Aktualizace garantované na dva roky. Android One se zabydluje i v Česku - iDNES.cz\n18. prosince 2017 0:18, aktualizováno 0:18\nHTC U11 Life a Xiaomi MiA1 - smartphony s čistým Androidem One | foto: Luděk Vokáč, iDNES.cz\nAndroid One je jistý standard, který Google původně přichystal pro cenově dostupné smartphony pro rozvojové trhy a který měl do určité míry skoncovat s fragmentací operačního systému Android. To druhé se mu tak úplně nepovedlo, ale smartphony s čistým Androidem a garantovanými aktualizacemi na dva roky slavily na rozvojových trzích slušné úspěchy.\nJenže i pro tamní trhy byly často příliš drahé, a tak teď Google přišel s podobnou iniciativou nazvanou Android Go. Ta Android One nenahrazuje, je jen další snahou Googlu, jak dostat Android více pod kontrolu – tentokrát míří na ty nejlevnější smartphony, kterým má přinést podobné vlastnosti jako dražším modelům s Android One. Tím, že Google na cenově senzitivních trzích nabídne nově Android Go, se otevírají dveře pro Android One a jeho rozšíření na další trhy.\nS tím ostatně už Google a jeho partneři začali a první dva důkazy tohoto rozšiřování se již dají koupit i na českém trhu. Jsou to modely Xiaomi Mi A1 a HTC U11 life právě ve verzích s Android One. Xiaomi se podle všeho u nás sstalo lušným předvánočním hitem, HTC, které nemá zdaleka tak výhodnou cenovku, si ovšem také nevede špatně. Třeba v oficiálním internetovém obchodě HTC je U11 life vyprodáno.\nOba smartphony se mohou pochlubit čistým operačním systémem Android a to konkrétně ve verzi 8.0 Oreo u trochu novějšího HTC a 7.1 Nougat u Xiaomi, které se na trh dostalo o trochu dříve. Ale verze systému vlastně nemusí uživatele moc trápit – podstatou Android One je to, že telefony mají garantovánu podporu na dva roky, takže by za tuto dobu měly získat novou verzi Androidu. Xiaomi Mi A1 by se tak brzy mělo dočkat aktualizace na Android Oreo.\nV obou přístrojích je opravdu čistý Android, jen se základními Google aplikacemi. Nic tu tak zbytečně nezabírá místo a je jen na uživateli, jak úložiště smartphonu využije. Modely od Xiaomi a HTC znamenají pro Android One určitý průlom. Z „velkých“ značek totiž přístroj s touto verzí a podporou systému nabízí jen Motorola (Moto X4), dalšími výrobci s modely s Android One jsou u nás neznámé a nepůsobící značky General Mobile a Y Mobile.\nModelů s čistým Androidem je na trhu více, ale těch, u kterých výrobce slibuje aktualizace na další dva roky, už tolik není. V podobném režimu jako Android One své smartphony nabízí i značka Nokia. I ta slibuje dva roky aktualizací pro všechny modely a její přístroje mají čistý Android. Do programu One ale Nokia nepatří a to nejspíš i proto, že si ponechává drobná zadní vrátka k drobným úpravám systému nebo třeba možnosti předinstalovat do svých smartphonů nějakou tu vlastní aplikaci – očekává se například uvedení aplikace Lumia Camera pro fotografování.\nTémata: Android, Smartphone, aktualizace, HTC, Xiaomi, Google, Nokia, Motorola, mobilní telefon, operační systém\nGoogle oficiálně představil inovovanou verzi svého operačního systému Android. Aktuální generace Oreo se dočkala verze...\nDo iniciativy Android One naskočil i japonský Sharp, který v minulých dnech představil nový přírůstek do této rodiny....


Začalo vyšetřování paralympijských podvodů - iDNES.cz\nZačalo vyšetřování paralympijských podvodů\nM a d r i d - Španělský paralympijský výbor začal v pondělí vyšetřovat obvinění novináře Carlose Ribagordy, že na paralympiádě v Sydney startovali i sportovci bez postižení. Ribagorda v minulém týdnu řekl, že on sám je jedním z těch, kteří se dostali na hry, ačkoli je zdráv. V Austrálii pak získal se španělským týmem mentálně postižených basketbalistů zlatou medaili. Ribagorda svým prohlášením rozpoutal skandál, protože basketbal patří ve Španělsku k nejoblíbenějším sportům postižených lidí. On a dalších devět spoluhráčů se prý nemuseli podrobit žádným lékařským nebo psychologickým testům, zda skutečně trpí mentálním postižením. Za basketbalový tým Ribagorda hraje už více než dva roky.\nŠpanělský paralympijský výbor oznámil, že vyšetřování se bude týkat všech účastníků vybraných svazem pro mentálně postižené sportovce. "Je smutné, že by mohl být náš úspěch v Sydney zastíněn neférovým přístupem několika sportovců. Proto je v našem zájmu, abychom se prostřednictvím vyšetřování dobrali k nějakým závěrům," řekl předseda Jose Maria Arroyo. Dodal, že pokud by byla obvinění pravdivá, výbor by přistoupil k nejvyšším možným sankcím.\nHry v Sydney byly pro Španělsko nejúspěšnější paralympiádou, na níž dohromady získalo 107 medailí. Co do jejich počtu byly v Austrálii úspěšnější jen dvě země - pořádající Austrálie a Velká Británie.


Strany znají svá čísla do voleb! Numeroložka řekla, koho čeká úspěch - tn.cz\nStrany znají svá čísla do voleb! Numeroložka řekla, koho čeká úspěch\nKrajské volby se blíží a volební čísla jednotlivých stran a hnutí jsou vylosovaná. Numeroložka Libuše Tomášková prozradila, co čísla v letošních volbách znamenají. Úspěch může podle ní očekávat ČSSD, Piráti i KSČM, naopak neúspěch by mohl potkat například SPD a STAN.\nPodle čísel hlasovacích lístků, která v tomto týdnu vylosovali členové státní volební komise, se dá v numerologii odhadnout úspěch politických stran v následujících krajských volbách. Krajské volby se budou konat 2. a 3. října. Numerologický rozbor pro TN.cz poskytla numeroložka Libuše Tomášková:\nStarostové a nezávislí - č. 7\nSedmička je duchovní číslo, takže by se lidé v té straně měli zabývat hlavně duchovnem. Politicky toto číslo nijak úspěšné není.\nKDU-ČSL - č. 12\nČíslo 12 je velmi dobré pro propagaci. Je to slunce a myslí na ty druhé. Zároveň je i komunikativní a inteligentní. Výsledná trojka také značí úspěšnou komunikaci. Podle numerologie má KDU-ČSL dobrý potenciál.\nNUMEROLOGIE na týden: Po tvůrčí střede přijde problémový čtvrtek\nStrana zelených - č. 13\nTřináctka je silné číslo do politiky. Jednička je průbojná, trojka je komunikativní a výsledné číslo čtyři dává zeleným stabilitu. Takže pokud uspějí, měli by si mandát udržet dlouhodobě.\nSPD - č. 16\nJednička je sice průbojná a šestka znamená lásku, ale výsledná je opět duchovní sedmička jako u STAN. Přestože jednotlivá čísla jsou poměrně silná, po jejich sečtení jim sedmička nedává v politice příliš vysoké šance.\nČeská pirátská strana - č. 19\nPodle Kabaly (židovská mystika) je 19 nebeský princ a to znamená velkou šanci na úspech. Protože jednička je číslo slunce a devítka znamená velkou sílu.\nODS - č. 33\nČíslo 33 ukazuje na velmi dobrou komunikaci. Je to číslo přinášející harmonii, což ale v politice nemusí znamenat úspěch. V tomto ohledu se jedná o průměrné číslo.\nČSSD - č. 45\nČtyřka symbolizuje stabilitu a pětka akci. V součtu dává číslo 45 dohromady devítku, která znamená velkou sílu. Ve volbách dokonce může ukazovat i na vítěze.\nANO 2011 - č. 50\nPětka je číslem akce i odhodlání, ale nula za pětkou to může brzdit. Podle numerologie to vypadá, jakoby tam byl vnitřní našeptávač, který hatí plány. Přesto v následujících volbách může číslo přinést straně štěstí.\nKSČM - č. 63\nŠestka symbolizuje lásku a trojka komunikaci. Po sečtení těchto dvou čísel vyjde devítka, která znamená sílu. Jinými slovy toto číslo je velmi vhodné k vítězství voleb.\nTrikolóra hnutí občanů - č. 70\n70 není dobré spojení čísel pro politiku. Sedmička není úspěšná v politice a navíc ji zpomaluje nula. Oproti tomu jedno z nejúspěšnějších čísel v politice podle numerologie by měla být osmička. A číslo osm má Trikolóra v koalici se Stranou soukromníků ČR. Takže tato koalice by mohla být úspěšná.\nVolby do krajských zastupitelstev 2020, domácí, numerologie, politika, vše o volbách 2020, Volby 2020, kandidáti, politická strana, koho volit, volby, hlasovací lístek, volební čísla, Starostové a nezávislí, KDU-ČSL, Strana zelených, SPD, ODS, ČSSD, ANO, ANO 2011, KSČM, Trikolóra, Česká pirátská strana, výsledky voleb


About: Maryna Zanevská\nMaryna Volodymyrivna Zanevská, ukrajinsky Марина Володимирівна Заневська (* 28. září 1993 Oděsa) je belgická profesionální tenistka, která do října 2016 reprezentovala rodnou Ukrajinu. V juniorské kategorii zvítězila ve dvou čtyřhrách na Grand Slamu. Ve své dosavadní kariéře nevyhrála na okruhu WTA Tour žádný turnaj. V rámci okruhu ITF získala do února 2017 čtrtnáct titulů ve dvouhře a jedenáct ve čtyřhře.Na žebříčku WTA byla ve dvouhře nejvýše klasifikována v září 2013 na 107.\nZanevska WMQ18 .jpg\nMaryna Zanevska v kvalifikaci Wimbledonu 2018\nMaryna Volodymyrivna Zanevská, ukrajinsky Марина Володимирівна Заневська (* 28. září 1993 Oděsa) je belgická profesionální tenistka, která do října 2016 reprezentovala rodnou Ukrajinu. V juniorské kategorii zvítězila ve dvou čtyřhrách na Grand Slamu. Ve své dosavadní kariéře nevyhrála na okruhu WTA Tour žádný turnaj. V rámci okruhu ITF získala do února 2017 čtrtnáct titulů ve dvouhře a jedenáct ve čtyřhře.Na žebříčku WTA byla ve dvouhře nejvýše klasifikována v září 2013 na 107. místě a ve čtyřhře pak v červnu 2014 na 86. místě. Od roku 2008 trénuje v belgické tenisové akademii 6th Sense vedené Justine Heninovou a Carlosem Rodriguesem. Stala se jejím prvním členem, který vybojoval grandslamový titul, když zvítězila v juniorské čtyřhře. Osobními kouči jsou Geoffroy Vereerstraeten a Philippe Dehaes.V ukrajinském fedcupovém týmu neodehrála žádné utkání.


RRTV zahájila řízení s ČT a Primou kvůli prezidentské volbě — ČT24 — Česká televize\nRRTV zahájila řízení s ČT a Primou kvůli prezidentské volbě\nPraha - Rada pro rozhlasové a televizní vysílání (RRTV) zahájila správní řízení s Českou televizí a Primou kvůli možnému porušení zákona při vysílání před prezidentskou volbou. Rada má podezření, že ve zpravodajských či publicistických pořadech mohla být porušena zásada objektivity a vyváženosti, informovala předsedkyně rady Kateřina Kalistová. O vysvětlení k některým pořadům týkajícím se prezidentské volby rada požádala také televizi Nova.\nČeská televize si správní řízení vysloužila svým pořadem Reportéři ČT ze 7. ledna, který představil všechny prezidentské kandidáty vstupující do prvního kola volby. Problematické podle rady bylo zařazení klipu herce Tomáše Hanáka, který při prezentaci Jana Fischera útočil na kandidátovu politickou minulost a vyzýval jej k odstoupení.\n„O této věci zatím nemáme informace, standardně vyčkáme na oficiální doručení oznámení o zahájení správního řízení, prostudujeme ho a následně budeme moci poskytnout komentář,“ uvedla tisková mluvčí České televize Michaela Fričová.\n„Ve správním řízení se rada po předložení materiálů od oslovených provozovatelů rozhodne, zda řízení ukončí, vydá upozornění nebo může uložit pokutu.“\nVysvětlení musí podat také Prima k dalšímu svému pořadu Show Jana Krause, kde moderátor a rovněž dva hosté vyjádřili podporu prezidentskému kandidátovi Karlu Schwarzenbergovi.\nČeská televize dále musí objasnit otázky z divácké stížnosti na grafické ztvárnění upoutávky na superdebatu, v níž postava pozdějšího prezidenta Zemana údajně měla dominantní postavení. Ani k této stížnosti se zatím Česká televize nevyjádřila, čeká na bližší informace. „Česká televize diváckou stížnost v tomto vyznění neobdržela,“ řekla tisková mluvčí.\nRada při svém rozhodování vycházela z Analýzy mediální prezentace kandidátů na prezidenta ČR ve vybraných rozhlasových a televizních pořadech, které za období od loňského listopadu do letošního ledna vypracovala agentura Media Tenor.


Karakura - Stránka 40\npro Miss_Atlantis za Sat Mar 29, 2014 9:11 pm\nAmai -> V tu chvíli přišel průvodčí. Tvůj společník hned jeho směrem natáhl ruku s jízdenkami, aniž pohnul hlavou. Když průvodčí vše zdárně zkontroloval a odešel, Mebateki tě pobídl. "Ptej se."\npro Aki Maki za Sat Mar 29, 2014 9:14 pm\nVíte, nemusíte odpovídat jestli vám to bude nepříjemný. Jen mě zajíma..\nPolka. Asi tak dve vteřiny nabírala odvahu.\nCo se vám stalo s očima a jestli vás to nebude nějak omezovat při tréninku..\nNervózně pořád houpala nohama. Během toho koukala na špičky svých bot, nemohla se na Mebatakiho teď podívat.\npro Miss_Atlantis za Sat Mar 29, 2014 9:37 pm\nzřejmě tuto otázku tak trochu čekal a kdyby se na něj Amai podívala, zjistila by, že se dokonce usmívá.\n"Narodil jsem se slepý," vysvětlil upřímným hlasem. Dříve nebo později se vždycky všichni začali vyptávat na jeho zrak a bylo to pochopitelné. On se za to nijak nestyděl, takže mu to přišlo jako jakékoli jiné téma na konverzaci.\npro Aki Maki za Sat Mar 29, 2014 9:48 pm\nNakonec se odhodlala a jedním očkem mrkla na Mebatakiho. Všimla si že se usmívá. Ten chlapík byl opradu zvláštní, ale líbil se jí. Též se maličko usmála.\nJsem ráda, že to berete tak s nadhledem. Ale mám ještě jednu otázku..\nKoukla se okolo, jestli je náhodou někdo nemůže poslouchat. Dveře byli zavřené a v kupéčku byli sami.\nJak jste se potom naučil používat své Quincy schopnosti a mířit?\nPravila opravdu s nadšením. Začínala si myslet, že její nový sensei je opravdu velký machr.\npro Shinichi za Sat Mar 29, 2014 10:15 pm\nNebyl jsem si stoprocentně jistý, jestli můžu vstoupit dovnitř nebo ne. Neřekla to jednoznačně, ale tak nějak jsem cítil, že je to v pořádku. Rozhodl jsem se důvěřovat svému instinktu a šel za Ryoko. Když jsem vešel do domu, zavřel jsem za sebou dveře a sundal si boty, které jsem si vzal do rukou. "Když nad tím tak přemýšlím, tak je to poprvé, co tady jsem..." Zastavil jsem se a podíval na padací dvířka, štafle, dvířka, štafle a pak na Ryoko. "No, to snad půjde..." Pověděl jsem a šel pro štafle, které jsem postavil pod padací dvířka a začal na ně lézt. S těmi botami v ruce to šlo docela blbě. "Mimochodem... jen se chci ujistit... tyhle dvířka vedou na střechu, že jo?" Zeptal jsem se ve chvíli, kdy jsem byl v dostatečné výšce, abych mohl dvířka na stropě otevřít. Nečekal jsem na odpověď a dvířka otevřel, načež jsem nakoukl, co mě za nimi čeká. Pokud bylo vše v pořádku, začal jsem zdolávat dnešní výzvu. Nemůže být přece tak těžké tam vylézt nebo jo?\npro Miss_Atlantis za Sun Mar 30, 2014 2:03 pm\nAmai -> Mebataki chvíli neodpovídal, jako by váhal, zda se má o tom rozmluvit, ale nakonec přece začal. "Právě to, že jsem neviděl, mi pomohlo k získání mých schopností, věřte tomu nebo ne. Nevidím sice jako vy, ale vnímám duševní energie lidí. Bylo to to jediné, čím jsem se mohl od mala řídit, takže jsem se na to soustředil, jak jen to šlo. Teď vnímám všechny bytosti, i když ty, které mají nějakou duševní schopnost, mnohem lépe. Podle jejich pohybu si domyslím, jak vypadá prostředí, ve kterém se nacházím. Vlastně mám štěstí... díky tomu, že mě nic jiného neruší, poznám i kdy se nepřítel chystá k útoku a jaký ten útok bude, to všechno se dá z toku duševní energie vyčíst. Navíc... měl jsem dobrého učitele," zakončil to. Docela dost se rozmluvil ve srovnání s tím, jak byl před tím skoupý na slovo. Ale zřejmě usoudil, že pokud tě má učit, musí tě přesvědčit o své kompetenci jakožto Quincyho. "Ale pokud je v okolí málo duševních částic, tak nevidím třeba dveře do vlaku," usmál se ještě.\nAmai -> Ryoko ti něco odpovídala, ale ty už jsi strčil hlavu do dvířek, takže jsi neslyšel, co to bylo. Na druhé straně tě čekala malá půdička, ve které byly pytle a krabice s nepoužívanými věcmi a... bylo tam i střešní okno! Skrz něj už jsi krásně viděl na střechu i na vedlejší dům, ve kterém bydlel tvůj kamarád. Bylo to tam tedy dost zaprášené a zapavoukované... ale zřejmě to budeš muset vydržet.\npro Aki Maki za Sun Mar 30, 2014 4:23 pm\nPozorně naslouchala příběhu Mebatakiho. Opravdu jí to zaujalo a navíc na něj ihned pohlížela s větším respektem.\nTak to vypadá, že i já mám nyní dobrého učitele..\nPomyslela si a pořád koukala na Mebatakiho.\nDodala ještě, když dovyprávěl svůj příběh.\nVíte a proč jedeme zrovna do Tokia?\nZeptala se. Nevěděla, jestli je tam něco speciálního. Nebo jestli tam Mebataki žije. Nebo jestli je tam více takových Quincy.\npro Shinichi za Sun Mar 30, 2014 6:00 pm\nNo, bylo to tam celkem takové, jak jsem představoval. Uskladněné nepoužívané věci v krabicích, prach a pavučiny... V jednu chvíli mě i napadlo, že bych si raději mohl najít jinou cestu. Nechtěl jsem se zašpinit, ale... když už jsem tady... "Tamhle je, tamhle... Brána vedoucí do nebe..." Okomentoval jsem střešní okno a vylezl nahoru. Nebylo to tady velmi prostorné, snažil jsem se co nejrychleji dostat pryč. Došel jsem k oknu, otevřel ho a vyšel na střechu. Tam jsem se protáhl v horní polovině těla a zhluboka se nadechl čerstvého vzduchu. Následně jsem si obul boty a šel opatrně ke kraji střechy, abych si mohl změřit vzdálenost mezi sousední střechou. "Takže... buď to skočím, nebo si rozbiju držku..." Řekl jsem si a podíval se dolu, abych viděl, z jaké výšky bych asi spadl. Dostat se do Ranamrova pokoje nebude moc těžké. Stačí, když se dostanu na balkón pod střechou. Udělal jsem několik kroku dozadu a rozběhl se. "Vííííí..." Skočil jsem... Ve vzduchu mě napadly další varianty, jak se dostat bezpečněji do jeho pokoje, ale bylo už trochu pozdě.\npro Miss_Atlantis za Mon Mar 31, 2014 6:57 pm\nAmai -> "V Tokiu bydlím už několik let. Je tam velice dobré útočiště pro všechny, kteří si přejí zdokonalovat Quincy schopnosti. Navíc je to pro Quincy důležité místo... Je dobré vědět, co se tam děje, z první ruky," vysvětlil Mebataki a otočil hlavu, jako by se díval z okna, i když to bylo samozřejmě nemožné.\nAi -> Uskutečnily se obě varianty výsledku zároveň! Skočil jsi to a zároveň sis taky trochu nabil držku, protože tvoje přistání nebylo zrovna ladné. Narazil sis žebra o zábradlí kolem balkónu a k tomu sis udělal něco s nohou, protože tě v ní při dopadu píchlo. Kromě toho a mnoha odřenin jsi byl ale v pořádku. Takže vlastně úspěch.\nNaposledy upravil Miss_Atlantis dne Tue Apr 01, 2014 12:50 pm, celkově upraveno 1 krát\npro Aki Maki za Mon Mar 31, 2014 8:18 pm\nPřikyvovala. Koukla se z okna stejným směrem, kterým se koukal, tedy nekoukal, Mebataki. Poté se podívala na něj.\nJak jste se o mně dozvěděl? Že jste na mě čekal u dědečka..\nTahle otázka jí vlastně napadla až teď. Nepřemýšlela nad tím, kde se tam vzal. Až nyní, jí to došlo.\npro Miss_Atlantis za Tue Apr 01, 2014 2:27 pm\n"Existuje jeden velice nadaný muž, můj mistr. Bez něho bych tě nenašel, to on dokáže vycítit ostatní s naším nadáním," pronesl tichým hlasem, ale bylo v něm něco velice temného. Nedokázala jsi to zařadit, ale když mluvil o svém mistrovi, šel z něho trochu strach. Na první pohled byl stejný, ale na tváři se mu pokaždé usadil zvláštní výraz, který nevěstil nic dobrého.\npro Shinichi za Tue Apr 01, 2014 2:46 pm\nNěkolik desítek vteřin jsem se válel po balkón a držel se přitom za narážená žebra. Z mých očí tekly malinkaté vodopády slz, ale i přesto že jsem zrovna neprožíval ty nejpříjemnější pocity, nevydal jsem ani hlásku. V hlavě jsem si opakoval jména vodních pokémonů, které znám, abych nemyslel na bolest. "Psyduck, Poliwhirl, Slowpoke, Kingler , Magnemite... Počkat, ten není vodní!" Byl jsem na sebe hrdý, že jsem to dokázal v sobě potlačit. "To šlo dobře... Mohl bych klidně vyhrát světový pohár v přeskoku na střechu..." Když jsem byl znova na nohou, přiblížil jsem se k oknu Ranamrova pokoje a nahlédl dovnitř. Pokud mi něco bránilo, něco jako žaluzie nebo podobná kravina, zaklepal jsem... na to okno.\npro Aki Maki za Tue Apr 01, 2014 8:11 pm\nPo jeho reakcích na mistra, se maličko vyděsila. Podívala se na Mebatakiho a raději se ujistila následující otázkou.\nAle..ten mě nebude trénovat viďte?\nNa tváři měla maličko vyděšenej výraz, což Mebataki nejspíš nemohl vidět, ale z jejího tónu hlasu to mohl slyšet.\nTakže, ví kde se nachází jakýkoliv Quincy? Takovej Google Maps na NÁS..\nZažertovala. Slovo nás se pokusila říct co nejvíc tajemně to jen umí. Takže to bylo i tak roztomilé..\npro Miss_Atlantis za Wed Apr 02, 2014 10:11 pm\nAi -> Na okně nic zataženého nebylo, ale v pokoji bylo docela temno, takže jsi stejně špatně viděl. Každopádně se ti zdálo, že tam nikdo není. Bylo tam ticho a nic se tam nehýbalo.\nAmai -> "Ne... on tě trénovat nebude," pronesl potichu Mebataki a sklonil hlavu. Asi nevěděl, co to je Google Maps, protože na tu poznámku nic neřekl. Na to, jak jsi byla tajemná, také ne. Vypadal, že se ztratil na chvíli ve svých vlastních myšlenkách.\npro Aki Maki za Wed Apr 02, 2014 10:20 pm\nPozorovala Mebatakiho. Vůbec se jí nelíbilo, jak úplně přestal komunikovat, po zmínce o jeho mistrovi.\nTo byl jeho mistr až takový..?\nPomyslela si a ustaraně koukala na Mebatakiho.\nVíte, jestli se chcete vypovídat...\nPokusila se o milý úsměv. Stále jí nedocházelo, že Mebataki si toho stejně nevšimne.\nJsem jedno velký ucho. Máme před sebou přeci jen dlouhou cestu..\nZ panda kufříku vytáhla růžový hřeben, kterým si okamžitě začala česat vlasy.\npro Miss_Atlantis za Thu Apr 03, 2014 2:46 pm\n"Některé věci je lepší nechat prozatím pohřbené... i některé, které si přejeme, aby se vrátily," pronesl. "Ale řeknu ti, co potřebuješ vědět." V sedě se narovnal, jako by si třídil i myšlenky a dělil je na informace, které bys měla vědět a ty, které vědět zatím nemusíš. "Ale nejdřív se zeptám, ať máme jasno. Znáš slova shinigami a hollow a víš, koho označují?"\npro Aki Maki za Thu Apr 03, 2014 8:07 pm\nPokračovala v česání svých vlasů. Když usoudila, že už jsou dost rovné, tak si začala zaplétat cop, který se kroutil na levou stranu hlavy.\nHollow jsou zlé duše s maskama..\nPoznamenala. Bylo to asi jediné co věděla, dědeček jí toho zrovna moc neřekl.\nAle to druhé slovo neznám vůbec. Nebyla jsem moc extra informována..\nPronesla s lehkým úsměvem na tváři. Už byla v polovině copu.\npro Shinichi za Fri Apr 04, 2014 3:22 pm\n"Nic nevidím..." Ranmaru evidentně ve svém pokoji nebyl. To byl docela problém, jelikož jsem počítal s tím, že tady bude a pustí mě dovnitř. "To mi moc nevyšlo, heh..." Hrábl jsem do kapsy a vytáhl svůj telefon. Vytočil jsem Ranmarové číslo a počkal, až to zvedne. "Čaues, kde teď jsi?" Zeptal jsem se v případě, že hovor přijal.\npro Miss_Atlantis za Sat Apr 05, 2014 1:28 pm\nAmai -> "Hmmm..." udělal Mebataki. "Dobrá. Shinigami jsou taky duše, ovšem mají speciální schopnosti, jako ty nebo já. Jsou vycvičení k tomu, aby pomáhali mrtvým do světa duší a aby bojovali s hollow. To vše je v pořádku, má to jen jeden problém. Nenávidí Quincy. V minulosti s námi vedli několik válek a v té poslední, která byla před třemi sty lety, téměř všechny Quincy vyhladili. Kdysi nás bývalo mnohem víc... Ale zničit nás úplně, to se jim nikdy nepovede," pousmál se trochu zle. Vypadalo to ale, že má na srdci ještě něco dalšího.\nAi -> Ranmaru to ale nevzal. Uslyšel jsi jen výzvu, abys zanechal vzkaz, protože ses dovolal do hlasové schránky. Ovšem všiml sis, že balkónové dveře jsou pouze přivřené a pokud bys chtěl, mohl by ses dostat dovnitř.\npro Aki Maki za Sat Apr 05, 2014 2:56 pm\nTenhle příběh se jí opět nelíbil. Maličko jí Mebataki děsil. Prvně zlý mistr a teď duše, které vlastně dělají totéž co my, ale nenávidí nás? Podívala se na Mebatakiho.\nA vy už jste nějakého Shinigamiho potkal?\nZeptala se maličko nejistě. Podle jeho úsměvu se jí dokonce v hlavě vytvořila teorie o tom, že jich sám už pár potkal a nejspíš i zabil. Ale to jí k Mebatakimu vůbec nesedělo, soudila, že je spíš muž, co konflikty nevyhledává. Během celého povídání stále pokračovala v motání copu. Nyní byla už na konci a zbývalo pouze cop upevnit gumičkou. Pravou rukou stále držela cop a levou mezitím začala štrachat v kufříku. Brzy vytáhla proužkovanou, černo bílou, gumičku. Tou upevnila cop.\npro Shinichi za Sat Apr 05, 2014 10:49 pm\n"Ale no tak!" Ranmaru to nebral, dočkal jsem se jen hlasové schránky. Ukončil jsem hovor. Zajímalo mě, kde ten Ranmaru zase běhá. Kvůli němu jsem si takhle zbytečně zkomplikoval pěkný den. No, alespoň ty balkónové dveře byly otevřené. Určitě jsem neměl v plánu uvíznout na tomhle balkóně celý den, tak jsem vešel dovnitř do jeho pokoje. Rozhlédl jsem se okolo, abych se opravdu přesvědčil, že tu není a pak šel ke dveřím Ranmarová pokoje a otevřel je. Vyšel jsem ven a zvolal. "Je tady někdo!?" Jeho matka mě znala, takže by si mě nemusela splést s nějakým zlodějem, ale stejně mohlo být divné, že jsem se tu jen tak zčistajasna objevil. Otec s nimi nežil...\npro Miss_Atlantis za Sun Apr 06, 2014 12:06 pm\nAmai -> "Mnohokrát," řekl Mebataki neprostupně. "Sám jsem bojoval ve válce před třemi sty lety, Amai-san. Proto vím přesně, jak dokážou shinigami být krutí a nelítostní. Pobili všechny, kdo se jim postavili, ale pro ty, kteří stáli v čele, se jim to nezdálo jako dostatečný trest. Pro mě, mého senseie a ještě jednoho připravili vězení, ve kterém naše těla nestárla, prý abychom měli čas přemýšlet nad našimi hříchy. Nejsou to lidé... jsou to monstra. Neposlouchají rozumným argumentům, umějí jen zabíjet a vnášet chaos a zradu všude, kam přijdou." V jeho obličeji se usadil zkřivený výraz. Bylo vidět, že shinigami opravdu nenávidí.\nAi -> Na tvoje volání nikdo neodpovídal. Najednou jsi ale uslyšel z přízemí jakési zacinknutí, asi jako když ťukneš o sebe nádobím. Následovaly pomalé, šoupavé zvuky.\npro Aki Maki za Sun Apr 06, 2014 3:29 pm\nTen příběh jí maličko děsil. Začala doufat, že nikdy žádného shinigamiho nepotká. Potom co jí řekl Mebataki usoudila, že jsou to opravdu monstra.\nPojďme na nějaké veselejší téma..\nMile se usmála a z kufříku vytáhla nějakej dětskej jahodovej džusík.\nNedáte si taky? Mám jich hned několik..\nOpět se mile usmála. Mezitím do vlastního džusíku úspěšně zapíchla brčko a začala pomalu nasávat.\nTak třeba, jaký bude trénink? Budeme postupovat podle nějaké tradice?\nZeptala se a opět nasála džusík.\npro Miss_Atlantis za Sun Apr 06, 2014 7:59 pm\nneviděl, co Amai vyndala, ale podle jejího dalšího počínání si to domyslel. Lehce učinil rukou odmítavé gesto.\n"Pokusím se vést tvůj trénink tak jako můj mistr vedl můj. Ale každý žák je jiný. Uvidíme, jak a co ti půjde," shrnul to celkem stručně, ale ono před tím, než viděl její schopnosti, se dalo těžko soudit, co bude potřeba trénovat a jak.\npro Aki Maki za Sun Apr 06, 2014 8:25 pm\nJen pokrčila ramena. Jeho chyba, že nechtěl džusík. Znenadání se zakuckala. Co že to slyšela? Že budou pokračovat jako Mebataki s mistrem? Vzpomněla si na ten rozhovor o Mebatakiho mistru. Maličko zmodrala v obličeji. Nebylo jí vůbec dobře.\nZašeptala maličko vystrašená. Radši si hned načla druhej džusík. Musela zapít strach.


Jednou vám vstřelí čip pod kůži, stejně jako vašemu psovi | Zprávy | Tiscali.cz\nJednou vám vstřelí čip pod kůži, stejně jako vašemu psovi\nAutor: Pavel Jégl | Datum: 31. srpen 2018 10:04\nČipy pod kůží z vás udělají upgradovaného člověka | zdroj: Profimedia\nPsi budou v Česku od roku 2020 povinně čipováni. A lidé? Čipy pod kůží si lze vyzkoušet už teď. Přesvědčíte se, že pohybem ruky můžete ovládnout hesla na webových stránkách stejně jako své finance.\nProč s sebou tahat svazek klíčů, platební a věrnostní karty, pamatovat si hesla a piny, anebo aspoň místo, kde je máte zapsané? Stačí přiblížit ruku s mikročipem ke čtečce a otevřít si dveře, zaplatit útratu, jízdenku, letenku, získat přístup ke kompu nebo mobilu, tiskárně, kopírce, nastartovat auto či motorku…\nTo všechno, a ještě víc, zvládne mikročip zavedený pod vaši kůži.\nKyborgové mezi námi\nTakové mikročipy používají ve světě zatím jen desítky tisíc lidí. V Česku je má v těle několik desítek jedinců, vesměs soustředěných v Paralelní polis v pražských Holešovicích. Platí jimi v bitcoinech útratu v tamní kavárně.\nZatím jsou čipy pod kůží exotickou záležitostí, dávají si je implantovat hlavně geekové, kteří používají bitcoiny a další anonymní a na státu nezávislé technologie. Lze ale tušit, že v příštích letech počet těchto "kyborgů" poroste.\nNejrozšířenější je "čipový piercing" ve Švédsku. Používá ho tam například stockholmský inovátorský hub Epicenter. Zaměstnanci si mohou nechat implantovat individuální čipy, kterými v kancelářském komplexu otevřou zámky dveří, zaplatí v automatech s občerstvením, anebo spustí tiskárnu či další sdílená zařízení.\nVe Švédsku už čipem pod kůží můžete platit třeba i jízdenky na vlak. V zemi tří korunek ho mají nejméně tři tisícovky lidí.\nA proč právě Švédsko je lídrem této technologie? Protože jeho obyvatelé jsou nakloněni inovacím a otevřené společnosti. Jsou zvyklí sdílet osobní údaje.\nZájem o čipování je i v Austrálii. Platební společnosti Visa loni mezi protinožci zjišťovala, kolik z nich by používalo čip v těle, který by byl alternativou k tradiční plastové platební kartě, mobilu nebo chytrým hodinkám. Kladně odpověděla víc než čtvrtina dotázaných. Vcelku vysoké číslo, když uvážíte, že k implantovaným čipům existují vyzkoušené alternativy.\nLeckomu může taková technika připomínat děsivou manipulaci s lidmi pomocí implantátů ve filmu Total Recall (stará verze, nová verze). A slabším povahám mohou vstávat vlasy hrůzou na hlavě už při pouhém googlování informací o čipech pod kůží – a to jak ze šmírování Velkého bratra, tak z trestu "nejvyššího".\nUž titulky článků, které na vás vyskočí poté, co do vyhledávače zadáte klíčová slova, jsou děsivé. Namátkou: Čipové implantáty jsou extrémní nebezpečí pro lidstvo. Čipová totalita. Terminátor mezi námi. Stávají se z nás kyborgové…\nNěkteří křesťané na webu upozorňují, že čipovou hrůzu popisuje už apokalyptické zjevení Janovo. Varují, že v posledních letech před druhým příchodem Krista bude celý svět používat systém sledující všechny lidi: "…Všem malým i velkým, bohatým i chudým, svobodným i otrokům nechá dát znamení na pravou ruku nebo na čelo. Nikdo nebude moci kupovat ani prodávat, nebude-li mít to znamení – jméno šelmy nebo číslo jejího jména…"\nTakže pamatujte: Když si dáte implantovat čip, zaprodáte se ďáblu! Ten, kdo přijme znamení šelmy, nedostane se do nebe, bude se škvařit v pekle!\nZrnko rýže pod kůží\nTechnika, kterou lidé nosí pod kůží, není nebezpečná ani hříšná, natož převratná. Je známa už desítky let a označuje se zkratkou RFID (Radio Frequency Identification Devices). Často je využívána její aplikace pojmenovaná NFC (Near Field Communication), v níž jsou čtecí systémy nahrazovány levnějšími smartphony, tablety nebo kompy.\nTak vypadá čip, který se vstřelí pod kůži | zdroj: Profimedia\nČip je ukryt ve válečku o průměru necelý milimetr, jen o trochu větším než zrnko rýže. Nebolí, netlačí, nedráždí. Zaroste do tkáně, takže zůstává na stejném místě v těle, už neputuje jako dřívější typy implantované psům.\nČipování (biohacking) zabere pár desítek sekund a v Česku vyjde zhruba na tisícovku. Mikročip se zpravidla zavádí injekční stříkačkou mezi palec a ukazováček ruky – do místa, kde má člověk nejméně nervů a cév.\n…a to je čip v těle | zdroj: Profimedia\nČip v těle je naladěný na určitou rádiovou frekvenci a je pasivní. To znamená, že musíte přiložit ruku k aktivní čtečce, jinak nefunguje, podobně jako jiné RFID kartičky, kterých máte plné peněženky.\nPokud máte sklon věřit konspiračním teoriím, jichž je na internetu požehnaně, a obáváte se, že s takovým čipem pod kůží budete pod dohledem Velkého bratra, pak byste měli zahodit všechny karty s čipy které u sebe nosíte. Anebo je pro jistotu odpálit v mikrovlnce.\nKdyby vás Big Brother chtěl sledovat, může to dělat snáze přes tisíce kamer ve městech, přes váš smartphone, notebook, vaše účty na sociálních sítích. A také s pomocí vašeho operátora, kterému zákon ukládá povinnost uchovávat informace o tom, komu telefonujete a komu posíláte zprávy.\nOd psů ke člověku\nSadu k čipování lidí nabízí několik firem, například Dangerous Things z amerického Seattlu. Její zakladatel Amal Graafstra o biohackingu říká: "Je to nový druh evoluce."\nNa konci této evoluce bude nový druh – očipovaný člověk. Proč ne?\nOd roku 2020 mají být podle veterinárního zákona povinné čipy pro psy. Pro lidi budou pořád dobrovolné a snad to tak zůstane.\nProč však opovrhnout novou technikou? Aspoň budete mít víc společného se svými mazlíčky.\nOstatně, kdyby váš němý společník uměl mluvit, patrně by vám řekl: "Když jsi mě dal očipovat, tak si to zkus taky."\nČipování psů bude povinné, zpřísní se i podmínky pro pejskaře\nKontroverzní 'vylepšení': Mozky čínských zaměstnanců kontrolují čipy\nNeslyšící děti s kochleárním implantátem se učí slova rychleji než slyšící\nSní androidi o elektrorůžích? K čemu nám budou zelení kyborgové\nŠvédsko Česko zahraničí domácí moderní technologie čipování\nKdo najde odvahu pohřbít stoletou mumii?\nAktualizováno: Zrušíme letní čas, slibuje Evropská komise


Zimní čepice "zajíc", vel.46 - Ostrava\nHlavní stránka > Děti > Čepice a kloboučky > Inzerát č. 89728813\nZimní čepice "zajíc", vel.46\nTéměř nenošená modro-bílá zimní čepice s ušima. Velikost 46.\nPodzimní čepice s hvězdou + nákrčník - [27.5. 2018]\nSet bavlněné čepice s hvězdou a nákrčníku.. Univerzální velikost. Sedne cca. od 1 roku cca. do 5-6let.. Pro upřesnění uvádím rozměr každé čepičky, abyste mohli případně poměřit. Skladem pouze vyfocené, více ks nemám. Obvod čepičky modrá - 18-27cm černá - 18-28cm tyrkysová - 18-26cm růžová - 18 ...\nsovičková zimní čepice vel. 4-6 let - [27.5. 2018]\nnádherná sovičková zimní čepice, kupovaná v Kiku, podšitá flísem, velikost není psaná, dcera nosila 5-6 let, výška 22 cm. Minimálně nošená, v super stavu. Cena 60 + 55 poštovné nebo předání v Plzni\nZimní čepice+rukavice+capáčky, vel.56-62 - [27.5. 2018]\nZimní čepička s oušky, 2x 18cm, capáčky+ rukavičky, super stav.\nzimní čepice - [27.5. 2018]\nČepice Hello Kitty pro holčičky 3-4let V top stavu


Hunter S. Thompson: Nekonvenční spisovatel, který tvořil namol opilý a domodra zfetovaný | Reflex.cz\nKateřina Kadlecová 20. února 2020 • 17:15\nAť už do psacího stroje bouchal zprávu z války ve Vietnamu, reportáž z koňského derby, nebo analýzu Nixonovy prezidentské kampaně, referoval především o sobě samém. Tvoříval namol opilý a domodra zfetovaný, s cigárem v jedné ruce a s pistolí v té druhé; v tomto stylu ho alespoň opěvují tři celovečerní snímky a dva parádní dokumenty. Americký žurnalista Hunter Stockton Thompson (18. července 1937 – 20. února 2005) žil rychle a zběsile. Nakonec spáchal sebevraždu.\nPsychotik, alkáč, feťák, nespolehlivá a úskočná fretka, učiněný magor. Thompsonovi vyšlo dvacet knih – ale kolik jich nedokončil a kolik mu jich nevydali! Taky nedodržel spoustu redakčních uzávěrek, a přestože některé z textů přece jen dodal, nebyly otištěny… A přitom se bez něj neobejde jediná učebnice novinařiny a články mnoha světových i českých publicistů by bez jeho odkazu těžko mohly existovat.\nNekonvenční rodák z Louisville předběhl naši individualistickou dobu Facebooku, selfies a Instagramu, kdy i zmrzlinářka z Dolní Poustevny může samu sebe vnímat jako nejdůležitější osobnost známého vesmíru. Thompsonova gonzo-žurnalistika, tedy výrazně subjektivní novinářské výpotky, v nichž je nejzásadnějším objektem, subjektem, tématem, filtrem a vůbec vším sám autor, doznala v sedmdesátých letech mezi volnomyšlenkáři značné obliby. Gonzo-kouzlo spočívá v ostrovtipu, zajímavých postřezích a úhlu pohledu, v nadsázce a ve schopnosti zkritizovat všechno do poslední kapky krve, včetně sebe samotného.\nThompsonovy reportáže ze sportovních utkání i politických debat míchaly naprosto přesný popis reality, drogové halucinace, přehánění ad absurdum a příšerné vulgarity (zejména na účet pravicových politiků, najmě pak Richarda Nixona). Psal zcela bez autocenzury a „nebál se vyjádřit způsobem, který byl občas dost šokující“, jak v dokumentu Gonzo: The Life and Work of Dr. Hunter S. Thompson (Gonzo: Život a dílo dr. Huntera S. Thompsona) vzpomíná Jimmy Carter, jenž měl ostatně v roli amerického prezidenta v letech 1976–80 tu čest čelit Thompsonovým břitkým soudům na vlastní kůži.\nTakže od začátku: Co byl ten pošuk, a tím myslím dr. Thompsona, zač?\nVERONIKA BEDNÁŘOVÁ 22. června 2018 • 09:18\nHurá do „prochcaný ďoury“\nNarodil se 18. července 1937 do středostavovské rodiny. Otec (veterán z první světové války) umřel až příliš brzo na to, aby mohl být synovi vzorem, a matka (knihovnice) propadla alkoholu až příliš pozdě na to, aby se flašky aspoň jeden z jejích tří synů nechopil taky. Na střední škole Hunter zkoušel psát básně, což mu šlo obstojně, a zkoušel obcházet zákon, což mu šlo hůř. Po měsíci stráveném ve vězení kvůli krádeži, sám okraden o možnost dodělat si maturitu, narukoval ze své vůle k americkému letectvu. Během dvouleté služby psal mimo jiné sloupek do sportovní rubriky lokálních novin a po odchodu z letectva se nechvalně zapsal v několika newyorských periodicích: z prestižního časopisu Time dvaadvacetiletého eléva vyhodili pro neposlušnost a nerespektování autorit, z deníku The Middletown Daily Record s ním údajně vyrazili dveře poté, co zlikvidoval redakční automat na sladkosti a pohádal se s jedním z inzerentů listu. Ten zpovykaný fracek si svého zaměstnání prostě vůbec nevážil: „Novinařina není profese nebo řemeslo. Je to laciná snůška keců pro debily a úchyly, zdánlivej průchod k odvrácený straně života, špinavá zatuchlá prochcaná ďoura, kterou stavební dozor nechal zatlouct prknama, která je ale přesto dost velká na to, aby se do ní z ulice protáhl ožralej vágus a honil si tam ocas jako nějakej šimpanz v kleci v zoologický zahradě.“\nTak pravil Mistr ve svém nejúpěšnějším románu, přeloženém roku 1995 Zbyňkem Rybou do češtiny jako Strach a svrab v Las Vegas. Divoká pouť do srdce amerického snu.\nJak obrat mrtvého Hemingwaye\nDalší dráhu mladého sportovního žurnalisty poutavě popisuje snímek Bruce Robinsona Rumový deník, jenž vznikl podle Thompsonova stejnojmenného, silně autobiografického románu (česky vyšel v překladu Pavly Horákové v nakladatelství Volvox Globator roku 2000). Vydal se za prací do Portorika, ale magazín El Sportivo zkrachoval dřív, než mohl šéfredaktor (bez)nadějného alkoholika propustit. Pracoval pak jako nezávislý zahraniční korespondent a po návratu do USA jako něco mezi vrátným a posluhovačem v termálních lázních v hipísáckém hnízdě Big Suru. O bohémském duchu tohoto místa ostatně taky napsal článek, což mu zajistilo vyhazov z kolonády a místo jihoamerického dopisovatele týdeníku National Observer nebo posléze reportéra jediného brazilského anglickojazyčného deníku… A teď to vezmeme šupem, ať se konečně dostaneme k jádru pudla: rok 1963, návrat do Států, sňatek s přítelkyní Sandrou Conklinovou, narození jediného syna Juana, reportáž z místa sebevraždy Ernesta Hemingwaye a ukradení těch ikonických parohů, co spisovateli visely nad dveřmi srubu, a…\nNovinář mimo zákon\nRoku 1965 dostal (stále ještě) mladík zajímavou zakázku od levicového týdeníku The Nation: napiš článek o kalifornské odnoži motorkářského gangu Hells Angels. Dobrá věc se podařila a strhla se lavina nabídek kontraktů na knihu. A protože Thompson stejně jako obávaní sígři z Pekelných andělů inklinoval k silným motorkám, silným drogám a palným zbraním, nečinilo mu problém jezdit s gangem celý rok a shromažďovat materiál. Motorkáři věděli, že o nich tento „novinář mimo zákon“ píše knihu, a některé z nich to po nějaké době začalo popouzet. Na požadavek části honoráře Thompson nereagoval právě vstřícně, takže ho zmydlili jak psa. Lepší marketing si excentrický publicista nemohl přát.\nDrsná, řízná, úderná knižní reportáž se roku 1967 prodává jak vzteklá (v českém překladu Víta Kabelky ji roku 1994 vydala Arcadia) a zajišťuje Thompsonovi přísun zakázek a honorářů od nejlepších amerických časopisů té doby: Esquire, Harper’s, The New York Times Magazine. Šek za pekelnou knihu a skutečně horentní sumy, jež za své články inkasoval, mu umožní zakoupit kousek od coloradského Aspenu luxusní ranč, do něhož si pro něj za pár let přijde smrt. Nazve jej Soví farmou.\nOkamžitě se vrhne do lokálního politického dění a s partou podobných potrhlíků se účastní dvojích voleb – na místo aspenského starosty a na post šerifa Pitkin County. Volební program? Drogy zdarma a bez zlodějských dealerů-prostředníků, šerif a jeho zástupci nesmějí být ozbrojeni, lov zvěře a rybolov povoleny jen stálým obyvatelům, přejmenování zbohatlického hnízda Aspenu na Fat City, Tučné město, aby se za známým jménem přestali táhnout zlatokopové a developeři, rozflákání chodníků sbíječkou a namísto aut výhradně bicykly atd.\nČlověk nechápe, že partaj psychopatů pokaždé prohrála s republikánskými sympaťáky jen o fous.\nStrach, svrab a fet\nMezitím se excentrik se stejnou vervou zaobírá i věcmi menší závažnosti. Například při své reportérské práci fotí skvělé momentky a taky fetuje, seč mu síly stačí. Pod záminkou sběru materiálu pro články se noří do lůna Haight-Ashbury, sanfranciské líhně hipíků, a skutečně sbírá matroš. O „dvou pytlích marjánky, sedmdesáti pěti kuličkách meskalinu, pěti arších s vysoce kvalitním LSD, slánce plné koksu a celé galerii budíků, klepek, lítáků a cloumáků všech možnejch barev“ píše hned na první stránce své (bojím se to slovo napsat, ale snad až kultovní) prózy Strach a svrab v Las Vegas.\nTa vychází roku 1971 v listopadových číslech obtýdeníku Rolling Stone (knižně až roku 1972) a inspiruje se skutečnou událostí. Thompson totiž pracuje na investigativním článku o zabití hispánského televizního redaktora Rubéna Salazara, kterého při protestech proti válce ve Vietnamu policista omylem trefil do hlavy nábojkou se slzným plynem, když si Salazar v baru dával pivo. Pro text musí Thompson „vytěžit“ jeden svůj zásadní zdroj, advokáta mexického původu Oscara Zetu Acostu. Nechtěli se však bavit „na místě činu“, v LA, a zlákala je nabídka melouchu od časopisu Sports Illustrated, dnes známého především díky modelkám v bikinách. Rozjeli se tedy vypůjčeným sporťákem, přetékajícím různými legálními i nelegálními substancemi, do Las Vegas za účelem debaty k nešťastnému Salazarovu úmrtí, zhlédnutí motocyklového závodu Mint 400 a napsání pár popisků k fotkám.\nVERONIKA BEDNÁŘOVÁ 7. ledna 2020 • 15:45\nCats: Legendární muzikál, který překročil hranice svého žánru a stal se fenoménem\nManický Thompson toho v rauši samozřejmě vyplodil podstatně víc a nikoli úplně k věci, takže přišel o klienta. Jeho kamarád Jann Wenner, spoluzakladatel a šéfredaktor Rolling Stone, o text naštěstí projevil zájem. A tak se zpráva o putování novináře Raoula Dukea s jeho „stopadesátikilovým samojským právním zástupcem“ dr. Gonzem dostala mezi dělný lid, jenž v ní (po pošťouchnutí literárních publicistů) neomylně detekoval (třeba) ohlédnutí za promarněnou šancí kontrakultury změnit v šedesátých letech svět. Montypythonský režisér Terry Gilliam ve svém snímku Strach a hnus v Las Vegas (z roku 1998) s Johnnym Deppem a Beniciem Del Torem dokonale vystihl onu haluškovou mlhu, v níž ti dva „šílenci zhulení acidem“ hledají poslední stopy amerického snu v záři neónů kasin a v přítmí aligátořích barů.\nThompson vs. Nixon\nV roce následujícím po úspěšném Strachu a svrabu najal Rolling Stone novopečenou ikonu kontrakultury pro pěknou štrapáci. Pětatřicetiletý průšvihář, kterého by dnes žádná rozumná redakce dobrovolně neangažovala, ani kdyby jí sám platil, měl pokrýt prezidentské primárky senátora George McGoverna a jeho demokratických kolegů Edmunda Muskieho (jehož kampaň dle Thompsona „smrděla smrtí“) a Huberta Humphreyho („beznadějné staré herky“) i volební kampaň jejich protikandidáta, současné hlavy Států Richarda Nixona („svině a užvaněného naivy“).\nSamozvaný „politický feťák“ sérii článků opět pojal v gonzo-stylu. Ačkoli neváhá být ostrý v soudech a pro nadávku nejde daleko, texty sebrané do knihy Strach a svrab kampaně ’72 patří do kánonu americké politické žurnalistiky. Na chudáku Nixonovi ovšem nenechal nit suchou a vysmíval se mu veřejně podobně, jako se čeští novináři v kuloárech vysmívají Miloši Zemanovi. Předbíháme sice událostem, ale podívejme se například, s jakou pietou o panu prezidentovi referoval bezprostředně po jeho smrti v roce 1994: „Kdyby na tomto světě existovala spravedlnost, jeho ohnilá mrtvola by se teď vyskytovala někde u Velikonočního ostrova, v kladivounově břiše.“ Zajímavé je, že o tomto muži, jenž „byl schopný podat vám ruku a v tomtéž okamžiku vás bodnout do zad“, Thompson v roce 2004 napsal: „Nixon byl profesionální politik a já pohrdal vším, co zosobňoval. Ale kdyby letos kandidoval na prezidenta proti zlořečenému gangu Bush–Cheney, dal bych mu hlas.“\nJan Lukeš 14. ledna 2020 • 14:35\nPřibližně od půli sedmdesátých let začal Hunter S. Thompson flákat kšefty víc než kdy předtím a okolnosti mu nepřály. Rolling Stone zrušil jak objednávku na referování o prezidentské kampani roku 1976, tak jeho reportáž z konce vietnamské války – rozhodnutí Janna Wennera přišlo přesně dle Murphyho zákona v momentě, kdy Thompson dávno trčel, bez prostředků a zdravotního pojištění, uprostřed chaosu v Saigonu. V roce 1980 se rozvádí s manželkou Sandrou a připomíná si své (ne)slavné začátky díky premiéře nepříliš zdařilého snímku Bizoni na tahu, kde ho ovšem fenomenálně hraje Bill Murray. Ještě dvacet let píše články (kolísavé kvality) i knihy (pohříchu mnohdy nevydané). Také pokrývá politické kampaně pro Rolling Stone; jako jediný z členů redakce do tohoto hudebního časopisu v životě nepsal o muzice, takže je v tiráži veden jako šéf domácí politiky – až do své smrti.\n„Hunter viděl ve zbraních jednu z nejlepších věcí v životě. Miloval ten zvuk destrukce,“ vzpomíná na něj Jann Wenner v již citovaném dokumentu Gonzo: Život a dílo dr. Huntera S. Thompsona. Těžko říct, zda Thompson ten zvuk miloval, když omylem destruoval svou asistentku Deboru – v létě roku 2000 se jí do paže odrazila kulka mířená na zem k nohám obrovského medvěda, který strejdovi Hunterovi bez povolení vkročil na pozemek.\nRADEK DIESTLER 9. srpna 2016 • 18:04\nZemřel herec Terry Jones, člen legendárních Monty Python, kteří navždy změnili svět…\nPouhé dva roky poté, co pojal za manželku mladou, krásnou a vzdělanou Anitu Bejmukovou, už měl výstřel z jeho rukou fatální následek. Thompsonova snacha Jennifer a šestiletý vnouček Will, kteří byli spolu s jeho synem Juanem zrovna na návštěvě, zaslechli z dědečkova pokoje ránu, ale přičetli ji padající knize. Nebyla to kniha. Hunter S. Thompson, jenž odjakživa toužil spáchat sebevraždu v padesáti letech, si to sice o sedmnáct let protáhl, ale nakonec se rozhoupal a dvacátého února před šestou večerní si prostřelil hlavu. Mimochodem, teoriemi o jeho vraždě se to na internetu dodnes jen hemží.\nKdyž Juan objevil otcovo tělo, zavolal šerifa a vypálil venku třikrát do vzduchu na počest zesnulého milovníka střelných zbraní. Podobnou pietu zachoval Thompsonův úhlavní přítel Johnny Depp, který ho hrál jak ve Strachu a hnusu, tak o třináct let později v Rumovém deníku. Zaplatil pohřební hostinu pro téměř tři sta hostů od Johna Kerryho a George McGoverna po desítky zpěváků, kreslířů, novinářů a herců včetně Jacka Nicholsona nebo Seana Penna, kteří za zvuku Thompsonových oblíbených songů a ohňostrojových veletočů sledovali, jak z děla slavnostně vyletěl popel nejzběsilejšího publicisty, jakého kdy země nosila.\nMartin Bartkovský 2. ledna 2020 • 09:19\nSkywalkerovi: Jak se zrodil a umírá fenomén nejznámější sci-fi rodiny ze světa…\nKlíčová slova: spisovatel, sebevražda, strach, životopis, hunter s. thompson, žurnalista, Causa T, Rok 1937, Rok 2005\nEli Cohen: První chycený a popravený izraelský špion, který svému národu vyhrál šestidenní válku


Nadměrné slinění u kočky\nPondělí, 23 Červenec 2018 05:51\nDobrý den, prosím o radu. Osmiletý kocour několik dnů silně sliní.Veterinář zkontroloval zuby, uzliny, teplotu. Dle jeho slov je v pořádku. Krmí se normálně, ale slinění, které ho stresuje tak, že se vyděsí a běhá po bytě, přetrvává. Z ničeho nic začne cvakat spodní čelistí, vytryskne mu proud slin a on se tryskem běží schovat. Doma k žádným změnám nedošlo, ke stresu nemá důvod. Včera mu bylo vytaženo klíště, je možné, že je to následkem stresu z kousnutí klíštětem? Velice děkuji za odpověď.\nObávám se, že stav Vašeho kocourka bude vyžadovat důkladnější vyšetření a možná další testy. Nadměrné slinění sice mívá svůj nejčastější původ v onemocnění zubů a dásní, ale příčin může být mnohem více. Může se také jednat o cizí těleso, nádor, absces, intoxikaci, onemocnění slinných žlaz, různá metabolická onemocnění, neurologické problémy atd. Každopádně může být nutné kocourka uvést do stavu sedace či anestezie, aby bylo možné ho důkladně prohlédnout. Je také doporučitelné před tím odebrat krev na komplexní rozbor. Podle mého názoru je souvislost s klíštětem nepravděpodobná.\nMravenec v oku želvy\nNeděle, 10 Červen 2018 19:45\nDobrý den. Prosím o radu. Včera se mojí želvě čtyřprsté dostal do oka cizí předmět(mravenec) a nejde nějak dostat ven. Dokáže toho mravence vyslzet, nebo si s tím jinak poradit? Děkuji předem za rychlou odpověď.\nTo lze opravdu na dálku těžko posoudit. Každopádně cizí těleso v oku může způsobit vážné zdravotní komplikace. Nejsem si jistá, že po tak dlouhé době se nyní cizí těleso vyplaví slzami. Pokud se Vám nepodaří co nejdříve mravence z oka odstranit, rozhodně doporučuji navštívit veterinárního lékaře.\nStrana 4 z 198


Česká média tradičně jednohlasně oslavují každou indicii toho, že by velké USA mohly zrušit Čechům ponižující víza pro vstup na své území. Kampaň vyvolává dojem, že se každý Čech doslova třese na okamžik, kdy bude moci bez víza odcestovat do matky všech „demokratických zemí“. Je tomu opravdu tak?\nInternetový deník Aktuálně je v podněcování napjatého očekávání v čele. Ve čtvrtek jsme se zde dočetli, že „nemáme ještě jásat, říká stát“. Prý jde o tolik „potřebný zákon“. Ministerstvo zahraničí používá výrazy jako „vyhráno ještě nemáme“. Vyvstává otázka, kdo vlastně bude nad zrušením víz jásat. I kdyby byla zrušena, není to žádné vítězství, ale jen nepatrné odlehčení zcela submisivního a podřízeného postoje, který Česká republika k USA zastává.\nAčkoli je ČR vůči USA bezvýhradně vstřícná a bezvýhradně plní veškeré požadavky na účasti v nejrůznějších vojenských taženích, umožňovala přelety tajných letů CIA s vězni a mnoho dalšího, uplatňují vůči ní USA vízový styk podobně jako s řadovou zemí třetího světa. ČR je pro washingtonské válečníky spojenec třetí až čtvrté kategorie a podle toho se k ní chovají.\nKaždý návštěvník USA z ČR bude stejně jako nyní ponižujícím způsoben kontrolován, evidován, vyslýchán a špehován. Odstranění víz nahradí jiný systém kontroly cestujících, který bude stejně vlezlý a dotěrný.\nPojem „bezvízový“ a „vízový“ styk ve vztahu s USA ztrácí v tváří v tvář americké špehovací mašinerii svou podstatu. Lidé ze zemí s tzv. „bezvízovým stykem“ budou muset stejně předem hlásit do USA, že tam chtějí přiletět a absolvují podobné výslechy a dotazníky jako v rámci „vízového“ režimu. A ještě za to budou platit.\nZnáte někoho, kdo se nedočkavě třese, až nám americký Velký bratr zruší víza, aby mohl navštívit tento pupek světa? Já ne. Zdá se, že podobné nadšení inscenují jen česká média a pár politiků. Lidé, kteří dříve v USA pracovali, se vracejí. Dolar padá k dnu a nad vodou ho drží již jen permanentní válka.\nNěkterá česká média nadhazují možnost „výhodného obchodu“ ve formě „radaru za víza“. Jeho podstatou by bylo, že by za umístění své vojenské základny s radarem naši američtí přátelé zrušili vízovou povinnost (a zavedli ji pod rouškou bezpečnostních a protiteroristických opatření v jiné formě – viz. výše). Základna by se postavila a víza se překabátila. A noviny by to oslavily.\nČeským novinářům a ministerstvu zahraničí lze tedy vzkázat následující: Tanečky okolo zrušení víz do USA jsou jen plácáním a vířením vody. Nevěšte nám bulíky na nos! Jediné, o čem by mělo smysl se vážně bavit, by bylo reciproční zavedení víz pro občany USA.\nČlánek byl publikován 27.7.2007


Policie ČR připomene ve své expozici 30 let od svého vzniku - ISET - Veletrhy Brno\nHomepage → ISET → Aktuality → Policie ČR připomene ve své expozici 30 let od svého vzniku\nPolicie ČR připomene ve své expozici 30 let od svého vzniku\nVzhledem ke geopolitické situaci a řadě bezpečnostních rizik výdaje na bezpečnost celosvětově rostou. Vývoj obranných a bezpečnostních technologií se zrychluje. I s ohledem na pandemii, jež potvrdila důležitost funkčního integrovaného záchranného systému.\nVeletrh ISET nabídne v letošním roce výroční expozici u příležitosti 30. výročí policie ČR. „V pavilonu Z se mohou návštěvníci těšit například na policejní vozidla, která jsme používali v devadesátých letech nebo na ukázku uniforem či služebních odznaků,“ upřesnil mluvčí jihomoravských policistů Pavel Šváb. Kromě historických exponátů se lidé dozvědí také různé zajímavosti ohledně vzniku Policie ČR, která například disponovala správní službou, službou pořádkové policie, službou dopravní policie, službou kriminální policie, kriminalistickotechnickou a expertizní službou i vyšetřovací službou.\nNávštěvníci se také mohou těšit na dynamické ukázky v IDET aréně. „Letos jsme si připravili taktickou plošinu, díky které se policisté dostávají do vyvýšených objektů. V IDET aréně se také ukáže práce policejního odstřelovače, který se díky taktické plošině dostane do poloviční ptačí perspektivy,“ dodal Šváb.\nDatum: 5.10.2021 12:26:00


Jak udělat zákaznické karty, aby nebyly jen efektní, ale i efektivní? - Podnikatel.cz\nPodnikatel.cz » Obchod a marketing » Jak udělat zákaznické karty, aby nebyly jen efektní, ale i efektivní?\nNabízíte svým klientům zákaznické karty? Zdá se vám, že jsou málo účinné a vaše klienty nemotivují k zákaznické věrnosti? Co udělat, aby klientské karty skutečně fungovaly? A pokud nefungují, co děláte špatně?\nZákaznické karty patří mezi nejstarší, nejjednodušší a nejčastěji využívané nástroje pro podporu a management věrnosti klientů. Jejich princip je jednoduchý: klient, který splní tzv. kvalifikační podmínky (typicky je to nákup v určité hodnotě) získá plastovou kartu, která jej opravňuje buď k trvalému čerpání výhody, nebo k akumulaci „bodů“, jež pak může proměnit ve výhodu, například ve slevu. Karta může být spojena s konkrétním jménem a identitou klienta, nebo může být anonymní. Ať tak či tak, umožňuje obchodníkovi poznat aktivitu konkrétního člověka a má tohoto člověka motivovat k pravidelným nákupům u téhož obchodníka či jeho partnera.\nVýsledkem této jednoduchosti a všeobecně známého principu karet je, že jich všichni máme plné peněženky. Karty už nevydávají jen jednotliví obchodníci, ale existují jejich sítě (v Česku je asi nejznámější www.sphere.cz). Velké množství karet a jejich programů vyvolává inflaci, kdy na ně zákazníci přestávají reagovat. A někteří obchodníci své věrnostní karty vydávají s představou, že pouhé vlastnictví „jejich“ kartičky zákazníky přiměje k návratům. Tyto časy ovšem skončily již před léty. Co můžete udělat, aby váš program věrnostních karet skutečně fungoval? Čtěte více: Kolik zákaznických karet se vejde do peněženky?\nRozmyslete se, zda karty skutečně potřebujete\nRelativní jednoduchost vydávání věrnostních karet způsobuje, že jejich programy tvoří i obchodníci, kteří je vůbec nepotřebují. Jste jediný drogista v širém okolí? Jediná lékárna? Máte obchod s vysoce specifickým zbožím a znáte osobně většinu svých klientů? Provozujete samoobsluhu uprostřed sídliště? Ve všech těchto případech je právě pro vás kartový program daleko spíše přítěží než předností, pokud jej ovšem nechcete využívat k hlubokému poznání svých zákazníků a k personifikaci nabídek pro ně – to ovšem většina obchodníků stejně nedělá.\nKartový program zavedený tam, kde nemá co dělat, je přítěží pro obchodníka i pro jeho klienty. Uvažujete-li o něm, přemýšlejte v dlouhodobé perspektivě nejméně několika let a položte si, opravdu upřímně, také otázku, zda vaši klienti o vaše kartičky stojí. Odpovíte-li si že ne, ušetřete sami tím, že je nebudete vydávat. Čtěte více: Pravidelný a věrný zákazník – jak ho najít a udržet?\nVlastní program, nebo síť?\nJak bylo popsáno výše, existuje řada sítí věrnostních programů, které akceptují společné karty a nabízí za ně zákazníkům výhodu. Mohou to být obecné karty (viz výše odkázaná síť), nebo specifické programy pro určité konkrétní typy zákazníků (např. studenti vyhledávají obchody, jež akceptují karty ISIC. V mnoha případech je lacinější zapojit se do některé z těchto sítí, než vydávat vlastní kartičky. Síť ale nikdy nemáte pod kontrolou, musíte akceptovat její obchodní podmínky a většinou nemůžete motivovat zákazníky například sběrem bodů. Účast v síti může být vhodným doplněním vlastního kartového systému, které nemá za cíl udržovat stávající klienty, ale přimět nové, aby si vybrali právě vás. I zapojení se do ní je během na dlouhou trať.\nPro většinu obchodních artiklů a služeb platí, že aby klient kartičku akceptoval a skutečně ji používal (tzn. doopravdy se k vám vracel), musí jej výhoda kartičkou nabízená přesvědčit. Sleva 3 % u rychloobrátkového zboží jej zcela určitě nepřesvědčí, měla by být taková, aby si ji dovedl reálně představit a na konečném účtu poznal. Nabízí-li kartička výhody za body získané poměrem z ceny nákupu, které lze následně proměnit ve slevu či přímo ve zboží je potřeba, aby klient na nejnižší z nabízených výhod „dosáhl“ poměrně rychle. Pokud možno po dvou, třech nákupech od pořízení kartičky. Další ceny mohou být výrazně dražší, ale je důležité, aby samotná možnost získání malé výhody byla z pohledu klienta v dohledném horizontu. Byť ji nakonec většina z nich nevyužije. Totéž platí i v případě, kdy předpokládáme, že se člověk využívající výhody neshoduje s tím, kdo naše služby platí – typický příklad programu nejmenovaného řetězce benzínových čerpadel.\nZkrátka a dobře, chceme-li, aby se k nám klienti vraceli, musíme jim návnadu danou věrnostním systémem nastavit tak, aby bylo realistické ji uchopit. Čtěte také: Nízká cena není pokaždé zárukou velkého prodeje\nKonstanta, nebo progrese?\nS tím, co jsme uvedli v předchozím bodu, souvisí zajímavá a často diskutovaná otázka: je lepší nabídnout konstantní výhodu, nebo zvyšující se bonus podle věrnosti klienta? Asi záleží na konkrétním oboru i na souvislostech. Konstantní sleva či bonus může postupem klienta demotivovat, protože jej přestane vnímat jako výhodu. Konstantní bonus může být také snáze „přestřelen“ konkurencí. Progresivní výhoda je více motivující, ale nehodí se vždy a všude (třeba do lékáren ne, protože může být vnímána jako parazitování na chronicky nemocných). Progresivní bonus také vede ke „kastování“ zákazníků. To je v některých případech velmi užitečné (např. v případě velkoobchodu Makro, který nabízí různé karty dle obratu a s nimi i různé výhody včetně např. lepšího parkování), ale jindy doslova zničující (představte si stejný princip u provozovatele večerky). Záleží na každém konkrétním obchodníkovi, jak nastaví parametry svého programu a hlavně, jak dobře zná své klienty. Společenská citlivost je parametrem, který bychom v tomto případě rozhodně neměli nechat ležet stranou.\nCo je hlavní účel?\nMůže se vám zdát, že tato otázka patří na začátek, ale je dobré si ji položit poté, co jsme prošli úskalím těch předchozích. Chcete-li budovat komunitu pravidelně se vracejících zákazníků, je vlastní kartový systém stále velmi dobrým nástrojem. Chcete-li podpořit nové nákupy, je lepší zapojit se do některé ze stávajících sítí (viz výše). Chcete-li se odlišit, dát svým klientům pocit exkluzivity nebo sounáležitosti s vaši firmou, měli byste se poohlédnout po jiném nástroji. A nebo nastavit vstupní parametry kartového programu tak, aby na něj nedosáhl zdaleka každý klient. Když se pro něco takového rozhodnete, musíte mít na paměti, že výhody, které klient získá, musí odpovídat vstupní investici. Tedy musí být nemalé.\nJednotlivé metody i záměry je možné kombinovat, ne každá kombinace je ale životaschopná a přínosná. Je dobré dát si pozor zejména na zde zmíněné „kastování“ zákazníků tam, kde je nepatřičné. Čtěte více: 5 pravidel, jak získat a udržet věrného zákazníka\nVytvořit fungující a dlouhodobě únosný kartový program není jednoduché. Vždy byste se měli dívat na věc v dlouhodobém časovém horizontu a uvědomit si, že vytvořený program není snadné opustit. Podaří-li se vám jej správně nastavit a dlouhodobě řídit, budou se k vám zákazníci doopravdy vracet. Nabídnete-li jim však pouhé pozlátko nebo bezvýznamné nic, které budete prodávat jako bonus, uškodíte nejenom sobě, ale pověsti zákaznických karet jako takových. A to by se dlouhodobě nemuselo vyplatit.\nTřetinu českých firem láká cloud computing\nBežte do hajz....


Budoucnost Bedny není jistá, stále bojuje o peníze na provoz - Příbramský deník\nBudoucnost Bedny není jistá, stále bojuje o peníze na provoz\nPříbram /ROZHOVOR/ – Pátá svíčka na dortu dohořela a Nízkoprahové zařízení pro děti a mládež Bedna v Příbrami vykročilo do svého šestiletí naplněného nešťastnými dětskými životními příběhy, problémy, ale i radostí z výsledků.\nOslava pátých narozenin příbramské Bedny. Foto: Markéta Jankovská\nA opět vstupuje do nejistoty, za kterou může věčný boj o peníze na provoz. „Řeknu to úplně upřímně; máme podané žádosti o finanční pomoc na město a další instituce. Pokud vyjdou, nebudeme muset zaměstnance propouštět. Pokud nevyjdou nebo budou částky na provoz výrazně nižší, je otázka, zda naši budou lidé ochotni pracovat za dvě třetiny platu. Taková nejistota je pravidelně začátkem roku, než se vyjasní, jak na tom budeme. Bohužel," uvažuje ředitel sdružení Ponton (provozovatel Bedny) Jakub Václavů, jenž se přijel na čtvrteční oslavu pátých narozenin podívat.\nNechyběli při ní ani zástupci příbramské radnice a Středočeského kraje, kteří hodnotí práci Bedny jako velmi prospěšnou. A mají k tomu důvod.\nPřestože se veřejnost k existenci Bedny v nevábném Křižáku někdy staví skepticky, výsledky se dostavují. Příkladem může být loňský vyhlášený úklid v okolí problematických ubytoven Pod Čertovým Pahorkem. Uklízet přišli nezletilí obyvatelé ubytoven, z nichž někteří docházejí do Bedny. Tu loni navštěvovalo 271 dětí. Denní průměr se ustálil na čísle 37.\nMagda Kočová: Kritice jsme otevření\nKdyž si vzpomeneme na počátky Bedny v Příbrami, za její čest tehdy bojovala Katka Volfová, nyní na rodičovské dovolené a v jejích šlépějích kráčí Magdaléna Kočová.\nPočáteční rozpačitost, kdy bylo důležité přesvědčit město, další instituce a veřejnost o správnosti záměru Bedny, je pryč. Kolik lidí Bedně věří?\nLoni do Bedny docházelo v průměru 28 dětí denně. Teď v březnu je návštěvnost o něco vyšší, tedy 35 dětí. Ale ono to hodně závisí na počasí, období a tak. Co se týká té rozpačitosti, tak ta trvá pořád. Jedni Bednu kritizují a svádějí všechno špatné na naše uživatele. Druzí zase vědí, že v křižáku se vždycky scházely bandy a že to Bednou není. Kritice jsme otevření. Přijďte za námi a můžeme si o tom popovídat.\nChodíte řešit problémy za dětmi ven?\nOd letošního ledna chodíme za dětmi do terénu. Jednou týdně chodíme konkrétně za dětmi pod Čertův Pahorek. Tam s dětmi pracovnice stráví zhruba dvě, tři hodiny. Většinou se to odehrává venku. Sousedy jsme o této aktivitě informovali formou dopisů , aby se nedivili, co se to tam děje.\nJak to chodí v Bedně?V klubu s mladými lidmi pracují obvykle 3 pracovníci. Ti jsou s nimi po celou dobu v kontaktu a jsou jim k dispozici. Každý den je připraven program, do kterého se mohou uživatelé zapojit. S nimi řeší pracovníci celou řadu věcí. Během rozhovorů se dotýkají toho, co mladé lidi trápí, v čem si jsou nejistí a s čím by potřebovali pomoci… Řeší s nimi konkrétní věci jako např. založení e-mailové adresy, napsání úkolu do školy nebo zjištění kontaktu na volné pracovní místo. Někdy jsou to problémy velmi osobní a složité, kdy se jedná o vztahy v rodině.


FOTO: Vzpomínali na školy v Oboře a v zatopené Lučině - Tachovský deník\nObora – Před více než půl stoletím začali spolužáci chodit do první třídy škol v Lučině a v Oboře na Tachovsku a na své první společné setkání po školních letech jich přišlo téměř sedm desítek.\nV Oboře se setkaly i spolužačky (zleva) Irena Sauková z Branky, Růžena Homolková z Tachova a Irena Kroupová. | Foto: Deník / Antonín Hříbal\nSraz bývalých spolužáků se konal v sobotu v Oboře. „Setkali se zde lidé, kteří začali navštěvovat školu po válce, která byla otevřena v roce 1953 a scházely se tam děti z okolních obcí,“ řekla Deníku Růžena Homolková, jedna ze spolužaček. Do školy chodila z Dolní Obory, dnes bydlí v Tachově. „Jsme na setkání moc rádi, protože asi od roku 1962 jsme se nikdy takto pohromadě neviděli. A to jsme se dnes skoro všichni poznali, to je krásné…“\nNápad na setkání vznikl někdy před třemi lety spontánně při jedněch oslavách šedesátin. Tito bývalí spolužáci zahájili minulou sobotu sraz mší u kapličky, kolem které chodili do školy v Oboře, pak se podívali na budovu školy, ze které je dnes penzion. Na dětská léta vzpomínali také při promítání dobových fotografií v sále v místním obecním úřadě, kde bylo připraveno i pohoštění.\nPřed více než půl stoletím chodily děti ze spádových obcí do školy pěšky a nebylo to nic snadného, hlavně v zimě. „Připadá mi, že sněhu bylo víc, než dnes. Bráchové mne cestou do školy kolikrát vytahovali ze závějí, větší spolužáci nosili menší děvčata na zádech a než jsme přišli do školy, tak jsme byli do půl těla mokří. Učitel zatopil ve velikých kamnech a tam jsme se pak sušili,“ zavzpomínala na školní léta paní Růžena, která je z jedenácti dětí.\nO tom, že zimy bývaly tuhé, ví své i Irena Sauková. Dodnes si pamatuje ze školy básničku o sněhem zafoukaných cestách. „A je pravdivá. Sněhu bylo hodně a cesty se tak neuklízely, jako dnes. Ve škole jsme se pak vysvlékly a učitelka navěsila věci kolem kamen a pak jsme se učily,“ vyprávěla a zavzpomínala také na to, že už v sedmi letech musela umět podojit krávu.\n„Měly jsme i pracovní povinnosti doma a učily se pak večer při svíčkách nebo petrolejce. Jedna lampa pověšená nad stolem v kuchyni a další na stole,“ dodala spolužačka Růžena. Na první školní dny si pamatuje velice dobře. „Nejprve mě nechtěli vzít do školy v Lučině. Tak jsem utíkala dva a půl kilometru z domova do školy, opakovaně skoro každý den a učitelka mi říkala, že ještě do školy chodit nemůžu. Někdy mě dokonce posadila na knihy na židli za katedru a já pak opakovala, co při vyučování učitelka říkala. To se dělo až do listopadu, kdy se jim ve škole mě zželelo a pak do školy, do první třídy v Lučině, mě vzali.“\nSvá první školní léta má v mysli pevně uchována i paní Irena. „Od první třídy jsem seděla se spolužákem Jirkou. Pak jsem si ho i vzala za muže a byli jsme celoživotní partneři.“


Enns Radweg – Pěšky nebo bez pedálů\nA tohle je přesně ten důvod, proč jsem si založil tenhle blogísek. Chtěl bych alespoň stručně shrnout náš pětidenní výlet podél řeky Enže, ale s více jak půlročním odstupem si za boha nejsem schopný vybavit jakékoliv detaily, ze kterých by šlo dát dohromady ucelený text přibližující naši cestu. Nic naplat, zkusím zapátrat v paměti a v historii různých chatů, kde jsem někomu popisoval naše utrpení a s pomocí fotek to zkusím zrekonstruovat alespoň v pár bodech.\n2.6 2016 – Den první\nTohle je nejlépe zmapovaný den, protože jsme většinu z něj strávili v autě/vlaku/autobuse a byla spousta času na psaní poznámek a výkřiků do tmy\nVstáváme v půl třetí, sedáme do auta a míříme do rakouského Linze. Ještě pořádně nevyšlo slunce a už tušim, že tohle bude opravdu pořádnej fuckup trip…\nFuckup #1 dálnice do Lince ucpaná, vypadá to, že tak tak stihneme vlak v 7:14\nFuckup #2 v Linci není kde zaparkovat, rezignujem a parkujeme u nadráží s tím, že nás to bude stát 50€\nFuckup #3 vlak nejede v 7:14 ale v 7:03. Na peron vbíhame v 7:00\nFuckup #4 na trase je výluka a musíme koloběžky s bagáží rvát do zájezdového autobusu.Je 8:15 minut prvního dne dovolený.\nK tomu všemu celý den leje jako z konve.\nJakmile ale přijíždíme do cíle, respektive na start naší cesty v Radstadtu, vyčasí se a na cestu se vydáváme za slunečného počasí…\ncesta vede celou dobu podél řeky\nsbíráme pěkný keškotrail\nodpoledne přichází přeháňky\nkvůli dešti riskujeme nocleh pod přístřeškem u fotbalového hřiště\nRozvketlé alpské louky nás provázely celou první polovinu cesty\n3.6. 2016 – Den druhý\nvšude podél cesty krásné hory\ndlouhé minuty pozorujeme kluzáky vzlétající z letiště, které je svřené mezi dva horské hřebeny\nodpoledne odbočujeme k první zajížďce, na jejímž konci je velký hrad, krpál jako kráva… hrad má zavřeno\nzobeme MRE pod hradem, i nejake pani na zahrade\nblížíme se k Admontu, cestou se nám otevírá nádherné panorama s horskými masivy, jemuž vévodí vyvýšenina s poutním kostelem Frauenberg an der Enns\nmáme problémy najít místo na spaní, na první pohled ideální chajda uprostřed louky bohuel skrývá myslivce, který z nás není zrovna dvakrát nadšený. Nakonec spíme pár km od Admontu kdesi v lese u cesty\nvlevo kostel Frauenberg\n4.6. 2016 – Den třetí\nHned z rána přijíždíme do Admontu, kde chceme navštívit klášter a hlavně jeho knihovnu. Je zavřeno, tak v parčíku rozkládáme a sušíme věci, které přes noc znatelne zvlhly. Když se konečne dostáváme dovnitř, padá nám čelist. Celý klášter je jedno velké muezum, kterému vévodí největší klášterní knihovna na světě. Začíná pršet a následně s přestávkami prší celý zbytek dne.\nKousek za Admontem padá Enže do hluboké rokle, kde sledujeme české vodáky trápící se v peřejích. V nejnižším bodě rokle je motorest s „českým“ jídelníčkem a jakýsi eko-vzdělávácí parčík pro děti.\nCesta dál pokračuje tunelem, kam cyklisti nesmí, objížďka je sice chvíli do pořádného kopce, ale zato následně vede moc pěknou roklí.\nStále nepřestává pršet, začínáme přemýšlet o penzionu, ale všude je plno, Nakonec na mapě najdu nedaleký kemp. Ukazuje se to jako fajn volba. Je levný, mají chatky, sprchy, teplé jídlo.\n5.6. 2016 – Den čtvrtý\nOpouštíme kemp, vracíme se k toku Enže a za stále se zhoršujícího počasi přijíždíme do Altenmarktu, abychom zde už v pořádném dešti opustili tok řeky a vydali se poněkud náročnější alternativní cestou přes národní park Kalten Alpen.\nPřed sebou máme nejdelší úsek mimo jakoukoliv civilizaci, nejdelší a nejbrutálnější stoupání, ale také nejdelší a nejhezčí sjezd podél potoka Groser Bach podél jehož toku kdysi vedla dřevařská úzkokolejka, která nyní, již bez kolejí, slouží jako cyklotrasa. Co tu po železnici ale zůstalo, je 19 tunelů, z nichž nejdelší má přes 300 metrů. Před delšími tunely stojí vždy solární panel, bouda s bateriemi a v tunelu je řada slabých světel spouštěných fotobuňkou.\nNěkde v půlce sjezdu narážíme na bivak platz, který má lepší vybavení, než kdejaký český kemp.\nZhruba ve třech čtvrtinách sjezdu přijíždíme k velké chatě, která v sezoně slouží jako hospoda. Máme štěstí, nikdo tu nění, takže si steleme přímo na kryté zahrádce zavřené hospody.\n6.6. – Den pátý\nDokončujeme sjezd skrze tunely a v Reichramingu se opět napojujeme na Enži. Zbytek dne mám tak nějak zastřený, rozhodně jsme museli projet Steyerem, který si vůbec nepamatuju. Pak zase začalo pršet, pak tam byla obří elektrárna… Nu a nakonec město Enns, kde se Enže vlévá do Dunaje\nTady jsme si po chvíli váhání a se 70 km v nohách řekli, že už to dodupeme do konce a podél Dunaje to dodupali až zpátky do Lince. Maniac si záměrně udělal na krásné dunajské cyklotrase takové nějaké kolečko tak, aby měl v nohách celou stovku:-)\nLinec, ač hnusné průmyslové město, jsme přejeli prakticky celý tak, že jsme ani jednou nemuseli opustit cyklostezku. Mnohá česká města včetně Plzně mají ještě co dohánět.\nPak už jen noční cesta kolem Temelína domů.\nV Alpách teče v každém potoce, ba i vetší řece, čistší voda, než si u nás doma napouštímě do vany\nKoloběžky opět fungovaly jako spolehlivý icebreaker, i když jsme neměli tolik příležitostí bavit se s místními, jako v Německu\nZcela nepřekvapivě je tu draho\n← Paneuropa Radweg – Dny 6 – 11


NATO pozvalo Černou Horu k jednání o vstupu do aliance | E15.cz\nMinistři zahraničí zemí Severoatlantické aliance jednomyslně vyzvali Černou Horu k jednání o vstupu. Balkánská země by se tak měla stát 29. členem aliance. Podle generálního tajemníka NATO Jense Stoltenberga čeká Černou Horu ještě mnoho práce nejen v obranné oblasti, ale také při realizaci politických reforem.\n„Členství v NATO integruje Černou Horu do euroatlantického společenství a posiluje bezpečnost na západním Balkánu,“ řekl novinářům Stoltenberg na tiskové konferenci po ministerském rozhodnutí. Pozvánka do NATO je podle něj důkazem, že alianční politika „otevřených dveří“ je úspěšná a pokračuje.\nVůči vstupu Černé Hory do aliance má ale výhrady Rusko. Stoltenberg dnes zopakoval, že rozhodnutí o vstupu je výlučnou věcí dotyčné země a spojenců v NATO a nikdo třetí nemá právo veta. „Rozhodnutí o pozvánce není o Rusku. Týká se Černé Hory a NATO,“ prohlásil.\nMinistr zahraničí pozvané země Igor Lukšić označil dnešek za „historický milník“ pro svou zemi, která je nezávislým státem od roku 2006. „Je to uznání tvrdé práce posledních devíti let,“ prohlásil. Upozornil ale také, že dnešní pozvánka není koncem, ale jen začátkem nové fáze procesu. „Jsme si vědomi svých závazků,“ řekl s tím, že v jeho zemi budou pokračovat změny směrem k větší vládě práva, lepšímu boji s korupcí a organizovaným zločinem.\n„Členství v NATO integruje Černou Horu do euroatlantického společenství a posiluje bezpečnost na západním Balkánu“\nVláda se také podle něj bude snažit získat pro členství v alianci co největší podporu veřejnosti. V Černé Hoře samotné totiž nemá vstup jednoznačnou podporu. Po začátku rozhovorů obvykle nějakou dobu trvá, než se pozvaná země členem skutečně stane. Stoltenberg dnes před novináři připomněl, že nyní budou dohodnuty praktické detaily přístupových rozhovorů. Ty podle něj začnou velmi rychle a skončí někdy počátkem příštího roku.\nDalší důležitou fází je poté parlamentní ratifikační proces ve všech stávajících členských zemích Severoatlantické aliance. „To bude nějakou dobu trvat a nemohu nyní říci, jak dlouho,“ poznamenal generální tajemník NATO. Připomněl, že v roce 2009 tento proces zabral přibližně rok.\nPozorovatelský status již od příštího roku\nČeský premiér Bohuslav Sobotka na Twitteru rozhodnutí označil za správný krok s tím, že členství této země v NATO má dlouhodobou českou podporu. Pokud se tak stane, půjde o první rozšíření aliance od roku 2009, kdy do organizace vstoupily Albánie a Chorvatsko.\nStoltenberg poznamenal, že také Bosna a Hercegovina, Gruzie a Makedonie pokračují směrem k členství a měly by dál postupovat v reformách. „Dnešní rozhodnutí ukazuje, že tvrdá reformní práce se vyplácí,“ vzkázal trojici zemí generální tajemník aliance.\n„Černá Hora si musí uvědomit, že kvůli vstupu do NATO už nebudou možné mnohé programy s Ruskem, včetně vojenské spolupráce,“ varoval předseda branného výboru horní komory ruského parlamentu Viktor Ozerov. „Černá Hora se stává potenciálním účastníkem ohrožení naší bezpečnosti,“ dodal.\nOzerovův zástupce ve výboru upozornil, že Rusko v případě vstupu Černé Hory do NATO podnikne kroky k posílení své obranyschopnosti, konkrétní opatření již chystá generální štáb.\nOpatření mají sloužit k „zadržování aliance“, jejíž rozšiřování Rusko vnímá jako „nepřirozený, nezákonný krok proti mírové spolupráci“, zdůraznil senátor Jevgenij Serebrennikov.\nNATO se naposledy rozšířilo v roce 2009 o Chorvatsko a Albánii\n- O členství v NATO usiluje řada dalších zemí, jako je Makedonie, jejíž vstup do aliance komplikuje spor s Řeckem o název Makedonie, nebo Bosna a Hercegovina. Obě země jsou (včetně Černé Hory) zařazeny do Akčního plánu členství (MAP), který je předstupněm plného začlenění do NATO.\n- Blízko k vstupu měly i Ukrajina a Gruzie. Pod vlivem některých západoevropských zemí, obávajících se zhoršení vztahů s Ruskem, ale NATO v roce 2008 na summitu v Bukurešti tyto země do MAP nezařadilo. Aliance ale prohlásila, že v budoucnu se obě země členy NATO mohou stát. Na loňském summitu aliance oznámila, že výrazně posiluje spolupráci s Gruzií, cílem je její příprava na případné členství.\nČeský Termochem zachraňuje zkrachovalou továrnu v Černé Hoře\nBrno – Praha Vlaky Most – Praha Litoměřice – Teplice


Botswana | CEKARE\nGaborone hlavní město\nBotswana je dobře známa pro skutečnost, že se na jejím území nachází nedotčená příroda s divočinou tak typickou pro černý kontinent. Plných 38% z celkové rozlohy Botswany zaujímají právě národní parky, přírodní rezervace a jiná chráněná území. Díky tomu mají zdejší divoká zvířata obrovskou volnost a člověk zde pocítí naprostou a úchvatnou divočinu. Navštívíme národní park Chobe na severu země - oblast s největší koncentrací slonů na světě. Volně jich zde neustále migruje kolem sto tisíc. Také zde zažijete na vlastní oči krásu největší nedotčené vnitrozemské delty řeky Okavango, rozlehlost pouště Kalahari nebo národní park Nxai Pan s tisíciletými baobaby. Navštívíme také Viktoriiny vodopády na řece Zambezi v sousedním Zimbabwe. Cestovat budeme\nterénními automobily, spát v kempech (kempy v botswanských rezervacích jsou většinou\nneoplocené a zvěř se zde volně pohybuje) ve stanech pod hvězdami a stravovat se budeme\nv restauracích (když bude možnost) nebo si budeme vařit sami.\nBotswana na 16 dní Botswana je krásná země s 40% přírody, národních parků a chráněných území. Zdejší zvířata zde mají úchvatnou volnost a vy si jí můžete vychutnat…


Sportovní dámská koženková crossbody Julie zemitá\n22 x 23 x 10 cm (šířka x výška x hloubka)\nPraktická dvou komorová dámská koženková crossbody, která se vám bude hodit vždy a všude.\nHlavní prostor se otevírá na zip, uvnitř místo pro vaše osobní věci a vše co nosíte běžně při sobě. Přední i zadní díl nabízí také menší kapsy na zip, ideální na drobnosti jako klíče, kapesníky či zrcátko. Ucho je pevné, dlouhé, s možností regulace pro pohodlné nošení do kříže či na rameni.\nTaška, kterou oceníte!\nDámská kabelka Angelika bílá/béžová\nOriginální dámská koženková kabelka Katie zelená\nNepřehlédnutelné dámské psaníčko Médart bílá\nZajímavá dámská koženková crossbody Alida modrá\nStylová crossbody kabelka Martha, tmavě modrá


Yamaha SLO 2 - Slide Oil Lubricant pro trombon - Mazadlo na snížce - Cmias.cz\nMazadlo na snížce Yamaha SLO 2 - Slide Oil Lubricant pro trombon\nYamaha Slide Oil Lubricant je mazadlo pro snížec pozounu. Toto nové, speciální složení neobsahuje žádné uhlovodíky, takže olej nevyschne ani se nezmění na pevnou látku, a zabraňuje tak přilepení snižce. Perfektně zajistí naprosto plynulý chod vašeho nástroje. Stačí kápnout několik kapek na obě strany a můžete hrát. Pro dosažení extra rychlého pohybu můžete aplikovat trochu vodního spreje. Obsah lahvičky je 30 ml. Vyrobeno v Japonsku. Další popis\nObj. č. 495052\nYamaha Slide Oil Lubricant je mazadlo pro snížec pozounu. Toto nové, speciální složení neobsahuje žádné uhlovodíky, takže olej nevyschne ani se nezmění na pevnou látku, a zabraňuje tak přilepení snižce. Perfektně zajistí naprosto plynulý chod vašeho nástroje. Stačí kápnout několik kapek na obě strany a můžete hrát. Pro dosažení extra rychlého pohybu můžete aplikovat trochu vodního spreje. Obsah lahvičky je 30 ml. Vyrobeno v Japonsku.\nSlide Oil Lubricant\nMazadlo pro snížec pozounu\nNové, speciální složení neobsahuje žádné uhlovodíky


Dobročinné obchody domova Sue Ryder\nÚvod Nakupujte Věnujte předměty Jak pomáháte Kde nás najdete Kontakt\nDarujte nebo nakupte hezké věci v dobročinných obchodech Domova Sue Ryder.\nPomůžete financovat péči o seniory, kteří potřebují pomoc druhých.\nSquash není sport současnosti. Objevil se v Anglii již na počátku 19. století. Češi jej objevili po druhé světové válce, když se domů vrátili čeští příslušníci z vojenského letectva britských ozbrojených sil.\nI tahle raketa toho zažila spoustu. Občas pomohla k vítězství, občas k prohře, ale vždy bylo vše fair play.\nNástup éry toustovačů přinesl radost do života rodinám i návrhářům, kteří se mohli vyřádit na vzhledu tohoto užitečného zařízení.\nJedinečný design tak na sebe začal v kuchyni upoutávat pozornost a odsunul ostatní kuchyňské prostředky do pozadí. Tento toustovač se svou pomerančovou barvou se nikdy neztratí a hlavně stále perfektně funguje.\nCo je dnes in, bude zítra out a pozítří retro. Tyhle šaty znovu ožívají a svým vzhledem zaujmete pozornost v jakékoliv kavárně.\nNebo se budete procházet po náplavce u Vltavy a zachytí vás fotograf nebo malíř. Ať už budete kdekoliv, pro umělce se stáváte múzou, která inspiruje k další tvorbě.\nVěděli jste, že radiobudík, který je po celý den zapojen do elektrické sítě a vyzvání jednou denně, vyloučí 22 gramů oxidu uhličitého?\nBěhem roku se tak dostanete na 8 kilogramů. Proto je tu tento starý mechanický budík, který vás spolehlivě vzbudí a nenechá zaspat. Stejně jako nenechal mého dědu.\nNámořnická modř působí uklidňujícím dojmem a je barvou moře, míru, vody, klidu a souladu. Díky tomuto saku jsem poznal lásku svého života.\nByla to láska na první pohled. Jen teď nevím, zda se náhodou nezamilovala nejdřív do mého saka a pak do mě. Každopádně se mnou zůstala, navždy.\nTento medvěd procestoval skoro celý svět a poznal spoustu kamarádů, stejně jako plyšový medvídek Kuky ze Svěrákova filmu.\nTentokrát hledá nového kamaráda, se kterým bude zažívat nová dobrodružství. Rád je vždy někomu nablízku a snaží se pomáhat ve všech situacích. Zejména pomáhá překonávat strach, když je někdo sám. Stačí ho obejmout a vše je v pořádku.\nV našich obchodech toho najdete daleko víc...\nOblečení, kabelky, šátky, kravaty, bižuterie, pásky, boty, dárkové předměty, originální CD, DVD, knihy v českém i cizím jazyce, keramika, sklo, porcelán, sportovní potřeby, domácí potřeby, elektrospotřebiče, obrazy, hračky, nábytek.\nDary můžete donést do kteréhokoliv dobročinného obchodu v otevírací době nebo kdykoliv přímo do Domova Sue Ryder.\nPro větší množství darů nebo pro nábytek zajistíme odvoz autem.\nPaní Dáša (83) a paní Maruška (90)\nse neznaly, ale dílem osudu se sešly u jednoho stolu v Domově. Maruška v kolečkovém křesle, Dáša s francouzskou holí. Marušku bolí ruce a ramena, špatně si sama podává věci ze stolu. A najednou tady byla pomocná ruka Dáši, začaly si povídat. Jenže každá „bydlela jinde“. Moc si přály, aby se mohly vídat více. Pečovatelé kombinovali, posouvali … A podařilo se. „Holky“ jsou spolu v jednom pokoji a skvěle se doplňují. Radost mají všichni, protože přátelství je v životě moc důležité.\nPaní Věra (83)\n„Jsem tady spokojená, protože Domov Sue Ryder nabízí svým obyvatelům celou řadu aktivit. Každý den se děje něco! Docela ráda chodím na výtvarné techniky, keramiku, i když jsem to v životě nedělala. V pátek na zpívání, čtení, cvičení paměti. Líbí se mi tu. Dostala jsem se sem po dvou operacích kyčlí. Lékař mi tehdy řekl, že už nikdy nebudu moci chodit do schodů. A vidíte! Tady v Domově mě to znovu naučili.“\nPaní Boženka (80)\ndrobná, přívětivá dáma s laskavýma očima. Je stálicí Michle. Narodila se zde a strávila na Praze 4 celý svůj život. Její syn jí před několika lety našel Domov Sue Ryder. Zemřel jí manžel a nechtěl ji nechávat samotnou. Navíc se u ní projevily zdravotní problémy, které přišly v podobě depresivního onemocnění. Domov se stal pro paní Boženkou velkou oporou a jistotou v týdnech, kdy o sobě dává vědět její onemocnění.\npo - čt 9 – 18, pá 9 - 16\nProkopovo n. 315/5, Praha 3\npo - čt 10 – 18, pá 10 - 17\ntel.: +420 775 977 672\nTel.: +420 734 152 380\ntelefon: 244 029 154, 774 377 003\nadresa: Michelská 1/7


Originální a jedinečné prostírání - TenStickers\nPředvečer všech svatých (19)\nSe jménem (43)\nJiné barvy (160)\nFantastická sbírka prostírání, pomocí které můžete svůj stůl ozdobit originálním způsobem a zároveň ho chránit před nečistotami. S naším katalogem jednotlivých prostírání můžete nyní pozvat své přátele nebo rodinu originálním způsobem s návrhy, které nenechají nikoho lhostejným.\nProč si koupit prostírání?\nKromě užitečnosti jsou naše stolní podložky exkluzivní a vysoce kvalitní. Po každém jídle nebudete muset obejít hadr kolem stolu a můžete jíst spolu s návrhy, které se vám nejvíce líbí.\nNyní vylepšete své názory při jídle pomocí některého z našich původních prostírání a usnadněte si život. Jídlo je jedním z nejlepších potěšení, tak proč to neudělat s designem, díky kterému se budete cítit lépe a pohodlněji.\nJaké stolní prostírání lze v tomto katalogu najít?\nŠiroká škála prostírání, proto neváhejte a vyberte si svého oblíbeného a ozdobte svůj stůl a svůj domov za malou cenu. Máme návrhy, abyste si mohli užít to, co se vám nejvíce líbí: text, pojmenovaný, s květinami, pro restaurace, kulatý, obdélníkový a mnoho dalších krásných prostírání, které objevíte procházením našeho katalogu. Kromě toho každý den začleňujeme do naší kolekce více návrhů PVC prostírání, takže se nepřestávejte dívat na vše, co vám můžeme nabídnout. Pokud chcete vlastní design, stačí nás kontaktovat e-mailem a my vám rádi pomůžeme.\nZ jakého materiálu jsou jednotlivé prostírání vyrobeny? Kvalita je naší podstatou, a proto mají všechny naše výrobky dlouhou životnost a odolnost. V našem katalogu plastových prostírání najdete omyvatelné, antialergické a velmi krásné výrobky. Můžete je čistit tolikrát, kolikrát potřebujete, a nezůstanou žádné zbytky jídla.\nNechte celou rodinu jíst spolu s našimi prostírání a sdílejte konverzace, zábavu a design, který vás všechny spojí. Můžete provést nákup online a produkt dorazí na adresu uvedenou v nákupním formuláři.\nNebudete litovat výběru své individuální stolní rohože, protože to zlepší vaše názory a budete si užít s designovým produktem po dlouhou dobu, která bude závidět všem vašim návštěvám.\nMáte-li jakékoli dotazy, jsme vám k dispozici. Jsme jen na e-mail nebo hovor.\nNejprodávanější z Prostírání\nRealistické mořské ryby prostírání\n1-24 z 326 prostírání\nPřejít na stránku 1234567891011121314


Sedím tu a zjišťuju, jak je těžké vtěsnat pár jasných věcí do krátkého textu. Prostě - hledám muže na pěkný život, společné chvíle (sportování, kultura, cestování i povídání, odpočívání). Jsem žena, 59/176, VŠ, která zjistila, jak těžké je být sama, a tak to chce změnit. Jdete do toho se mnou? Tak odepište a zkusme spolu pro to něco udělat!


Muž na celý život - Diskuze Omlazení.cz (3)\nPepis 15. 2. 2012 13:18\nBlbé je, když si člověk vezme někoho s kým chce strávit zbytek života a on se pak ve vlastnostech, které na něm má člověk rád změní už jsem to párkrát slyšela.\nBlacky 15. 2. 2012 14:05\nS mým přítelem budeme 8 měsíců Navíc jsme poměrně mladí, ale budoucnost plánujeme dá se říct často Jednoduše spolu chceme strávit celý život. Včera jsme dokonce koukali na zásnubní prstýnky, i když to je ještě záležitost budoucnosti tak 4 roky.. A taky už koukáme na internetu po pronájmech bytečků. Nepřipadá mi na tom nic naivního, nebo divného, že si plánujeme budoucnost.. Milujeme se a chceme spolu být celý život a mě přijde úžasné plánování budoucnosti\nskarma007 15. 2. 2012 14:08\ns přítelem chodím už dva roky a po roce a půl sme to poznali oba, že chceme spolu být na furt\nDorra 15. 2. 2012 14:44\nCituji Laky: ono totiž nechce nic moc hrotit a čím méně zájmu muži cítí,tím více mají zájem oni...alespoň já to vidím tak,že chlapů mraky,stačí si jen vybrat.\nTo je správnej příštup.. jenže když se zabouchnem, tak na tenhle správnej přístup bohužel zapomínáme a celý se tomu chlapovi tak nějak oddáme...\nDanielaM 15. 2. 2012 15:13\nJá jsem ještě u žádného chlapa necítila, že je ten pravý Věřím, že to jednou přijde... zatím ve 25 letech mám snad ještě trochu čas...\nCituji Laky: čím méně zájmu muži cítí,tím více mají zájem oni\nJsi starší než já, určitě máš víc zkušeností, ale myslíš, že se to opravdu dá takhle paušalizovat na všechny chlapy? Myslíš, že zdravě sebevědomý chlap v dlouhodobém vztahu bude mít zájem o ženskou, která o něj moc nejeví zájem a která mu třeba i dává najevo, že ho vlastně k životu nepotřebuje a bere jej jenom jako příjemné zpestření? Tohle hodně chlapům připadá šíleně feministické a myslím, že takový typ žen z dlouhodobého hlediska moc chlapům nevyhovuje. Možná ze začátku by to šlo, nebo nějaký "chlap-máslo" bez sebevědomí bude za takovou ženskou chodit jako pejsek , ale ne jeden muž potřebuje vědět, že on je ten king, bez kterého by žena nedala ani ránu a že jej potřebuje A v podstatě každý potřebuje vidět, že se o něj ten druhý ve vztahu zajímá.\nLaky 15. 2. 2012 16:33\nCituji DanielaM: myslíš, že se to opravdu dá takhle paušalizovat na všechny chlapy?\ndá,jenže ty vůbec nechápeš jak se to dělá,takže ti to přijde nemožné.\nPodle tvého popisu vůbec nevíš o co jde......jenže to se bohužel asi nedá naučit to je to vrozené kouzlo,které muže přitahuje a to bez vyjímky.\nDanielaM 15. 2. 2012 16:49\nA jak se to teda dělá? Nebo tak mi to osvětli, jestli to nechápu.\nLaky 15. 2. 2012 16:54\nCituji DanielaM: A jak se to teda dělá?\nto je právě potíž,vysvětlit se to moc asi nedá.\nProstě si nesednout na zadek jen proto,že chlap má penis a ramena.\nDanielaM 15. 2. 2012 17:14\nCituji Laky: Prostě si nesednout na zadek jen proto,že chlap má penis a ramena.\nTak to je jasné Ale jak už někdo říkal - většina ženských když se zamiluje, na zadek si stejně sedne. Alespoň do té doby, než jim spadnou růžové brýle. Hrát pak lehký nezájem může být docela problematické a průhledné\nNesedám si na zadek především jenom z chlapů, o které nemám zas tak vážný zájem. A ano, ti pak opravdu dělají první poslední, aby mě dostali, což mě zase paradoxně dost odrazuje až otravuje\nLaky 15. 2. 2012 17:17\nCituji DanielaM: většina ženských když se zamiluje\nA ta menšina má pak vyhráno asi je to divné,ale existují i takové,co se sice zamilují no nevypnou u toho mozek a to bude zřejmě to kouzelné co funguje,když se to musí nějak definovat.\nDanielaM 15. 2. 2012 17:34\nCituji Laky: nevypnou u toho mozek\nAno, rozum je vždycky důležitý, v lásce nevyjímaje Svatá pravda. Jenom tu magickou "netečnost" je někdy těžké umět aplikovat na každého chlapa Někteří jsou opravdu neodolatelní alfasamci\nLaky 15. 2. 2012 18:06\nCituji DanielaM: Někteří jsou opravdu neodolatelní alfasamci\nnikdo není neodolatelný žádný "pan Božský" neexistuje.\nLilliana 15. 2. 2012 19:52\nCituji xTerax: Kdy jste poznali, že byste s vaším partnerem chtěli strávit zbytek života? Podle čeho (nějaké gesto) nebo po jak dlouhé době?\nTo je subjektivní nepopsatelný pocit, ale když to příjde, tak to zaručeně poznáš.\nA také maminky mají tento "6. smysl" poznat, zda je pro dceru pravý .\nA pravý příjde, když ho nehledáš a nečekáš a nejlépe vůbec nechceš .\nPeg 15. 2. 2012 20:34\nTak já jsem s přítelem 3,5 roku..Asi po dvou letech jsem vedela na 100% že s polu budeme navždy...Nebo spíš stále vím( ale chvilku jsem si nebyla jistá), že spolu budeme navždy. Miluju ho a nedovedu si představit,že bych byla s nekým jiným.Máme totiž uplne stejné plány do budoucna, rozumíme si nehádáme se ,máme stejné zájmy,posloucháme stejnou hudbu, sledujeme vicemene stejné filmy..už před ním mužu být sama sebou atd atd... jen si dávejte pozor na jednu věc a to je to proč jsem řekla že jsem si chvilku nebyla jistá.\nBylo to totiž období kdy jsem vedela že me má strasne rád a že by pro me udělal všechno na světě, tak jsem měla pocit, že se nemusím nijak snažit, že si můžu delat co chci a bude mi to odpuštěno.Naštěstí jsem se brzy vzpamatovala a uvedomila si, že o nej mám strašný strach, když není doma, když nekam jede autem v zimě v nejaké sněhové kalamite nebo když je nemocný atd... uvedomila jsem si naštěsti že tak hodneho člověka jen tak nenajdu..a přestala jsem se chovat jako ***** dřív než jsem něco vyvedla..Tak si dávejte pozor až si budete říkat že by jste se s přítelem nejradši rozešly, jestli to děláte jen z dlouhé chvíle nebo je to oprávněné ..Takže tak nějak jsem přišla na to že ho nenechám nikdy odejít, pokud neudělá něco špatného\nNattalka 15. 2. 2012 21:17


Věk Vodnáře přináší vodu\n- s ohledem na novou koncepci komet jako nosičů vody a jejich rostoucí počet vstupující do Sluneční soustavy usuzuji, že Věk Vodnáře je Věkem Komet.\nPohledem na hvězdnou mapu zjistíme, že většina viditelných komet zasahuje do souhvězdí Vodnáře; nehledě na to, zda je můj předchozí postřeh ohledně Věku Komet správný, přináší nám tato doba pohled na nové věci, jak např. všechny ty nové komety a asteroidy, nové měsíce planet, a okolnost, že se to vše děje krátce před SL9/HB.\nInformace od Sentinela se také zabývá neznámými objekty (možná též kometami). Myslím, že jsme (my s naší sluneční soustavou) na příštích pár tisíc let nastoupili na nebezpečnou dráhu, nové Sentinelovy informace na Cyberspaceorbit.com předpokládají, že se k nám blíží spousta vesmírného\nodpadu - je vtahován proudem a gravitačními aspekty, a ta mlha, to je prach komet.\nSluneční soustava vstupuje do té části galaxie, ve které vznikl život na Zemi, do sekce s kometami. Jak my kroužíme kolem Slunce, tak Slunce také krouží částí galaxie. To vysvětluje orbitální období 37 tis. let komety NEAT V1. Neobíhá kolem nás, jen letěla kolem a je vtažena do naší sluneční soustavy.\nVSTUPUJEME DO ZÓNY STVOŘENÍ\nDesítky či stovky jich mohlo právě přiletět o své vlastní vůli. Jsou jako protoplanety. To oni přinesly na Zemi vodu. Ale nepocházejí jen z jedné oblasti nebe. Nikoli. To by nebylo přirozené.\nJde o všechny možné směry a velikosti počínaje prachem (od meteorů po asteroidy) a konče měsíci(Jupiter má 8 nových)a planetami(NEATv1). Nepředvídatelnost těchto objektů je způsobena právě tím, že ne oni přicházejí k nám, ale my se naopak dostáváme do jejich části galaxie.\nPokud jde o druh nezformovaných protoplanet ze starých částí galaxie a vezmeme-li v úvahu zprávy mnoha webových stránek o tom, že Země byla zasažena protoplanetou, která vytvořila Měsíc a dala Zemi život plus způsobila problémy s Marsem, mám neodbytný pocit, že tohle NASA skutečně ví.\nAmatérští astronomové našli náznaky, vztahující se k teorii Planety X, ale já si myslím, že jde o odpad a úlomky z počátků toho planetárního prachu, že jde o o části, zbylé po stvoření naší sluneční soustavy! viz foto a odkaz:\nNemyslím si, že tomu bude tak, jak si myslí Zetatalk, protože se to v současné době pohybuje třemi směry: naše soustava k tomu míří, my se otáčíme kolem vlastní soustavy, a prachová bouře se přibližuje v důsledku gravitace naší soustavy. Když si to dáte dohromady s tím, co už jsem řekl, dojdeme k závěru:\nSoučasné planetárně fyzikální změny Země začínají být nezvratné. Existují zásadní důkazy o tom, že tyto transformace jsou způsobeny vysoce nabitým materiálem a energetickou nesourodostí anisotropního mezihvězdného prostoru, který vtrhl do meziplanetárního prostoru naší sluneční soustavy. Tato "dotace" energie způsobuje hybridní procesy a nepokojné energetické stavy na všech planetách a na Slunci.\nEfekty na Zemi hledejme ve zrychleném přesunu magnetického pólu, ve vodorovném i svislém šíření obsahu ozonu, ve zvýšené frekvenci a velikosti významných klimatických katastrof. Existuje rostoucí pravděpodobnost, že se blížíme k období velké teplotní nestability, podobnému tomu před 10 tis.\nlety. Adaptační odpovědi biosféry a lidstva na tyto nové podmínky mohou vést k totální revizi druhů života na Zemi.\nJen prostřednictvím hlubokého pochopení zásadních změn, probíhajících v našem přírodním okolí, se budou moci představitelé politického života stejně jako prostí občané vyrovnat s novým proudem planeto- fyzikálních stavů a procesů.\nhttp://www.tmgnow.com/repository/global/planetophysical.html - český "výcuc" studie zveřejněné na této stránce najdete >>ZDE>>\n24. listopadu 2002 detekční systém ELFRAD zaznamenal další neznámou anomálii. Více >>ZDE>>.\nMagnetické pole Země - síla, která nás chrání od smrtících útoků radiace z vesmíru - rapidně slábne. Vědci zjistili, že za posledních 200 let jeho síla výrazně klesla, a že by v příštích 1000 letech mohlo pole zcela zmizet... Celý článek >>ZDE>>\nStránka o teorii Nemesis - někomu se může zdát podobná teorii o Nibiru, ale vnáší do věcí poněkud logičtější argumenty.