emoci, tak v tom stejném okamžiku spatříme i její moudrost, a tím se osvobodíme od jejího emocionálního aspektu. Tomu se říká současný vznik a osvobozování emocí. Každý z pěti jedů je pak rozpoznán jako jedna z pěti moudrostí. Jestliže však nejsme schopni vidět aspekt moudrosti v události, která se v mysli odehrává, opět se zaplétáme do duality. Následujeme myšlenku, jsme jí ovlivněni a začínáme reagovat na objekt, buď tak, že ho přijímáme nebo odmítáme, dokud je mysl napadána zmatkem a emocí, a končíme v prožívání utrpení, které následuje.\nKdybychom se vzdali pěti jedů, nebyli bychom schopni najít žádnou moudrost. Aktivita emocí je aktivitou mysli. Každá emoce, která se objevuje, není ničím jiným, než samotnou myslí v akci, takže pokud budeme odmítat emoce, budeme zároveň odmítat i mysl. Jen díky její aktivitě můžeme odhalit aktivitu moudrosti, takže odmítáním emocionální aktivity mysli zároveň odmítáme možnost setkat se s její aktivitou moudrosti. To nás nikdy nepřivede k realizaci základní skutečnosti mysli.\nJe pro nás obtížné považovat nevědomost za emoci, ale když se nad tím pořádně zamyslíme, zjistíme, že nás může nevědomost ovlivňovat stejně jako touha nebo hněv. Nevědomost není něco neutrálního účinků či následků, je to určitý stav mysli, který způsobuje, že jednáme určitým způsobem, je to určitý stav mysli, který způsobuje, že jednáme určitým způsobem. Nevědomost je, nejsme schopni vidět věci takové, jaké ve skutečnosti jsou. Může to být vědomé i nevědomé, neschopnost rozpoznat, co se děje, někdy velebená jako nevinnost, nebo určitý pocit lhostejnosti,nebo dokonce záměrné nechtění vědět. Může to sahat od obyčejného zmatení ohledně toho, co se skutečně děje, až po vytváření určitých chybných postojů. Je zde také jistý prvek připoutanosti. Nevědomost může být dokonce i docela pohodlná ("blažená nevědomost..."). Když se na sebe pozorně podíváme, najdeme tento postoj v mnohém našem chování. Z buddhistického pohledu je nevědomost cokoli kromě blaha a nevinnosti. Skutečně je to hlavní příčina našeho utrpení, a proto má své pevné místo mez pěti jedy.\nZříkat se pěti rušivých emocí znamená postupovat k osvícení méně přímou cestou. To je cesta, kterou praktikují šrávakové. Ale pochopení pravé podstaty emocí a toho, kdy se objevují, není lehký úkol. Když se pouze pokoušíme pozorovat emoce jednu podruhé, tak jak se obvykle objevují v mysli, nijak se nezměníme. Nic se nezmění. Pokud si naše emoce v podstatě užíváme a záměrně zvyšujeme jejich sílu, až máme pocit, že jsme jimi úplně intoxikováni, chováme se jako někdo posedlý, což vede k tomu, že hromadíme karmu démona.\nTaké se může stát, že se z nás stane člověk, který je čím dál pyšnější na svou schopnost zacházet s emocemi tím, že pozorujeme jejich pravou podstatu. Nehledě na skutečnost, že naše pochopení není ještě plně rozvinuto, zvyšujeme sílu emocí. Čím jsou silnější, tím větší bude naše pýcha. A ani tady to nekončí. I když nejsme opravdu zbaveni emocionálního zmatku, říkáme, že jsme, a stavíme se výš jako příklad pro druhé, říkáme jim, jak by měli prožívat emoce, aniž by se jimi nechávali unášet. Motivováni velkou pýchou neustále hledáme zvyšování své reputace, abychom byli považováni za někoho velmi důležitého, za někoho dobře známého pro svou schopnost pracovat s emocemi. Dostáváme se stále více mimo kontrolu, jsme čím dál zmatenější, a tím hromadíme karmu, která je čím dál negativnější.\nJeden lék na všechny nemoci\nPohled přímo na esenci neboli podstatu emoce je metoda, kterou lze používat ve všech případech, tak jako můžeme použít jeden lék na léčení stovky nemocí.\nPraktikující s velkými schopnostmi použije tuto metodu ke zklidnění emocí ihned, jakmile se v mysli objeví některá z nich. Je to jako hodit malou jiskřičku do kupky suchého sena: seno okamžitě vzplane a všechno shoří. Ačkoli ta počáteční jiskra je malá, může spálit jakékoli množství sena. Podobně i jedna malá jiskra moudrosti může zcela spálit veškerý zmatek v mysli a s ním spojeně emoce, až všechno, co v mysli zůstane, bude jen nejvyšší skutečností.\nLidé s průměrnými schopnostmi použijí tuto metodu následovně.\nJakmile při meditaci odhalí v mysli přítomnost emoce, pohlédnou obnažujícím pohledem přímo na ni. Emoce se zklidní sama od sebe a uvolní sevření. Říká se, že tento proces je právě jako rozpoznání neduality vln a vody. Na hladině oceánu můžeme vidět mnoho vln v pohybu, které na sebe neustále berou různé formy a tvary, a přesto je obsahem těchto vln pouze voda oceánu samotného. Mezi vlnami a vodou nemůžeme činit vůbec žádný opravdový rozdíl. Podobně i množství emocí nejrůznějších forem, které se objevují v mysli, není ničím jiným než samotnou myslí. Není tedy žádný důvod zavrhovat emoce nebo je považovat za odlišné odmysli. Průměrný praktikující to bude schopen pochopit skrze přímé prožití skutečnosti, že emoce jsou prostě jen myslí, se samy od sebe zklidní.\nPraktikující s běžnými schopnostmi bude schopen si pomocí této praxe uvědomit emoci, jakmile se objeví v mysli. Nenechá se do ní vtáhnout a nenechá se ji unášet, což se obvykle děje. Je to jako když nějaký blázen najednou přijde k rozumu; jakmile se zbaví svého šílenství, vrátí se mu normální vědomí. A podobně když si člověk uvědomí přítomnost emoce, tak použije praxi, kterou považuje za vhodnou pro daný případ. Uvědomění si emoce, i když naše uvědomění ještě není dostatečně jasné, aby nás od ní zcela osvobodilo, poskytuje výchozí bod pro aplikování jiných, dosažitelnějších přístupů.\nRušivé pocity - práce s nimi (Lama Ole Nydahl)\nSvobodná hra neomezeného prostoru se ve vnějším vnímání ukazuje jako světy, události, bytosti, tedy jako objekty, které vnímáme našimi smysly, a poté je podrobujeme vědeckému zkoumání. Na vnitřní úrovni to jsou myšlenky a pocity, které se objevují a hrají si, my je rozpoznáváme, soustředíme se na ně a ony se poté vracejí zpět do oblasti svých možností.\nVšechny dualistické způsoby myšlení však mysl oddělují od toho, co sama vytváří, a vedou tak k omezeným pohledům, které ohraničují život. Dvěma nejznámějšími jsou materialismus a nihilismus. Pár set let po Buddhovi, ve starém Řecku, se důležití lidé cítili bát ohroženi myšlenkovými směry, které hlásaly negaci všech hodnot. Považovali za nebezpečné pro společnost, že by teoretiky bylo možné vše dělit až k "nicotě", a trvali proto na existenci atomu (řecky atomos = nedělitelný), konečné již více nedělitelné částice. Bylo to pouhé tvrzení, něco neprokazatelného, co skýtalo ochranu před ohrožením neexistencí a případnou "černou díru". Dohoda, že částice se od určité velikosti nemohou rozpadnout, dala jejich životu něco skutečného, co budilo důvěru.\nNemělo to však trvalý úspěch. Znovu a znovu se objevovali milovníci neomezeného myšlení, a tak pohled nihilismu nevymřel. V neklidné a neúplatné západní kultuře posledních 2300 let byla tato změna patrná např. v umění: doby, kdy byl zobrazován ženský princip v velkými prsy a mnoha dětmi, obklopený hojností v okrových nebo jiných odstínech barvy půdy, zřetelně odpovídají materialistickému pojetí světa. Nedlouho poté však sami nejradostnější zastánci čistě materiálního objevili ve svém ráji skryté strašidlo - skutečnost pomíjivosti. Čím více toho bytosti vlastní, tím více toho musí v okamžiku smrti opustit. A navíc: jestliže jsou věci skutečné, jsou skutečné i stáří, nemoc a smrt. Takový pohled na věci zároveň potvrzuje, že i utrpení je opravdové, a o to důsledněji působí problémy.\nToto zklamání se navenek projevuje novým přístupem k životu, snahou omezit ztráty. Člověk se teď pokouší co nejméně zaplést do půvabů života. Jsou volena rozvláčná slova, postavy na obrazech jsou svéráznější, často hubené a ubohé, barvy jsou laděny do zelené a modré. Zdravý lidský rozum však brzy opouští i tento pokus dosáhnout jistoty prostřednictvím jednostranného pohledu. Snaha udělat všechno nicotné a šedé neuchrání před žádným utrpením. Navíc se k utrpení přistupuje z úrovně, kde není žádná radost, a člověk proto má o mnoho méně možností ovládnout to, co se děje.\nJak by se dalo očekávat od svobodomyslných Evropanů, nezůstaly ani další varianty toho, co je podstatou věcí, neprobádány. Tak vznikly další světonázory jako existencionalismus, filozofie transcendenta (Platón) a imanence (Aristoteles). Co se týká vnímající mysli samotné, představy o ní se měnily stejně často, pokud to ovšem dovolovaly názory na stát a církev.\nDo doby, než se před krátkým časem stalo Buddhovo konečné učení známé na svobodném a nyní vzdělaném Západě, věděli jsme o samotném prožívajícím velmi málo. Množství vnitřních stavů se díky tomu jevilo jako velmi matoucí. Dnes to tak být nemusí: schopnost chápat mysl ve své podstatě jako prostor, ve své přirozenosti jako zářivě vědomou a ve svém projevu jako neomezenou, vzrůstá po prvních vědomých prožitcích často automaticky. Bez takového nadčasového klíče ke všezahrnující neohroženosti, spontánně se objevující radosti a k aktivnímu soucitu, jež se díky zvyšujícímu se vnímání mysli stávají samy od sebe trvalými, bychom se nevyhnuli množství úletů do oblasti pomíjivosti a zmatených pocitů.\nZmatené stavy mysli, od hrdinských pocitů až po myšlenkovou tupost, mohou ovládnout mysl toho, kdo si prostřednictvím meditace a buddhistického pohledu nevytvořil trvalý základ. Tyto často rušivé pocity vedou k bezpočtu slov a jednání, které bytostem v budoucnosti omezí štěstí a možnost volby, a měly by proto být důkladně prozkoumány. Co způsobuje podmíněné radosti a trápení světa? Základní nevědomost mysli o své vlastní podstatě a z toho vznikající stavy! Ten, kdo je zvyklý na pocitové koupele ve vině a odpuštění náboženství víry, na kšeftování s osobními bohy, kteří nějak nemohou dostat pod kontrolu to, co stvořili, může toto vysvětlení považovat za trochu slabé. Je však každopádně logické a nespotřebovanou vřelost je možné výborně vložit smysluplných věcí.\nPoznání, že jevům nedává vzniknout žádná vnější, od nich oddělená síla, že mysl hravě rozvíjí své neomezené možnosti jak prostoru samotného, tak i prostřednictvím vnějších a vnitřních světů, způsobuje, že je nezbytné, aby se ten, kdo skutečně hledá, seznámil s prožívajícím, tedy se zdrojem všech jevů. Schopnost vnímat jevy ve vnějším světě, byla vždy podmínkou přežití a smysly bytostí jsou tak nastaveny.\nCo se však týká porozumění samotnému prožívajícímu, můžeme neosvícenou mysl přirovnat k oku. To vlastní silou nemůžeme vidět samo sebe. Jak potom v běžném životě vznikají proudy neosvícených zkušeností? Prostřednictvím následujících, také logicky pochopitelných, kroků: hlavní rušivé pocity vytvářejí od času bez počátku neschopnost bytostí vnímat prožívajícího, prožívané a prožívání jako ten samý celek. Tyto pocity jsou známé jako připoutanost a averze, avšak nezůstávají dlouho osamocené. Jejich "prima" potomky jsou žádostivost a lakota, popřípadě nenávist a hněv, zatímco nevědomost navíc dovoluje vzniknout nedobré, ochuzující pýše, kdy považujeme sebe sama za lepší než ostatní. Ve skutečnosti to znamená, že se neustále nacházíme ve špatné společnosti a tento pocit nám úspěšně krade radost ze života.\nStejně jako částice mohou dosáhnout jenom určité velikosti, tak se evidentně rozpadají i pocity, když se stanou příliš mnohačetnými. Buddha říkal, že se mohou vyskytovat v 84 000 možných kombinacích. Navzdory své podmíněnosti jsou schopné zatemnit nepodmíněnou mysl a bránit jak spontánní nejvyšší radosti mysli, tak jejímu současně se zkušeností vznikajícímu vhledu. Tím také nedovolují plně zazářit onomu "teď a tady".\nTen, kdo je natolik zralý, aby chápal pomíjivé a měnící se stavy takové, jaké opravdu jsou, se může dobře zasmát. Ať už člověk prožívá zmatené estrády ve svém vlastním vnitřním kině, nebo zoologickou zahradu, která nás právě opouští, vždy si může s úsměvem vybrat; buď se o obrázky nestarat, nebo si ta divná zvířata prohlédnout pod lupou. Člověk je tak bohatě obdarován svobodnou volbou, buď rušivým pocitům zamezit, jejich prožívání oslabit a prostřednictvím vhledu a soucitu transformovat, nebo dokonce díky pozorování jejich šaškáren rozpoznat mysl. Takové svobody si však užívají jenom jogíni, kteří si v tomto anebo minulém životě uvědomili prostor okolo toho všeho, co se v mysli děje. Ostatní budou zmatené pocity považovat za skutečné, ačkoli se neustále mění. Když nás zachytí, následují nepřiměřená nebo škodlivá slova a činy, což zase vnáší problémové dojmy do vnějšího světa a našeho skladovacího vědomí (druh vědomí zahrnující i to, co západní psychologie nazývá podvědomím). Když takové nejasné příčiny dozrají jako vnější a vnitřní problémy, bytosti ze zvyku zapomínají, že kaktusy, na kterých právě sedí, si vypěstovaly samy. Myslí se, že jejich utrpení způsobili jiní, mluví a jednají nerozumně a koloběh podmíněných prožitků, které nakonec přinášejí nespokojenost, pokračuje ze života na život.\nSkutečnost, že současnost bytostí je podmíněna minulostí, znamená, že můžeme sami ovládat vlastní budoucnost. Je mnoho úrovní, na kterých je to možné a ty nejsubtilnější leží v naší vlastní mysli. Na míle daleko od obvyklého prožívání pocitů jako něčeho neodvratně strašného se rušivé emoce při odvážném zacházení stávají surovinou pro realizaci. Vyjadřují směr naší karmy a naše zacházení s nimi rozvíjí naši zralost. Naše společnosti nastavené na volný čas a z dlouhé chvíle zahleděné do nitra, se rády zaobírají pocity, o kterých učitelé zpravidla učí podle pohledu starých buddhistických textů, což je zřejmě dlouho známé. Proto předkládám úhel pohledu, který tu, pokud vím, ještě nebyl. Zcela usazuje zralého člověka za volant svého života. Účinná práce s rušivými pocity je jako umění válečného tažení - nebo šachu. Vyžaduje připravenost přesně odhadnout protivníka a dokonale poznat vlastní síly. Pak je třeba naplánovat jak krátkodobý, tak dlouhodobý postup na cíl, abychom v maximálně možné míře využili protivníkovy síly pro vlastní cíle. Protože mít mysl pod kontrolou znamená nadčasové štěstí, měli bychom tuto "válku" vyhrát!\nOhodnotit protivníka znamená rozpoznat jeho podstatu. Vzplanou bleskurychlé a těžko zvládnutelné pocity návykově? Vyvolávají ihned nezvládnuté, trapné, nebo škodlivé jednání, nebo je jejich pomalou líhní sama mysl? Chytá se mysl hněvivých postojů a postupně je posiluje, až se objeví opravdové nepřátelství?\nZe všeho nejdříve můžeme vyslovit rychlé pä - bezzvučně a nebo potichu - mnohé povrchní rušivé pocity se rozpustí. Máme-li opravdovou důvěru k nějakému lámovi, můžeme si ho představit nad naší hlavou, vědomě ho nechat do sebe vklouznout a jednoduše se jím stát.\nHromadí-li se rušivé pocity pomaleji, můžeme je nechat velmi účinně sklouzávat po olejovém filmu mantry. To udržuje úlety "na distanc" od těla a řeči a brání vytváření návyků, které přinášejí utrpení. Protože každá nepříjemnost vznikla a je podmíněná, musí také sama od sebe ztratit na síle odpadnout. Když to mysl rozpozná, nenechá se příště již tak snadno vodit za nos. Znát vlastní síly současně vyžaduje zralé pozorování toho, co se děje uvnitř: jak se mi dnes vede? Kolik zásahů do mého brnění mi svět minule uštědřil? Jaké poznatky z předchozího růstu a úspěchů mohu použít, abych mohl dostat pod kontrolu nynější nepříjemné stavy?\nOdpověď je obsažena v jednom nebo více z následujících kroků:\na) Vyhnout se konfrontaci. I když se to nezdá být moc hrdinské, jdeme-li překážkám z cesty, zabraňuje to dramatům. Získáme tak drahocenný čas jednoduše vyjít na procházku tehdy, vypadá-li situace tak, že se sejdou takové podmínky, za kterých bychom podle zkušenosti padli na nos.\nb) Dalším krokem je vzrůstající uvědomění, že rušivé pocity mohou být transformovány. Že nejsou tak opravdové, jak by se nám zrovna mohlo zdát. Například si nejprve můžeme uvědomit, že momentální utrpení tu před chvílí nebylo, a proto také musí zase zmizet; že situace se každým okamžikem mění. Rostoucí uvědomování si neskutečnosti a nestálosti všech komplikovaných stavů nabízí široké pole možností jejich transformace. Hlavními metodami tu jsou srovnání s druhými a rozvíjení soucitu. Vnímáme-li naše životní podmínky jako špatné, jakákoli sebelítost zmizí, když si například uvědomím, co si navzájem dělají lidé v Africe. Také když se někdo cítí odcizeně v nelítostné, muži ovládané společnosti, musí prostřednictvím úvah o bídném životě muslimských žen rozvinout nadosobní vcítění a usilovat o hledání opravdových řešení jejich situace. Jsme-li strženi okamžikem, mohou myšlenky typu "chtěl bych si to s ním vyměnit?" nebo "být s nimi pár minut je hrozné a oni musí být sami se sebou dnem i nocí..." ulámat ostny mnoha setkání a také nabídnout soucitnou zpětnou vazbu hluboce nešťastným lidem. Buddhisté si jsou obecně vědomi skutečnosti, že bytosti se chovají problematicky spíše z nevědomosti než proto, že by byly zlé. Protože se určitě nesetkávají poprvé a původce činu si sám připravuje budoucí újmy, zatímco oběť se zbavuje dřívější špatné karmy, děláme ze soucitu vše, co je možné pro obě strany.\nc) Nejúčinnější metodou práce s rušivými pocity však zůstává svoboda volby vlastního pohledu: a sice při každé podmíněné zkušenosti nezapomínáme na konečnou moudrost. Mysl, která vše vytváří, usiluje o vědomí, které nadčasově spočívá jako zrcadlo za obrázky a chápe, že každý má buddhovskou podstatu a všechno, co se děje, je bohatstvím prostoru. S tímto pohledem se člověk může chovat již jen jako buddha, který se nachází mezi těmi, kteří budou stejně smýšlet v budoucnu, a svět zůstává čistou zemí. Na této úrovni prožíváme všechny myšlenky, ať už jsou jakékoli, jako nadbytek a moudrost mysli, jenom proto, že se dějí, a dopřáváme si možnost slyšet všechny zvuky jako mantry a plné významu, a proto zloděj přichází do zcela prázdného domu. Nežádoucí pocity zde nenacházejí ani energii ani ocenění. Tam, kde při rozpuštění pocitů v mysli pociťujeme jen její sebeosvobození, a pokud jsme byli celý proces schopní vnímat z jistého odstupu jako svobodu hru, zůstává jenom maximální naplnění. Vnitřní stavy, které byly tak dlouho zdánlivými velkými nepřáteli, se nyní objevují jako zdroj síly. Práce s uhelným prachem přinesla ty nejhezčí diamanty a rušivé pocity se projevily ve své podobě jako pět buddhovských moudrostí.\nBuddha doporučuje třístupňové odstraňování tohoto iluzi podobného, ale tuhého nepřítele. Nejprve předcházíme okolnostem, které podle našich zkušeností rušivé pocity vyvolávají.\nZa druhé chápeme, že ve své podstatě jsou pomíjivé, podmíněné a složené, že tu dříve nebyly a také vždy zase zmizí; bylo by tedy nesmyslné podle nich jednat. Vrcholem je nechat zloděje chodit po prázdném domě, aniž by mohl cokoli najít. Tvrdohlavě zůstáváme u toho, co máme před nosem a pocit ani neoceňujeme ani mu nedodáváme energii.\nKdyž se nám to daří stále vědoměji, bude nám s užaslou radostí jasné, že rušivé pocity v moři mysli jednoduše nemizí., nýbrž že se znovu vynořují ve své čisté formě, tentokrát jako "pět vysvobozujících moudrostí". Obtížné stavy jsou pro to základem, podobně jako odpad, ze kterého se může stát hnojivo.\nTak vzniká vhled. Když se hněv znovu rozpustí v mysli: vidíme všechno "jasně jako v zrcadle", nic ani nepřidává ani neubírá. Vylučující pýcha se mění ve zkušenost "mnohosti a bohatství všech věcí". Připoutanost se stane "rozlišující moudrostí", schopností chápat věci jako jednotlivosti a zároveň jako části jednoho celku. Žárlivost - tajně se vším stále zabývající, v myšlenkách stále v budoucnosti nebo lpící na minulosti - se stane všeprotínající "moudrostí zkušenosti", a dokonce i zmatenost a hloupost se stane "všepronikající moudrostí". Ta ví, protože není od ničeho oddělena.\nProtože mnozí, kteří jsou Buddhovou stezkou, budou mít ještě dlouho své těžkosti s nežádoucími vnitřními stavy, uvádím zde několik návodů pro domácnost, ulici, postel a zaměstnání.\nProti pýše je vhodným protijedem připomenout si buddhovskou podstatu všech bytostí, společně s vhledem, že nebe a peklo se odehrává mezi našima ušima a žebry, nebo kdekoli, kde se domníváme, že se nachází naše mysl. Vidíme-li bytosti jako vzrušující a významné, přináší to jen radost. Když naproti tomu na ostatních hledáme jen chyby, budeme duševně chudí a vždy ve špatné společnosti.\nCo se týká širokého pole působnosti připoutanosti, žádostivosti a sobectví, dovolujeme dobrým, karmickým svazkům z minulých životů, abychom tak touhu podmíněnou hormony vzájemně prožili jako radost. Když to pro někoho není možné, měli bychom to alespoň přát ostatním zároveň si být vědomi pomíjivosti všech podmíněných vzrušení. Jenom osvícení je konečným štěstím. Konečně málo záleží na tom, jestli nás na hřbitov povezou Volkswagenem broukem nebo Mercedesem.\nK přeměně hlouposti: Někteří nepochopí ani kvantovou fyziku ani šestnáct úrovní prázdnoty v buddhismu. To nemusí být žádný problém, neboť mysl je pružná. Pokud jenom správně meditujeme a žijeme v proudu událostí, budou se moci ostatní schopnosti odkrýt, jakoby vcítěním se do chybějících oblastí. Používáme-li Buddhovy rady tak, jak je předal, aniž bychom je chtěli vylepšovat, bude mysl jako příslovečný šálek s kávou, jehož hladina vše odráží, když de s ní již nemíchá a když se uklidní. Tak vznikne všeprotínající moudrost nazývaná také vnuknutí. Známe věci, protože s nimi tvoříme jednotu. Prostor nic neodděluje a vše zprostředkovává.\nNakonec: Co teď čeká ty, kteří vyhledají cestu k nejbližšímu centru Kagjü?\nNa začátku cesty věří vaše já (ego), že si bude moci něco přidat. Myslí si: "Dřív jsme bylo prima chlapík, teď budu ještě ke všemu duchovní. Jsem u Kagjüpů, u těch vůbec nejlepších, a brzo budu znát to, co zná lama." Tento stav ale netrvá dlouho, protože Buddhova nadčasová moudrost je nastavena právě na tento případ. Dobrá společnost zavazuje a vaše já smí sice ještě užívat chleba a brambor svých návyků, ale živiny pro růst již nedostane.\nKaždá buddhistická skupina má svoji více či méně účinnou dietu, která vyjadřuje silové pole příslušného lamy. U některých se učí pokoře, u jiných je cestou moudrost a soucit. U mně je to známý "pevný horní ret", být neohrožený a radostný. Vaše já, ošizené a očekávaný přírůstek skrze pocitová mámení a dramata, bude vytvářet podezření a rozsévat pochybnosti a bolesti zad, aby se chránilo.\nTady učitel nasadí jako lákavou náhražku potravy sliby bódhisattvy a dovolí tak vašemu a dovolí tak vašemu robustnímu, ale hloupému já, aby se znovu zmátořilo. Již se v představách vidí ověnčené vavřínem, jak vysvobozuje všechny bytosti a znovu se cítí nahoře. Myslí se: "Konečně byl oceněn můj skutečný význam" a dále se do všeho pouští. To je ale ohromně chybný odhad, protože tím utrpení já teprve začíná. Každá neegoistická myšlenka připraví náš vlastní úlet o mnoho síly a jakkoli se zabývat prázdnotou, je jedem samo o sobě. Když já uslyší, že jasné světlo je podstatou každého jednoho člověka a že ani v těle ani v myšlenkách nenajdeme nic trvalého: kam se potom může schovat?\nJe jedno, jestli jsou příčinou zbytky křesťanství, dřívější životní prohry, nebo špatně pochopená oddanost ke klášternímu životu - jste na chybné cestě a měli byste jít za nějakým odvážným, nebo životaznalým lamou, který s vámi bude umět pracovat jako s celkem a pomůže vám přes tuto překážku. Pokud vám chybí důvěra, nebo lamovi síla, můžete se také nechat "ošetřit" tím, že přijmete sliby mnicha nebo mnišky a dál se budete rozvíjet klášterní cestou. Nerozhodnete-li se pro jedno ano pro druhé, zůstanete "viset" nespokojeni uprostřed vaše centrum získá "draka", kterého je těžké se zbavit.\nVaše důvěra, že prostor je radostí, dobude, tak rychle jako pět set Vikingů, všechny hradby, teď již jen ze zálohy střílejícího ega. Pokud budete umět prožívat každý rušivý pocit jako základ osvícené moudrosti a každou pochybnost jako proces poznání, já se zmenší a zčerná. Zapadne pět metrů pod zem, rozplyne se v dým a vy si vychutnáte - prostor a radost bez hranic.\nO hněvu, ulpívání, pýše, žárlivosti a nevědomosti (Práce s emocemi - Gerd Boll)\nKdyž se začneme zabývat buddhismem, brzy nás napadne, že již způsob, jakým buddhismus zachází s emocemi, je již na úrovni slov trochu jiný, než jak jsme byli doposavad zvyklí. Dosud jsme si mohli myslet, že emoce jsou důležitou součástí našeho života, že např. bez lpění by život musel být nudný, bez pýchy by neexistoval pocit sebeúcty, bez trochy žárlivosti bychom si neudrželi náš vztah a rodinu, bez hněvu bychom byli měkcí jako máslo a bez lhostejnosti bychom byli vydáni napospas záplavě informací a utrpení celého života.\nV buddhismu jsou však naše emoce naopak nazývány "stavy mysli přinášejícími utrpení", "rušivými pocity", nebo "soužením mysli". Jediné pocity, které jsou zde žádoucí, jsou pocity, které vznikají přímo rozpoznáním podstaty mysli a podstaty jevů: například neohroženost, která se objevuje, když rozpoznáme, že naše mysl, která je základem naší představy já a veškerého prožívání, není věcí, takže nemůže zemřít, být nějak zasažena ani nijak poškozena.\nAbsolutní radost se objevuje, když rozpoznáme, že všechny vnitřní i vnější jevy jsou svobodnou hrou této neexistující myli. Jsou jako magická hra kouzelníka, fantastické prostě proto, že se dějí.\nRozpoznáme-li, že je mysl ohraničená, že prožívající, prožívané a prožitek od sebe nejsou v žádném případě odděleny, automaticky se objeví nerozlišující láska. Již nemůžeme sebe sama oddělovat od ostatních.\nPodíváme-li se přesně na to, co s námi dělají ostatní emoce, bude jasné, že když je prožíváme, přinášejí nám spíše nevýhody než výhody. Pokoušíme-li se prostřednictvím ulpívání zažít radost, často vidíme, že zdánlivě vnější svět prožíváme s neustálým zpožděním a všechno, co slibuje radost, mizí v prostoru, anebo to na konci přináší jen problémy, přičemž náš vnitřní klid ztrácíme někde cestou.\nChceme-li získat pocit vlastní ceny prostřednictvím pýchy, je to jen na krátko. S pýchou jsme vlastně neustále příliš chladní a nemůžeme proto vůbec nic pořádně prožít. Pýcha slouží jen jako ochranný štít, aby nikdo neobjevil žádný náš pocit méněcennosti a stává se naším vězením.\nAni závist a žárlivost nejsou lepší, vycházejí z vnitřní chudoby. Nepřejeme ostatním štěstí, které bychom sami rádi. Vše se stále zužuje, a to nepřidává na trvalosti žádnému vztahu, přátelství ani společenství.\nHněv je nejsilnějším lupičem dobrých dojmů v našem podvědomí. V hněvu dochází k největšímu oddělování prožívajícího a prožitku, takže se pocity jednoty, lásky a neohroženosti objevují stále řidčeji a vzniká stále více strachu ze světa, od kterého jsme se sami oddělili.\nTaké lhostejnost není žádným prostředkem k dosažení duševního míru. Protože když se nedíváme kolem, nemůžeme se nic naučit, ztuhlé představy nezmizí a naděláme mnoho chyb.\nJak tedy rušivé pocity v naší mysli vznikají?\nV buddhismu je to vysvětlováno následovně: podstatou všech vnějších i vnitřních jevů je základní nevědomost, nerozpoznání toho, že naše skutečná podstata je jako otevřený neohraničený prostor, svobodný od představy já, a že se vše, co vnitřně nebo navenek prožíváme, manifestuje jako svobodná hra tohoto prostoru. Této nevědomosti podléháme od času bez počátku, čímž se lpění na představě já a představě skutečně existujícího světa velmi upevnilo a vytvořily se návykové tendence strkat vše, co jsme prožili, do "duševních šuplíků ohraničování a pojmenovávání".\n> Potom začne já oceňovat jevy, které samo vytvořilo. Začne mít některé věci rádo a jiné nerado a k dalším se začne stavět lhostejně. Z "mít rád" vznikne přání objekt vlastnit, držet si jej pro sebe a zabezpečovat. Z toho vzejde touha a lpění.\n> Dostanou-li ostatní něco, co bychom rádi, vznikne závist a žárlivost.\n> Z "nemít rád" vznikne přání odstranit objekty nechuti z pole vnímání, což se většinou nepodaří. Potom vzniknou averze, hněv a nenávist.\n> Z lhostejnosti vznikne pocit "být něco lepšího", tedy pýcha. Výchozím bodem pro práci s rušivými pocity je tedy základní nevědomost, lpění na dualistickém vnímání. Když toto překonáme, rušivé pocity jednoduše nezmizí, ale objeví se jako základ různých buddhovských moudrostí, odhalující v nich obsažené kvality.\nAbychom překonali základní nevědomost, je nutné studium správného pohledu a praxe budovací a rozpouštěcí fáze meditací Diamantové cesty. Nejde tedy o odsunutí rušivých pocitů, jejich popření nebo ututlání, nýbrž daleko více o práci s nimi. Proto musíme nejdříve vidět, které rušivé pocity - ať již vědomé či nevědomé - tu vlastně máme.\n> Máme-li pocit, že nám život protéká mezi prsty, aniž bychom měli v rukou někdy něco trvale uklidňujícího, pak je to lpění.\n> Nebo když máme pocit, že jsme obklopeni intrikami a neustále se děje něco bez nás a za našimi zády, pak je tu asi ještě závist a žárlivost.\n> Pokud máme pocit, že od nás lidstvo nechce nic dobrého, těžko se na někoho spoléháme, pak je tu jistě někde v mysli hněv.\n> Jsme-li stále obklopeni darmošlapy, outsidery a začátečníky, je na čase popřemýšlet o pýše.\n>Je-li život nudný a šedivý, pak je příčinou lhostejnost.\nJak můžeme s našimi rušivými pocity zacházet?\nAbychom mohli pracovat s rušivými pocity konkrétně, musíme nejprve zjistit, kdy se v naší mysli objevují a získávají nad námi nadvládu. K tomu musíme vycvičit naši pozornost, například meditacemi, jako je soustředění se na proud vzduchu, jak vchází a vychází špičkou našeho nosu nebo koncentrace na fázi budování meditací Diamantové cesty, kdy necháváme všechny myšlenky a pocity jednoduše procházet myslí, aniž bychom je posuzovali. Tak se staneme pozornějšími i v běžných denních situacích. Vidíme, kdy se myšlenky objevují jak se z nich stávají rušivé emoce a můžeme tak s nimi pracovat, ještě než se dostanou mimo kontrolu. A žádný strach, když to vypadá, jako by se s tím objevovalo více rušivých emocí, je to jen zdání! Díky pozornosti si teprve všimneme, co všechno v naší mysli straší.\nObdarovávat namísto ulpívat\nKonkrétně to potom může vypadat takto: v mysli například žádostivost nebo lpění a my ji nemůžeme nebo nechceme prožívat. Potom můžeme přemýšlet o pomíjivosti, složenosti, nebo nevýhodách předmětu žádosti. Je to trochu nepopulární. Ale je to nouzová brzda, aby nás vlastní lpění nevodilo za nos. Když nás ale objekt ulpívání těší a užíváme si ho, přejeme si, aby mohly všechny bytosti zažívat něco pěkného a obětujeme to našemu učiteli nebo Buddhovi.\nAnebo darujeme to, co bychom si nejraději podrželi, když ne doopravdy, alespoň v mysli, jako při věnování mandaly. To vytváří vnitřní bohatství. Nikdo nenamítá nic proti tomu, užívat si krásy světa - problém je v dualistickém způsobu prožívání.\nZákladem žádostivosti je jedna kvalita, a sice schopnost vytvořit z míchanice nejmenších, ve skutečnosti neexistujících částeček něco překrásného. Dokážeme-li tuto kvalitu rozšířit na celou oblast našich zkušeností (našeho prožívání), již to je čistá země. Vše je fantastické postě proto, že se to děje.\nDobrá přání proti žárlivosti\nZávist a žárlivost vznikají v mysli z vnitřní chudoby, jednoduše nevydržíme, že ostatní jsou šťastní bez nás. Abychom vyplnili tuto vnitřní chudobu, musíme nasbírat do mysli velmi mnoho dobrých dojmů. Nejlépe se toho dosahuje dobrými přáními - přejeme každému všechno štěstí světa. Kdekoli, kde bychom obyčejně byli žárliví nebo závistiví, děláme silná přání. Když bude mysl stále velkorysejší a bohatší, ukáže se kvalita skrytá za žárlivostí. Schopnost vědět, co udělá ostatní šťastné. To je moudrost zkušenosti a buddhovská aktivita.\nHněv, to je opravdový bludný kruh. Vzorce nepřátel vznikají ze starých negativních dojmů v mysli, a pokud na základě těchto vzorců jednáme, vznikají nové negativní dojmy, které zapříčiní vznik nových. Ven z této situace nám pomáhají dva způsoby:\n> Buď zkoušíme očistit naše podvědomí od negativních dojmů, například meditací Diamantové mysli.\n> Nebo se s vnějším světem znovu spřátelíme rozvíjením lásky, soucitu a porozuměním, že vnější svět existuje jenom zdánlivě. Láska je nejlepší metodou jak dualistické vnímání světa rozpustit. To jsme, doufejme, již všichni zažili, pokud jsme byli doopravdy zamilovaní. Musíme v tom naši mysl potrénovat, aby se tato láska rozšířila na všechno a všechny bytosti. Je to jistě náročná práce, ale vyplatí se, protože již cestou se ukazuje za hněvem ukrytá moudrost. Je to schopnost vidět vše jasně, jako v zrcadle.\nPýcha je schopnost zdůraznit kvality - bohužel zatím jen vlastní\nPýcha je snad nejtvrdošíjnější pocit, protože jsme příliš pyšní připustit, že takoví jsme. Hodí se ale jako náhražka za ostatní rušivé emoce. Když chceme například trochu zchladit náš hněv, abychom získali odstup. Chceme-li pracovat s naší pýchou, je někdy velmi dobré si připomenout, že ještě nejsme tak dokonalí, jak bychom rádi byli. Lepší ale je, když vyzkoušíme vidět kvality u ostatních. To není jen nějaké pozitivní myšlení, protože víme, že všechny bytosti mají buddhovskou podstatu, a proto ukazují kvality zcela přirozeně. Pýcha má schopnost obzvlášť zdůrazňovat kvality, bohužel doposud jen vlastní. Důvodem, proč můžeme vidět tak těžko kvality ostatních, je, že bereme všechno tak osobně a vztahujeme všechno k vlastnímu egu. Praxí u pýchy je tedy koncentrace na buddhovskou podstatu a kvality ostatních. Vždy myslíme my a přirozeně to podporujeme praxí poklon. Pak se ukáže moudrost rovnosti, my jsme obklopeni buddhy a bódhisattvy a vždy v nejlepší společnosti. Existuje něco lepšího?\nIntuice, klíč k osvícení\nV případě lhostejnosti a tuposti v mysli pomáhá lepší porozumění vnitřním a vnějším souvislostem světa. To přináší nový správný pohled a silnou motivaci zacházet s každou situací konstruktivně. Začíná to studiem dharmy, ale nekončí titulem učence, ale nýbrž empatickým jednáním. Správný pohled nemusí být bezpodmínečně komplikovaný. Říká se, že osvícení je vlastně příliš jednoduché, že mu s naší komplikovaně pracující myslí nemůžeme rozumět. Tady přichází ke slovu kvalita, která se skrývá za tupostí. Být spokojen s jednoduchými pravdami a pohledy. Toto spočívání v sobě vede k intuici, k chápání přesahujícímu intelekt, což je klíčem k osvícení. Když pracujeme s rušivými pocity tímto způsobem, stávají se z nich kroky na cestě. Tím, že je již nebereme jako takové vážně, ukazuje se pomalu, ale jistě v nás odpočívající zárodek osvícené moudrosti a je radost tou cestou jít.\nV našem životě to není jenom utrpení stáří, nemoci a smrti, co nám připravuje problémy. Jako vady na kráse našeho života prožíváme malé či velké konflikty v rodině, zaměstnání nebo v našem okolí, s nimiž se musíme vyrovnat.\nNejprve pár slov k předcházení konfliktům. Ačkoli si rádi myslíme, že našimi neshodami jsou vinni jenom druzí, nedá se popřít náš jistý podíl na konfliktu, který musíme dostat pod kontrolu. Buddha nám dává několik rad jak se chovat. Například je dobré, když se vyvarujeme zneuznávání a využívání ostatních bytostí nebo pohrdání jejich majetkem. Naší řečí bychom se měli zasazovat o harmonii a přátelství, tak aby nevznikal zmatek, nýbrž aby se zviditelnily kvality a vznikl prostor pro rozvoj.\nČasto si však všímáme, že navzdory všem dobrým předsevzetím nemáme řeč ani jednání pod kontrolou. Je to díky rušivým emocím, jako je pýcha, žárlivost, hněv, touha, lhostejnost apod., které se nás často nepozorovaně zmocní. Tak většinou nevědomě rozséváme, jako malé otrávené šípy, do našeho okolí semínka zmatku, disharmonie a neshod. V Diamantové cestě buddhismu existuje velké množství možností jak s těmito rušivými pocity pracovat. Například různé představy, slabiky a praxe budovací a rozpouštěcí fáze meditace, ale především rozvíjení lásky a dobrá přání pro dobro všech bytostí.\nPoté, co se nám stále víc daří vystříhat se konfliktů, přecházíme k možnostem jak konflikty rozpouštět. Tady je vždy nejprve velmi důležité rozlišovat mezi vnitřním postojem a vnějším chováním. Předtím, než budeme mluvit o našem chování, musíme nejprve prozkoumat náš vnitřní postoj ke konfliktu nebo k protivníkovi v konfliktu: Nejprve uvažujeme, ano, teď bylo řečeno něco skutečného, máme tu skutečný konflikt, skutečnou situaci nebo skutečnou osobu, která nám připravuje problémy ve skutečném světě. Ale naše problémy žijí jenom z toho, že je považujeme za reálné. Díky pohledu Velké cesty (mahájány) rozumíme, že je to jen naše vlastní mysl, která vytváří mnohotvárnost zdánlivě skutečného vnějšího světa. Žádný osud, žádný bůh ani náhoda nás nepřivádí k setkání s tím nemožným člověkem nebo do této nemožné situace, jsou to dojmy z našeho podvědomí, které bez výjimky nechávají všemu vzniknout a vše sestavují, jako obrovskou show nějakého kouzelníka. Přirozeně je to velmi těžké pochopit, když to slyšíme poprvé. Svět se zdá být příliš pevný, nepřátelé příliš pronikaví, než aby je mohla vytvořit naše mysl. Musíme o tom hodně přemýšlet, než je nám to jasné.\nDůvěřujeme-li nejnovějším poznatkům vědy, podle které vše, co zažíváme jako pevné, sestává z neustále se pohybujících subatomárních částic s obrovskými meziprostory, které se jeví někdy jako hmota, jindy jako vlnění, a kde probíhá neustále vznikání a rozplývání, bude ona magická hra o něco pochopitelnější. Uvážíme-li teď ještě, jak lehce se naše smysly, které tak rádi uvádíme jako svědky skutečnosti světa, nechávají ošálit, můžeme pochopit, že svět, který prožíváme, sestává jen z konceptů, které se osamostatnily.\nV nás také spočívá síla, která to umí: rozvíjením lásky a soucitu přemůžeme nepřátelské představy, konflikty a celé dualistické vnímání světa nejsilněji a trvale. Snad jsme to již sami alespoň jednou zažili, pokud jsme byli opravdu zamilovaní. Najednou všechny problémy samy zmizely, a když jsme se pak dívali navzájem do očí, byla všechna oddělenost mezi "já tady"a "ty tam" najednou pryč. Jenom neumíme tento prožitek déle udržet.\nPotom konečně rozvíjíme láskyplný postoj ke všem, které nemáme rádi. To vypadá jistě jako nejtěžší, ale je to neodmyslitelný předpoklad pro zvládání konfliktů. Musíme nejprve pochopit, že všichni ti obtížní lidé nejsou žádní démoni, že jsou to lidé jako ty a já, kteří v podstatě jen hledají štěstí a spokojenost. Nevědí ale, jak se to dělá, a dělají mnoho chyb. Na základě své nevědomosti jednají zcela obráceným způsobem a zabředávají stále hlouběji do problémů, averze, strachu a agrese. Pokud jsme to pochopili, přijde nám jednodušší dělat pro naše "partnery v konfliktu" dobrá přání, dokonce i rozvíjet lásku a soucit.\nNěkdy je také dobré rozvíjet nové úrovně setkání. Často se k nám vplíží ztuhlé představy o tomhle nebo tamtěch nebo se zarazíme na nějakém problému a schází nám potřebný odstup. Tady přichází v potaz fantazie: Co by se dalo podniknout, abychom sebe a ostatní vnímali z jiné stránky? Třeba bychom si mohli společně užít trochu kultury nebo podniknout něco vzrušujícího. Přijmout nové lidi do svého okolí, zajímat se o společný rozvoj nebo se snad sociálně angažovat. Něco takového může přinést svěží vítr. Je přitom důležitá odvaha vzdát se dávno známého pole působnosti a je třeba věci nepřehnat. Každý zúčastněný by měl mít šanci do toho vstoupit a změnit se.\nNěkdy je ale také důležité stanovit jasné hranice. Často tak uděláme ostatním laskavost. Důležité přitom je mít před očima jen rozvoj a užitek ostatních a při jednání již nevycházet z vlastních strachů a rušivých pocitů - ani podprahově, jinak to může převrátit situaci v opak jako kapku jedu. Setkáme-li se s úplně nafouklým egem a nemůžeme již sáhnout po jemnějších metodách, pak je třeba si věci zásadně vyjasnit. Buď při nesentimentálním rozhovoru zcela vyložit karty na stůl, anebo například tak, jako se brání zloději ve vykradení bytu. Ne proto, že lpíme na věcech - ty jsme tak jako tak v mysli dávno rozdali - ale z lásky k němu, protože nechceme, aby si dále pěstoval v podvědomí ještě víc špatných dojmů.\nMohly bychom tu probrat ještě další příklady, možnosti řešení jsou vždy velmi individuální a závisejí na mnohých faktorech. Ale dvěma hlavními zásadami pro řešení konfliktů je vždy pochopení, že vše, co nás potkává, není doopravdy nic vnějšího, nýbrž že je to svobodná hra naší vlastní také ve skutečnosti neexistující mysli. A že cesta jak vše tímto způsobem prožívat je rozvíjení lásky a soucitu. Rozumíme-li tomu, rozvíjíme postupně všechny kvality, moudrosti a intuice. Když ale někomu přerostou konflikty přes hlavu, je lepší se stáhnout a věnovat se prostřednictvím praxe dharmy rozvíjení soucitu a moudrosti. Zvládneme to teprve tehdy, když rozpoznáme, že žádná námaha nebyla příliš velká, neboť pak bude vše, co se stane, dárkem. Každý sebenepříjemnější konflikt se stane vítanou možností sbírat životní zkušenosti a bude fantastickým prostě proto, že se děje.


Ginny a Georgia (2020) | ČSFD.sk\nUSA, (2020–2021), 18 h 13 min (Minutáž: 50–58 min)\nAnya Adams, Renuka Jeyapalan, Sudz Sutherland, Aleysa Young, Catalina Aguilar Mastretta (viac)\nSarah Lampert, Danielle Hoover, David Monahan, Ali Laventhol, Tawnya Bhattacharya, Debra J. Fisher (viac)\nBrianne Howey, Antonia Gentry, Diesel La Torraca, Jennifer Robertson, Felix Mallard, Sara Waisglass, Scott Porter, Raymond Ablack, Katie Douglas, Damian Romeo, Mason Temple, Nikki Roumel, Ava Cheung, Mathieu Handfield (viac)\nAmanda Nestico, Suzanne Heibati\nSérie 1 (2020) - 10 epizód\nSérie 2 (2021) - 10 epizód\nGinny a Georgia je seriál, který svým námětem až nebezpečně připomíná Gilmorky, ale nenechte se zmást. Tenhle seriál sice jede na vlně nepochopení teenagera a jeho matky, ale hlavně je okořeněný kriminální minulostí Georgie, která postupně vyplouvá na povrch, i když se jí snaží velmi dobře maskovat. Ginny je osoba citlivá, která ve svých 15 letech konečně získává kamarády, které nikdy neměla důsledkem neustálého stěhování. Georgia je 30 letá matka, která by pro svou dceru umřela, která žila na ulici a aby se dostala tam, kde dnes je, musela hodně dřít. Po smrti jejího posledního manžela by měla zdědit jeho peníze, ale díky bývalé manželce se v jeho náhlém infarktu začíná hrabat soukromé očko. A Georgia neměla jedovaté květiny na terase jen na ozdobu.. Byť jsem na začátku měla radši Ginny, ke konci mě začínala neskutečně štvát a moje sympatie se přesunuly na Georgii. Tahle zajímavá osoba sociálních sítí není úplně neznámou tváří a svou roli zahrála dokonale. Seriál je sice primárně určený dámskému publiku, ale skvěle jsem se u něj bavila a těším se na další řadu. To, že jsem to dala na jeden zátah už je jen další bonus a potvrzení kvality :) ( 09.03.2021 )\nNebudu originál, když napíšu "Temnější Gilmorky". Nicméně kromě námětu "mladá máma a dospívající dcera "seriál nabízí i jiné dějové linky. Georgie je hlavně v prvních dílech naprosto dokonalá a jedna z nejzábavnějších charakterů vůbec. Ginny naopak plní svou úlohu, doslova nesnesitelný puberťák co si myslí jak je moc dospělý a že se z ní všichni posadí na zadek. Jasný má to těžký ale stejně jsem jí nenášel. Rozdělil bych seriál na dvě poloviny, první začátek je teen komedie s velkým feel good nádechem a to mě moc bavilo. Puberťáci mě chytli a často jsem se zasmál, Gerogie a její linka v politice je luxusní. Je lstivá, chytrá, sexy a ambiciózní. To vše prodává na maximum. Druhá půlka už začíná přitvrzovat muziku a z letní komedie se stává podzimní krimi drama. Až mě překvapilo jak moc mi chyběly ty vtipné, pubertální a romantické první díly. Což ale neznamená že druhá půlka je slabší, jen začínají vyklouzat na povrch temné části osobností. Z dokonalé Georiga se stává chybující osoba a to je rozhodně plus. Flashbacky z její minulosti nám krásně ukážou motivy a dá se najít pochopení. To se mi na seriálu líbí nejvíce, plno zajímavých charakterů které mě baví a chovají se logicky. Mínus seriálu dávám asi jen za řešení "rasově-politických" problému, tohle téma mám rád ale zde mi prostě přišlo vtlačený na sílu a často jsem si řikal proč to vůbec řeší, což opět nejvíce rozjíždí Ginny. Samozřejmě uznávám plno narážek na filmy a seriály, v každém díle aspoň jednu hodí a to mě jako fanouška potěší. Velmi silné čtyři hvězdy a věřím že pokud seriál udrží tempo, na pět se to dostane. #TeamJoe :-) Oblíbené charaktery: Max, Marcus, Joe, Georgia a Austin Neoblíbené: Ginny, Zion, Synthia a Zach ( 06.05.2021 )\nrodina, útek, škola, tajomstvo, dospievanie


Dopravní hřiště KV - Základní škola Bochov\nV úterý 29. 3. 2016 měli žáci IV. třídy možnost navštívit nový areál – Svět záchranářů v Karlových Varech. Toto centrum provozuje Asociace Záchranný kruh a nahradilo Dopravní hřiště ve Staré Roli. A nejen nahradilo, můžeme s dětmi říci, že mnohokrát předčilo!\nCelý areál totiž tvoří několik specifických budov včetně improvizované nemocnice, policejní služebny nebo hasičské stanice, které jsou vybaveny technikou pro věrnou simulaci rizikových situací, včetně interaktivních trenažérů a simulátorů. Součástí areálu je moderní dopravní hřiště s železničním přejezdem.\nV areálu se dětí ujali instruktoři z řad PČR a záchranářů, zavedli děti do učebny, kde si na interaktivní tabuli měly možnost zopakovat situace z dopravního provozu, křižovatky a značky. Po tréninku si napsaly zkušební testy pro mladé cyklisty.\nPo svačině a krátkém odpočinku vyrazily na dopravní hřiště. Každý dostal své kolo a přilbu a instruktoři jim vysvětlili, jak se mají pohybovat po hřišti. Nejprve ve zkušebních jízdách děti sledovali a upozorňovali na případné chyby. Poté už vyrazily děti na jízdy „ na ostro“.\nPo jízdách jim instruktoři zhodnotili jejich výkony. Děti samy přiznaly, že potřebují hodně zlepšit jízdu na kole, ale také znalosti dopravních předpisů.\nVždyť jim to může zachránit život!\nStrávili jsme v areálu záchranářů celý den. Škoda, že bylo chladné počasí, protože děti si hřiště moc užily a sami říkaly, že se na hřiště určitě vrátí.\nMgr. Hana Staňková, třídní učitelka\nDnes je středa, 27. 5. 2020, 5:26:16\nZákladní škola Bochov © 2020


Assassins Creed Origins + Assassins Creed Rogue | UPlay | Windows | Key4You.cz\nAkční Atmosferické Dobrodružné Historické Parkourové Příběhové RPG S otevřeným světem S piráty Stealth\nBuď jsi asasíny zrazen nebo stojíš za jejich zrodem.\nAkční hry s prvky stealth a RPG, Assassins Creed Origins + Assassins Creed Rogue, přichází se zasazením ve starověkém Egyptě nebo Americe v průběhu sedmileté války.\nV období starověkého Egypta se hráč ujme role silného Medjaye, jménem Bayek. Ten je unesen maskovanými muži, společně se svým synem a zavlečen do podzemního chrámu. Maskovaní muži dají Bayekovi do rukou mocný artefakt, který otevře brány toho chrámu. Při jejich pokusu o útěk se však stane něco strašlivého. Naopak druhý příběh zasazený do průběhu sedmileté války v Americe, hráče vhodí do role Shaye Cormaca, který byl po dlouhém asasínském výcviku nakonec svými druhy zrazen a zapřísáhne se, že pomstu naplní.\nObě hry se vyznačují otevřeným světem a značnou volností pohybu. Jednotlivé úkoly v sobě prolínají jak otevřené, tak uzavřené úrovně a je pouze na hráči, jak je splní. Stealth je tady značně důležitým prvkem a stejně tak i postupné vylepšování postavy, díky čemuž může hráč vzdorovat silnějším nepřátelům s postupným progresem ve hře. Rozmanité dialogy udávají tempo jednotlivých příběhů, v nichž není o překvapení nouze. Nákup lepších zbraní je pro další postup nezbytný a nádherné lokace, které vybízí k prozkoumávání, hráče udrží ve hře po dlouhou dobu.\nZažij asasínský a templářský příběh!\nDvě hry v jednom balíku\nDynamický soubojový systém


Sylvania PureSun 180/200W 0,7procent R 2m 5410288712994\nPříkon: 180.00W, Napětí: 220-240V~, Životnost: 600h, Patice: G13, Průměr: 40.5mm, Délka: 2015.5mm, Stmívatelné: Ne, Vyzařovací úhel: 133st., Provedení skla/krytu: Matné / potaženéKomplexní řada retrofitových trubic s maximální účinností záření 0,3 W / m2. Krátké doby opalování jsou zachovány. Hodí se pro profesionální salon i domácí uživatele.\nBarva světla: chladná bílá , Příkon: 18 W, Patice: GX24d-2, Světelný tok: 1200 lm, Délka: 119.2 mm, Průměr: 41 mm, Životnost: 12000 h, Energetická třída: G\nOsram Light Impressions ENERGY SAVER MR16 12V 20W 60°48860VW 4050300620220\nPříkon: 20 W, Napětí: 12 V, Barva světla: 3000 K, Výkon cd: 450 cd, Patice: GU5.3, Ra: 100, Délka: 45.0 mm, Průměr: 51.0 mm, Stmívatelné: Ano, Životnost: 5000 h, Úhel: 60 st., Start: 0 s (60%)\nOSRAM HNS 15W G13 4058075502604\nPříkon: 15 W, Patice: G13, Délka: 438 mm, Průměr: 26 mmGermicidní zářivka UV-C. UV-C záření způsobuje zánět očních spojivek nebo popáleniny pokožky. Při práci pod UV-C je třeba chránit pokožku například gumovými rukavicemi a zrak brýlemi s čistým sklem!


Okolo Vonoklas - Kačabí pohorky - parádní výlet hlavně v létě\nNaučná stezka Okolo Vonoklas je plná krásných výhledů na trase dlouhé asi 8 km. Mít děti větší nebo naopak obě v nosítku, určitě bychom to zvládli celé, ale jak výlet naplánovat s tříletým dítětem, které toho moc neujde? Doporučujeme takovouto zkrácenou, 3 kilometry dlouhou variantu, která vede lesem a také po krásné hřebenovce.\nautem – zaparkovat ve Vonoklasech poblíž autobusové zastávky „Vonoklasy, samoobsluha“\nMHD – autobus sem jezdí z Černošic přibližně jednou za hodinu\nTrasa – kudy kam okolo Vonoklas\nVzhůru na výšlap! Moc se nám líbil okruh po žluté přes Karasovu vyhlídku, Krásnou stráň a zpět k samoobsluze. My jsme šli s tříletým a taky s půlročním miminkem v nosítku 2,5 hodiny a bylo to akorát. Pro dospělé je tu nádherný les a výhled, pro děti spousta lučních koníků a ještěrek, pak taky žaludy a haldy klacíků (navštíveno v září). Pro kočárek je stezka nevhodná. Trasu jsem vám vyznačila zde.\nHned z druhé strany samoobsluhy je restaurace Na Vyhlídce. My jsme si pochutnali na začátku výletu, ale i na konci 🙂\nŠtítky: Lesní trasa do hodiny od Prahy, Naučná stezka, Občerstvení, Výhled\nPředchozí článekLovoš, Milešovka a další sopky Českého středohoří\nNásledující článekMufovo hřiště a zámecký park Ctěnice


3Dees prodejcem zmatňujících sprejů ATTBLIME a spouští eshop\nS velkou radostí oznamujeme, že se 3Dees Industries stala výhradním prodejcem zmatňujících sprejů ATTBLIME pro 3D skenování. ATTBLIME jsou určeny pro úpravu lesklých nebo průhledných dílů při přesném skenování. Lesklé a průsvitné povrchy jsou pro optické skenery kvůli lámání a průchodu světelných paprsků obtížně zachytitelné. Před skenováním se tudíž musí jejich povrch zmatnit pomocí speciálního nástřiku. Je možné volit trvalý stíratelný nástřik nebo nástřik sublimující, který se po určité době sám odpaří a díl není nutné po skenování čistit. Námi nabízené spreje zajistí velmi vysokou rozměrovou přesnost skenovaného objektu v porovnání s obdobnými produkty na trhu.\nNa našem e-shopu, který jsme pro objednávání sprejů připravili, nyní nabízíme trvalé stíratelné i sublimující varianty. Spreje ATTBLIME přinášejí špičkové parametry a jednoduchou aplikaci. Velkou výhodou oproti dosavadní konkurenci je vedle technických parametrů také zajímavá cena.\nATTBLIME µScan liquid\nV eshopu nabízíme i další příslušenství pro 3D skenování a aditivní výrobu, jako jsou referenční body nebo fotopolymerní pryskyřice. Sortiment budeme v blízké době dále rozšiřovat tak, aby nabízel vše potřebné pro profesionální 3D skenování optickými skenery.


Co v Táborovém ohni neshořelo – LXXXII\nHonza Dobiáš | 19. 1. 2013 | Tramping\nTaxmeni - po nuceném přejmenování Krajánci.\nPísnička tohoto jména, kterou napsal textař Michal Bukovič pro skupinu Krajánci, dala název nejen prvnímu elpíčku Krajánků, které se chystá v Pantonu,ale i pravidelným hudebním večerům, které začnou od 5. listopadu v ZK Tesla Strašnice v Čáslavské ulici na pražských Vinohradech.Každou druhou sobotu tu bude od sedmi večer uvádět Mirek Kovářík kromě Krajánků i další špičkové soubory z oblasti country.\nO zrodu těchto večerů říká vedoucí Krajánků Jaroslav Čvančara: „ Po zásadní změně ve skupině Zelenáči došlo k odklonu od jejich původního zvuku a cítíme, že tahle muzika lidem chybí.Chtěli bychom do jisté míry navázat na původní styl Zelenáčů, ale dělat to po svém. Pravda je, že posluchači dnes mají mnohem větší nároky. Hodně skupin, které hrály country jen z módy, odpadlo, ale myslím, že je to tak lepší. Vyrostlo několik špičkových souborů ( Zvonky, Krajani aj.) které slyšet a vidět je opravdu radost.\nA nesmí se zapomínat, že v tomto druhu hudby záleží nejen na kvalitě hudebníků, ale i na atmosféře a kontaktu s publikem. Na pocitech, které například Johnny Cash dokáže lidem sdělit ve skladbě o pouhých třech akordech. Rádi bychom vytvořili prostředí, kde se bude produkovat country hudba v rozličném, ale vždy dobrém pojetí. Jako hosty si budeme zvát zásadně jen kvalitní soubory. Plánujeme i diskotéky, promítání filmů apod. O nahrávky z našich večerů již projevil zájem Čs. rozhlas.Sobotu jsme si zvolili z několika důvodů, jedním z nich je i to, abychom nekonkurovali Klubu mladé tvorby v Malostranské besedě, kde jsou pořady ve všední dny.\n( Mladý svět 43/1977)\nOBHAJOBA SLÁNSKÝCH VLKŮ\nPo přečtení článku „ Objevili se vlci“ v TO jsme zůstali stát s otevřenými ústy.Ano, říkáme si Slánští vlci, ale to, co je uveřejněné v souvislosti s tímto názvem, je zarážející. Rádi bychom poznali pisatele listu, kamaráda Samotára a objasnili si věci, popisované v článku, jak jsou ve skutečnosti. Rádi bychom vás trošku obeznámili s naší osadou. Je nás sedm, tři jsou v zeleném, zůstali jsme tedy čtyři. Z toho tři jsme teď maturovali a na obcházení Dubnických baní jsme vůbec neměli čas. Do těchto dolů už delší čas nechodíme, ale i když jsme chodívali, ničeho špatného jsme se nedopustili, už proto, že pět z nás je členy okresního výboru Slovenského svazu ochránců přírody a krajiny v Prešově.Samotár píše, že zapalujeme oheň naftou a zpochybňuje naše potlachy. Přitom jsme uspořádali jen jeden v říjnu 1975 a slavnostní oheň zapalovala Nikol z Popradu. Že soutěžíme v hodu nožem a sekerou do živých stromů – to už je podlé pomlouvání.Nevíme, zda nám to budete věřit, ale toho nejsme schopni. Nevíme, kdo má zájem špinit naše jméno i slovenských trampů vůbec. Tenhle anonym nemá ani kouska pravdy.\nČlánek o Slánských vlcích mě rozhořčil a mrzí dvojnásobně. Neznám literáta Samotára, ale až mě Slánští vlci pozvou na svou perfektní chajdu, kterou – mimochodem – mají řádně dohodnutou s lesníkem, rozhodně tam pojedu. Jakživ jsem tam neviděl stromy zjizvené sekyrou, ani hory odpadků, natož oheň zapálený naftou. Takhle znám Slánské vlky. Přeji jim i Táborovému ohni mnoho dopisovatelů – bez vlka. TANTOR\nČlánek vyvolal velké rozhořčení mezi kamarády v Prešově a Košicích, kteří Slánské vlky znají. Je zvláštní, že Samotára nikdo nezná, ačkoliv teď by ho každý docela rád poznal. Nevíme, co tím článkem chtěl dosáhnout,ale víme, že to je pohrdáníhodné pomlouvání. ÚTOROK a další\nDodáváme: Podobných dopisů na obranu Slánských vlků přišlo víc. Také bychom jen rádi připomněli zásadu, na níž stojí přikládání do Táborového ohně – a to je zásada pravdivosti a fair-play. Zvykli jsme si věřit listům, které do této rubriky chodí a byla by velká škoda, kdyby to někdo chtěl zneužít.\nMUJ PRVNÍ POTLACH\nPrvní říjnovou sobotu jsme ujížděli vlakem, pozváni na čtvrtý výroční oheň osady Fort Sill. Jel jsem se svými dobrými kamarády a hořel touhou vidět opravdový potlach. Rodiče vandrování moc nefandí, a tak se dostanu na vandr jen zřídkakdy. Tentokrát se mi podařilo rodiče přemluvit a frčel jsem vlakem , plný napětí, jak to asi bude vypadat.\nNa nádraží nás měla čekat spojka,ale potkali jsme pár kamarádů, jejichž kroky směřovaly k našemu cíli a po troše bloudění jsme k tábořišti skutečně došli.Vypadalo to tam jako u Indiánů kmene Igelit: velký kus lesa byl pokryt igeitovými wigvamy. Tak jsme vybáglovali, postavili také přístřešek z igelitu a já hned lovil z batohu cancák. Přibylo mi tam dvacet krásných zápisů a setkal jsem se s řadou výborných kamarádů.\nOdpoledne proběhly hry a po setmění jsem se dočkal. Po zapálení slavnostního ohně začaly soutěže ve zpěvu a vyprávění. Po půlnoci jsem opustil kruh a usínal plný krásných dojmů.V neděli jsme došli pěšky do Týnce, odtud vlakem domů. Na krku jsem měl hrdě pověšeno své první camrátko.\n( Mladý svět 44/1977)


Tai Po - Počasí v Září v Tai Po, Hongkong 2020\nTai Po Počasí Září 2020\nTai Po počasí Počasí v Tai Po, Hongkong v Září 2020. Cestovní průvodce a tipy. Přečtěte si základní informace o podnebí.\nTai Po - Co dělat a vidět Ceny v Tai Po Tai Po - Půjčovny aut Tai Po - Dnešní počasí Počasí Září 2020 Dnešní počasí » Teplota vody v lokalitách v Tai Po » Meteorologické jevy zaznamenaných v předchozích letech v Tai Po: » Klimatické změny 1946 - 2017 FAQ\nJak vypadá počasí jako v Září v Tai Po?\nPrší hodně v Tai Po v Září?\nV té době roku lze očekávat 221 mm atmosférických srážek během celého měsíce v Tai Po.\nStručný popis počasí v Tai Po v Září 2020\nKdyž cestujete do Tai Po v Září můžete očekávat: často déšť, někdy bouřka .\nObvykle první týden je nejžhavější v Září. Tai Po v Září zkušenosti teplé počasí. Obvykle se teplota pohybuje kolem 32℃ a vítr je jemný vánek.\nV jaké době zapadá slunce Září v Tai Po?\nSlunce zapadá 18:42 a 18:13 v Září v Tai Po.\nNejlepší čas na dovolené v Tai Po 2020. Zkontrolujte měsíční teplotní graf v Září:\nRelativní humindex obvykle pohybuje od 36 (Evidentní potíže) 40 (Evidentní potíže) v průběhu typický Září. Rosný bod je často jedním z nejlepším měřítkem toho, jak pohodlné jsou povětrnostní podmínky pro cestující. Když cestujete do Tai Po nezapomeňte, že nižší rosného bodu více oschnou a vyšší body dew cítit vlhké. Během typické Září rosného bodu se změní z 21 (Poněkud nepříjemné pro většinu lidí na horním okraji) na 23 (Velmi vlhké, docela nepříjemné).\nNejkratší den je úterý 30. září a nabízí 11 hodin 58 minut denního světla, slunce je 6:15, a slunce je 18:13. Nejdelší den je pondělí 1. září s 12 hodin 35 minut denního světla, slunce je 6:07, a slunce je 18:42. Pro cestující sunhours jsou důležité. Tento měsíc se poskytují na průměrného denního 12.\nHumIndex je další zajímavá věc, který vypovídá o míře pohodlí nebo nepohodlí na základě teploty a vlhkost v kombinaci. HumIndex hodnota Tai Po je 43\nKdyž cestujete do Tai Po nepochybně budete chtít vychutnat krásný výhled a krajiny. V Září můžete očekávat, že docela dobrý přehled o 8.75km.\nPokud máte v plánu cestu do Tai Po Pamatujte, že teplota vody v Září je 29℃\nPřesný denní předpověď počasí pro Tai Po v Září (archiv počasí údaje):\nPočasí v Tai Po v Září\nTai Po Září 1946 - 2017\nPrůměrná teplota v Tai Po v letech. Průměrné počasí v Září.\nFAQ Tai Po - Září – aktuální počasí - frekvence kladené otázky\n• Jak vypadá počasí jako v Září v Tai Po?\n• Mám strach o srážky během Září v Tai Po?\n• V té době roku lze očekávat 221 mm atmosférických srážek během celého měsíce v Tai Po.


Pes v autě - Zenavaute\nČeši jsou, jak známo, nadšení chovatelé psů, což se projevuje mimo jiné i vysokým počtem mazlíčků, které jejich majitelé pravidelně převážejí vozem. Ačkoli roční výdaje na chov psů podle kvalifikovaných odhadů přesahují sedm miliard korun, na jejich pohodlí a bezpečnosti při cestování autem se tyto prostředky prozatím příliš neprojevují.\nZákon o silničním provozu stanovuje povinnost zajistit bezpečnost všech osob, zvířat a provozu při přepravě psa (§ 52, odst. 5), i když její naplnění v každém konkrétním případě nechává jen na posouzení policie. Kromě často hrůzostrašných následků v případě nehody hrozí řidičům při silniční kontrole za nezajištěné zvíře bloková pokuta až dva tisíce korun.\nPodobně nevesele jako se zajištěním bezpečnosti svých psích spolucestujících na tom čeští řidiči bývají i s péčí o čistotu vozu. Přestože je na trhu k dispozici řada výrobků, jejichž účelem je civilizovanější přeprava psů – od speciálních dek s našitými poutky (pro přichycení k podhlavníkům a za rohy sedaček) až po skládací textilní přepravní bedny, běžným pomocníkem českých řidičů bývá obyčejná deka s okraji strčenými do škvíry mezi sedákem a opěradlem. Ta však nezabrání výskytu chlupů po celém voze a drápancům na čalounění. Bonusem pro majitele aut za využívání speciálních pomůcek je přitom nejen výrazně snadnější úklid vozu, ale i vyšší zůstatková hodnota vozu při jeho prodeji.\nCestovat se psem lze až poté, co zvládne základní povely. Pokud trpí při cestování nevolností, je lepší ho před cestou nekrmit, případně podat vhodný lék od veterináře.\nV autě by měla být pro psa připravena miska, voda a nejlépe i nějaká hračka. Během jízdy je vhodné v pravidelných intervalech (každé dvě, tři hodiny) zastavit, aby se zvíře mohlo proběhnout, vykonat potřebu, uklidnit a napít se.\nPes by měl mít ve voze stálé místo, na které je zvyklý. V žádném případě by ovšem neměl cestovat na přední sedačce. Ideální je jeho přeprava v zavazadlovém prostoru, odděleném mříží. Cestuje-li pes na zadní sedačce, je bezpodmínečně nutné, aby byl upoután do bezpečnostního postroje, který jej v případě nárazu ochrání, stejně jako před ním sedící pasažéry.\nPes se v autě nesmí nikdy přivazovat za obojek!\nNepromokavá deka zavěšená v prostoru zadních sedadel chrání interiér auta před znečištěním blátem, prachem a srstí.\nPsi většinou milují jízdu otevřeným oknem, ale hrozí jim při ní záněty spojivek a uší.\nKe zvýšení bezpečnosti výrazně přispívá moderní monitoring zadních sedadel nebo zavazadlového prostoru pomocí kamery PassCam českého výrobce True Track. Toto praktické zařízení díky infračervenému přisvícení monitoruje prostor mimo zorné pole řidiče vozu i v noci a napomáhá tak řidičům, aby se nezařadili po bok tisíců dalších, kterým se přihodila dopravní nehoda jako následek toho, že se otočili, aby zkontrolovali děti či psa.\nPokud je nutné nechat psa v zaparkovaném autě (v některých zemích je to zakázáno), je třeba zkrátit tuto dobu na minimum a najít místo ve stínu.\nDoporučuje se vozit v autě i očkovací průkaz pro případ, že by pes náhodou někoho napadl.\nAutobusem pohodlně a hlavně bezpečně\nDesatero bezpečné jízdy autem s dětmi\nJak postupovat při nehodě na jízdním kole\nVelikonoce na silnicích: Pozor na sváteční řidiče nebo policejní kontroly!\nBezpečná jízda s pejskem – jak na to\nRady pro jízdu autem s dětmi\nPozor na nebezpečné autosedačky!


Notebook Dell Latitude E4300 Intel Core2Duo P9600 2,53Ghz, 4096 MB, 250 GB, DVD-RW, 13,3" 1280x800, WIFI, Webcam, Win 10 Prof.\nIntel Core2Duo P9600 2,53Ghz, 4096 MB DDR3, 250 GB SATA, DVD-RW, 13,3" 1280x800, WIFI, Webcamera, Windows 10 Professional 64bit.\nŠpičkové kompaktní a výkonné řešení Vaší mobilní kanceláře od dlouholetého výrobce prvotřídní techniky společnosti DELL a je určen pro uživatele s častým přenášením jejich mobilní kanceláře. Vše je do detailu promyšleno a tak má notebook šasi z hořčíkové slitiny s povrchovou úpravou a kovové závěsy LCD pro maximální odolnost i profesionální vzhled. Srdcem notebooku je výkonný a zároveň úsporný procesor Intel Core 2 Duo s označením P9600 s taktem jádra 2,53 GHz a podpořen nadstandardní operační pamětí o velikosti 4 GB. Tato konfigurace bohatě dostačuje pro spuštěných opravdu náročných aplikací na předinstalovaném operačním systému Microsoft Windows 7 Professional 64bit.\nPro Vaše data je připraven rychlý pevný disk s kapacitou 250 GB s bezpečnostními čidly nejen pro pohyb, ale také pro případ volného pádu. Nechybí ani multifunkční DVD mechanika pro tvorbu záložních kopií. Integrované grafické řešení zobrazuje na špičkovém 13,3" LCD s LED podsvícením a rozlišením 1280 x 800. Notebook není problém připojit do internetové sítě pomocí bezdrátového WiFi s moderním standardem 802.11n rychlostí až 300 Mbps.\nEurotech notebook Dell Latitude E 4300 rozhodně doporučujeme..


Po celém světě slavilo Vánoce přes 1,5 miliardy křesťanů — ČT24 — Česká televize\nPo celém světě slavilo Vánoce přes 1,5 miliardy křesťanů\nPraha - Vánoce slavilo různými způsoby víc než 1,5 miliardy křesťanů po celém světě od Ameriky až po Austrálii. Přední církevní představitelé a politici tradičně vyzývali k míru a překonání ekonomické krize. Na řadě míst si zase lidé tento významný křesťanský svátek připomněli netypicky.\nPo osmi letech se oslavy vrátily na místo, kde to všechno začalo - do Betléma, který leží na západním břehu Jordánu. Slavnosti začaly ve vyzdobeném městě za přísných bezpečnostních opatření už na Štědrý den odpoledne.\nPůlnoční mši odsloužil jeruzalémský patriarcha v přeplněném kostele svaté Kateřiny stojícím na místě, kde se podle křesťanské tradice narodil Ježíš. Slavnostního obřadu se zúčastnil také prezident palestinské samosprávy Mahmúd Abbás. Během kázání zazněla i nepřímá výzva k mírovému řešení konfliktu na Blízkém východě.\n„Mír je nejen právem každého člověka, ale je zároveň řešením pro všechny konflikty a rozdíly. Naopak válka mír a bezpečnost nepřináší,“ soudí jeruzalémský patriarcha Fuád Tval. Vánoční poselství adresovali lidem významní církevní a političtí činitelé na celém světě. V britské televizi tradičně vystoupila královna Alžběta II., na jiném kanále měl nezvykle Britům popřát šťastný rok íránský prezident Ahmadínežád.\nK Američanům se zase obrátil budoucí prezident Obama, který tráví svátky hraním golfu na Havaji. „V těžké době ekonomické krize musíme udělat vše, abychom pomohli druhým, a najít nové myšlenky, abychom začali novou kapitolu naší jedinečné země,“ prohlásil Obama. Ten taky ocenil lidi, kteří nemohli být o Vánocích se svými blízkými - vojáky sloužící tisíce kilometrů od domova v Iráku a Afghánistánu.


Londýn, v pátek 10. července 1853\nJak hlásí depeše z Vídně, panuje tam přesvědčení, že turecká, sardinská a švýcarská otázka budou vyřešeny pokojně.\nVčera večer pokračovala v poslanecké sněmovně rozprava o Indii, suchopárná jako obvykle. Pan Blackett vytkl siru Charlesu Woodovi a siru J. Hoggovi, že jejich projevy jsou poznamenány falešným optimismem. Hrstka stoupenců vlády a ředitelské rady toto obvinění ze všech sil odsuzovala, a všudypřítomný pan Hume vyzval ve svém resumé ministry, aby svůj návrh zákona stáhli. Pokračování rozpravy bylo odročeno.\nHindustán, to je Itálie v asijských rozměrech, s Himálajem místo Alp, s Bengálskou rovinou místo Lombardské nížiny, s Dakkhinskou plošinou místo Apenin a s Cejlonem místo Sicílie. Táž bohatá rozmanitost produktů půdy a táž roztříštěnost politické struktury. Právě tak jako Itálii jen meč dobyvatele čas od času vehnal do různých národních celků, tak také Hindustán, pokud není právě pod jhem muslimů, Mughalů či Britů, je rozdělen na právě tolik nezávislých a vzájemně na sebe nevražících států, kolik je v něm měst, ba vesnic. Ze sociálního hlediska není však Hindustán Itálií, nýbrž Irskem Východu. Předtucha této zvláštní kombinace Itálie a Irska, světa rozkoše a světa utrpení, se vyskytuje už ve starých tradicích hinduistického náboženství. Toto náboženství je zároveň náboženstvím smyslné bujnosti i sebetrýznivého asketismu, nábožénstvím lingy i náboženstvím Džagannátha, náboženstvím mnicha i náboženstvím bajadéry.\nNesdílím názor těch, kdo věří ve zlatý věk Hindustánu, třebaže se pro podporu svého názoru nebudu dovolávat autority Qulí chána, jako to činí sir Charles Wood. Vezměme však například dobu Aurangzíba nebo epochu, kdy se na severu objevují Mughalové a na jihu Portugalci, nebo dobu muslimského vpádu a dobu heptarchie v jižní Indii nebo, chceme-li jít ještě dál do minulosti, vezměme mytologickou chronologii samých bráhmanů, která dokonce klade počátek indické bídy do doby ještě před křesťanským stvořením světa.\nNelze však pochybovat o tom, že bída, kterou na Hindustán uvalili Britové, je zásadně jiného druhu a nekonečně trýznivější než všechno, co Hindustán vytrpěl předtím. Nemyslím tím evropský despotismus naroubovaný na asijský despotismus Východoindickou společností, což je kombinace nestvůrnější než kterákoli z těch posvátných nestvůr, které nás děsí v chrámu na Salsette. To není zvláštnost britského koloniálního panství, nýbrž jen napodobení holandského systému, a to tak věrné, že pro charakteristiku činnosti britské Východoindické společnosti stačí opakovat doslovně to, co řekl sir Stamford Raffles, anglický guvernér na Jávě, o staré holandské Východoindické společnosti:\n„Holandská společnost, jejíž jedinou hnací silou byla ziskuchtivost a která se svými poddanými nakládala nemilosrdněji a bezohledněji, než kdy který západoindický plantážník nakládal s otroky na své plantáži, neboť tento plantážník zaplatil penězi za lidi, kteří se stali jeho vlastnictvím, kdežto holandská společnost nezaplatila nic — využila celého tamějšího despotického systému k tomu, aby kontribucemi vyždímala z lidu poslední groš a vysála jeho pracovní sílu do posledního zbytku, a tak stupňovala zvůli, páchanou svévolnou a polobarbarskou vládou, spojujíc přitom vžitou rutinovanost politiků s monopolistickým sobectvím obchodníků.“\nVšechny občanské války, vpády, revoluce, výboje, hladomory, všechny tyto střídající se pohromy, jakkoli se zdály zmatené, bouřlivé a pro Hindustán zhoubné, zůstávaly jen na povrchu. Ale Anglie, ta podkopala samy základy indické společnosti a dosud není ani stopy po nějaké obnově. Tato ztráta starého světa bez nabytí nového zabarvuje dnešní bídu Indie jakousi zvláštní melancholií a odtrhává Hindustán ovládaný Británií od všech jeho starobylých tradic a celých jeho minulých dějin.\nV Asii existovaly od nepaměti jen tři správní odvětví: finanční správa čili olupování vlastního lidu, vojenská správa čili olupování druhých zemí a konečně správa veřejných prací. Klimatické a územní podmínky, zejména v rozsáhlých pásmech pouští, které se táhnou od Sahary přes Arábii, Persii, Indii a Tatarsko až k nejvyšším asijským náhorním planinám, učinily základem orientálního zemědělství systém umělého zavodňování s kanály a zavodňovacím zařízením. Jak v Egyptě a Indii, tak i v Mezopotámii, Persii a jinde se využívá záplav k zúrodňování půdy; vysokého stavu vody se využívá k zásobování zavodňovacích kanálů. Tato elementární nutnost hospodárného a kolektivního využívání vody, která na Západě, jako např. ve Flandrech a Itálii, donutila soukromé podnikatele k dobrovolnému sdružování, vyžádala si na Východě — kde civilizace byla na příliš nízké úrovni a kde území byla příliš obrovská, než aby docházelo k dobrovolnému sdružování — zásah centralizující vládní moci. Odtud ekonomická funkce každé asijské vlády: funkce organizování veřejných prací. Toto umělé zúrodňování půdy, které je závislé na ústřední vládě a které začne ihned upadat, jakmile vláda zavodňování a odvodňování zanedbává, vysvětluje onen jinak podivuhodný fakt, že celá území kdysi znamenitě obdělávaná jsou dnes neplodná a pustá — jako např. Palmyra a Petra, rozvaliny v Jemenu a rozsáhlé kraje v Egyptě, Persii a Hindustánu. Tím lze také vysvětlit, proč jediná pustošivá válka dokázala vylidnit zemi na celá staletí a zbavit ji veškeré její civilizace.\nBritové převzali ve Východní Indii od svých předchůdců finanční a vojenskou správu, ale úplně zanedbali správu veřejných prací. Odtud úpadek zemědělství, které není schopno vyvíjet se podle britského principu svobodné konkurence, podle principu laissez faire a laissez aller. Ale v asijských říších je obvyklým zjevem, že pod jednou vládou zemědělství upadá a pod druhou znovu rozkvétá. Úroda je tam závislá na dobré nebo špatné vládě právě tak, jako v Evropě závisí na dobrém či špatném počasí. Proto i kdyby škoda způsobená zemědělství útlakem a zanedbáváním byla sama o sobě sebevětší, nelze se domnívat že tím by britský vetřelec zasadil indické společnosti smrtelnou ránu, kdyby to všechno nebyly provázely mnohem vážnější okolnosti, které jsou v letopisech celého asijského světa něčím úplně novým. I když se politický obraz indické minulosti sebevíc změnil, její sociální podmínky zůstaly od nejstarších dob až do prvního desetiletí 19. století nezměněny. Základními kameny ve struktuře této společnosti byly ruční tkalcovský stav a kolovrat, které stále plodily milióny tkalců a přadláků. Od nepaměti dostávala Evropa nádherné tkaniny indické výroby, za něž dávala výměnou drahé kovy, surovinu pro indického zlatotepce, tohoto nepostradatelného člena indické společnosti, jejíž záliba ve špercích je tak veliká, že i příslušníci nejnižších tříd, kteří chodí téměř nazí, nosí obyčejně zlaté náušnice a nějaký zlatý šperk na krku. Hojně se nosily i prsteny na prstech u rukou i nohou. Ženy a děti nosily často na pažích a na nohou masívní náramky ze zlata a stříbra; v domech pak byio vidět zlaté a stříbrné sošky bohů. A právě britský vetřelec rozbil indický ruční tkalcovský stav a kolovrat. Anglie nejprve vytlačila indické bavlněné zboží z evropských trhů, potom začdla do Indie dovážet přízi a nakonec zaplavill kolébku bavlny bavlněným zbožím. V letech 1818 až 1836 stoupl vývoz příze z Velké Británie do Indie v poměru 1:5200. Roku 1824 činil vývoz anglické o mušelínu do Indie necelý 1 milión yardů, kdežto roku 1837 už převyšoval 64 milióny yardů. Zároveň však počet obyvatelstva Dháky klesl ze 150 000 na 20 000. Tento úpadek indických měst, dříve proslavených svými tkaninami, nebyl však ani zdaleka nejhorším důsledkem. Britská pára a britská věda úplně rozrušily na celém území Hindustánu spojení mezi zemědělstvím a řemeslem.\nObě tyto okolnosti — na jedné straně to, že Indové, stejně jako všechny orientální národy, přenechávali ústřední vládě starost o velké veřejné práce, jež jsou prvním předpokladem jejich zemědělství a obchodu, na druhé straně to, že obyvatelstvo Indie žije rozptýleno po celé zemi a tvoří drobná střediska, jež vznikala díky domáckému spojování zemědělství s řemeslnickou prací — obě tyto okolnosti vytvořily od nepaměti zvláštní sociální systém, takzvaný systém vesnických občin, který každé z těchto malých jednotek dával samostatnou organizaci a její vlastní život. O zvláštním charakteru tohoto systému si lze učinit představu podle vylíčení obsaženého v jedné staré oficiální zprávě britské dolní sněmovny o indických záležitostech:\n„Zeměpisně je vesnice oblast v rozloze několika set nebo tisíc akrů orné půdy a úhoru; politicky se podobá korporaci či městské obci. Její vlastní štáb úředníků a zaměstnanců je složen takto: patél čili hlava obce má obyčejně vrchní dozor nad záležitostmi vesnice, urovnává spory mezi obyvateli, dozírá na policejní službu a vybírá ve své vsi daně; k plnění této povinnosti ho činí způsobilým jeho osobní vliv a jeho podrobná znalost situace a záležitostí obyvatel. Karanam vede v evidenci zemědělství a zaznamenává všechno, co s tím souvisí. Potom taleijári a tótti; úkolem taleijáriovým je vyšetřování zločinů a přestupků, jakož i doprovázení a ochrana osob, které cestují z jedné vsi do druhé, zatímco úkoly tóttiovy se zřejmě týkají přímo vesnice a záleží mezi jiným v dozoru nad úrodou a pomoci při jejím odhadu. Strážce hranic udržuje v pořádku hranice obce nebo v případě sporu podává o nich svědectví. Dozorce nad vodními nádržemi a vodními kanály rozděluje vodu pro potřeby zemědělství. Bráhman vykonává ve vesnici bohoslužby. Pak je tu učitel, který učí děti z vesnice psát do písku a v písku číst, a kalendářní bráhman čili astrolog atd. Tito úředníci a zaměstnanci tvoří obyčejně obecní správu. V některých částech země je všakméně početná, protože některé z popsaných funkcí jsou spojeny v jedné osobě; jinde opět je uvedený počet osob překročen. Pod touto prostou formou obecní správy žili venkovští obyvatelé od nepaměti. Hranice vesnic se jen zřídkakdy měnily; a ačkoli vesnice někdy prožívaly těžké doby a byly pustošeny válkou, hladem a epidemiemi, zůstávala jména, hranice, zájmy, dokonce i rodiny po staletí stále stejné. Obyvatelé těchto vesnic se nestarali o zánik nebo rozdělení království. Pokud jejich vesnice zůstala nedotčena, nestarali se o to, pod čí moc spadá nebo kterému panovníkovi je podřízena, neboť její vnitřní hospodářství zůstává nezměněno. Patél je stále ještě hlavou obce a zastává dále svůj úřad smírčího soudce a výběrčího daní a poplatků.“\nPříčinou toho, že se tyto drobné stereotypní formy sociálního organismu z valné části rozložily a pomalu mizejí, nebyl ani tak brutální zásah britských výběrčích daní a britských vojáků, jako spíše účinek anglického parního stroje a anglického svobodného obchodu. Tyto rodinné občiny byly založeny na domáckém průmyslu, na svérázné kombinaci ručního tkalcovství, ručního přádelnictví a ručně provozovaného zemědělství, na kombinaci, která je činila soběstačnými. Anglický zásah, který soustředil přadláky v Lancashiru, tkalce v Bengálsku, anebo jak hindustánské přadláky, tak hindustánské tkalce smetl vůbec z povrchu země, rozrušil tato malá polobarbarská, polocivilizovaná společenství tím, že zničil jejich ekonomickou základnu a provedl tak největší a vpravdě jedinou sociální revoluci, kterou Asie kdy prožila.\nAle ať pohled na rozklad a zánik těchto nesčetných pilných patriarchálních a pokojných sociálních organizací budí sebevětší lidský soucit, ať je sebevíc skličující vidět je, jak se zmítají v moři utrpení, jak jejich jednotliví členové ztrácejí své staré formy civilizace i své tradiční zdroje obživy, přece nesmíme zapomínat, že tyto idylické vesnické občiny, ať vypadaly na první pohled sebenevinněji, byly vždy pevnou základnou orientálního despotismu, že omezovaly lidského ducha tím nejužším obzorem, činily jej povolným nástrojem pověry, otrokem tradičních obyčejů a olupovaly jej o všechnu velikost a historickou energii. Nesmíme zapomínat na egoismus barbarů, kteří soustředili všechen svůj zájem na ubohý kousek půdy a klidně přihlíželi, jak zanikají celé říše, jak se pášou nevýslovné krutosti, jak je masakrováno obyvatelstvo velkých měst, nevěnujíce tomu všemu víc pozornosti než přírodním úkazům, kteří se sami stávali bezmocnou kořistí kdejakého násilníka, jenž si jich uráčil všimnout. Nesmíme zapomínat, že toto nedůstojné, nehybné živoření, že tato pasívní existence vyvolávala na druhé straně divoké, slepé, bezuzdné ničivé síly a v Hindustánu udělala z vraždy dokonce náboženský obřad. Nesmíme zapomínat, že tato malá společenství byla poznamenána kastovnictvím a otroctvím, že podrobovala člověka vnějším okolnostem, místo aby jej povznesla na vládce nad těmito okolnostmi, že přeměnila samovolně se vyvíjející společenský řád v nezměnitelný přírodní osud, a tak dospěla k onomu zvířecky surovému kultu přírody, jehož nedůstojnost zřetelně dokazuje fakt, že člověk, vládce přírody, padá v úctě na kolena před opicí Hanumanem a před krávou Šabalou.\nJe jisté, že když Anglie vyvolala sociální revoluci v Hindustánu, byla hnána nejpodlejší ziskuchtivostí a že způsob, kterým tyto zájmy prosazovala, byl hloupý. O to tu však nejde. Jde o to, zda lidstvo může splnit své poslání bez revoluce, která od základu převrátí sociální poměry Asie. Jestliže nemůže, pak Anglie, přes všechny své zločiny, byla bezděčným nástrojem dějin při provádění této revoluce.\nJe-li tomu tak, pak i když pohled na zánik starého světa je pro náš osobní cit sebetrpčí, z hlediska dějin máme právo zvolat s Goethem:\n„Je-li zdrojem mojí slasti,\nmá mě mučit tento žal?\nCož životů myriády\nNapsal K. Marx 10. června 1853\nčís. 3804 z 25. června 1853\na Z Goethovy básně „Suleice“ ze sbírky „Západovýchodní díván“. (Pozn. red.)\n118 Při psaní tohoto článku použil Marx některých myšlenek, které mu sdělil Engels ve svém dopise z 6. června 1853. — Tento článek byl zařazen do I. svazku Vybraných spisů Karla Marxe a Bedřicha Engelse, kde nejsou první dva odstavce (viz čes. vyd. 1958, str. 351—358).\n119 Náboženství lingy — fallický kult boha Šivy; byl rozšířen zejména v jihoindické hinduistické sektě lingájatů (podle „linga“ — symbolu plodivé síly Šivovy).\nDžagannáth — božstvo považované někdy za vtělení Višnua, jednoho z nejvyšších hinduistických bohů. Kult Džagannátha se vyznačoval nádhernými obřady, ale také krajním náboženským fanatismem, jehož projevem bylo i sebemučení a sebevraždy věřících. Při velkých slavnostech se někteří věřící vrhali pod kola vozu, na němž byla vezena socha Višnua — Džagannátha.\n120 Mughalové — dobyvatelé turkotatarského původu, kteří vpadli do Indie na počátku 16. století z východní části Střední Asie a založili roku 1526 v severní Indii říši Velkých Mughalů (podle jména panovnické dynastie). Podle názoru současníků byli zakladatelé mughalské říše přímými potomky mongolských dobyvatelů z doby Čingischánovy — odtud i název „Mughalové“ nebo „Mogulové“. Mughalská říše se velmi rozrostla, když si v polovině 17. století podrobila velkou část Indie a část Afghánistánu. Když pak začala propukat rolnická povstání, vzrůstal odboj indických národů proti muslimským dobyvatelům, a když neustále propukaly nesváry a sílily separatistické snahy feudálů, začala říše Velkých Mughalů upadat a v první polovině 18. století se fakticky rozpadla.\nHeptarchie (sedmivládí) — termín ustálený v anglické historiografii pro politické zřízení Anglie v raném středověku, kdy Anglie byla rozdrobena na sedm anglosaských království (6. až 8. století); Marx tu používá tohoto termínu analogicky k vystižení feudální roztříštěnosti Dakkhinu (střední a jižní Indie) v době před jeho dobytím muslimy.\n121 Ostrov Salsette, ležící na sever od Bombaje, byl proslulý svými 109 buddhistickými jeskynními chrámy.\n122 „Laissez faire, laissez aller“ („Ponechte všemu volný průběh“) — heslo buržoazních ekonomů — stoupenců svobody obchodu (freetraderů), kteří byli proti zasahování státu do hospodářských poměrů.\n123 Marx cituje zprávu výboru dolní sněmovny, uveřejněnou roku 1812; citát je uveden v knize Georga Campbella, „Modem India: a Sketch of the System of Civil Government“ [„Soudobá Indie: nástin systému civilní správy“], Londýn 1852, str. 84—85.


Bukurešť; Rumunsko – Smurf_09\nChtěl jsem si na mapě vybarvit další stát, tak jsem se díval na nabídku nočních vlaků na webu ČD a zaujalo mě Rumunsko, jelikož jezdí přímý noční vlak Budapešť – Bukurešť.\nPůvodně jsem měl v plánu jet z Brna ve 14:21 hod. Ale v Budapešti bych měl jenom 30 min na přestup, což mi připadalo málo. Nakonec jsem odjížděl už ve 12:21 EC 277 a dobře jsem udělal, protože EC, kterým jsem chtěl původně jet, mělo 65 min zpoždění. 😀\nDo Budapešti jsem přijel v 16:35 a vyrazil jsem na krátkou procházku po městě, během které jsem si odlovil jednu kešku: „BLS-15„. Potom jsem se vrátil na nádraží, kde už byla přistavená souprava nočního vlaku a v 19:10 jsem odjel směr Bukurešť. Abych řekl pravdu, tak rumunský noční vlak kvalitou a servisem hodně zaostavá za komfortem, který poskytuje ÖBB ve svých vlacích. 😀\nNad ránem, když jsme přejeli maďarsko-rumunské hranice, přišli celníci. Doposud jsem nezažil kontrolu, při které by tak důkladně zkoumali fotku a porovnávali vzhled kontrolované osoby. Ještě se vyptávali, jaký je účel naší cesty do Rumunska a jak dlouho tam budeme. Kolem osmé ráno vystoupili ostatní cestující z kupé, takže jsem ho pak měl sám pro sebe. Podle jízdního řádu jsme jeli i načas. Když jsme kolem 11 hod zastavili v nějaké stanici, zjistil jsem, že máme najednou hodinové zpoždění. Vůbec jsem nechápal, jak je to možné, když jsme nikde nestáli a doteď jsme jeli načas. Po chvilce přemýšlení jsem ale zjistil, že v Rumunsku je o hodinu posunuté časové pásmo. 😀\nPo vystoupení z vlaku se žádné překvapení nekonalo. Po pravdě mě Bukurešť vůbec nezaujala. Hodně mi připomínala Albánii, kde bylo alespoň vidět, že investují do opravy a zkulturnění. V Bukurešti jsem nic takového neviděl. Je teda pravda, že má Bukurešť své památky, které stojí za to vidět, ale mnohem víc mne zaujala venkovská krajina a hory. Ty výhledy, co se mi naskytly cestou z vlaku, byly přímo úchvatné. Pokud bych měl jet v budoucnu ještě někdy do Rumunska, tak jedině do hor a do té nádherné přírody. Nicméně jsem si prošel i pár pěkných míst a moje procházka nakonec měřila 10,93 km, během které se mi podařilo odlovit alespoň 5 kešek.\nZ vlakového nádraží jsem vyrazil na první Rumunskou kešku, kterou byla „Nu mor caii cand vor cainii„. Vzhledem k tomu, že to byl obyčejný PET polotovar strčený v díře ve zdi bez jakéhokoliv maskování, tak jsem s jejím odlovem neměl žádný problém. Sice se divím, že tam takto funguje, když jí může vidět kdokoliv jde kolem, ale na druhou stranu to působí dojmem strčeného odpadu do zdi. Odtud jsem zamířil do parku Cișmigiu, který je nejstarší veřejnou zahradou v Bukurešti. Má rozlohu cca 16 ha a nachází se téměř v centru města. Je v něm spousta atrakcí, mini zoo, vodopád a velké jezero. Tady se mi opravdu líbilo, byla to taková oáza klidu a odpočinku.\nZ parku jsem zamířil k řece Dâmbovița. Očekával jsem, že cestou potkám spoustu obchodů se suvenýry, ale opak byl pravdou. Bylo to pro mne docela nepochopitelné, protože v jiných městech mají obchody se suvenýry téměř na každém kroku a lákají turisty k zakoupení upomínkových předmětů. Mě se alespoň nakonec podařilo v jednom knihkupectví koupit pohled, který jsem úspěšně poslal domů. Co jsem si tak v různých obchodech všiml, tak tu mají hodně levno. Potom jsem zamířil ke koncertní síni „Sala Palatului“. Cestou jsem si odlovil kešku „Hidden from view„, která byla schovaná ve zdi, kterou zdobila spousta různých hrnečků.\nPo odlovu poslední kešky „Vajdahunyad Castle – City Park Tour No. 3.“ jsem si říkal, že mám ještě hodinu čas, tak jsem přemýšlel, kam se zajdu podívat. Jenže pak mi začalo vrtat v hlavě, podle kterého času mi ten vlak vlastně odjíždí. Nakonec jsem zjistil, že hodinu čas jsem měl pouze podle našeho časového pásma. 😀 Podle pásma v Rumunsku jsem zjistil, že mám asi 10 min do odjezdu vlaku. Nezbývalo mi nic jiného, než se hezky proběhnout. V tom horku to byla opravdu chuťovka. Naštěstí jsem si nádraží ještě stihl koupit velkou zásobu vody a něco k jídlu.\nU vlaku jsem se ptal průvodčího, kde najdu svůj vůz a když viděl, že mám cílovou stanici Budapešť, tak mi nabídl, že má volné spací kupé. Tak jsem se ho zeptal za kolik a odpověď byla 20€. To se mi zdálo moc, tak jsem šel najít své rezervované místo na sezení. Když jsem ale viděl, jak je ten vlak nacpaný k prasknutí, spousta lidí stojí na chodbičce, a vzal jsem v úvahu, že zpáteční cesta má trvat 16 hod a 5 min, a že sedačky jsou dost nepohodlné a kroutit se na nich tolik hodin by nebylo nic příjemného, rozhodl jsem se tedy využít nabídku průvodčího na lehátkové kupé. Je mi jasné, že těch 20€ měl pro sebe „do kapsy“, protože jsem nedostal žádný lístek. Ale čert to vem, měl jsem celé kupé jen sám pro sebe, takže jsem si mohl dopřát pohodlí a prospat se. 🙂 Když mi pak průvodčí kontroloval jízdenku a viděl, že taky pracuji na dráze a jsem z ČR, tak říkal, že se byl podívat v Praze a moc se mu tam líbilo.\nNež mě zmohla únava a já se odebral do říše snů, tak jsem se kochal výhledem. Když jsme projížděli okolo jedné malé vesničky, tak mě zaujalo, jak na návsi skupinka cca 12-ti dětí hraje fotbal. Nemůžu si pomoc, ale u nás toto tak nějak už nevidím. U nás je spíš vidět, jak si děti ve stejném věku hrají akorát s telefonama a tabletama. Jen je zvláštní, že během zpáteční cesty, nebyla žádná celní kontrola.\nBohužel jsme cestou v noci nabrali zpoždění a do Budapešti jsme místo v 8:50 přijeli až v 9:45, tudíž mi EC v 9:25 do Brna ujelo a další jelo až za dvě hodiny. Tak jsem toho alespoň využil a ve směnárně na nádraží se mi podařilo vyměnit všechny rumunské lei za maďarské forinty. A pak jsem vyrazil do města na jednu kešku „Vajdahunyad Castle – City Park Tour No. 3.„. Po jejím úspěšném odlovu jsem se v klidu vrátil na nádraží, koupil si něco k jídlu a šel si zabrat místo do již přistavené vlakové soupravy EC 276 a v 11:25 jsme odjeli do Brna, kam jsme přijeli v 15:34.\nCaches: BLS-15 | Nu mor caii cand vor cainii | YEI#7 – TB Cemetery | Biserica Sf. Ilie Gorgani | Hidden from view | Biserica Lutherană | Vajdahunyad Castle – City Park Tour No. 3.\nNext story Bern; Švýcarská konfederace\nPrevious story Benátky; Itálie – Karneval masek