PALBA.CZ • Poslední dny Emdenu (2)\nPoslední dny Emdenu (2)\nPříspěvekod jarl » 18/8/2017, 18:37\nBitva u Kokosových ostrovů\nPo bitvě u Penangu se posádka EMDENU věnovala zraněným Francouzům. Z moře vytáhli 36 námořníků, z čehož tucet zraněných, a protože mnozí byli ve vážném stavu, měli lodní lékaři Luther a Schwabe plné ruce práce (1). Němci zajatcům poskytli oblečení a občerstvení, a na oplátku se dozvěděli nemilou zprávu. Britský lehký křižník YARMOUTH totiž 12. října dopadl uhelné parníky MARKOMANIA a PONTOPOROS, které EMDEN provázaly téměř od počátku jeho anabáze, což znamenalo, že od nynějška musí spoléhat pouze na pomalé EXFORD a BURESK.\nPřes veškerou péči v noci z 28. na 29. října dva muži vydechli naposledy (2) a fregatnímu kapitánovi Karlu von Müllerovi připadla smutná povinnost vést pohřební obřad. Těla padlých nepřátel zatížili řetězy a zašili do plachtoviny ovinuté francouzskou trikolorou, a poté co zazněla čestná salva, je spustili do mokrého hrobu, přičemž se do myslí německých námořníků neodbytně vkrádala obava, zda jednoho dne neskončí podobně jako posádka nešťastného torpédoborce. Vždyť nepřátelé jistě vystupňují své úsilí, aby konečně dopadli drzého korzára, jenž právě zasadil britské prestiži další ránu. Znepokojený ministerský předseda na zasedání vlády naléhavým hlasem hovořil o poklese důvěry Indů k britské koruně, kterýžto trend vzápětí potvrdila zpráva o německém vítězství u Coronelu, takže veřejnost nabyla dojmu, že od srpnové bitvy u Helgolandu, Královské námořnictvo nedosáhlo žádného úspěchu a protivník si počíná aktivněji.\nZbylé zajatce ráno 30. října převzal britský parník NEWBURN, jenž je vysadil na Sumatře (3), zatímco křižník zamířil na jih, kde u ostrova Simaloer čekal parník BURESK. Müller vyznamenal některé námořníky „za statečnost v boji“ a uspořádal oslavu v důstojnickém salónku, čímž povzbudil bojovou morálku. Nedávné chmury se rozplynuly brzy poté, co EMDEN opustili popálení a zkrvavení Francouzi, takže posádka od čínských kuliů starajících se o lodní prádelnu, až po poručíka von Hohenzollern-Sigmaringena, kterému v žilách kolovala krev německého císařského rodu, znovu uvěřila ve svoji šťastnou hvězdu. Činorodý Müller se ani za této situace nehodlal skrývat na nějakém odlehlém místě, jako korvetní kapitán A. Zuckschwerdt, jenž s pomocným křižníkem CORMORAN dva měsíce nečinně kotvil u ostrova Lamotrek, takže naplánoval útok na Kokosové ostrovy.\nEmden a jeho velitel\n2. listopadu využili poblíž Sumatry příznivého počasí k bunkrování, přičemž EMDEN navštívil užvaněný nizozemský koloniální úředník a sdělil jim nepravdivou zprávu, že Německo je ve válce s Portugalskem (4), načež se rozloučil a odplul do Padangu. Křižník měl nyní v zásobnících téměř 1000 tun uhlí, takže se opět mohli věnovat svému hlavnímu úkolu - lapání obchodních lodí. Müller se rozhodl přenést bojové operace na Arabské moře, kde po vypuknutí války krátce působil lehký křižník KÖNIGSBERG, přičemž nejprve hodlal zmást pronásledovatele aktivitou ve východní části Indického oceánu.\nProzatím hlídkovali na plavební trase vedoucí k Sundského průlivu, ale když nenašli žádnou kořist (posádka NEWBURNU o pozici korzára dozajista informovala britské úřady), vydaly se EMDEN a BURESK 5. listopadu na jihozápad ke Kokosovým ostrovům. Před útokem se měli 7. listopadu severně od tohoto archipelagu setkat s EXFORDEM, jenomže dostaveníčko se kvůli špatně seřízenému chronometru uskutečnilo až navečer 8. listopadu, takže museli přepad o den odložit. Viděno z retrospektivy, jednalo se o první z řetězce nešťastných okolností, které korzára přivedly před ústí děl silnějšího protivníka. Velitel odeslal EXFORD k ostrovu Sokotra, zatímco BURESK měl korzára doprovodit ke Kokosovým ostrovům.\nPřepad odlehlého souostroví sám o sobě nepředstavoval větší nebezpečí nežli předchozí napadení Madrásu a Penangu, ale Müller se tentokrát nehodlal spokojit s ostřelováním přístavu, ale plánoval na břeh vysadit přepadový oddíl, což zvyšovalo riziko, jelikož kolonistům mohla na pomoc připlout dohodová válečná loď, dříve než EMDEN nalodí demoliční komando a zmizí za horizontem. Velitel si byl tohoto nebezpečí vědom, ale protože si za poslední dva měsíce zvykl pohybovat se na ostří nože, vyhodnotil riziko jako přiměřené, byť nařídil, aby se pomalý BURESK držel mimo dohled pobřežních pozorovatelů, což by mu umožnilo únik, kdyby u ostrova kotvila nepřátelská válečná loď.\nZatímco u předchozích přepadů dosáhli Němci momentu překvapení, nyní byl o krok napřed velitel Východního loďstva viceadmirál T. Jerram, jenž Kokosové ostrovy vyhodnotil jako další potenciální cíl EMDENU. Proto pracovníci tamější stanice dostali podrobné instrukce pro případ, že by se objevila podezřelá loď a zároveň obdrželi informace o pozicích dohodových válečných lodí v okolí souostroví. Na ostrově Direction (rozměry pouhých 2 x 0,5 km) měli Britové telegrafní stanici provozovanou společností Eastern Extension Telegraph a proto představoval důležitý komunikační uzel, jelikož odtud vedly kabely do Austrálie, Nizozemské Východní Indie a na Mauricius. Později nad Directionem vztyčili i stožár sloužící k uchycení antény silného radiotelegrafického aparátu, čímž jeho význam ještě vzrostl.\nNa Kokosových ostrovech nebyly dělostřelecké baterie ani vojenská posádka, ale patřily do zóny, jejíž ostrahu vzala na svá bedra japonská flota, a Nippon za tímto účelem vyčlenil uskupení složené z pancéřových křižníků NISŠIN, JAKUMÓ a TÓKIWA doplněné lehkými křižníky JAHAGI a ČIKUMA. Konkrétně u Kokosových ostrovů na přelomu října a listopadu kotvil JAHAGI (5), jenomže Jerram jej po útoku na Penang, společně s ČIKUMOU poslal nahánět EMDEN, takže souostroví zůstalo bez ochrany.\nV uplynulých měsících Němci využívali skutečnosti, že Dohoda musela tříštit síly a neměla na Indickém oceánu dostatečné množství válečných lodí, což nahrávalo korzárovi a spoluvytvářelo legendu o nepolapitelném přízraku. Ve skutečnosti EMDEN ráno 21. října poblíž Cejlonu zachránila pouze snížená viditelnost a souhra náhod. Pancéřový křižník HAMPSHIRE a pomocný křižník EMPRESS OF ASIA pluly v noci západo-severozápadním kursem, přičemž se jejich trajektorie protínaly s trajektorií EMDENU a korzár vyvázl proto, že doprovodný parník BURESK nemohl plout rychleji než 9,5 uzly. HAMPSHIRE německý křižník minul o 25 námořních mil, zatímco EMPRESS OF ASIA o pouhých 10 a pokud by korzár zvýšil rychlost o 1 uzel, a nebo změnil kurs o 1 až 2 rumby (6), navázali by pronásledovatelé vizuální kontakt a temnou ranní oblohu by místo blesků osvětlily dělostřelecké salvy.\nRadiotelegrafická stanice na Directionu\nJerram, nabádaný Admiralitou k větší aktivitě, navíc neměl na starosti pouze stíhání EMDENU, neboť musel zároveň pátrat po KÖNIGSBERGU, nahánět Východoasijskou eskadru křižníků a část sil poslal k obleženému Čching-tau. Teprve poté, co byl KÖNIGSBERG zablokován v ústí řeky Rufidži a zpravodajci získali jistotu, že viceadmirál M. von Spee směřuje k pobřeží Jižní Ameriky, mohl do honičky za nepolapitelným korzárem vyslat více lodí, tím spíše, že po přepadení Penangu Admiralita slíbila převelet na Indický oceán lehký křižník GLOUCESTER. Konkrétně se do hledání EMDENU v první listopadové dekádě zapojily britské křižníky HAMPSHIRE, YARMOUTH a WEYMOUTH s pomocnými křižníky EMPRESS OF RUSSIA a EMPRESS OF ASIA, dále japonské ČIKUMA a JAHAGI plus ruský chráněný křižník ASKOLD, přičemž další japonské jednotky zaujaly pozice u ostrova Jávy.\nJak vidno, kolem EMDENU se začala stahovat podobná síť jako kolem Východoasijské eskadry, takže Jerram oprávněně věřil, že jeho dopadení je pouze otázkou času. Prozatím však měl jiné priority. Po vstupu Turecka do války provedli Britové za asistence několika válečných lodí výsadek v ústí řeky Šatt al-Arab, aby zabezpečili ropná pole a ropovod patřící společnosti Anglo-Persian (7), přičemž Turci ohrožovali i britské pozice v Jemenu. Proto k Adenu Jerram vyslal pancéřový křižník DUKE OF EDINBURGH, jenž ostřeloval nepřátelské pozice u Sheikh Syed a další lodě doprovázely transporty indických vojsk do Egypta.\nNámořní kapitán Glossop - velitel křižníku Sydney\nNejvíce vrásek však na admirálově čele vyhloubila starost o přepravu velkého vojenského kontingentu, jenž se od léta formoval ve zdejších dominiích. Mladí Australané a Novozélanďané - stejně jako za búrské války - vyslyšeli výzvu Londýna a do služby staré vlasti se nadšeně hlásily tisíce dobrovolníků (8). Podle původního harmonogramu měly už počátkem podzimu posílit Dohodu na evropských válčištích, ale poté co proti britské nadvládě povstali Búrové, rozhodli se je dohodoví stratégové poslat do Jižní Afriky. Teprve poté, co se ukázalo, že rebelie je odsouzena k nezdaru, páni generálové změnili názor a rádi by protinožce co nejdříve viděli v Egyptě ohroženém Turky.\nTyto organizační zmatky společně s nedostatkem transportních plavidel a obavami z útoku německých křižníků způsobily, že konvoj vyplul z australského Albany teprve 1. listopadu a na trase do Kolomba musel proplout oblastí, kde s velkou pravděpodobností číhal EMDEN. Na vlnách Indického oceánu se hourácalo 38 parníků různých velikostí, na jejichž palubách s mořskou nemocí zápasilo přibližně 30 000 vojáků, zatímco ve skladech spočívalo množství výzbroje, munice a dalšího vybavení včetně tažných zvířat, takže pokud by jej rozprášili Němci, jednalo by se o katastrofu prvního řádu.\nKonvoji z parníku ORVIETA velel kapitán A. Smith, ale jeho ochranu svěřili námořnímu kapitánovi E. Kiddlemu, jenž disponoval silnými pancéřovými křižníky MINOTAUR a IBUKI, které doplňovaly australské lehké křižníky SYDNEY a MELBOURNE. To byla dostatečná síla, i kdyby se k útoku spojily EMDEN a KÖNIGSBERG (9). Konvoj rozdělili na tři souběžně plující kolony, přičemž MINOTAURU přidělili místo pět mil před centrální kolonou, IBUKI se od něj držel čtyři míle napravo, SYDNEY čtyři míle nalevo a MELBOURNE dýmal pět mil za poslední lodí centrální kolony.\nEMDEN 8. listopadu ráno přetnul trasu konvoje v bezpečné vzdálenosti 250 mil a Müller později prohlásil, že pokud by znal jeho polohu, pokusil by se o noční přepad. Německý radiotelegrafista zachytil Jerramovu zašifrovanou depeši, nařizující MINOTAURU odplout k mysu Dobré naděje, zatímco zbývající jednotky měly prozkoumat okolí Kokosových ostrovů, od nichž je momentálně dělilo 230 mil. Kiddle tedy předal velení námořnímu kapitánovi M. Silverovi na MELBOURNE, od konvoje se oddělil a spěchal na západ, aby posílil obranu oblasti ohrožené Východoasijskou eskadrou. Místo v čele centrální kolony zaujal MELBOURNE a největší vojenský konvoj v dosavadní historii britského impéria, nadále směřoval na severozápad.\nHellmuth von Mücke - velitel výsadku na Direction\nNěmci sice neznali obsah zachycených depeší, ale komunikace nepřátelských válečných lodí utvrdila Müllera v rozhodnutí odložit útok na 9. listopadu. Jak už bylo řečeno, hodlal na Direction vysadit přepadové komando, jelikož ostřelováním nebylo možné přerušit telegrafní kabely, tudíž by představovalo plýtvání municí (10). Desantu velel kapitán-poručík H. Mücke, jenž dostal na povel 49 ozbrojenců. Více nemohli uvolnit, jelikož v uplynulých měsících převeleli takřka 50 mužů na uhelné lodě BURESK, EXFORD, PONTOPOROS a MARKOMANIA. Do výsadkového oddílu zařadili i patnáct déle sloužících specialistů, kteří se vyznamenali v bitvě u Penangu (11), a když jeden z mladších důstojníků namítl, že dojde k nebezpečnému snížení bojeschopnosti, odbyl jej Müller argumentem, že je nepravděpodobné, aby se během jejich krátkodobé nepřítomnosti u souostroví objevil nepřítel. Inu, komu není rady, tomu není pomoci.\nProtože manévrování ve vplavu ke kotvišti Port Refuge na Directionu znesnadňovaly četné korálové útesy, nepřipadal noční přepad v úvahu. Korzár tedy zakotvil s roztopenými kotly poblíž archipelagu, a teprve v 6 hod. nařídil velitel přidat páru, a křižník se vztyčeným falešným čtvrtým komínem a posádkou v plné pohotovosti, zamířil ke břehu vzdálenému 3000 m. Moře bylo klidné, a pohled na lagunu lemovanou kokosovými palmami připravil jindy opatrného Müllera o zbytky ostražitosti, takže porušil rádiové ticho (vysílání zachytili Britové) a nechal přivolat BURESK, aby provedli zauhlování. V 6:30 od boku křižníku odrazily dva přeplněné lodní čluny vlečené parní barkasou, ale to už se éterem neslo volání o pomoc.\nSignály německého „Telefunkenu“ samozřejmě zachytil operátor na Directionu, a když se neznámou loď marně pokoušel kontaktovat, vyhlédl z okna a spatřil zakotvený křižník! Tou dobou už ředitel stanice D. Farrant zburcoval její osazenstvo, takže radiotelefrafista ani nesundal sluchátka a chvatně v otevřené řeči vyťukal první depeši: „Ostrov Direction všem spojeneckým lodím. Neznámý křižník na moři ve vjezdu do přístavu!“ Mezitím se úplně rozednilo a dr. Ollerhead si povšiml, že jeden z lodní komínů je pouhá plátěná atrapa, takže Farrant získal jistotu, že u ostrova opravdu stojí „postrach Indického oceánu“. Radiotelegrafista nepřetržitě vysílal signál SOS, dokud Němci nestrhli anténu, a zpráva o útoku se do světa rozletěla i prostřednictvím telegrafních kabelů.\nEMDEN se sice pokoušel vysílání rušit, ale přesto depeše zachytili jak na MINOTAURU, tak na MELBOURNE. Komunikaci britských válečných lodí s Directionem zaznamenali i Němci, ale třebaže jejich operátoři byli zběhlí v určování vzdálenosti zachycených signálů (12), tentokráte učinili fatální chybu! Třebaže konvoj od souostroví dělilo pouhých 52 mil, nechal se Müller ukolébat tvrzením, že žádná nepřátelská válečná loď není blíže než 200 až 250 mil (13), a s bohorovným klidem čekal na připlutí BURESKU! Tím propásl poslední šanci na únik, neboť kdyby okamžitě odvolal desantní oddíl a odplul plnou parou na jih, zmizel by za obzorem dříve, než by napadeným připlula pomoc. Protože však nabyl přesvědčení, že mají k dobru osm, ba spíše deset hodin, rozhodl se se založenýma rukama čekat na úhelný parník.\nNěmecký výsadek na Directionu\nO přepadení Kokosových ostrovů se záhy prostřednictvím pavoučí sítě telegrafních kabelů dozvěděl Jerram, který ihned začal jednat. HAMPSHIRE a dva pomocné křižníky dostaly rozkaz vyrazit na pomoc ohroženému konvoji, zatímco japonský YAKUMÓ se měl s trojicí torpédoborců připojit ke starým novozélandským křižníkům PYRAMUS a PHILOMEL plujících z Fremantlu do Singapuru. Jediný kdo mohl napadené stanici pomoci však byl námořní kapitán Silver, jenž zprávu o útoku obdržel krátce před 7. hod. Protože ručil za bezpečí konvoje vlastní hlavou, nemohl se vydat napadeným na pomoc a musel řešil dilema, zda k Directionu poslat IBUKI či SYDNEY.\nVelitel japonského křižníku, K. Kató, vyvěsil válečnou vlajku a požadoval, aby tuto úlohu svěřili jemu, ale Silver rozhodl jinak. Relativně pomalý a od souostroví nejvzdálenější IBUKI se ke stíhání EMDENU nehodil a nemohl ani vyloučit, že se jedná o lest, a Němci se pokusí zaútočit na konvoj, pročež se rozhodl těžkými děly osazený pancéřový křižník ponechat na místě a úkolem dopadnout obávaného korzára pověřil námořního kapitána Johna Glossopa na SYDNEY. Kromě těchto racionálních důvodů se jistě projevila i rivalita mezi spojenci a loajální důstojník Královského námořnictva nehodlal dopustit, aby se vítěznými vavříny ozdobili příslušníci floty Země vycházejícího slunce.\nLehký křižník Sydney\nZatímco „samurajové“ slzeli zklamáním, posádka SYDNEY přijala rozkaz „Plujte maximální rychlostí ke Kokosovým ostrovům a zjistěte totožnost podezřelého křižníku“ s nadšením a povzbuzovala strojníky a topiče k dosažení co největší rychlosti (zpočátku 20 uzlů), zatímco IBUKI a MELBOURNE zaujaly pozice mezi konvojem a Kokosovými ostrovy, přičemž v 9:20 zachytili depeši: „Vidíme nepřítele“. Hlídky pečlivě sledovaly obzor a v poledne vyhlásily poplach, jelikož se nad horizontem objevila silueta neznámé lodě, která se však záhy předpisově identifikovala jako pomocný křižník EMPRESS OF ASIA.\nNa EMDENU vládla uvolněná nálada a nudící se námořníci si čekání na BURESK krátili poslechem lodní kapely vyhrávající vojenské marše. Bohužel, v rámci přípravy na nakládku paliva, odstranili podpěry lodních komínů, které se poté v boji zřítily na palubu po prvním zásahu. Uhelný parník sice kvůli poruše radiotelegrafického aparátu neodpověděl, ale pokud by rozkaz uposlechl (což se stalo) mohli jej spatřit kolem 9. hod, takže když se tou dobou nad severním horizontem objevil dým, nepokládal Müller za nutné vyhlásit poplach, třebaže se jevilo, že oblaka kouře jsou nezvykle hustá. Zatímco důstojníci pro tuto skutečnost hledali nejrůznější vysvětlení (14), vyšplhal do pozorovatelny na stěžni adjutant A. von Guérard, jenž velitele uklidnil hlášením, že neznámá loď má jeden komín a dva stěžně.\nSchéma bitvy u Kokosových ostrovů\nDrahocenné minuty ubíhaly. V 9:15 rozeznali dva skloněné stěžně a čtyři komíny, načež posádce přeběhl po zádech mráz. Nepřátelský křižník! Dlouho obávaný okamžik nadešel a Müller si chtě nechtě musel připustit, že EMDEN čeká souboj s protivníkem, o jehož síle se zatím mohli pouze dohadovat. Nad klidnou lagunou se rozezněla lodní siréna a na stěžeň vystoupaly signální vlajky odvolávající desant, ale když zadýchaný Mücke a jeho muži odrazili od břehu, spatřili jak křižník s vyvěšenou válečnou zástavou zvedá kotvu a chvatně odplouvá. Nepřítel se totiž blížil takovou rychlostí, že hrozilo nebezpečí, že bude EMDEN rozstřílen v těsném přístavišti, tudíž Müller zamířil na volné moře a nekompletní posádka se chvatně hotovila k boji.\nNěmci na útěk rezignovali a EMDEN se vydal na sever vstříc nepříteli, jehož optimisticky považovali za lehký křižník třídy NEWCASTLE. Oba protivníci nesli jména měst ze své domoviny (15), ale zatímco Emden byl (a je) provinčním německým městem, Sydney je metropolí Nového Jižního Walesu a nejlidnatější australskou aglomerací. Tomu odpovídalo i postavení těchto lodí v hierarchii obou flot. Zatímco EMDEN nesoucí 10 děl ráže 105 mm patřil mezi tuctové německé křižníky, SYDNEY byl pýchou mladého Australského námořnictva a osadili jej 8 kanóny ráže 152 mm, takže hmotností boční salvy převyšoval protivníka o 139,5 kg (226,5 : 87).\nKanonýři Emdenu v akci\nPodobně nepříznivě pro Němce vyznělo i srovnání maximální rychlosti a pancéřové ochrany, a zároveň je nutné dodat, že EMDEN měl za sebou několikaměsíční korzárskou kampaň v tropických vodách, která z elegantní „labutě Východu“ učinila otřískanou loď potřebující důkladnou údržbu. Dalším handicapem bylo oslabení posádky, tudíž křižník obsluhovalo pouhých 314 mužů, přičemž zejména absence deseti zkušených dělovodů byla obzvláště citelná. Vzato kolem a kolem, nepřátelé drželi všechny trumfy, a posádka SYDNEY právem očekávala, že bojová premiéra Australského námořnictva skončí vítězně.\nOba protivníci se k sobě rychle blížili, a jakmile SYDNEY provedl obrat, aby přešel na paralelní kurs (zpočátku nevěděli zda se nejedná o KÖNIGSBERG), zahájil EMDEN v 9:40 palbu z děl na pravoboku na distanci 9500 m, načež Australané o minutu později odpověděli kanóny na levoboku, tudíž vysoké sloupce vody Müllerovy prozradily, že bojují s „šestipalcovým“ křižníkem. I bez zkušených dělostřelců pálili Němci přesně. První salva byla krátká o 180 m, druhá přeletěla, ale třetí už našla cíl, jenomže 105mm granáty nemohly na tuto vzdálenost SYDNEY vážněji poškodit, takže velitel nařídil zabočit mírně doprava, aby zkrátili distanci a mohli doufal ve šťastný zásah, který zvrátí poměr sil. „Brzy jsme uviděli obě lodě vedoucí boj na paralelních kursech (…),“ napsal ve svých pamětech Mücke. „Pluly a metodicky salvu za salvou zasypávaly jedna druhou ocelovým deštěm. Zpočátku se zdálo, že Angličanům přináší větší ztráty.“\nAno, němečtí kanonýři, navzdory tomu, že pálili proti slunci, dělali čest svému cechu. Po zastřílení nejprve vyřadili hlavní dělostřeleckou centrálu, poté další projektil zdemoloval záložní stanoviště řízení palby, načež se nad křižníkem vznesl oblak kouře. Osmá salva totiž udeřila do předolodí a smetla obsluhy děl č. 1 a 2, přičemž se vznítily výmetné nálože (17), a nebýt pohotového zásahu lodního plavčíka (16), mohl být výsledek bitvy, navzdory všem předpokladům, na vážkách.\nVětšina projektilů se však odrazila od bočního pancíře a řada dalších neexplodovala (18), takže Glossop nepokládal za nutné odejít do pancéřové věže a řídil boj z nechráněného velitelského můstku, odkud sledoval pád operátora na palubu ze zasažené dělostřelecké centrály. SYDNEY tedy příliš neutrpěl, a jakmile havarijní čety uhasily požár, bylo pouze otázkou času, kdy se projeví dělostřelecká převaha Australanů. Aby zamezil větším lidským ztrátám, vedl Glossop boj na delší distanci, jenomže kvůli chybnému odhadu vzdálenosti, trvalo zhruba 20 minut, než konečně zasáhli cíl (19). Jakmile však mohl dělostřelecký důstojník, kapitán-poručík Rahilly, používat přední dálkoměr, nabyla palba na přesnosti a v 10:00 se Němci poprvé přesvědčili o účinnosti jejich granátů.\nAustralané ostřelují Emden\nProjektil vážící 45,3 kg proměnil radiotelegrafickou kabinu ve změť trosek, a ti z jejího osazenstva, kteří vyvázli s těžkými zraněními, mohli hovořit o štěstí. Síla výbuchu byla taková, že smetla několik dalších mužů přes palubu, což byla pouhá předzvěst nastávajícího pekla, neboť Australané se konečně zastříleli, a v krátkém sledu křižník zasáhlo několik granátů, takže Müllerovi, řídícímu boj z velitelské věže, doručovali jedno alarmující hlášení za druhým.\nZřícení předního komínů způsobilo nejenom pokles rychlosti na necelých 20 uzlů, ale dým valící se z jeho trosek ohrožoval dělostřelce, zatímco optiku oslepovaly vodní sloupce způsobované blízkými dopady granátů. Dělostřelecký důstojník E. Gaede utrpěl zranění, a jakmile byly mimo provoz telefony sloužící k předávání dat z dělostřelecké centrály, ztratila německá palba na přesnosti a boj se proměnil v jednostrannou záležitost. Mrtvé dělostřelce zastoupili náhradní obsluhy, ale protože došlo k přerušení dodávky elektřiny, museli námořníci transportovat munici z magacínů ke zbývajícím zbraním ručně.\nEmden pod těžkou palbou\nTěžkou ranou se krátce po 10. hod. stalo zničení kormidelního stroje, a protože manuální ovládání znemožnil požár, EMDEN vybočil ostře doprava, jako by se chystal protivníka taranovat. Zkrácení distance umožnilo pokusit se o torpédový útok, ale naději na zvrat zhatilo poškození levobočního aparátu. Müller se pokoušel získat nad neovladatelným křižníkem kontrolu pomocí regulování otáček lodních vrtulí, ale protože nefungoval ani strojní telegraf, musel se strojovnou komunikovat prostřednictvím spojek. Přesto se obrat vlevo podařil, ale rychlejší SYDNEY si EMDEN udržoval na distanc a obezřetný Glossop nedal protivníkovi příležitost použít ani torpédomet na pravém boku.\nDalší příval granátů smetl zbývající komíny a zadní stěžeň, načež za velkých lidských ztrát explodovala munice u kanónů v zadolodí, a když do podpalubí začala průrazem pod čarou ponoru vnikat voda, usoudil Müller, že námořnické cti bylo učiněno zadost a je načase jejich agónii ukončit. Rozstřílený křižník hořel na několika místech, zdravotníci nestačili odnášet raněné, jejichž křik přehlušoval povely důstojníků, a Němci mohli hovořit o štěstí, že je nezasáhlo australské torpédo. Vyvěsit bílou vlajku však nechtěl, jelikož v takovém případě by se lodě zmocnili nepřátelé, ale vývoj bitvy přivedl EMDEN do vzdálenosti pěti mil od ostrova Severní Keeling (20), což mu dalo možnost zachránit posádku bez ztráty tváře.\nDělostřelba z křižníku Sydney\nEMDEN po 11. hod. zastavil palbu, a vydal se na západo-severozápad, přičemž se námořníci modlili, aby se loď udržela na hladině, popřípadě neztratila chod dříve, než se jí podaří usadit na skaliska. Kvůli nefungující ventilaci a požárům na palubě dosahovala teplota ve strojním oddělení 67 stupňů Celsia a na některých přepážkách se údajně začala roztékat nátěrová barva, tudíž tu vládly doslova pekelné podmínky. Přesto topiči a strojníci, instruováni Müllerem stojícím nad otevřenou lukou, vydrželi na svých místech až do chvíle, kdy jim hlasitý skřípot zvěstoval, že narazili na korálový útes a bojová plavba EMDENU měřící 30 000 mil, je u konce.\nJakmile loď bezpečně usadili, nařídil velitel vyklidit podpalubí a otevřít Kingstonovy ventily, a protože Australané pokračovali v palbě, dostala posádka svolení loď opustit. Protože k pobřeží ostrova vzdálenému 100 m doplavala pouze hrstka šťastlivců zatímco další odvážlivce pohltilo moře, zůstala většina mužů na palubě a sledovala kterak SYDNEY v 11:20 zastavuje palbu a odplouvá. „Ze zádě jsme pozorovali, jak se nepřátelský křižník zmenšuje a zmenšuje, odplouvaje pryč.“ Vzpomínal poručík z obsluhy torpédometů. „Stojíce vedle děl a nad našimi padlými kamarády, jsme vztekle a zoufale proklínali odplouvající loď. Ona nás ponechá napospas osudu? Zdálo se, že ano, neboť z EMDENU se stal bezmocný vrak.“\nSYDNEY informoval velitele konvoje, že nebojeschopný EMDEN uvízl na korálovém útesu, načež Australané obepluli Severní Keeling a jali se pronásledovat loď, jejíž kouř zpozorovali krátce po zahájení boje. Původně se obávali, že se jedná o KÖNIGSBERG, ale nakonec zjistili, že k Directionu připlouvá BURESK přivolaný EMDENEM. Posádka „uhláku“ se zpočátku pokoušela korigovat německou palbu, ale po zničení radiotelegrafické stanice na EMDENU odpluli do bezpečné vzdálenosti, a jakmile kapitán-poručík J. Klöpper zjistil, že Fortuna se od svého oblíbence odvrátila, vydal se plnou parou na sever. Glossop si však pomalou kořist nenechal vyklouznout, takže Němci raději otevřeli kingstony a přešli do zajetí.\nMezitím pracovníci technického úseku na EMDENU uvolnili zprohýbané poklopy průlezů a osvobodili kamarády uvězněné v podpalubí, takže mohli předběžně spočítat přeživší a nahlásit veliteli otřesná čísla. V boji zemřely nebo utržily zranění 3/5 posádky a stav mnoha mužů dával chmurnou jistotu, že počet padlých není konečný, třebaže lékaři dělali co bylo v jejich silách. Nezranění námořníci zatím pod dohledem důstojníků zničili lodní stroje a kotle, odmontovali závěry děl a zaměřovače, hodili do moře zbývající projektily, načež zničili lodní deník a tajné dokumenty, aby nepadly do rukou nepřátel.\nProtože podpalubí většinou zaplavila voda, hledali přeživší útočiště na palubě pokryté troskami, a třebaže požáry postupně uhasínaly, jejich situace byla přesto nezáviděníhodná. O většinu léků a obvazů přišli během boje, a střepiny proděravěly i cisterny s pitnou vodou, takže zejména ranění v subtropickém vedru trpěli žízní, kterou několik sklenic mléka zachráněných z důstojnického salónku, nemohlo uhasit. Navíc se na EMDEN slétla hejna racků, kteří považovali zraněné námořníky za zpestření jídelníčku: „Mávaje těžkými křídly, útočili na ně dlouhými zahnutými zobany, míříce na tváře a oči,“ píše R. Lochner. „Jejich hlasitý křik přehlušoval sténání zraněných a umírajících.“\nNení divu, že za této situace trosečníkům pohled na malebné pobřeží porostlé kokosovými palmami vnukl myšlenku přesunu na pevnou zem, tím spíše, že sílící příboj mohl lodní trup rozlomit. Bohužel neměli žádné nepoškozené čluny, takže nezbývalo, než k ostrovu doplavat, jenomže jejich naděje zhatily jako nůž ostré korálové útesy přeřezávající pracně natažená lana (22). Marné pokusy o záchranu přerušil v 16. hod. návrat SYDNEY vlekoucího dva prázdné čluny z BURESKU, a jestliže ráno v Němcích pohled na jeho děly naježenou siluetu, vyvolával strach, nyní věřili, že přiváží záchranu. Vždyť ztroskotaný EMDEN připomínal těžce zraněného mořského dravce vydaného svému přemožiteli na milost či nemilost, a nikoho nenapadlo, že by pro Australany představoval potenciální hrozbu.\nJenomže na předním stěžni stále visela válečná vlajka s pruským orlem a obezřetný Glossop nehodlal nic riskovat, tím spíše, že jej zajatci přesvědčovali, že Müller nepatří mezi muže ochotné složit zbraně. Velitel SYDNEY napsal dopis adresovaný svému protivníkovi, v němž shrnul jeho beznadějnou situaci a navrhl kapitulaci, jenomže odeslání prozatím odložil a nařídil odsignalizovat lakonický dotaz: „Vzdáváte se?“\nEmden u ostrova Severní Keeling\nNěmci odpověděli komunikační lampou „Nemáme signální příručku (22)“, a když Glossop ani na druhou výzvu ke kapitulaci nedostal očekávanou odpověď, sáhl k pádnějším argumentům. Neztráceje čas varovným výstřelem, zahájil v 16:30 ze vzdálenosti 4000 m na nehybný cíl přesně mířenou palbu, která si vyžádala dalších 25 mrtvých a raněných. Müller (i jeho posádka) považoval ostřelovaní vraku EMDENU za zbytečné a nečestné, ale faktem zůstává, že nad křižníkem se třepetala válečná vlajka, takže představoval legitimní cíl, a odpovědnost padá na jeho hlavu, přičemž je nepodstatné, zda jí nespustil z nemístného furiantství či z nedbalosti.\nJakmile do trupu udeřily první granáty, zavládlo na palubě zděšení. Část posádky se opět pokusila doplavat na břeh, zatímco další hledali útočiště za odvráceným bokem křižníku. Teprve po několika minutách konečně na přídi vyvěsili bílou vlajku a námořník Werner vyšplhal na stěžeň a spustil válečnou zástavu, načež palba v 16:35 zmlkla. Australané vyslali k EMDENU člun s některými zajatci z BURESKU, kteří krajany informovali, že SYDNEY odpluje k Directionu a nevrátí se dříve než následující den. Z hlediska vojenské logiky nelze proti tomuto rozhodnutí nic namítat, jelikož Glossopovou prvořadou povinností bylo zajmout Mückeho oddíl a zajistit bezpečnost pracovníků telegrafní stanice, ale mnozí Němci, mající před očima tonoucí kamarády, byli opačného názoru, třebaže jim protinožci zanechali pitnou vodu a zdravotnický materiál.\nPohled na ztroskotaný Emden z paluby Sydney\nProtože panovaly pochybnosti, zda se SYDNEY vrátí (23), nařídil Müller připevnit na stěžeň mezinárodní tísňový signál a posádka v čele s kapitánem se pustila do práce. Námořníci uhasili zbývající požáry, a protože zadní část trupu zaplavil příliv, přemístili zraněné do předolodí, kde o ně obětavě pečovali lodní lékaři. Bohužel darovaná pitná voda brzy došla, načež se dr. Schwabe s hrstkou dobrovolníků pokusil doplavat ke břehu (24), ale vlny jej vrhly na útes, takže za věrnost Hippokratově přísaze zaplatil životem.\nVelitel po rozednění rozdělil mezi své muže hotovost z lodní poklady, aby se jí nezmocnili nepřátelé (25), a hladoví, žízniví a vyčerpaní muži, netrpělivě čekali, zda se SYDNEY opravdu vrátí. Tou dobou Australané zjistili, že na Directionu žádní Němci nejsou, jelikož se předchozího dne zmocnili plachetnice AYESHA a bez map a navigačních přístrojů, svěřili životy do rukou štěstěny. Glossop požádal dr. Ollerheada a jeho asistenty, aby pomohli lodnímu lékaři s ošetřením posádky EMDENU, načež zvedli kotvy a kolem 13. hod. připluli k Severnímu Keelingu.\nGlossopův dopis Müllerovi\nTentokráte k žádnému nedorozumění nedošlo, tudíž Australané nespustili palbu, ale čluny a začali evakuovat raněné. Na EMDEN se dostavil kapitán-poručík Garsia, jenž Müllerovi předal onen Glossopův dopis (26), načež velitel svému přemožiteli slíbil, že Němci v zajetí „nezpůsobí žádné škody na lodi či jejím zařízení a budou dodržovat lodní řád.“ Müller opustil vrak jako poslední a na SYDNEY jej přivítali s vojenskými poctami, načež jej Glossop odvedl do své kajuty, kde dostal čisté oblečení, zatímco posádku ubytovali na baku. Vážně zraněné ošetřovali lékaři, zatímco jejich šťastnější kamarádi se vrhli na masové konzervy a další nabídnuté pochutiny.\nJelikož se před příchodem temnoty nepodařilo nalodit námořníky ze Severního Keelingu, zůstal SYDNEY u ostrova až do rozednění, kdy bylo zhruba 20 „robinsonů“ konečně zachráněno a přeplněný křižník se vydal k Directionů, kde jej opustili dr. Ollerhead a jeho pomocníci, načež SYDNEY zamířil k Cejlonu a 15. listopadu zakotvil v Kolombu. Během plavby zemřeli ještě čtyři muži, kteří byli s vojenskými poctami pohřbeni do moře (28), a přeživší námořníky ocenil W. Churchill telegramem odeslaným Jerramovi 11. listopadu (27): „Kapitán, důstojníci a posádka EMDENU mají právo na všecky válečné pocty. Kapitánovi a důstojníkům budiž povoleno podržet šavle, nemáte-li nějaký důvod proti tomu.“\nTransport těžce zraněných Němců na palubu Sydney\nSuma sumárum, padlo v boji u Kokosových ostrovů, či se později utopilo nebo zemřelo na následky zranění, 134 členů posádky EMDENU, zatímco na SYDNEY pochovali pouze 4 může a 8 dalších bylo zraněno. Glossop dokonale využil dělostřelecké a rychlostní převahy svého moderního křižníku a taktickým manévrováním neposkytl slabšímu soupeři šanci zkrátit vzdálenost a způsobit mu větší škody. Díky tomu si flota nejmenšího kontinentu odbyla vítěznou premiéru (29) a SYDNEY se stal nejznámější australskou válečnou lodí.\nGlossop byl nejprve v prosinci 1914 jmenován komandérem Řádu lázně, načež o několik měsíců později obdržel Medaili za vynikající službu (30) a od r. 1917 velel námořní základně v Sydney. Do penze odešel v r. 1931 v hodnosti viceadmirála, přičemž jeho jméno Australanům od r. 1921 připomíná obec Glossop. Kořistní soud přiřkl posádce nárok na odměnu ve výši 1985 liber šterlinků (31) a námořníci s personálem stanice na Kokosových ostrovech dostali i stříbrnou pamětní medaili zhotovenou z mexických dolarů vyzvednutých z vraku EMDENU (32).\nPamětní medaile připomínající Australanům bitvu u Kokosových ostrovů\nCísař Vilém II. udělil Müllerovi nejvyšší německé vyznamenání Pour le Mérite a veteráni z bitvy u Kokosových ostrovů získali právo přidat si k příjmení čestný přídomek Emden, což podtrhuje fakt, že tento křižník - nechť příznivci obřích bitevních lodí BISMARCK a TIRPITZ prominou - pro širokou veřejnost zůstává nejslavnější německou válečnou lodí.\n(1) Němečtí lékaři provedli několik amputací.\n(2) Třetí zemřel následující noc.\n(3) Všichni podepsali čestné prohlášení, že se neúčastní válečných akcí proti Německu, ale bohužel další dva těžce zranění zemřeli na nemocničním lůžku v Sabangu.\n(4) Portugalské a německé jednotky v koloniích Angola a Německá jihozápadní Afrika spolu sice na podzim 1914 bojovaly, ale oficiálně vyhlásil Lisabon Berlínu válku až počátkem r. 1916.\n(5) Před ním tu hlídkoval NISŠIN.\n(6) Dle J. Corbetta.\n(7) Invazi provedla indická vojska, která už od 23. října stála v pohotovosti na obsazeném ostrově Bahrajn.\n(8) Austrálie mající 4 900 000 obyvatel za první světové války postavila armádu čítající 413 000 mužů, zatímco Nový Zéland (1 100 000 obyvatel) úctyhodných 129 000 bojovníků.\n(9) KÖNIGSBERG Britové počátkem listopadu zablokovali v ústí řeky Rufidži v Německé východní Africe, což velitel konvoje nevěděl.\n(10) Němci už řadu granátů spotřebovali při ostřelování Madrásu a v Penangu.\n(11) Podle R. Lochnera je Müller výsadkem na pevninu chtěl odměnit za skvělý výkon při přepadení Penangu.\n(12) 8. listopadu odhadli vzdálenost nepřátelských lodí od Kokosových ostrovů s udivující přesností.\n(13) Jediným logickým vysvětlením (kromě chybného odhadu) je možnost, že na EMDENU zachytili pouze vysílání ze vzdáleného MINOTAURU.\n(14) Hustý kouř mohlo způsobit uhašení požáru v uhelném skladu, a nebo se mohlo jednat o poštovní parník mající v tomto termínu proplouvat kolem souostroví.\n(15) Proto J. Katorin příslušnou kapitolu příhodně nazval „Souboj měst“.\n(16) Za svůj čin obdržel Viktoriin kříž.\n(17) Katorin a H. Wilson uvádí, že projektil explodoval v muničním elevátoru a hořící kordit pronikl až do magacínu.\n(18) SYDNEY patrně zasáhlo 15 projektilů, z nichž vybuchla pouze třetina.\n(19) Podle německých údajů zasáhla EMDEN až 21. salva.\n(20) Souostroví se původně nazývalo Keelingovy ostrovy podle svého objevitele Williama Keelinga.\n(21) Několik mužů vržených vlnami na útesy zemřelo.\n(22) Signalisté na EMDENU většinou padli v boji, takže dotazu pravděpodobně neporozuměli.\n(23) Němci očekávali, že se dobře vyzbrojený Mückeho oddíl postaví Australanům na odpor a ti budou mít jiné starosti, než zachraňovat posádku EMDENU.\n(24) D. van der Vat uvádí, že chtěl pomoci mužům na břehu.\n(25) Lodní pokladna by se stala válečnou kořistí, ale osobní majetek posádky nesměl být zabaven. Námořníci údajně později veškerou hotovost veliteli vrátili.\n(26) Jeho obsah a tón, po „zbytečném“ ostřelování o den dříve, údajně Müllera rozladil.\n(27) Použit překlad V. J. Hauera a B. Štěpánka převzatý z Churchillova díla „Světová krise 1911-1918“ vydaného česky v r. 1932.\n(29) Mrtvé Němce na EMDENU a Directionu později pohřbila posádka dělového člunu CADMUS.\n(29) Za Němce srovnal skóre 19. listopadu 1941 pomocný křižník KORMORAN, jenž potopil lehký křižník SYDNEY - nástupce původní lodě.\n(30) Obdržel i zahraniční vyznamenání; francouzský Řád čestné legie a japonský Řád vycházejícího slunce.\n(31) Glossop z této sumy dostal 183 liber.\n(32) Vyzvednutých mincí bylo 6429 a jejich hodnota odpovídala 500 librám šterlinků.\nR. Лохнер: Последний джентльмен войны. АСТ 2004.\nДж. Корбетт: Операции английского флота в первую мировую войну. Minsk 2003.\nA. Perepeczko: Wojna samotnych krążowników. Vydalo nakladatelství Lampart 1997.\nИ. Бунич: Корсары кайсера. Kyjev 2001.\nХ. Вильсон: Линкоры в бою 1914 - 1918. Изографус, ЭКСМО 2002.\nЮ. Каторин: Крейсеры часть 1. Petrohrad 2008.\nJ. Golebiowski, T. Prekurat: Pierwsza wojna świetowa na morszu. Gdaňsk 1973.\nR. Hough: The Great War at Sea 1914-1918. Vydalo nakladatelství Oxford University Press 1986.\nA. Pollen: The Navy in battle. Londýn 1919.\nMorze Statki i Okrety 2011/12.\nProfile Waship 25.\nhttps://forum.worldofwarships.eu/topic/ ... s-piraten/\nhttp://www.abc.net.au/news/2014-11-06/e ... ry/5873092\nRe: Poslední dny Emdenu (2)\nPříspěvekod Zemakt » 20/8/2017, 21:46\nBezva čtení Jarle. Jen teď nevím, co si mám o německém kapitánu myslet.\nTou dobou Australané zjistili, že na Directionu žádní Němci nejsou, jelikož se předchozího dne zmocnili škuneru AYESHA a bez map a navigačních přístrojů, svěřili životy do rukou štěstěny.\nA co tito blázni, dali to?\nPříspěvekod jarl » 20/8/2017, 22:15\nJo, nakonec se dokonce slavně vrátili až do Německa. Nejprve naslepo dopluli na Sumatru, kde od krajanů dostali mapy a zásoby a za pár dní přestoupili na německý parník Choising, se kterým přepluli Indický oceán a vylodili se v Hodejdě odkud se po mnoha dobrodružstvích dostali až k Hidžaské železnici, po které pokračovali do Istanbulu. Plánuji a tom někdy napsat článek, ale to už asi letos nestihnu, protože se chci také věnovat nějakým "neněmeckým" tématům. Tady je fotografie ze slavnostního přivítání Mückeho mužů v Istanbulu:\nPříspěvekod jarl » 21/8/2017, 18:52\nTady je ještě několik obrázků k tématu:\nSydney u pobřeží Directionu a připomínka prvního australského námořního vítězství\nČlun ze Sydney se blíží k vraku Emdenu\nPosádka Emdenu v zajateckém táboře na Maltě a dobová karikatura bitvy u Kokosových ostrovů\nPříspěvekod jarl » 1/9/2017, 18:21\nNa prvním obrázku je posádka Sydney po bitvě u Kokosových ostrovů, přičemž je dobře vidět improvizovaná ochrana velitelské věže a na druhém schéma zásahů na Sydney. V příloze ruského vydání Mückeho pamětí se píše, že na Sydney došlo během bitvy dvakrát k vznícení výmetných náloží; poprvé ve středolodí po zásahu palebného postu, ale nebezpečnější byl požár v muniční šachtě, jenž ohrožoval sklad munice.\nPříspěvekod kacermiroslav » 6/12/2019, 20:45\nJarle, jako vždy super článek. Docela mě překvapil ten úvod střetnutí, kdy se Australanům nedařilo soupeře trefit. Předpokládám, že ale Němci díky větší kadence děl přeci jenom těch salv vyslali mnohem více. Jsem ale překvapen z toho, že až třetina projektilů nevybuchla. Byla to nějaká konstrukční vada projektilů, nebo to mohlo být vlivem dlouhého uskladnění na lodi?\nPříspěvekod jarl » 7/12/2019, 00:17\nLodní granáty i během druhé světové války selhávaly docela často, takže bych v tom nic zvláštního nehledal.\nPříspěvekod Mirek58 » 7/12/2019, 01:44\nA nebylo to tím, že to byly protipancéřové granáty?


Empire Earth: The Art of Conquest - screenshoty - iDNES.cz\nEmpire Earth: The Art of Conquest - screenshoty\n6. srpna 2002 3:28, aktualizováno 5:04\nObrázky z datadisku povedené realtimové strategii.\nSpolečnost Sierra již nějakou dobu pracuje na vývoji datadisku pro velmi dobrou a dobře prodávanou strategii pojímající více než půl miliónu let vývoje lidstva s názvem Empire Earth. Čeho se v připravovaném Empire Earth: The Art of Conquest dočkáme a jaké budou novinky a vylepšení? Půjde především o posun do budoucnosti, přibude epocha Hvězdného Věku, zasazená do let 2200 - 2300, kde si užijeme kolonizování nových planet. Přidány budou tři nové singleplayer kampaně, a to ve starém Římě, za 2. světové války a v Asii 24. století, dále samozřejmě nové jednotky a budovy. Vydání hry je naplánováno na konec tohoto roku, ale již nyní se můžete pokochat několika obrázky (prvních 21 je natípáno z hratelné multiplayerové betaverze).


Klepněte na phone.\nZadejte číslo nebo klepněte na možnost group a vyberte kontakt, kterému chcete zavolat.\nKlepněte na phone. Pokud máte vloženu druhou SIM kartu, můžete po klepnutí na příslušnou ikonu volat z konkrétní SIM karty.\nKdyž telefon zvoní, můžete hovor přijmout přejetím nahoru.\nChcete‑li hovor odmítnout, přejeďte dolů.


JEZDECKÝ KLUB PEGAS MOHELNICE , Mohelnice - Živéfirmy.cz\nJEZDECKÝ KLUB PEGAS MOHELNICE opravit údaje\nNádražní 205/12Mohelnice789 85 Mohelnicezobrazit mapunavigovat Kontakty737 234 073kocka.vit@tiscali.cz odeslat poptávku\nVítězslav KočkaWebové prezentacewww.jkpegasmohelnice.estranky.czČinnosti firmyJízdárny, jezdecké klubyjezdecký klubprovádíjezdecký výcvikKoně - chov, potřebyprodejkoněOficiální údaje: JK PEGAS Mohelnice, z.s.IČ: 60801387Právní forma: SpolekEkonomické činnnosti dle NACE9499 - Činnosti ostatních organizací sdružujících osoby za účelem prosazování společných zájmů j. n.Zdroj: Registr ekonomických subjektů Odeslat poptávku nebo dotaz firmě: JEZDECKÝ KLUB PEGAS MOHELNICE Zadejte poptávku nebo dotaz\nPENZION U KINCLŮ-JÍZDÁRNA, STÁJ26,89 kmSkály č. 8, Horní MěstoStáj Kincl - nikdo nemůže učit jezdectví lépe než kůň. Nekuřácký penzion u Kinclů nabízí ubytování ve dvou až čtyřlůžkových pokojích s vlastním sociálním zařízení a WIFI připojením k internetu.www.stajkincl.czwebEQUICOV s.r.o.101,97 kmOkříšky č. 89www.equicov.euwebPASTERŇÁK JIŘÍ-ROSTLINNÁ VÝROBA, USTÁJENÍ KONÍ104,24 kmKunčičky u Bašky č. 11, BaškaZemědělská výroba zahrnuje kromě produkce olejnin, kukuřice, slunečnice především produkci obilnin, jako je pšenice, oves, ječmen a žito.ČAPEK MARTIN-JEZDECKÉ POTŘEBY PETROVICE104,53 kmPetrovice č. 20, ŠtokyJEZDECKÉ POTŘEBY PETROVICE - Ing. Martin Čapek - EQUISUN.CZ: jezdecké potřeby působí na trhu od začátku roku 1998. Firma v současné době sídlí v Petrovicích u Štoků, kde jsme pro Vás připravili prodejnu s veškerým zázemím.www.equisun.czwebSTATEK STARÝ KOLÍN119,62 kmHlízovská 357, Starý Kolínwww.statek-stary-kolin.czweb Akce v kraji


Do jihomoravských Valtic se obvykle jezdí na prohlídku světoznámého Lednicko - valtického areálu, kvůli vínu, ale také za bylinkami. Nevěříte? Více...\nLarvy mer jsou mnohem větší jedlíci, nežil dospělci. Dovedou nabodnou přímo „žíly rostlin“ a sát šťávu. Abychom rostliny ochránili, měli bychom znát životní cyklus mer. Více...\n„Když jsem byl požádán redakcí Receptáře, abych napsal pár řádek o autentických vínech, nebyl jsem si zpočátku jistý, zda jsem tím správně osloveným,“ prozradil Richard Stávek, vinař z Němčiček. Více...\nSlivoně u nás v minulosti patřily po jabloních k nejrozšířenějšímu ovocnému druhu s velkou tradicí. Jsou lahodné a zdravé. Pak je však postihla těžká rána… Více...\nNa ošetření menší plochy si vystačíme s mechanickým postřikovačem s ruční pumpičkou a popruhem přes rameno. Mnohem dražší motorové postřikovače šetří čas při ochraně velkých sadů a polí. Více...


Autosalon Ženeva 2019: Poslední nehybridní Ferrari je krásné superauto | auto.cz\nDavid Bureš 7. 3. 2019 • 10:15\nFerrari dlouho tajilo, co představí na letošním ženevském autosalonu, až pár dnů před zahájením výstavy odhalilo svoji novinku, model F8 Tributo, nástupce 488 GTB. Na detaily jsme si museli počkat až do Ženevy, kde Ferrari potvrdilo, že F8 Tributo je poslední nehybridní model značky.\nF8 Tributo se tudíž spoléhá na přeplňovaný vidlicový osmiválec 3,9 litru bez pomoci nějakých elektromotorů, stejně jako předchozí 488 GTB. Oceňovaný motor byl navíc dále vyladěn, že dnes dává 530 kW, vyšší výkon nikdy žádné sériové osmiválcové Ferrari nemělo!\nJestliže na hybridní pohon si budeme muset i v supersportech zvyknout, doufejme, že F8 Tributo nebude jen posledním nehybridním Ferrari, ale také posledním hezkým Ferrari. Z maranellské novinky jsem byl při pohledu na první fotografie trochu v rozpacích, naživo je to ale zkrátka bomba!\nAno, silueta karoserie a bok s velkými chladicími otvory za dveřmi jsou hodně podobné jako u předchůdce (stejně jako koncepce interiéru), v tomto směru se novinka skoro jeví jako facelift, agresivně pojatá příď se zamračeným výrazem, už od pohledu lehounká kola nebo krásná záď s velkými „laufy“ a výrazným difusorem stojí za to.\nF8 Tributo přitom krásně kombinuje agresivní styl s aerodynamickou účinností, krásou i odkazem na dřívější modely značky. Čtyři kulatá koncová světla sice 488 GTB i 458 Italia chyběla, je to ale poznávací znak Ferrari. Plastový prosklený kryt dávající najevo karbonem obložený motorový prostor je zase jasným odkazem na F40, zřejmě nejznámější Ferrari poháněné osmiválcem.\nK posazu za volantem pak vlastně není co dodávat. Sedí se supersportovně nízko, takže se cítíte spjati s vozem, krásná sedadla s výrazným bočním vedením navíc ideálně podrží tělo, že uvnitř sedíte jak přilepení lepidlem Loctite.\nDůležité ovladače máte ideálně po ruce. Většina ovladačů se přitom nadále soustředí na volant, kde najdete nejen spínání motoru nebo přepínač jízdních režimů, ale také nastavení tlumičů nebo ovládání stíračů. Naopak taková parkovací brzda našla místo u levého kolena řidiče, nalevo najdete také ovládání tempomatu. F8 Tributo dokonce nechybí ani dva USB vstupy u odkládacího prostoru mezi sedadly.\nStředobodem přístrojového štítu je dominantní analogový otáčkoměr, který po stranách doplňují obrazovky multimediálního systému. Aby těch dispejů nebylo málo, jeden dotykový je i před spolujezdcem, který tak může sledovat nejen zařazený převod a aktuální rychlost, ale také otáčky motoru nebo boční přetížení. Takové informace ocení spíše nadšený kamarád než manželka, té však můžete displej klidně vypnout, nebo jí nechat sledovat navigaci nebo informace o multimédiích.\nFerrari F8 Tributo – srovnání základních technických dat s konkurencí\nModel Ferrari F8 Tributo Lamborghini Huracán Evo McLaren 720S\nMotor 3.9 V8 5.2 V10 4.0 V8\nZdvihový objem [cm3] 3902 5204 3994\nVálce/ventily 8/4 10/4 8/4\nNejvětší výkon [kW/min] 530/8000 470/8000 537/7500\nTočivý moment [N.m/min] 770/3250 600/6500 770/5500\nMax. rychlost [km/h] 340 přes 325 341\nZrychlení 0-100 km/h [s] 2,9 2,9 2,9\nZrychlení 0-200 km/h [s] 7,8 9,0 7,8\nSuchá hmotnost [kg] 1330* 1422 1283\n*S odlehčujícími prvky\nCo myslíte, že je hlučnější? Ferrari s V12, nebo špičkové reproduktory…\n8. 3. 2019 02:19\nNemůžu si pomoct, chybí mi v tom ta elegantní jednoduchost starších modelů Ferrari, už 812 Sf je trochu taková. Vzpomněl jsem si na tápání Lamborghini, když hledali nástupce pro Diablo. Trochu škoda, že se ta rozlučka neodehrává ve větším stylu.\n8. 3. 2019 02:10\nTo si napsal hezky, a možná proto se mi F8T nelíbí.\nByla svým způsobem velmi čistá a třeba proti Lambu až nenápadná, to je nyní při cizelování výhodou ;-)\n7. 3. 2019 16:14\nZajímavé je, že jsem byl tvarem 458 nejdřív hodně zklamaný, dnes se mi zdá geniální.\n7. 3. 2019 16:10\nRe: Poslední nehybridní Ferrari...\nChudáci majitelé hybridního LaFerrari musí vinou bruselských ekoteroristů hrozně trpět. >:-


Magistrát nenaplňuje protikorupční strategii, Piráti chtějí vysvětlení | Pirátská strana Praha\n23. 04. 2018 Adam Zábranský\n„Podle schváleného usnesení zastupitelstva už měly být zveřejňovány faktury Magistrátu, seznam nájemních smluv na nebytové prostory či autoři podnětů na změnu územního plánu, pražská evidence smluv měla umožňovat jednodušší vyhledávání, portál otevřených dat měl rozrůst o další datové sady a tak dále. Nic z toho není,“ kritizuje pražský zastupitel za Piráty Adam Zábranský, který se věnuje oblasti transparence.\nV lednu 2018 také měla být hotová zpráva o naplňování protikorupční strategie, která ale dodnes nebyla vypracována. Piráti se proto obrátili na zástupce ředitelky Magistrátu s žádostí o vysvětlení, proč naplňování strategie vázne.\n„Vypadá to, že zvyšování otevřenosti města není pro vedení Prahy prioritou. Chceme proto radu dotlačit k tomu, aby splnila alespoň to, co jí uložilo zastupitelstvo. Dnes se všichni tváří, že se nic neděje, přitom podle harmonogramu už mnohá zásadní protikorupční opatření měla být realizována,“ vysvětluje předseda pirátského klubu v pražském zastupitelstvu Adam Zábranský.


O phytomedicíně a phytoneeringu | Schwabe Czech Republic\nO phytomedicíně »\nNejcennější hodnotou v životě člověka je zdraví. Od nepaměti člověk hledal a získával prostředky k léčbě různých nemocí a neduhů v přírodě, tedy ve svém přirozeném prostředí. Příroda je dodnes pro člověka nenahraditelným zdrojem informací, moudrosti a vědění.\nPhytomedicína je obor, který vyplňuje svým způsobem prostor mezi tradičním lidovým léčitelstvím a konvenční medicínou, která využívá hlavně syntetické léky. Phytomedicína využívá léky na přírodní bázi a to jak k léčebným tak i preventivním účelům. Nejhlubší tradici a historii má phytomedicína v Evropě, například v Německu více jak 80% lékařů předepisuje svým pacientům fototerapeutické přípravky.\nTento termín je odvozen z řeckého phyton (rostlina) a anglického engineering (technické obory).\nPhytoneering je sofistikovaný a komplexní proces, který zahrnuje jak výzkum a analýzu účinných rostlinných látek, tak i veškeré procesy spojené s kultivací a sklizní léčivých rostlin a pochopitelně také veškeré extrakční a kontrolní postupy.\nJinými slovy je to cesta od semínka až po léčivý přípravek s využitím moderních technologií a postupů.\nPhytoneering umožňuje vyrábět standardizovaná fytofarmaka vysoké kvality, která mají:\nklinické a farmakologické studie\nprokázanou účinnost a bezpečnost\nNaše společnost se již více jak 140 let věnuje vývoji a výrobě kvalitních phytofarmak.\n* zdroj webové stránky společnosti Bionorica SE Německo


10 kytaristů, bez kterých by to nešlo: Hubert Sumlin | frontman.cz\nHubert Sumlin | Foto: Blues Alive, Ivan Prokop\nOndřej Bezr - Čt, 30.01.2020 - 10:00\n10 kytaristů, bez kterých by to nešlo: Hubert Sumlin\nHubert Sumlin (1931–2011) je prvním z bluesových kytarových velmistrů v tomto seriálu, se kterým jsme měli možnost se koncertně setkat tváří v tvář v České republice – a takových do konce série těchto profilů už mnoho nebude. Stalo se tak v roce 2005 na mezinárodním festivalu Blues Alive v Šumperku. Hubert Sumlin dokonce na festivalu oslavil narozeniny, které měl dva dny před svým vystoupením. A to nejen vynikajícím koncertem a tím, že přijal od zástupců festivalu přímo na pódiu gratulace a dort ve tvaru kytary, ale také účastí na popůlnočním jam sessionu. Mnohým českým hudebníkům se tak splnil jeden z životních snů zahrát si se skutečnou legendou.\nHubert Sumlin se narodil v Mississippi, vyrůstal však v Západním Memphisu, kde začal hrát spolu se svým sousedem, později neméně slavným muzikantem, harmonikářem Jamesem Cottonem. První kytaru mu v osmi letech koupila jeho matka: „Měl jsem bráchu, ten se sice jmenoval Smith, i když já jsem Sumlin, ale měli jsme stejnou mámu, no a ten válel na kytaru a taky si skládal písničky. Já z toho byl jako malej kluk celej vyjevenej, a máma, když to viděla, tak řekla, synku, já ti tu kytaru taky koupim. A to tehdá nebyl žádnej levnej špás, pět babek za ní dala... Každej den chodila čtyři míle do práce, čtyři tam a čtyři zpátky, takže dohromady osum, osum denně... No a vona mi tu kytaru fakt koupila, to jí nikdy nezapomenu,“ vzpomínal svou dost těžko rozluštitelnou, ale neuvěřitelně malebnou „chicagskou bluesmanštinou“ Hubert Sumlin v rozhovoru pořízeném při příležitosti hraní na Blues Alive.\nV roce 1953 se z původně domovského Memphisu přestěhoval do „obchodně slibnějšího“ Chicaga zpěvák Howlin´ Wolf, který už začínal dělat slušnou kariéru hlavně díky memphiskému průkopnickému studiu a vydavatelství Sun. Kytarista jeho kapely Willie Johnson se stěhovat nechtěl a Wolf do Chicaga pozval právě Huberta Sumlina, kterého si už dříve vyhlédl při náhodném setkání. Nabídka stálého angažmá byla trefa do černého, Wolfův drsný hlas si se Sumlinovou ostře rytmickou a syrovou hrou dokonale porozuměl. Nezaměnitelná Sumlinova prsty bez trsátka „trápená“ kytara se stala poznávacím znamením nejtemnějšího blues bandu své doby a Sumlin se tak stal vlastně „architektem“ jedné z nejtypičtějších odnoží klasického chicagského soundu, na který se dodnes snaží navázat stovky následovníků.\n„Já s trsátkem původně hrával, ale dařilo se mi přehrát Wolfa, já se prostě přes tu jeho muziku převalil. A tak jsme spolu jednou hráli, já ho zas převálcoval, a co se nestalo – já seděl za nim, von se otočil a řek: ´Máš padáka. Jdi domů a odlož trsátko, musíš hrát prstama.´ Milej zlatej, a to řekl před sedmi stovkama lidí! No tak jsem se sebral a šel domu. Odložil jsem trsátko, začal hrát prstama, a tak jsem si našel svůj zvuk,“ vysvětlil Sumlin.\nPo Wolfově boku působil Hubert Sumlin až do jeho smrti v roce 1976. Nahrál s ním všechny slavné nahrávky včetně evergreenů The Red Rooster, Back Door Man, Smokestack Lightnin´, Spoonful, I Ain´t Superstitious, Killing Floor či Hidden Charms. Je na všech jeho slavných deskách včetně druhého studiového alba z roku 1962, podle obalu přezdívaného „Houpací křeslo“, které respektovaný magazín Mojo v roce 2004 vyhlásil třetím nejlepším kytarovým albem všech dob. Nechybí na kultovním albu The Super Super Blues Band, na němž v rámci jakéhosi vydařeného studiového mejdanu spojili své síly hlavní tři rivalové chicagské scény Howlin´ Wolf, Muddy Waters a Bo Diddley. A do třetice, Sumlinovu kytaru slyšíme i na proslulé desce The London Howlin´ Wolf Sessions z roku 1970, na níž se podílejí jako sidemani tehdejší bílí mladíčci Eric Clapton, Steve Winwood, stonesovská rytmika Wyman-Watts nebo Beatles Ringo Starr.\nPo Wolfově smrti se vydal Hubert Sumlin na sólovou dráhu, ze své zkušenosti s Wolfem ovšem těžil – celkem pochopitelně a oprávněně – až do smrti. S jinými hudebníky hrál na koncertech i ve studiu už od svých profesionálních začátků, v 50. letech byl dokonce paralelně necelý rok členem doprovodné kapely Muddyho Waterse. Nicméně sólový debut natočil za dost bizarních okolností ještě v době hraní s Howlin´ Wolfem. Na nahrávání velmi zábavně v roce 2005 zavzpomínal.\n„Řeknu ti něco zajímavýho. V roce 1964 jsem byl poprvé v Evropě, v Německu, a ve východním Berlíně jsem natočil svý první album. A byla tam ta Zeď, víme? Byli jsme ve Varšavě, já myslel, že odtud letíme domu, ale ten chlap, Howlin´, že prej ne. Na to nikdy nezapomenu, řekl: ´Ne, jedem do východního Berlína.´ A já řek: ´Cože, chlape?´ No a von povídá: ´Jasně, kámo. Jedem do východního Berlína a ty tam budeš nahrávat.´ Takže jsme hráli ve východním Berlíně a vůbec, všichni jsme byli napakovaný ve východním Berlíně! Ani nevim, jak dlouho jsme tam byli. No a tam, kde jsem nahrával, to bylo hned vedle Zdi, chápeš? Bydlel jsem v hotelu, ve kterym v tý době bejval Chruščov, no a já měl pokoj, kterej vypadal jako hospoda! Takže jsem nahrával vedle Zdi a vedle všech těch mrtvejch a celý studio bylo prolezlý agentama, na to nikdá nezapomenu.“\nDodejme pro dokreslení, že podle dohledatelných údajů se nahrávalo ve studiu východoněmeckého vydavatelství Amiga pouze jeden jediný den, 1. listopadu, Sumlina doprovázela Wolfova kapela včetně hvězdného basisty Willieho Dixona a natočilo se (minimálně) dvanáct písniček, které pak vyšly na Sumlinově albu v různých vydáních pod různými názvy: Blues Anytime!, Hubert´s American Blues, American Folk Blues nebo Blues Classics.\nPo zbytek života jezdil po světě s různými kapelami, ale také jako jedna z nejčastějších atrakcí proslulé bluesové zájezdovky do Evropy s názvem American Folk Blues Festival, která převelice ovlivnila vznik a vývoj bluesové scény v Británii i na kontinentu. Vydal také řadu alb, zejména k stáru velmi pozoruhodných. Připomeňme krásné stylové duety s pianistou Pinetopem Perkinsem na albu Legends (1998), živý wolfovský tribute Howlin´ For Hubert (2004), na kterém je Sumlinovou pravou rukou bývalý punkáč z New York Dolls David Johansen, poslední studiovku About Them Shoes z roku 2005, na níž hostují mj. Eric Clapton nebo Keith Richards, nebo asi vůbec poslední studivý záznam Sumlinovy hry těsně před smrtí na albu Sky Road Songs skupiny Terraplane slavného newyorského hudebního progresivisty Elliotta Sharpa.\nHubert Sumlin, člen Bluesové síně slávy a podle uznávaného žebříčku magazínu Rolling Stone 43. největší kytarista všech dob, zemřel 4. prosince 2011 na infarkt. Bylo mu 80 let. O náklady na jeho pohřeb se podělili Mick Jagger a Keith Richards...\nTagy 10 kytaristů bez kterých by to nešlo Hubert Sumlin Blues


Češi sahali v duelu proti Walesu po třech bodech, ale v závěru neuhlídali Jamese – ČT sport – Česká televize\nČeši sahali v duelu proti Walesu po třech bodech, ale v závěru neuhlídali Jamese\nV souboji o druhé místo v kvalifikační skupině mistrovství světa svěřenci trenéra Jaroslava Šilhavého neuspěli. Čeští reprezentanti sice doma otočili proti Walesu nepříznivý stav i díky vlastnímu gólu soupeře, ale dvacet minut před koncem určil konečný výsledek 2:2 Daniel James. Velšané mají v tabulce stejně bodů, ale zápas k dobru.\nHosty poslal v pražském Edenu ve 36. minutě do vedení Aaron Ramsey, hned za dvě minuty srovnal Jakub Pešek a čtyři minuty po pauze domácí otočili stav po vlastním gólu brankáře Dannyho Warda.\nČeský tým nedokázal soupeři oplatit březnovou porážku 0:1 z Cardiffu. V předposledním duelu kvalifikace nastoupí čeští reprezentanti v pondělí na neutrální půdě v Kazani proti Bělorusku a skupinu zakončí v listopadu s Estonskem.\nPřímo na šampionát v příštím roce v Kataru projdou pouze vítězové skupin. Týmy na druhých pozicích čeká play-off, kde se představí ještě dva nejlepší vítězové skupin Ligy národů, kteří v kvalifikaci neuspějí. Češi mají téměř jisté, že by případně obsadili jedno z těchto dvou míst.\n"Nesplnili jsme to, co jsme chtěli – vyhrát. Jsme zklamaní, mám z toho takové rozporuplné pocity. Musíme se ale oklepat a vyhrát proti Bělorusku. Není nic ztraceno. Wales sice má o zápas navíc, ale zase hraje s Belgií. Šanci na druhé místo pořád živíme," řekl Šilhavý.\nČeský gólman vzápětí zasáhl proti velké šanci Ramseyho, v 75. minutě pak Moore v další možnosti hlavičkoval těsně mimo. Na opačné straně Schickovu ránu odvrátil obránce. V hektickém závěru už si domácí větší šanci nevytvořili, naopak nebezpečnější byl osmifinalista letního Eura, který favorita přestřílel.


Souostroví úsměvu | Rainbowtours.cz\nZákladní cena zahrnuje: let pravidelnou linkou na trase: Varšava - Cebu a Cebu - Varšava (s přestupem), letištní taxy, ubytování v hotelech (11 nocí), přejezdy klimatizovaným autokarem nebo minibusem, plavba trajektem z Bohol na Cebu, stravování dle programu, služby polského průvodce a místních průvodců, turistický program (viz níže), pojištění TU Europa varianta základní (úrazové pojištění a léčebné výlohy, trvalé následky, asistenční služby a pojištění zavazadel).\nZákladní cena nezahrnuje: odletové poplatky z Cebu (cca 15 USD, poplatek se platí na letišti), vstupné do navštívených objektů, spropitné pro místní průvodce, řidiče, nosiče zavazadel (celkem cca 100 USD, povinný poplatek průvodci formou balíčku). Nezahrnuje: fakultativní výlety, další jídla během výletu, nápoje k jídlům a jiné osobní výdaje.\nNázev zájezdu v polském jazyce: Archipelag Uśmiechu\nKód zájezdu: FCE\nŠnorchlování na korálovém útesu, žraloci velrybí a mořské želvy • ve stínu mahagonového lesa • rajský ostrov Balicasag • Čokoládové hory na ostrově Bohol\nPřílet na ostrov Cebu. Transfer do hotelu, ubytování. Večer pro zájemce večeře s folklorním vystoupením v tradiční místní restauraci, kde jsou servírovány pokrmy filipínské a španělské kuchyně (za příplatek cca 25 USD/os.). Návrat do hotelu, přenocování.\nČasná snídaně, vystěhování a prohlídka Cebu. Uvidíme zde slavný Magalhãesův kříž, baziliku Minore del Santo Nino, pevnost San Pedro z 16. století a nejstarší ulici na Filipínách. Bude také příležitost k nakupování na místním trhu. Po obědě navštívíme taoistický chrám, projedeme rezidenční čtvrti s krásnými zahradami, zvanou Beverly Hills. Návrat do hotelu, přenocování.\nPo snídani vystěhování, plavba trajektem na ostrov Bohol. Celodenní výlet po ostrově, díky němuž budeme mít možnost obdivovat jeho přírodu a krajinu. Vizitkou ostrova je nejstarší a zároveň nejmenší primát, roztomilý nártoun filipínský. Den začneme plavbou (v tradiční bárce) po řece Loboc. Během plavby bude čas na odpočinek a relaxaci uprostřed exotické vegetace téměř vplouvající do vod řeky, zelených palem nipa a kokosových palem. Chutný oběd se bude podávat během plavby. Následně přejezd směrem k Čokoládovým horám (Chocolate Hilus) bujným mahagonovým lesem poskytujícím příjemný stín na cestě, která je jediným nepřirozeným lesem na Filipínách tzv. Mahagony Man Made Forest. Les zaujme nejen svou výškou a odkrytými kořeny stromů, ale také neuvěřitelnou svěžestí vzduchu. Další cesta do vnitrozemí povede podél zelených farem v oblasti Bilar a Batuan. Zastavíme na vyhlídkové plošině, na jednom z kopců, odkud budeme obdivovat nádherný výhled na Chocolate Hills. Tyto vápencové kužely vděčí za svůj název barvě trávy, kterou jsou kopce pokryty. Tráva v období od února do května získává čokoládovou barvu v důsledku působení silných slunečních paprsků. Ubytování ve vybraném hotelu, přenocování.\nPo snídani vzrušující expedice na šnorchlování mezi velrybími žraloky. Bude to jedinečná příležitost podívat se zblízka na tyto největší žraloky. Mají nejhrubší kůži ze všech zvířat (cca 10 cm tlustou) a jejich délka může dosáhnout až několik metrů. Během dne oběd. Následně návrat do hotelu.\nPo snídani plavba na malý ostrov Balicasag. Balicasag je jedním z rajských ostrovů. Je známý díky pozvolna plynoucímu času, korálovému útesu a želvám! Je to ideální místo pro milovníky šnorchlování a ty, kdo touží po setkání „tváří v tvář‘ s mořskou želvou v jejím přirozeném prostředí. Během plavby oběd. Odpoledne návrat do hotelu, volný čas.\nDen 7 - 12\nPo snídani vystěhování z hotelu a přejezd trajektem na ostrov Cebu. Odlet do Polska (s přestupem na jednom z evropských letišť nebo v některé ze zemí Arabského poloostrova).\n04. 01. - 17. 01. 2021\nod 36 882 Kč | sleva 15% dospělí 2, dítě 0, pokoje 1, Ø cena za osobu


Jaké město bude mít největší flotilu vodíkových autobusů Solaris?\nIlustrační foto, zdroj: https://www.omnibusspiegel.de/\nDopravce RVK objednal u Solaris Bus & Coach dalších 20 vodíkových autobusů Urbino 12 a po realizaci posledních dodávek bude mít Kolín nad Rýnem flotilu až 35 vodíkových autobusů Solaris.\nV roce 2020 Kolín nakoupil 15 vodíkových autobusů Urbino 12, které byly dopravci dodány v loňském roce. Nyní si RVK objednal dalších 20 vozů využívajících technologii vodíkových palivových článků. Smlouva počítá i s možností objednání dalších 20 vozidel stejného typu.\nKonstrukčně, výbavou a výkonem budou vozidla velmi podobná těm z předchozí objednávky RVK. K pohonu tohoto typu autobusu je zapotřebí vodík. Prvek je uložen v plynné formě v nádržích na střeše v přední části vozidla. Vodíkové autobusy budou využívat sadu palivových článků o výkonu 70 kW. Elektřina vyrobená ve vodíkovém článku se bude v procesu reverzní elektrolýzy vody přenášet přímo do pohonného systému. V případě zvýšené poptávky po elektrické energii bude palivový článek podporován baterií Solaris High Power.\nStejně jako již dodaná vozidla i nově objednaná budou mít nejvyšší dostupné standardy výbavy. Cestující budou využívat vysoce účinnou klimatizaci a pokročilý informační systém. Autobusy budou mít k dispozici systém detekující chodce a cyklisty v mrtvém úhlu. Ten se sestává z přední kamery, dvou bočních kamer, zvukové a vizuální výstrahy. Kromě toho si zákazník RVK objednal také systém vzdálené správy flotily, který nabízí přístup k aktuálním údajům o vozidle.\nBezemisní revoluce, v níž je Solaris aktivním partnerem pro stovky provozovatelů veřejné dopravy, pokračuje a neustále si získává nové příznivce. V roce 2021 společnost dodala 54 bezemisních vodíkových autobusů zákazníkům v Itálii, Německu, Nizozemsku a Švédsku. V současnosti realizuje objednávky na více než 100 dalších vodíkových Urbino.\nZdroj: Solaris Bus & Coach a busportal.sk


Autem napříč Vietnamem - Policie - VietnamTravel\nAutem napříč Vietnamem - Policie\nJak jsem se již několikrát v uplynulých zmiňoval, na nějaký čas přesouvám své místo pobytu na jih Vietnamu. Přesněji řečeno, do blízkého okolí provinčního městaPhan Thiết.\nSamotný přesun na jih, nebyl tak snadný jak jsem si původně představoval. Do Phan Thiet bylo nezbytné dovézt velké množství potřebných (ale i naprosto nepotřebných) nezbytností, pro zajištění chodu mé rodiny. Od samého začátku jsem si plánoval, že nebudu nikam pospíchat a cestu si patřičně užiji. Vyjel jsem proto s šestidenním předstihem, abych měl dostatek času dojet včas na letiště v Ho Chi Minh City, kde jsem měl vyzvednout manželku s dcerou.\nCo jsem plánoval se víceméně podařilo. Necelý týden v autě, bylo jedno velké dobrodružství.\nBěhem cesty jsem se potkal s celou řadou zajímavých lidí. Několikrát jsem byl svědkem velmi legračních, a bohužel i někdy velmi nešťastných a tragických příhod.V neposlední řadě jsem navštívil nová místa (a někdy zcela nechtěně), o kterých jsem doposud neměl sebemenší tušení, že mohou ve Vietnamu vůbec existovat. Zkrátka a jednoduše, pokud bych měl popsal alespoň zlomek zážitků celé, 2700 km dlouhé cesty, měl bych na několik měsíců práci.\nDnes začnu tím nejméně příjemným, a tím byly jednoznačně silniční kontroly policie.\nPolicií jsem byl zastaven celkem čtrnáct krát. Zatímco dvanáct kontrol bylo víceméně formálních, a možná tak trochu "ze zvědavosti" (přeci jen ne tak často mají příslušníci možnost zastavit bělocha), tak dvě z nich, opravdu stáli za to.\nDruhý den jízdy, začal podle plánu. Po šesté hodině raní platím hotel ve městě Vinh, a popojíždím k nedaleké benzínové pumpě dotankovat, a v malé kavárničce kousíček opodál si objednávám úžasně dobrou ledovou kávu. Chtěl bych tento den dojet minimálně do města Hue, ještě lépe do města Danang. Cesta krásně ubíhá, a tak si jí zpestřuji zastávkami a fotografováním. Krátce po desáté dopolední (o sto kilometrů jižněji), se karta obrací. Krémová uniforma, píšťalka v puse a v ruce (jak bych to jen popsal), obušek s červeno bílými pruhy. A je to tady, zastavuje mi policejní hlídka.\nJeště než stačím vystoupit z auta, už vím co jsem provedl. Dozvídám se, že jsem jel 66km/hod. v místech, kde byla rychlost snížena na padesát. To jsem popravdě nečekal. Jednalo se o mojí první zkušenost s radarem na území Vietnamu.\nZvolil jsem taktiku neznalého turisty - neznal jsem pravidla, neuměl jsem Vietnamsky ani Anglicky. S touto taktikou, jsem daleko nedošel. Dostává se mi vietnamskou angličtinou odpověď, že pokud vlastním vietnamský ŘP, musím znát jazyk, a samozřejmě rozumět silničním pravidlům.\nOdevzdávám technický průkaz, řidičák. Klíče od auta nemám, protože ty si ze zapalování krátce po zastavení vzal sám policista.\nDruhý z policistů (celkem jich tam bylo pět) neztrácí čas, a v provizorní kanceláři vypisuje protokol. V krátkosti vysvětlím slovíčko provizorní. Většinou policejní hlídka tráví na jednom stanovišti celý den. Možná právě proto jsou tyto pointy pokaždé v těsné blízkosti různých občerstvovacích zařízení. Před hospodou se rozloží někde pod stromem ve stínu kempinkový stoleček s židličkami, a kancelář je hotová.\nZdá se, že jakákoliv moje další snaha o bagatelizování přestupku, nemá sebemenší smysl.\nZkouším zbraň číslo dvě. Pokouším se o mimo formálním vyrovnání. Narážím - nepřipadá v úvahu. Pokuta činí 1000000 VND (cca 50 USD). Mám prý štěstí, protože kdybych jel o čtyři kilometry rychleji, byla by pokuta 2500000 VND (125 USD). Tyto informace mi skutečně uklidňují. Je sepsáno, a já mám podepsat. Odpovídám, že nerozumím tomu co je v protokolu zapsáno, a za druhé nemám sebemenší tušení, jak dál postupovat.\nČas se nekonečně vleče.\nBlíží se poledne, a já stále odmítám podepsat. Neustále mi dokola na přeskáčku opakují, že mám zajet někam do města pokutu zaplatit, a následně se vrátit z útržkem, a oni mi následně vydají řidičský průkaz. Moje námitky typu neznám to tady, nevím kam jet, a že jsem neviděl fotografii kde jsem zachycený při přestupku, nikoho nezajímají. Po další půl hodině jeden z policistů rezignuje, a navrhuje mi, že pojede do města se mnou. Souhlasím, ale protokol podepíši až na stanici. To prý není žádný problém. Jsem nucený všechny věci z přední sedačky přesunout do zavazadlového prostoru, aby si mohl pan policista nasednout. Naprosto jsem se při tom zapomněl zeptat, jak je to vůbec daleko.\nNasedáme , a odjíždíme uhradit pokutu.\npozn. Omluvte prosím sníženou kvalitu, protože veškeré fotografie (vyjma dvou), jsou pořízené Iphone 4.\nPo necelých deseti kilometrech přijíždíme na místo, kde byl umístěn radarem. Z jakéhosi bunkru vylezl opocený chlápek v tílku, v ruce držící fotoaparát s radarem. Nešlo se ubránit pousmání. Brzy mi však úsměv na tváři přešel. Skutečně se vidím na displeji, a přes třetinu snímku svítí dvě červené šestky. Není dalších pochyb o tom, že jsem přestupek spáchal. Jenom mi vrtá hlavou, proč zrovna tady, a na tomhle místě (klesající 20 metrů široká silnice), je omezení. Odpověď je jednoduchá a stručná - "protože to tak je". Pravdou je, že mě to může být jedno, udělal jsem chybu, a byl jsem přistižen a tečka. Nasedáme opět do auta, a jedeme směr policejní stanice. Jedeme půl hodiny, jedeme hodinu a stanice stále v nedohlednu. Zatímco se mezi mnou a policistou po první hodině jízdy stali "přátelé", tak po další půlhodině pomalu a jistě začínám ztrácet trpělivost nad neustále se opakujícími slovy policisty "ještě patnáct kilometrů".\nNakonec těch kilometrů bylo celkem sedmdesát.\nTady jsme tě vyfotili...\nA tady ho máme...\nA nějak takhle se s tím pracuje.\nA tady je moje fotka...\nTěsně před městem platím dolar mýtné, které jsem již ráno jednou platil, a které budu odpoledne platit potřetí. Jsou dvě odpoledne a jsme konečně na místě. Policista je evidentně srandista, a nebo provokatér. Zatím co já jsem splavený, unavený, a nervy ztrácející, on to bere jako výlet, a ještě se mi s úsměvech na rtech ptá, zda je město Hong Linh krásné. Chápu, že se zde narodil, a že tu prožil celý svůj život, ale mě to v danou chvíli bylo naprosto jedno. Moje odpověď byla možná až přehnaná. Řekl jsem mu, že horší město jsem nikdy neviděl, a doufám, že ho podruhé nikdy neuvidím. On se pouze pousmál, protože věděl to, co jsem ještě já nevěděl. Tím byl fakt, že policie má polední pauzu, a otevírá až ve tři hodiny odpoledne. Máme více jak hodinu čas.\nTak to jsem ještě potřeboval...\nNikde nikdo, polední přestávka.\nJe čtvrt na čtyři, a pomalu se začínají trousit rozespalý úředníci v krémových uniformách. No sláva! Zaplatím a jedu. Opak byl pravdou. Sice zaplatím, ale ne tady, nýbrž v bance. Na jednoduchou otázku v jaké, jednoduchá odpověď - v jejich. Snažit se dozvědět něco více než že se jedná o Vietinbank, nemá cenu. Sedám na mototaxi, a jedu napříč celým městem do banky. Tam na mě čeká další nemilé překvapení. Bankovka v nominální hodnotě 500000 VND, se jim nezdá. Proč nevím, ale je to problém. Veškeré ostatní peníze mám v autě před policejní stanicí, a ta je vzdálená dvacet minut jízdy. Vysvětluji slečně, a dalším asi deseti zkoumajícím kolegům, že bankovku mi vydal dceřiný bankovní ústav v Thai Nguyen, a jinou sebou nemám. Končím slovy, že se odsud nehnu, dokud jí ode mne nevezmete. Není mi to nic platné, a "komise" si v klidu dál zkoumá spacím tempem onu bankovku. Dalších dvacet minut uplynulo, a dostává se mi odpovědi. Ok, ale sepíšeme protokol, a ten může sepsat pouze vedoucí, který tady momentálně není.\nS milionem na motorce do banky...\nNásledovala serie otázek a odpověďí.\nJeště že mám zdravé srdce!\nNásleduje rychlá smršť otázek a odpovědí.\nA kdy bude vedoucí?\nA kdy zavíráte?\nStihne to přijít?\nAno, asi ano.\nJdu si zakouřit. Venku je ale padesát ve stínu, a kouřit se moc nedá. Rychle a rád se vracím zpět do klimatizované místnosti. Nevím jak to za tři minuty dokázali, ale dotazník byl mezitím vyplněný, a dokonce i podepsaný. Podepisuji, dostávám útržek o zaplacení. No vida jak to jde, když se chce..., a můžeme jet zpátky na policii. Tam to již byla klasická byrokratická rutina. Vypsat osm lejster (každé z nich 3x okopírovat), třicet podpisů, a řidičák je zpátky.\nAdministrativa (růžový papír v pravo je můj protokol o přestupku).\nJe pět hodin odpoledne a necelých třicet kilometrů od místa, odkud jsem ráno po šesté startoval...\nProjíždím potřetí stejným úsekem, a celou dobu myslím na jediné. Myslím na to, abych opět nepřehlídl značku, kde mi dopoledne změřili.\nDneska už vím, že koncentraci nedokážu udržet donekonečna.\nPo necelých dvou hodinách, jsem opět na místě s radarem, ale všímám si ho až v momentě, když už je pozdě. Šlápnu zprudka na brzdu, a gumy kvílejí. Na nic nečekám, a běžím za oním pánem s radarem. Toho však můj manévr natolik vykolejil, že vyskočil z krytu, a moc nechybělo, a dal se na útěk.\nUklidňuji ho, že se nic neděje, a že jsem se chtěl pouze zeptat, jestli jsem jel tentokrát předpisově?\nUsmívá se, a při tom kroutí hlavou ze strany na stranu. Jel jsem opět rychleji. Ne o tolik jako v prvním případě, ale jel. Vysloveně prosím, aby fotku vymazal. Musím se pochválit. Musel jsem zahrát velmi slušné představení, protože se nechal přemluvit. Mám prý jet, a příště být opatrnější, a to zejména v místech, kde vím že se měří...\nPodruhé mi spadl kámen ze srdce.\nNenechávám nic náhodě, a na první odbočce zahýbám doprava. Pokud to vyjde, tak bych měl policisty objet. Jedu hrůzostrašným úsekem silnice, který je zavalen dunami, a v koutku duše se uklidňuji, že to vyjde. Nevyšlo. Přijíždím řádnou oklikou na hlavní silnici, a necelých dvacet metrů přede mnou stojí moji známí.\nKrve by se mě nikdo nedořezal.\nSilnice, po které jsem chtěl objet policisty.\nNaštěstí však o mém druhém přestupku nevěděli. Pouze se museli divit (stačilo je vidět, a i slepý by pochopil), proč jsem jel zajížďkou a hnusnou cestou, když jsem jim dopoledne několikrát opakoval, že mám málo času abych dojel včas do Ho Chi Minh.\nPotřetí a naposledy, mi spadl kámen ze srdce.\nNa závěr příběhu nemohu opomenout pochválit pana měřiče, za jeho shovívavost, a vlastně i policisty za předvídavost a volbu místa "odchytu".\nDruhým nepříjemným setkáním s policií bylo necelých padesát kilometrů před cílem. Kolem půl desáté večer, poklidně dojíždím s rodinkou do resortu. Manželka s Lilien spí, a já stereotypně ukrajuji posledních několik málo kilometrů, když mi před auto skočí postva a chaoticky mi svítí do auta halogenem. Opravdu jsem se lekl, a moc nechybělo, a přejel jsem ho. V prvním momentě jsem si myslel, že se jedná o havárii. Nejednalo se o havárii, nýbrž opět o radar. Tentokráte měřili přímo policisti, kteří zároveň hned zastavovali (asi proto, že byla tma jak v pytli).\nZase jsem jel rychle. Na padesátce, šedesát.\nPosílám vše vyřídit ženu s 500000 bankovkou v ruce, a Lilien v náručí. Vyjma nás a dvou policistů, na místě nebyl. Tohle byla moje další naivní představa, která vzala za své rychleji, než žena stačila cokoliv říct. Situace probíhala naprosto stejně jako v prvém případě. Zabavení řidičského průkazu, podepsání protokolu a doplňující informaci, že pokud neuhradím pokutu do deseti dnů, zabaví auto. Celá procedura nezabrala ani 20 minut, a byli jsme opět volný. Ještě než jsem podepsal protokol, tak jsem se Huong ptal, jestli ví kde mám pokutu zaplatit. Odpověděla mi, že ano, a prstem mi ukázala na místo, kde to mělo být údajně napsané.\nSprávně mělo to tam být napsané, ale nebylo. To co si myslela ona, nebyl název města, nýbrž název provincie. Tenhle fakt jsem se dozvěděl od místního policisty o dva dny později, kdy jsem chtěl pokutu zaplatit. Nemám si prý z toho dělat těžkou hlavu, protože na 100% je to v provinčním městě Phan Thiet. Krajské město je necelých dvacet kilometrů. To je dobré, a času je tím pádem dost. Rozumně vyjíždím až kolem druhé hodiny odpolední, abych byl na místě těsně před třetí (to je čas kdy začínají na úřadech pracovat).\nPracovat sice začali, ale jak rychle jsem k okýnku přistoupil, tak rychle jsem ho zase opustil. Mám prý v protokolu jasně napsáno, že mám jet do LaGi. Sice jsem to nikde napsané neviděl, ale možná to bylo ukryto v nějaké zkratce (těch tam bylo víc než dost). Nemělo smysl nadále diskutovat. Sedám do auta, a jedu šedesát kilometrů do města LaGi. Ve městě se mi nedaří najít dopravní policii. Našel jsem naštěstí (při třetím průjezdu městem), alespoň normální policii.\nJdu se zeptat.\nPochopit Vietnamce při vysvětlování trasy, je nad moje schopnosti. Oni začínají místem, kde stojíte. V mém případě se jednalo o parkoviště v zahradě před stanicí. Deset minut jsme řešili cestu z areálu. Marně jsem se snažil vysvětlit, že tu znám, že chci cestu vysvětlit až z hlavní silnice. Marná snaha. Stále to samé - doprava, doleva rovně, doleva... nechápu.\nVůbec nemám sebemenší netušení, jestli už byl pán v zelené uniformě s výkladem u budovy dopravní policie, a nebo stále ještě vyjíždíme ze dvora. Snažil se, to se musí uznat, ale nakonec to vzdává, a se slovy "pojeď za mnou", usedá na motocykl. Nestačil jsem ani zařadit trojku, a byli jsme na místě. Dopravka byla necelých 300 metrů za rohem.\nNo nic, hlavně vše rychle vyřídit a rychle pryč.\nJsem zase špatně. Proč jezdím do LaGi, když mám jet jinam. Rezignuji, a v naprostém klidu se ptám, kam. Asi dalších třicet kilometrů, ale dneska to nemám šanci stihnout, protože bude určitě zavřeno.\nPokoušejí se o mě mdloby...\nVracím se šedesát kilometrů domů, a nemám vyřízeného vůbec nic!\nNásledného rána krátce po osmé hodině, nasedám opět do auta.\nDvě hodiny jízdy a jsem v místech, kde by policie pravděpodobně měla být. Soudil jsem tak podle toho, že rozptyl vzdáleností navigátorů (lidí, kterých jsem se cestou ptal), se zmenšoval. Jednou to bylo devět kilometrů dopředu, poté pět kilometrů zpátky, a stále dokola. Jezdím po hlavní silnici, kde vyjma několika málo chatrčí a písečných dun, není nic jiného. Nevidím nikde velkou budovu policie (ve Vietnamu má policie v drtivé většině případů honosné stavby).\nNemá to cenu. Tudy cesta nevede. Zastavuji v jedné restauraci u silnice, kde je několik policistů na obědě. Možná drze je požádat o radu. Prohlídnou letmo papír, a ukážou směr - 4 kilometry po levé straně. Měli pravdu, tam skutečně policie sídlila, ale státní. Další rada zní, na druhou stranu 7 kilometrů po pravé straně. Poznávací znamení, malý hotel (jméno jsem již zapomněl) sto metrů před stanicí.\nZde se musím zmínit o druhém navigačním oříšků Vietnamců. Vzdálenosti jsou pouze orientační. Jeden kilometr může lehce znamenat sto metrů, nebo třeba i pět kilometrů. Uvedu příklad z praxe. Přijel jsem ke kavárně, kde u stolu sedělo deset lidí. Při vyslovení místa kam se potřebuji dostat, všichni do jednoho pokyvovali hlavou, a zároveň každý vystřelil ruku správným směrem. Problém byl v tom, že každý naprosto na jinou stranu. Nedovedu pochopit, že neřeknou jednoduchou větičku - bohužel nevím.\nVietnamci vždycky znají cestu, a pokud ne, tak člověka přesvědčí, že ji znají!\nAle zpátky k hledání policejní stanice. Nakonec jsem jí, světe div se, v odpoledních hodinách objevil. To údajné město, o které byla zmínka v protokolu, nebylo městem, ale oblastí. Tím se myslí vše mezi dvěma městy (někdy se tomu také říká okres). Takováto "ulice" může mít klidně i několik desítek kilometrů. To se to potom hledá....\na její nejbližší okolí...\nHotýlek před policejní stanicí možná někdy byl, ale to muselo být hodně dávno. kolem dokola x kilometrů se rozpínal pouze pás křoví a stromů. Na policejním dvoře pobíhalo několik mladíků v trenýrkách, a v houpacích sítích, spal zbytek osazenstva. Když uviděli člověka ne vietnamského vzezření, za deset sekund byli všichni v uniformách.\nTo jsem koukal na tu rychlost.\nZaplatil jsem 1000000 VND, a na oplátku jsem dostal zpátky podruhé řidičský průkaz.\nJih se od severu země v dopravě, a potažmo i v dodržování dopravních předpisů, diametrálně liší. Zatímco na severu je stále to v tomto směru jakési "kovbojsko", na jihu má doprava určitý řád, a jak jste se sami mohli dočíst, i patřičné postihy.\nVe Vietnamu neplatí žádné jiné řidičské oprávnění, než vietnamské!\nAč se nám to může zdát jakkoliv nepochopitelné, je to zkrátka tak. Všechny půjčovny motocyklů půjčují pouze motorky. Na každém cizinci je, aby si zajistil řidiče. Zatím to místní policie "toleruje", ale i tak chtějí na severu pokutu 100 USD za motocykl (vlastní zkušenosti). Na jihu situaci v tomto směru prozatím neznám.\nJe třeba si uvědomit, že jakékoliv zranění (byť i drobná nehoda), může vyjít velmi draze. Zmiňovat se o tom, že se může stát velice snadno, a takměř na každém metru, je nošením dříví do lesa.\nTento článek nemá v úmyslu vysmívat se pravidlům a organizaci policie.Jedná se pouze o popsání mého příběhu a zkušeností s dopravní policií!\nJe třeba si uvědomit, že každá země má svoje předpisy a pravidla, a na nás není řešit jejich správnost a logiku, nýbrž jediné - respektovat je.


O módních trendech se říká, že je jejich sláva krátká a že se mění jako počasí. Jak se ale čím dál častěji ukazuje, pravdou je spíš to, že se pořád dokola opakují – někdy i v několika po sobě jdoucích sezónách. To je i případ módy pro rok 2022. Co zůstává stejné a co se naopak změní?\nKoronavirová pandemie očividně dala zabrat i kreativitě módních návrhářů. Některé trendy pro letošní rok jsou totiž až nápadně podobné svým loňským předchůdcům…\nJe to tak, s retro oblečením se neloučíme ani letos. Nedá se však mluvit o jednom jediném období, které by se do módy roku 2022 vrátilo. Svou stopu do ní otiskne více dob, protože jde spíš o takový pozoruhodný a poněkud nečekaný mišmaš. Na své si přijdou milovníci 70. let, protože svůj comeback zažijí „zvonáče“. Populární i nadále zůstanou také široké a cargo kalhoty, krátké čepice, manšestr nebo třeba masivní řetězy.\nAť žijí neotřelé prvky\nJe celkem jedno, jestli vás letos čeká veselka, či nikoliv. Návrháři prostě mají jasno: svatby a móda jdou ruku v ruce. Proto se rozhodli inspirovat a spoustu topů i šatů tento rok budou zdobit všemožné romantické prvky jako perly, třásně či háčkování. Prostor pak dostane i romantická bílá.\nMožná, že černobílý outfit si oblékáte jen tehdy, kdy zděšeně stojíte před svou skříni a netušíte, co si vzít na sebe. Ačkoliv tahle kombinace na někoho může působit příliš klasicky a ohraně, vězte, že nudná rozhodně není. Ovšem nejenom, že černá v kombinaci s bílou zachrání každou situaci a zažehná všechny módní krize, ale taky je letos opravdu "in". Nebojte se proto v nějakém modelu v těchto dvou barvách vyrazit. Bonusové body pak získají ti, kdo si s černou a bílou trochu vyhrají. Kreativitě se meze nekladou, takže jestli máte rádi třeba proužky nebo puntíky, určitě je provětrejte.\nNejspíš všichni už máme pandemie po tak dlouhé době až po krk. Jenže i přesto, že bychom nejraději svou pozornost soustředili na něco jiného, o covidu zatím slyšíme pořád. To zřejmě nějakou dobu bohužel ještě potrvá, a dokonce i ve světě módy. Z kukly, kterou před pandemií nosili snad jenom běžci a maskovaní policisté, se totiž stává trendy doplněk, za který se rozhodně nemusíte stydět. A čím křiklavější barva a kvalitnější materiál, tím lepší.\nDo běžného života pronikají také elegantní dámské kostýmky. Zapomeňte ale na jejich klasickou a už poněkud okoukanou kalhotovou verzi – i letos totiž bude v kurzu spíš jejich sukňová (případně šortková) obdoba. Ta se sice na pomyslné módní výsluní začala postupně drát už v minulém roce, ale aktuální zůstává i nadále. A co se týče délky sukní, tak v tomhle směru je jasným favoritem mini. Stud tedy v roce 2022 hoďte za hlavu. Ovšem pokud mezi fanoušky (či spíše fanynky) krátkých sukýnek nepatříte, můžete sáhnout po střídmějších plisovaných midi sukních. Nebo trochu okořeňte obyčejný kalhotový kostým. Stačí, když ho trochu ozvláštníte. Jak? No přeci sexy topem! Pod volnějším sakem se v tomto roce budou nosit hlavně podprsenky nebo bikinové topy. Letos je odvaha nejen povolena, ale je přímo žádoucí.\nAbyste mohli do svého šatníku zařadit sportovní kousky, nemusíte disponovat nezdolnou fyzičkou. Také v letošním roce budou po vzoru toho loňského k vidění pohodlné „teplákovky“ a upnuté kombinézy ve stylu Kočičí ženy na všechny způsoby. Přestože ale mnozí šli během pandemie do sebe a na svojí postavě začali usilovně makat i doma, sportovní oblečení bude paradoxně uvolněnější než kdy předtím. Hodit se tak bude spíš ke sledování Netflixu než na náročný domácí trénink. A pokud máte to štěstí, že se pyšníte vyrýsovanými „břišáky“, určitě vás potěší, že budou letos velkým hitem také crop topy – často ale spíš v elegantnějším provedení.\nRok 2022 rozhodně nepatří troškařům. Jedním z hlavních módních pravidel letošního roku totiž je, že “více je více”. A řeč je kupříkladu o ramenních vycpávkách. I ty se v módních kolekcích v opatrných malých dávkách objevovaly už loni, ale jejich pravá chvíle nadešla až letos.\nVe znamení rovnosti\nPro spoustu značek už unisex oblečení není žádnou žhavou novinkou. Letos ale bude k vidění opravdu všude. Je tedy pravděpodobné, že v obchodech narazíte na unisex svetry – od roláků a měkoučkých kardiganů přes pletené vesty, trička všeho druhu až po denimové komplety nebo univerzitní bundy. Univerzální jsou také nepřehlédnutelné barvy – oranžovou, výraznou růžovou i fialové odstíny barvy roku „very peri“ si s klidným svědomím letos bude moct obléknout opravdu každý.\nZatímco některé letošní módní trendy odráží pořád aktuální covidovou situaci, jiné se spíš navrací do minulých let. Jedno je ale jisté – vzhledem k tomu, že převažuje i hodně opakujících se trendů, nemusíte si dělat starosti. Módně můžete vypadat i v případě, že máte omezený rozpočet – stačí jen chytře zalovit ve skříni. Nějaký z kousků, který v tomto roce frčí, tam určitě najdete.\nZdroj: Gq.com, Instyle.com, Harpersbazaar.com, Townandcountrymag.com, Insider.com, Stylecaster.com, Refinery29.com, Whowhatwear.co.uk


Svaz: Zisk zemědělství loni klesl o polovinu | Zemědělec\n8. 3. 2016 / 14:18\nMartin Pýcha, rok 2015, Zemědělský svaz ČR, zisk\nSvaz: Zisk zemědělství loni klesl o polovinu\nZisk českého zemědělství se podle šetření Zemědělského svazu ČR loni snížil v porovnání s rekordním rokem 2014 o více než polovinu na devět miliard korun. Způsobil to především pokles cen zemědělských komodit, který nejvíce postihl živočišné produkty, především mléko a vepřové maso. Projevily se i dopady sucha. Na dnešním zasedání svazu ve Větrném Jeníkově to řekl jeho předseda Martin Pýcha.\nČeský statistický úřad (ČSÚ) předběžně odhaduje pokles loňského zisku v zemědělství zhruba o 30 procent na necelých 17 miliard Kč. Ve Větrném Jeníkově to řekl Jiří Hrbek, ředitel odboru statistiky zemědělství ČSÚ. Celkové výsledky statistici zveřejní ve středu. Výpočty svazu se odlišují, protože jsou prováděny podle jiné metodiky. Podle Hrbka se v rozdílu asi promítá i to, že svaz vychází z údajů velkých podniků, které mívají i velkou živočišnou výrobu, jíž se týkal větší propad tržeb než u pěstování plodin. Výsledek hospodaření podle Pýchy kromě poklesu cen a sucha ovlivnilo i zvýšení mezd a přesunutí výplaty některých podpor z loňska na letošek. Pýcha doplnil, že propad by byl ještě vyšší, kdyby zemědělcům nepomáhalo zlevňování pohonných hmot a slabší kurz koruny.\nSvaz při šetření vycházel z výsledků 421 zemědělských podniků obhospodařujících přes 660 tis. hektarů zemědělské půdy. Z něj vyplynulo, že domácí zemědělci loni vydělali v přepočtu na hektar zemědělské půdy v průměru 2580 korun, což je o 52 procent horší výsledek než v roce 2014.*


Nová vakcína proti moru je připravena pro klinické test\nOnemocnění způsobené bakterií Yersinia pestis v minulosti zapříčinilo několik pandemií. Jedna z nich ve čtrnáctém století zdecimovala populaci Evropy na polovinu. Hrozbou však zůstává i nyní, především v Africe, ale i jinde. Je tomu pouze týden, co na mor zemřel desetiletý chlapec v USA.\nMor se přenáší ze zvířat na člověka prostřednictvím blech a dále kontaminovanými tělními tekutinami. Neléčené onemocnění má až 100% smrtnost. Příznaky jsou podobné chřipce – horečka, zimnice, bolest kloubů a únava. Infekce se nejprve šíří do mízních uzlin, ty se zanítí a získávají charakteristickou černou barvu. Během několika hodin se bakterie šíří do sleziny, jater a plic. V krevním oběhu bakterie způsobují trombózu. Rozvinutá morová infekce je přenosná z člověka na člověka, a to kapénkovým způsobem při kašlání. Tento způsob nákazy vede k respiračnímu selhání v řádu dnů.\nPočet případů výskytu moru se od 90. let 20. století zvýšil v 25 zemích. Celosvětově bylo v letech 2010 až 2015 hlášeno 3248 případů, včetně 548 úmrtí. Propuknutí moru v roce 2017 na Madagaskaru vedlo k 2 119 případům, včetně 171 úmrtí.\nNejúčinnějším způsobem léčby moru je užívání antibiotik, přičemž včasná diagnóza je zásadní – zejména u plicní formy onemocnění.\n„Přestože je mor léčitelný antibiotiky, mnohé oblasti jeho výskytu jsou velmi odlehlé,“ vysvětluje vakcinoložka Christinne Rollier z University of Oxford. „V takových oblastech by účinná vakcína mohla nabídnout úspěšnou preventivní strategii boje proti této nemoci.“\nSpolečnost Oxfor Vaccine Group vyvinula intramuskulární vakcínu s použitím modifikovaného viru nachlazení, který se u lidí nemůže množit. Podobně byl virus použit i u vakcíny AstraZeneca COVID-19.\nVirus bude použit k dodání kódu pro protein obsažený v Yersinia pestis, který je nezbytný pro schopnost bakterie infikovat lidský organismus. Imunitní systém člověka se tak naučí útočníka rozpoznat a bránit se proti němu.\nVakcína proti moru byla se slibnými výsledky testována na laboratorních zvířatech. Jako u každé vakcíny se vedlejší účinky mohou pohybovat od lokalizované bolesti po závažnější, ale vzácné alergické reakce, a to zejména během prvního týdne od očkování.\nBritský tým pro svou nadějnou vakcínu hledá zdravé dobrovolníky ve věku 18 – 55 let, kterým za účast v roční studii nabízí 630 liber (18 903 Kč).\nČlánek k publikaci: https://www.ox.ac.uk/news/2021-07-26-phase-i-trial-begins-new-vaccine-against-plague\nObrázek: Peter Kvetny via Unsplash\nŠtítky: VĚDA, SCIENCE, MEDICÍNA, MEDICINE, MOR, PLAGUE, VAKCÍNA, VACCINE


Ukaž svoji krásu - Karima Bazar\npro tanečnice, naše rodiny a přátele …\nKarima Bazar je příležitost vyčistit své skříně a knihovny a poslat dál to, co už Vám v nich zabírá místo. Koná se nepravidelně, tak 2x do roka, podle toho jak se domluvíme. Tento bazar je bez finančních transakcí, co přinesete dáváte k dispozici k volnému rozebrání a pokud se Vám zalíbí něco z toho, co přinesli ostatní, tak si to můžete vzít. Co zbyde se již léta odváží do azylového domu. Pokud máte nějaké oblečení, boty, kabelky, které vám už jen zabírají místo přineste to.\nVěci se na místě orientačně rozdělí podle velikostí a komu z přítomných se něco líbí, tak si to může u zrcadla vyzkoušet a když se to líbí, tak si to prostě vezme. Většinou se sejde hodně dámského (od běžných věcí jako jsou trička, kalhoty, plavky, sukně až po kostýmky, někdy i společenské šaty, kabelky, pásky) a dětského oblečení (nedá se předem říct jaké velikosti, vždy podle toho, kdo vytřiďuje skříně) a boty, někdy se objeví i něco pánského. Někdo víc přinese, někdo si víc odnese a je to jedno, prostě ty věci co jinak ležej se posouvaj dál.\nBazar před mnoha lety iniciovala Dáša s Ivetou a za dobu jeho konání se stal milou společenskou aktivitou, příležitostí se sejít, popovídat si. Kdo přijde může s sebou vzít nějakou dobrotu na zub, většinou uvaříme čaj a tak nějak si tam jsme. Povídá se, hraboší se, zkouší se, hodnotí se … Děti se svobodně pohybují po prostoru. Mladé slečny si samy občas něco vyhlídnou na sebe a jsou rády že za to nemusí utrácet.\nNOVĚ (od jara 2019) můžete přinést i knihy a hračky, třeba vám doma zbytečně leží nějaké kousky, které si někdo jiný rád přečte. Pavla slíbila, že se postará o knihy, které by se přinesou a nerozeberou. A Jana s Daníkem o hračky.\nTěšíme se někdy na Vás Dáša, Iveta a Karla\nPS: toto jsou obecné, nadčasové informace.


Denis Makovini (1)\nKenneth Bogh Andersen (2)\nLauren Myracleová (1)\ne-kniha: PDF (43)\nWendy Mass • Slovart CZ, 2015 • 2. díl série\nJindra Swensonová čeká celý život na to, až jí bude dvanáct. Má dokonce celý seznam věcí, které se těchto narozenin týkají – mít mobilní telefon, jít do obchoďáku bez rodičů (jen s nejlepší kamarádkou), malovat se, nosit...\nGordon Korman • Baronet, 2017\nCameron Boxer dovedl svůj takzvaný životní styl do dokonalosti: ve škole prolézá s odřenýma ušima a veškerý svůj volný čas tráví hraním videoher ve speciálně upravené suterénní místnosti. To všechno mu hladce prochází...\nCraig Robinson a Adam Mansbach • Jota, 2017\nJake neumí pořádně hrát ani na jediný nástroj, dokonce ani na kazoo (a to zvládne každý trouba). A výtvarné umění? Jeho výtvory by nevystavili ani na školní nástěnce, natož někde v galerii. Což je doopravdy problém, protože si...\nUri Orlev a Yossi Abulafia • Práh, 2018\nPoutavý příběh pro děti od 8 let od držitele Ceny Hanse Christiana Andersena. Co byste si přáli zažít ze všeho nejvíc? Hrdina naší knížky vždycky snil o tom stát se lvem a jeho nejlepší kamarád měl stejný sen. Často si o lvech...\nKdyž uznávaný profesor psychologie skončí po nehodě v kómatu, zkouší mu jeho syn navrátit vědomí pomoci hypnotické regrese. Zdánlivě mrtvý muž vypráví v hypnóze o jednom ze svých minulých životů, který v reinkarnaci znovu...\nSára F. Rezková • Skleněný Můstek, 2017\nEster snad vždycky patřila k nejzodpovědnějším lidem ve svém okolí. Andy, který už deset let hrdě nosí titul "král českého internetu", na druhou stranu význam slova zodpovědnost nikdy plně nepochopil. Až se s tímle chlápkem bude...\nO domě U Bezhlavého kohouta v Templové uličce se říká, že je prokletý. Kdysi v něm zemřela celá rodina na mor, později v něm jistý pekař zabil svou manželku. Dům zůstal dlouho prázdný, ale pak ho koupil Hanuš, vzdálený...\nStreampunkeři (YouTube a mediální rebelové)\nMaany Peyvan a Robert Kyncl • Host, 2018\nPomalu opouštíme kabelovky a více využíváme streamovací služby, které za posledních deset let změnily způsob zábavy, tak jako kdysi nástup televize. Avšak pouze jedna služba se může chlubit tím, že zásadně ovlivnila filmový a...\nPetra Nachtmanová • Petra Nachtmanová, 2018\nKrimi román o záhadných zmizeních manželky, mladých dívek a únosu dítěte. Seznámení s manželským párem v Thajsku nepřineslo Agátě žádné pěkné vzpomínky. Po návratu do rodné země se cítí nesvá a za pár dní nedorazí domů.\nAbby Hanlon • Slovart CZ, 2016\nZačtěte se do fantasmagorických dobrodružství bláznivé Dorky Fantasmagorky. Její fantazie nezná hranic...\nHenrik Fexeus • Host, 2018 • 1. díl série\nKdyž Ky omylem prorazí kladivem zeď ve svém pokoji, objeví za ní něco, co nikdy objevit neměla. Něco, co její život jednou provždy změní. Adam, který bydlí v jiné části města, mezitím pozoruje, jak se mu okolní svět začíná...\nDavid Solomons • Slovart CZ, 2017 • 1. díl série\nLukovi je jedenáct let a miluje komiksy. Zrovna sedí se svým bratrem Zackem v bunkru na stromě a čte si, jenže se mu chce čurat, a tak si musí odskočit domů na záchod. Když se vrátí, zjistí, že mezitím přelétla kosmická loď, jeho...\nMiloš Kratochvíl • Mladá fronta, 2011\nMichal Souček a Filip Fialka popáté a naposledy!!! Jako Puntíkáři, Duchaři, Kouzláci a Bouráci zůstali nerozluční kamarádi při zachraňování spolužáků, psů, rodičů, skautů, školy i kouzelníků, nezlomeni poznámkami učitelky...\nStephan Pastis • Jota, 2013\nHlavním hrdinou knihy je Timmy Nezdárek – zakladatel, prezident a generální ředitel nejlepší detektivní agentury ve městě, nejspíš v celém státě a možná i na světě. Určitě to nepotrvá dlouho a promění svoji firmu...


Zabiji Nixona - názory | kfilmu.net\nVelmi mrazivý náhled do nitra člověka, jehož mysl je zamlžená naivitou, prostoduchostí a zároveň paranoiou! Od mírného počátku, kde si hlavní "hrdina" jen neustále zbytečně stěžuje na systém a fňuká nad rozpadlým manželstvím až po husinu nahánějící závěr, kdy se rozhodne jednat! ....rozjezd filmu je pomalejší, nevýrazný, ale o to víc vynikne změna a vývoj myšlenkových pochodů hlavní postavy! Ta je perfektně, jako ostatně vždy, zahrána Seanem Pennem!... Jsem nadšen, asi jeden z nejnapínavějších, nejmrazivějších a neuhrančivějších závěrů filmu, co jsem viděl! 9/10\nReklama zabrala - ale škoda peněz\nTen film sice může někoho oslnit tím, že je podle skutečného případu, ale pro mě byla jeho jediná přednost obsazení Seana Penna a Naomi Watts. Kvůli nim jsem si film půjčila na DVD - a musím říct, že toho lituju! Moje maminka mě nutila to vypnout, jelikož nesnáší tyhlety příběhy o lidech nickách, kteří umějí velké kulové, jsou to magoři - a pak ještě díky svému bláznovství povraždí třeba celé letadlo. Škoda že jsem ji neposlechla a dodívala se na to! Kdyby to aspoň o něčem bylo, tak mě ten konec třeba nějak i vezme. Od asi půlky filmu, kdy začal Samuel bláznit, jsem ale měla sto chutí dát mu přinejmenším do držky. Na takové filmy se fakt dívat nemusím, i když je to podle pravdy a je to dost šílené a i když tam hrají dobří herci. Takže milí tvůrcové a distributorové: až příště budete propagovat film na hercích, ujistěte se, jestli to není jen bouda.\nDovolím si říct, že debut režiséra Nielse Muellera je jedním z nejsložitějších biografických filmů, co byl kdy natočen... Tolik se vleče, používá vcelku složité dialogy a je v něm mnoho skrytých podtextů, že abyste je všechny našli, musíte si film (který je depresivní, tedy ne vhodný k několikerému pouštění) pustit vícekrát po sobě... Celý snímek tedy stojí na výkonu mého milovaného Seana Penna... A ten nezklamal. Roli zvládl bravurně a myslím, že každý divák mu uvěřil, že právě on je Sam Bicke a nikdo jiný. Do konce musíte vydržet skoro násilím, čemuž by tak být nemělo, když to ale uděláte a nad příběhem se následovně zamyslíte, zjistíte, že to vlastně byl dobře odvedený snímek, který snad přesně vykresluje pocity a nálady hlavní postavy. Tak, jak to ve skutečnosti bylo... A taky vaše myšlenky možná sklouznou k tématu spravedlnosti světa a lhostejnosti lidí. Film je určen úzké skupině diváků a moc dobře chápu, proč ho určitě více než 50% lidí odsune na druhou kolej se slovy: "Ježiši, co to bylo? Ztráta času"... Já k nim ale nepatřím a opět se přesvědčuji o jediném: Sean je pro mě number one!!!\nšialený príbeh obyčajného muža\nVždy sa mi páčili filmy podľa skutočnej udalosti ale tento bol dosť zvláštny...herci v pohode či už Sean Penn alebo Don Cheadle /aj keď ten nemal moc priestoru/ ak sa mám vyjadriť k Naomi Watts tak všetky jej herecké výkony mi pripadjú ako jeden. Film sa trocha vlečie čo je asi spôsobené tým že len málokto sa dokáže vcítiť do hl. hrdinu jeho depresie, neúspech, pokazené manželstvo, nezaradenie sa do spoločnosti... ale koniec je naozaj vyvrcholením celého príbehu /ak by som nevedela že je to podla skutočnosti poviem si že je to výplod scenaristovej fantázie/ mne osobne ten koniec naozaj vyrazil dych a hlavne následky /nenásledky/ tohto extrémistického činu...a aby som nezabudla hudba je super!