Kudlanka - ZÁVODY, SLIČNÁ MEDVĚDICE A MANŽELÉ\nAhoj Daní, ahoj Kudlanky a Kudlánci, následující texty jsem našla při "revizi uložených dokumentů". Nevím, jestli se to někdy už třeba na Kudle neobjevilo, ale je to tak krásný (a výstižný), že to musím poslat... Tak čtěte: Atletické závody, probíhá hod kladivem. Do klece vstoupí Čech, roztočí kladivo a hodí 81metrů. Následuje velký potlesk a reportér se ptá závodníka, kde že se to naučil takhle házet?\nČech odpoví: "Jsem kovář a s kladivem pracuju dnes a denně." Po něm nastoupí Slovák a dosáhne výkonu 82 metrů. Ještě větší potlesk a reportér se ptá na to samé. Slovák odpoví: "Jsem dřevorubec, pracuji v lese a proto mám takovou sílu." Jako poslední jde na řadu Cikán, opře se do toho a naměří mu neuvěřitelných 95 metrů.\nObrovské ovace a udivený reportér se táže, kde pracuje on. Cikán odpoví: "Nikde, jsem nezaměstnaný." Reportér se proto ptá, jak možné, že má takovou sílu? Cikán na to: "Když jsem byl malý, tak mi dědeček vtloukal do hlavy: jak ti někdo dá do ruky kladivo, lopatu nebo něco podobnýho, tak to zahoď - jak nejdál dokážeš!"\nA teď něco (při víkendu) o tom, čím chci být "příště":\nV tomhle životě jsem žena. V mém příštím životě bych byla ráda medvěd. Proč?\nInu - jsi-li medvěd, držíš zimní spánek. Neděláš nic jiného, než že šest měsíců v jednom kuse spíš. To bych vydržela.\nKdyž jsi máma medvěd, tak každý ví, že to myslíš vážně. Ten, kdo by zlobil tvoje mladé, dostane facku. (A když tvoje mláďata něco provedou, dostanou taky jednu za ucho...) To bych snesla.\nAno!!!!! Myslím, že budu medvěd!\nMoje žena a já chodíme dvakrát týdně na večeři do nějaké dobré restaurace. Nejdřív si dáme nějaký aperitiv a potom obvykle místní specialitu. Přitom si užíváme příjemné společnosti. Ona chodí v úterý, já v pátek. Máme oddělené ložnice. Její je v Brně, moje v Praze.\nBeru svou ženu všude. Ona však vždycky najde cestu zpátky. Když jsem se zeptal své ženy, kam by chtěla jít na výročí naší svatby, odpověděla, že někam, kde dlouho nebyla. Tak jsem jí navrhl kuchyni. Vždycky se držíme za ruce. Kdybych ji pustil, šla by na nákupy. Nechala si dát v salonu krásy pleťovou masku z piešťanského bahna. Dva dny vypadala skvěle. Pak bahno opadalo. Ráno běžela za popelářem a volala: "Stihla bych ještě odvoz?" Popelář se jen vyklonil z okénka a řekl: "Ale jo, naskočte si!"\nMá elektricky vyhřívanou postel, elektrický mixer, elektrický opékač topinek, elektrickou kulmu, elektrickou troubu, elektrickou myčku nádobí. Jednoho dne povídá: "Všude spousta technických vymožeností a já si přitom nemám kde sednout." Tak jsem navrhl, že jí koupím elektrické křeslo.\nMoje žena mi řekla, že ji zlobí její auto. Prý má vodu v karburátoru. Vzal jsem tašku s nářadím a zeptal se, kde je. Odpověděla, že v rybníku. Nemluvil jsem se svou ženou dva měsíce. Nechtěl jsem ji přerušovat... Poslední hádku jsem zavinil já. Když se mě žena zeptala, co je v televizi, odpověděl jsem, že tištěné spoje a prach.\nTen nejhezčí a nejsluníčkovatější víkend všem přeje\nHezky, hezky.... : Ceskymo\n...hlavne s tou medvedici, vidis, to me nikdy nenapadlo, jak pohodovej zivot vlastne maji... vstavat kazdej den nabrucena a necejtit se provinile, to by se mi taky libilo\nleden 26, 2008 19:10\nJó medvědice to maj dobrý. : mamča\nNa podzim se nacpou, zimu prospí, a na jaře se probudí štíhlá a v novém kožichu.\nleden 26, 2008 21:09\nMamco, : Ceskymo\na s odrostlejma potomkama!\nleden 27, 2008 22:28


Světoví producenti zemního plynu chtějí jeho ceny provázat s ropou — ČT24 — Česká televize\nSvětoví producenti zemního plynu chtějí jeho ceny provázat s ropou\nVahrán - Jako pojistku proti poklesu cen energetických komodit hodlá skupina velkých světových producentů zemního plynu navázat jeho ceny na světové ceny ropy. O tomto kroku dnes informoval v alžírském Vahránu ruský ministr energetiky Sergej Šmatko, který tak promluvil za své kolegy z fóra exportérů plynu (GECF). Ve Vahránu se sešlo 11 ministrů ze zemí, jejichž přírodní rezervy zemního plynu představují zhruba 70 procent jejich světového objemu.\n„Všichni ministři souhlasí s našimi snahami a nadále podporují naše úsilí navázat plyn na ropu,“ uvedl ministr. Ovšem nedodal žádný časový rámec, kdy by se tak mohlo stát. Dodal jen obavy z myšlenky zavést podobné daně jako na uhlí na zemní plyn, který označil za ekologicky nejvstřícnější fosilní palivo.\nŠmatko vyzval k navázání cen plynu na ceny ropy už loni v prosinci ostatní členy fóra GECF Katar, protože ceny plynu loni zůstaly nízko a nekopírovaly ropu. Producentské země se obávají, že nízké ceny plynu, které jsou důsledkem vysokých přebytků na trhu a globální hospodářské recese, by mohly ohrozit investice v sektoru. To by se v budoucnu projevilo na zásobování.\nČlenové fóra plánují, aby se z organizace stal kartel, který jako Organizace zemí vyvážejících ropu (OPEC) bude mít vliv na světové ceny své suroviny. GECF totiž dnes takovou mocí nevládne.


Kapverdské ostrovy: Boa Vista z Prahy na 7 nocí s All inclusive v listopadu za 21 290 Kč! - Cestolino.cz\nKapverdské ostrovy: Boa Vista z Prahy na 7 nocí s All inclusive v listopadu za 21 290 Kč!\nBoa Vista (Royal Horizons Boavista 4*+)\ntermín 12. 11. - 20. 11. 2019\nHotel Royal Horizons Boavista, v italském stylu, se nachází na nádherném ostrově Boa Vista na Kapverdských ostrovech v oblasti Praia de Chaves. Písčitá pláž s pozvolným vstupem do moře je přímo u hotelu. V tomto termínu se zde teploty vzduchu pohybují kolem 28 °C a teploty vody kolem 23 °C. Měna - Kapverdské escudo. Časový posun - 2 hodiny. Dovolená je vhodná pro všechny věkové kategorie.


Skladovací prostory Loděnice | Eurobydleni.cz\nSkladovací prostory Loděnice\nPotřebujete skladovací prostory Loděnice a stále jste ve vašem okolí nenašli nic ideálního? Nezoufejte, neboť právě na Eurobydleni.cz si můžete vybrat sklady Loděnice.\nSkladovací prostory Loděnice (840+)\nPotřebujete skladovací prostory Loděnice a stále jste ve vašem okolí nenašli nic ideálního? Nezoufejte, neboť na Eurobydleni.cz si můžete vybrat přesně takové sklady v místě Loděnice, které se budou hodit k vašemu druhu podnikání. Ačkoliv se může zdát, že skladovací prostor Loděnice je velice těžko k sehnání, u nás zcela jistě natrefíte přesně na takový, který vám bude plně vyhovovat. Našim návštěvníkům přinášíme skvělé nabídky nemovitostí přímo z okolí města Loděnice. Nejinak je tomu i u skladovacích prostor Loděnice, se kterými máte jistotu kvalitních nabídek.\nNa Eurobydleni.cz stačí pouze zadat parametry a my vám již sklady Loděnice dodáme jako na stříbrném podnosu. Využijte výhodných nabídek. Zakládáme si na precizním přístupu. Námi nabízené skladovací prostory Loděnice tudíž budou plně odpovídat všemu, co od nich očekáváte. Proto neváhejte a využijte naší nabídky, právě v okolí města Loděnice nabízíme velice dostupné sklady Loděnice, které vám pomohou při uskladnění všeho, co potřebujete.\nPrávě hledáte své nové bydlení či jiný druh nemovitosti v kategorii sklady Loděnice, pokud v této kategorii nemůžete nalézt vhodnou nemovitosti zkuste i kategorii následující sklady Loděnice, a to sklady na prodej Loděnice, pronájem skladu pronájmy skladů Loděnice, Skladovací prostory Loděnice na dražba.\nPokud nalezené nemovitosti v kategorii sklady Loděnice nesplňují Vaše představy, rozšiřte své hledání na nemovitosti v následujících kategoriích komerční nemovitosti Loděnice, komerční nemovitosti k prodeji Loděnice, komerční nemovitosti k pronájmu Loděnice, Komerční nemovitosti Loděnice na dražba.\nDalší lokality v okolí sklady Loděnice\nPro ještě lepší výsledek ve Vašem hledání v kategorii sklady Loděnice, si můžete upřesnit lokalitu pro Váš současný výběr sklady Loděnice. Určitě lépe naleznete sklady Loděnice, který hledáte.


Mission: Impossible - Fallout aneb špionský příběh zahanbuje konkurenci - Moviescreen.cz\nMission: Impossible – Fallout aneb špionský příběh zahanbuje konkurenci\n4.8.2018 at 08:30 • Posted in Recenze by Kamila Steinbachová\nŠestá mise, kterou stojí za to přijmout. Vždyť Tom Cruise by se pro diváky rozlámal.\nJe to již dvaadvacet let od doby, kdy spatřil světlo promítačky první film s agentem Ethanem Huntem. Málokdo mohl v roce 1996 tušit, že Tom Cruise bude vyvádět akční eskapády ještě o dvě dekády později. Ačkoliv si během posledního natáčení zlomil nohu, vynaloženého úsilí litovat nemusí. V době, kdy kina okupuje jen jedna menší marvelovka (Ant-Man a Wasp), hlásí špionská série úctyhodné tržby, a je třeba říct, že zaslouženě.\nU dlouhotrvajících sérií existuje odůvodněná obava, že se v nich divák může začít ztrácet. V případě Mission: Impossible – Fallout jakožto šestého dílu je pro počáteční orientaci skutečně lepší mít všechny předchozí filmy poctivě zhlédnuté. Režisér Christopher McQuarrie se s vysvětlováním příliš nezdržuje. Na začátku filmu se tedy dozvíme, že Ethan Hunt měl manželku. Jak to s ní dopadlo, ale neznalí diváci zjistí až v polovině filmu. Postava špionky Ilsy Faust, kterou hraje Rebecca Fergusonová, pak musí být pro toho, kdo neviděl předchozí Mission: Impossible – Národ grázlů (2015), již naprostou záhadou.\nTajemně se snaží tvářit i ostatní postavy. Zde se ocitá naopak v nevýhodě ten, kdo viděl trailer, ze kterého lze snadno vyčíst, kdo se nakonec projeví jako hlavní padouch. Skryté motivace postav a obrovská překombinovanost v tom, kdo stojí na jaké straně a čí zájmy sleduje, je pak možná největší slabinou filmu. Odhalení přitom proběhne v řádu zhruba dvou minut, abychom se nezdržovali od další akce. U některých protagonistů přitom jejich světonázor zcela nekoresponduje s tím, čeho se dopouštěli v předchozích scénách.\nPoctivé řemeslo má stále zlaté dno\nDebatou o tom, nakolik jsou tyto motivy ve špionských filmech ohrané, by mohla naše kritika končit. Scénář je rozhodně poněkud schematický, překombinovaný, a co se obsahové stránky týká, žádného zázraku se nedočkáme. Ovšem vyčítat Ethanu Huntovi, že opět zachránil svět? To bychom mohli ze stejného důvodu nadávat i takřka všem aktuálním komiksovým filmům.\nKdyž už jsme u komiksů, právě Mission: Impossible je jedním z mála akčních filmů, který jim v současné době může konkurovat. V případě, že divák není velký příznivec obřích výbuchů a táhlých záběrů z helikoptéry, jako to známe z filmů Michaela Baye, je pak tento film jasnou volbou. Oproti velkolepým adaptacím komiksových sešitů na filmové plátno totiž šetří s digitálními efekty (respektive jsou minimálně vidět). Poctivé kaskadérské řemeslo se zkrátka nezapře a ostatně celá série je na tom postavená.\nNesmrtelný Cruise versus Superman\nMysleli jste si, že skákání Toma Cruise po mrakodrapech v Dubaji už nic nepředčí? Chyba. Jednak Fallout nabízí skvělou automobilovou honičku. Ačkoliv byla obdobná scéna k vidění stokrát, málokdy má takové řemeslné kvality jako v Mission: Impossible. Veškeré akční scény jsou vtahující, absolutně přehledné a věrohodnosti rozhodně pomáhá, když víme, že Cruise z letadla vážně skákal, a ne jednou, nýbrž 106krát, aby z celé snahy vznikly tři použitelné záběry.\nDalším kladem, který lze vysledovat i u předchozích dílů série, ale přesto se ho sluší zmínit, je fakt, že se skutečně natáčelo v lokacích, kde se film odehrává. Vynahradí tak pěknou turistickou procházku/projížďku (případně proběhnutí) po historických centrech Londýna nebo Paříže.\nVrátíme-li se ke srovnání se současným komerčním vrcholem akčního žánru – komiksům, Tom Cruise je ve své roli podobně jako superhrdinové stále stejně nesmrtelný. Ethan Hunt je v podstatě všestranný sportovec na vrcholové úrovni, který může sprintovat celé minuty bez známky zadýchání. Šestý díl série ale neváhá tuhle nezničitelnost hlavního hrdiny v samotném finále shodit s velkou grácií. Je příznačné, že jednu z hlavních rolí si zahrál současný představitel Supermana Henry Cavill. A nutno dodat, že postava nepříliš sympatického drsňáka se k němu hodí daleko více než poněkud kožený geroj v modročerveném trikotu.\nOriginální název: Mission: Impossible – Fallout\nRežie: Christopher McQuarrie; Scénář: Christopher McQuarrie\nŽánr: akční, thriller; Země původu: USA; Stopáž: 147 minut\nMission: Impossible – Fallout o týden dříve v IMAXU\nTags: 2018, 3D, akční, Alec Baldwin, blockbuster, Christopher McQuarrie, Henry Cavill, Michelle Monaghan, Rebecca Ferguson, Sean Harris, Simon Pegg, thriller, Tom Cruise, USA, Ving Rhames, Wes Bentley


Fabia má problém: Dacia Sandero za 180 tisíc - iDNES.cz\nPosilující koruna neustále snižuje ceny nových zahraničních vozů. I pod magickou hranicí 200 tisíc korun už je dnes z čeho vybírat.\nVyjma Dacie, která nabízí v této cenové kategorii vskutku rodinný vůz, se však jedná hlavně o "nákupní tašky". Cenově-prostorový bestseller logan právě dostává posilu z vlastního chovu, na trh přijíždí Dacia Sandero.\nZjednodušeně řečeno je to logan "bez kufru". Ovšem s modernější a kulatejší karoserií a lépe vypadajícím interiérem.\nDacia Sandero v akci\nNová dacia sice nemůže soupeřit s moderními konkurenty po technické stránce, léty prověřená technika Renaultu v jejích útrobách ale eliminuje poruchovost.\nJízdní a dynamické vlastnosti se nijak výrazně neliší od staršího loganu, totéž lze říci i o výbavě a garanci (3 roky nebo 100 000 km), zásadní změnu prodělal především design vozu, Dacii tak přibyla další mocná zbraň pro boj s konkurenty.\nLoganem odstartovala rumunská dacia novou éru v oblasti automobilové výroby. Cenově dostupný model s velkým vnitřním prostorem, osvědčenou technikou a na dnešní poměry spartánskou výbavou výrazně zasáhnul do prodejních statistik na čtyřech kontinentech.\nAutomobil původně určený výhradně pro mimoevropské trhy se ale překvapivě dobře uchytil i na starém kontinentu. Více než 30 tisíc prodaných kusů na francouzském a 17 tisíc na náročném německém trhu je toho důkazem. Ani v České republice si logan nevede vůbec špatně, v loňském roce se u nás prodalo více než sedmnáct stovek nových dacií.\nModel Sandero se pod značkou Renaultu vyrábí a prodává od loňského roku na trzích v Jižní Americe, s logem Dacie se měl na evropském trhu objevit nejdříve v roce 2009. Expozice rumunské automobilky na letošním ženevském autosalonu ale naznačila že se starý kontinent dočká o něco dříve.\nOd statické prezentace uběhlo téměř pět měsíců, než jsme na rozpálených chorvatských silnicích dostali díky pozvání automobilky konečně možnost sandero provětrat v běžném provozu.\nNové sandero má podle tvrzení výrobce více než 70 procent komponentů shodných s loganem, na designu to zvenčí ale rozhodně není znát. Dacia doposud stavěla na jednoduchosti a funkčnosti, tvary jejích karoserií byly ovlivněny praktickým hlediskem nikoliv módními trendy. Exteriér bez výraznějších stylistických prvků, design bez emocí, to platilo o daciích doposud.\nSandero představuje pro rumunskou automobilku zásadní změnu především po stránce vzhledu, změnu bezpochyby k lepšímu. Inženýři Renaultu svěřili návrh karosérie do rukou počítačů, ušetřili čas a část nákladů a výsledek se rozhodně povedl.\nČtyřmetrová karosérie s koly umístěnými v rozích má na rozdíl od řady konkurentů dobře vyvážené proporce. Oproti starším sourozencům je výrazně oblejší a má podstatně jemnější rysy.\nPříď vozu s velkými moderními světlomety má vyloženě sympatický výraz, záď je oproti tomu stylisticky skromnější. Po stránce designu se sice nejedná o žádnou modernu, celkově ale karoserie působí velmi dobře a mladistvě.\nNová Dacia Sandero je dostupná v jedenácti barevných odstínech laku, z nichž tři jsou pastelové a osm metalických. Pro zájemce, kteří se chtějí odlišit nejen barvou, připravil výrobce příplatkový SUV bodykit, který zahrnuje plastové nástavce prahů a nárazníků a naznačuje, jakým směrem se bude rozšiřovat budoucí portfolio automobilky.\nVnitřní prostor nové dacie má s loganem pramálo společné, snaha o úsporu výrobních nákladů je však samozřejmě patrná i zde. Sandero sice nese rukopis ostatních modelů značky, přesto je jeho interiér výrazně pohlednější.\nPřístrojová kaplička, hlavice ruční brzdy a řadící páky zůstaly prakticky beze změn. Plastové díly dostaly na pohled i na dotek kvalitnější povrch, vnitřky dveří obohatily čalouněné výplně, přibylo plastových materiálů imitujících matný hliník, sedadla mají pestřejší potahové látky, nového designu se dočkal i tříramenný volant. Rozmístění ovládacích prvků je velmi podobné, jiná je ale velikost a tvar některých tlačítek a "točítek".\nPo stránce velikosti se interiér sandera nemůže měřit s větším loganem, v podélném směru i na výšku je přesto místa dostatek na předních i zadních sedadlech. Jediným limitujícím faktorem je šířka vozu, která znesnadňuje převážet vzadu tři dospělé pasažéry.\nZavazadlový prostor má už v základní konfiguraci solidních 320 litrů objemu, oproti logannímu sedanu je sice o výrazných 190 litrů menší, ale výrazně skladnější a díky velkým výklopným dveřím i o poznání přístupnější. Sklopením asymetricky dělených (u verze Laureáte) opěradel zadních sedadel se přepravní kapacita vozu zvětší až na 1200 litrů\nProzatím jen benzin\nPaleta pohonných jednotek pochází kompletně z loganu. Základní motorizací je osvědčená osmiventilová čtrnáctistovka s výkonem 55 kW (75 koní) o deset tisíc dražší je šestnáctistovka s devadesáti koníky.\nDieselový agregát bychom pod kapotou sandera zatím hledali marně, mimořádná poptávka po vznětové verzi loganu maximálně vytěžuje výrobní kapacitu motorárny.\nZájemci o sandero s označení dCi si budou muset počkat do příštího roku. Obě dostupné motorizace spolupracují výhradně s pětistupňovým mechanickým převodovým ústrojím, o samočinné nebo robotizované převodovce se zatím neuvažuje.\nAni jedna z pohonných jednotek nepropůjčuje sanderu kdovíjak ohromující dynamiku. Paradoxně lépe na nás zapůsobila o 15 koní slabší čtrnáctistovka, která se lépe vytáčí a má příjemnější zvuk.\nSilnější kubatura nijak závratný rozdíl v dynamice nepřináší, výhodu šestnáctistovky jsme ocenili pouze v táhlých kopcích. Velké rozdíly mezi oběma agregáty nejsou ani po stránce spotřeby.\nDacia Sandero spočívá na zkrácené platformě B0, kterou logan podědil po předchozí generaci Renaultu Clio. Podobně jako u ostatních dacií byl i zde kladen hlavní důraz na komfort.\nDržení jízdní stopy je i při rychlejším průjezdu zatáčkami dobré, výraznější naklánění vozu ale moc příjemné není. Velká světlá výška, tlumiče s dlouhým zdvihem a celkově měkčí odpružení naopak zajišťují velmi solidní komfort i na rozbitých silnicích i mimo asfalt.\nS ohledem na trhy, pro které je model primárně určen, je to pochopitelné. Ovládání vozu je velmi snadné. Řízení není přehnaně přeposilované, mezi přední osou a rukama řidiče se ale vytrácí většina informací o směru natočení kol a trakci.\nAni kvalita řazení příliš nevybočuje z dané cenové kategorie. Páka se pohybuje po zbytečně dlouhých drahách, její chod je navíc trochu gumový. Brzdová soustava vybavená kotouči na přední a bubny na zadní nápravě má poměrně rychlý nástup a solidní účinnost, při plném zatížení ale pozvolna vadne.\nPodbízivá cenová politika je bezpochyby největší zbraní modelů rumunské automobilky. Od sandera se tedy neočekávalo, že by měl zavedenou tradici měnit. Základní verzi s cenovkou 179 900 Kč ale patrně neočekával ani ten největší optimista.\nStandardní výbava (Access) zahrnuje sice jen airbag řidiče, protiblokovací systém (ABS) a imobilizér, pro úplně nenáročného zákazníka to ale může být výhoda. Na částce 209 900 startuje střední stupeň výbavy (Ambiance), který oproti standardu obsahuje navíc posilovač řízení, airbag spolujezdce, dálkově ovládané centrální zamykání, elektrické stahovaní oken předních dveří, boční ochranné lišty a další drobnosti.\nNejvyšší výbava (Laureáte) je bohatší o palubní počítač, výškově stavitelný volant, elektricky nastavitelná a vyhřívaná vnější zpětná zrcátka, přední mlhové světlomety, výškově nastavitelné sedadlo řidiče, dělené opěradlo zadního sedadla. Seznam prvků příplatkové výbavy je velmi omezený a v podstatě zahrnuje jen klimatizaci (+14 000), dva typy autorádií (+5 000/7 000), metalický lak (+9 000) a prodloužení garance ze tří na pět let (+4 990).\nS ohledem na cenu, prostor, vzhled a nabízené motorizace nemá Sandero v podstatě konkurenci. Spark, Picanto, Panda, Agila, kolínská trojčata a další minivozy mají podobnou cenovku, prostorem se ale nejmenší dacii rovnat nemohou.\nMezi malými automobily už je situace po stránce prostoru vyrovnanější, cenová hladina je zde ale už o poznání vyšší. Příznivě nevyplývá ani srovnání pro tuzemskou škodovku. Fabie je sice už v základní verzi lépe vybavená, ale i sedmdesát tisíc dražší a navíc jí chybí pod kapotou jeden válec a patnáct koní výkonu. Pomineme-li logana, který se teď v akci prodává za stejnou cenu jako sandero, je nejbližším soupeřem Lada Kalina.\nzdvihový objem (ccm) 1390 1598\npočet válců / ventilů 4 / 8 4 / 8\nmax. výkon (kW / k) 55 / 75 64 / 90\nmax. kroutící moment (Nm) 112 128\nspotřeba město / venkov / kombinace (l) 9,6 / 5,4 / 7 10 / 5,6 / 7,2\nmax. rychlost (km/h) 161 174\ndélka x šířka x výška x rozvor(mm) 4020 x 1746 x 1534 x 2588\nobjem nádrže / zavazadlového prostoru (l) 50 / 320\npohotovostní / celková hmotnost (kg) 1036 / 1536\nrozměr pneumatik 185 / 65 R15\nzákladní cena v Kč 179 900 (Access) 219 900 (Ambiance)\nTémata: Dacia, jízdné, klimatizace, Lada, mladiství, Poradna: Módní trendy, Poradna: Odpružení, Renault, Renault Clio


Zážitek na výstavišti! Přijďte ochutnat, nakoupit a degustovat! | EUROEXPO.CZ\nZážitek na výstavišti! Přijďte ochutnat, nakoupit a degustovat!\nPublikováno: 10.2.2016 08:14\nSvět potravinářů se sejde v Brně! Již 17. února se otevřou brány brněnského výstaviště, aby přivítaly návštěvníky, kteří budou moci ochutnat svět potravin všemi smysly.\n- více jak 100 druhů piv z minipivovarů\n- čerstvé potraviny a delikatesy\n- nápoje a vína vybraných moravských vinařů\n- mnoho druhů kávy a čaje\n- zmrzliny a čokolády\nAbsolutní novinkou veletrhu SALIMA je FESTIVAL MINIPIVOVARŮ\nV Brně pivovarská přehlídka takového rozsahu doposud chyběla, a měla by oslovit velké množství pravověrných, nadšených i potenciálních konzumentů tohoto tradičního, zdravého národního nápoje. Konzumace piva a pivní kultura vždy byly o testování, ochutnávání, příjemné atmosféře, výměně zkušeností a to se nedá načíst ani v nejlepším e-shopu. To je nutné si prožít!\nV pavilonu „A2“, od středy do soboty, v době od 11:00 do 17:00hod. budou mít možnost znalci i milovníci pivního moku ochutnat více než 100 druhů piv od více než 35 českých a moravských minipivovarů i speciály uvařené pro tuto příležitost. V průběhu FESTIVALU MINIPIVOVARŮ budou probíhat přednášky známých osobností minipivovarnického oboru, představí se Českomoravský svaz minipivovarů a dojde k vyhlášení výsledků soutěže „33 českých a moravských pivních korun pro nejlepší craft pivovary“.\nPETR HAUSKRECHT – PARNÍ PIVOVAR představí na brněnském výstavišti novinku - PH 14 CARNI VALE: DIVADELNÍ MASOPUSTNÍ SPECIÁL, který budou moci degustovat návštěvníci FESTIVALU MINIPIVOVARŮ.\nPo čtyři dny bude v expozici společnosti CESK-FRIGOMAT v pavilonu „V“ probíhat kulinářské představení pro návštěvníky veletrhu INTECO. Ve speciálním studiu se budou po čtyři dny střídat tři cukrářští mistři, kteří odhalí výrobu točené i kopečkové zmrzliny a představí ukázky zdobení a dekorace této mrazivé pochoutky. Dalším číslem programu bude výroba a zdobení sladkých dezertů a ukázka práce s pravou čokoládou, výroba bonbónů, pralinek a čokoládových ozdob. A pro ty, kteří mají raději slané, bude probíhat ukázka výroby pravého italského chleba focaccia.\nKvalitní regionální potraviny a nápoje\nVšichni, kteří budou chtít ochutnat kvalitní regionální potraviny a nápoje mají jedinečnou příležitostí blíže poznat hned 34 výrobců oceněných výrobků značkou Klasa a Regionální potravina. Navštivte expozici SZIF (Státní intervenční zemědělský fond) v pavilonu A1. Chutnat se také bude ve „Škole Vaření hravě“ to, co se naučily vařit děti v kurzech. Na tyto degustace doporučujeme návštěvníkům veletrh navštívit v odpoledních hodinách - mezi 13.00 a 18.00 hodinou (v sobotu 20.2.2016 od 9.00 do 17.00 hod).\nOku i nosu lahodící cukrářská show světového šampióna\nV rámci doprovodného programu veletrhu MBK představí polský organizátor akce ZT 'Kruszwica' S. A. oku i nosu lahodící cukrářskou show Mieczyslawa Chojnowského – světového cukrářského šampióna (World Confectioner Champion). Pro návštěvníky veletrhu pekařů a cukrářů to bude nezapomenutelná show, která se bude konat ve středu 17.2.2016 od 13:00hod. v pekařsko-potravinářském přednáškovém centru v pavilonu „V“.\nPolsko - oficiální účast\nMinisterstvo zemědělství a rozvoje venkova Polské republiky přestaví ve společné expozici 10 vystavovatelů. Po úspěšné prezentaci v roce 2014 na veletrhu SALIMA se letos můžeme těšit na ještě větší kulinářské zážitky.\nHustá zmrzlina - nejovocnější zmrzlina v Čechách\nSpolečnost Polanský David s.r.o. se zabývá přípravou a výrobou zmrzlinových směsí, které jsou kvalitní a hlavně chutné, určené pro výrobu točené zmrzliny. Od roku 2014 jsou tyto zmrzlinové směsi zavedeny na český trh pod značkou HUSTÁ ZMRZLINA, která nabízí 3 úrovně složení zmrzlinových směsí, ty neobsahují žádné konzervanty ani chemická barviva, složení směsí je na přírodní bázi. Podíl ovoce je v rozmezí 35-70% dle druhu ovocné zmrzliny. Takové množství nenajdete v žádné jiné zmrzlině. V současné době je nabídka zmrzlinových směsí HUSTÁ ZMRZLINA v 14 příchutích.\nStejně jako Polsko, má i MAĎARSKO na SALIMĚ oficiální zastoupení!\nSousední Maďarsko je již dlouhou dobu známé jako potravinová komora Evropy. Maso z tradičních, ale přesto moderních chovů má vynikající chuť a stejně jako maďarské klobásy a salámy jsou vyhledávanými specialitami nejen v Evropě, ale i po celém světě. Na oficiálním stánku Maďarska č. 023 v pavilonu A2 brněnského výstaviště, se můžete o Maďarsku nejen dozvědět něco zajímavého, ale, a to je důležitější, můžete Maďarsko ochutnat všemi smysly!\nRevoluční novinka ve světě balení na EMBAXPRINTU!\nRevoluční novinkou ve světě balení jsou nové fixační folie ROLOfilm XT, které přinášejí více než 30% ÚSPORU NÁKLADŮ na balení. Zajišťují VYSOKÝ VÝKON i při nízkém protažení a garantují STABILNÍ TUHÝ OBAL po celou dobu fixace. Jedná se o ekologicky nejšetrnější typ fixační folie. Vyberte tu nejlepší folii ROLOfilm XT, využijte všechny její skvělé vlastnosti a buďte krok před konkurencí! Fixační folie ROLOfilm XT si mohou odborní návštěvníci prohlédnout a vyzkoušet na stánku společnosti ROLOFOL č. 024 v pavilonu G1\nPACKAGING LIVE to rozbalí v pavilonu G1\nČtyřikrát denně uvidí odborní návštěvníci, jak se balí značkové pečivo BREADWAY. Půjde o simulaci provozu – přípravu pro eventuální distribuci mražených pekárenských výrobků. Balicí linka se na výstavišti představí již podeváté a stále návštěvníkům představuje něco nového. Na veletrhu EMBAXPRINT je celá linka složena ze zařízení 11 partnerů, což jsou renomovaní výrobci a dodavatelé technologií. Na stánku pořádající agentury EQUICOM nebude chybět ochutnávka pečiva BREADWAY, dobrá káva i tradiční losování o věcné ceny.\nTRAM – tramvajová zastávka „výstaviště - hlavní vstup“ nebo „vstup G2“ nebo AUTEM – s parkováním přímo u výstavních pavilonů v areálu výstaviště na volné ploše A v centru dění!!! Na veletrhy mají návštěvníci nově možnost vjet a zaparkovat přímo v areálu výstaviště na volné ploše A. Vjezd vozidel návštěvníků do areálu výstaviště bude po celou dobu konání veletrhu možný branou č. 4 (mezi hotely Voroněž II a Holiday Inn). Odtud zamíří návštěvníci ke vstupu do areálu veletrhů přes pavilon V. Zde jsou umístěna registrační místa i pokladny pro zakoupení a výměnu vstupenek, resp. vstup na firemní pozvánky – pro celou pětici veletrhů SALIMA/vinex-MBK-INTECO-EMBAXPRINT.


Hotely ve čtvrti Brenschede | Hotels.com\nHotely – Brenschede\nHotely v části Brenschede, Bochum Süd\nBrenschede – další informace\nPokud hledáte ideální část tohoto města, navštivte třeba Brenschede. V blízkém okolí této destinace se nalézá mnoho zajímavostí, které rozhodně stojí za vidění, například Divadlo Starlight Express Theater. Nevynechte ve svém programu návštěvu turistických zajímavostí v okolí, jako například Zeiss Planetarium Bochum a Německé muzeum hornictví.\nKde se ubytovat v destinaci Brenschede?\nNaši zákazníci sice nemají žádný oblíbený hotel přímo v destinaci Brenschede, ale kousek odtud se nachází:\nDoprava do destinace Brenschede\nBrenschede leží 1,2 km od středu města Bochum Süd.\n• Düsseldorf (DUS-Düsseldorf Intl.), 37,7 km od centra města Brenschede\n• Dortmund (DTM), 27,4 km od centra města Brenschede\nNenechte si ujít v destinaci Brenschede\nZajímavosti v okolí destinace Brenschede\n• Rúrská univerzita Bochum (1,8 km)\n• Hrad Haus Kemnade (4,7 km)\n• Botanická zahrada Bochum (1,9 km)\nAktivity v okolí destinace Brenschede\n• Lázně Medi Therme Ruhrpark (5,8 km)


MYSTIFIKACE JAKO MOŽNÁ FORMA EXISTENCE ČLOVĚKA V PROSTORU - PDF\nDownload "MYSTIFIKACE JAKO MOŽNÁ FORMA EXISTENCE ČLOVĚKA V PROSTORU"\n1 Divadelní fakulta Akademie múzických umění v Praze Diplomová práce BcA. Pavel Svoboda MYSTIFIKACE JAKO MOŽNÁ FORMA EXISTENCE ČLOVĚKA V PROSTORU Katedra scénografie Studijní obor: Scénografie Vedoucí diplomové práce: Prof. Albert Pražák Praha, 2004\n2 Prohlašuji, že jsem diplomovou práci vypracoval samostatně a použil jen vedené prameny a literaturu. V praze dne BcA. Pavel Svoboda Zdroje uvedené v této diplomové práci jsou mými zdroji. Zdroje těchto zdrojů neznám. Stejně jako všichni ostatní sampluji, tedy jsem. Pavel Svoboda, , střední Evropa\n3 Tato diplomová práce je volným pokračováním níže uvedených pravd a jejich výkladů. Scénografie je způsob autonomního myšlení, které mimo jiné zasahuje i do divadla. Autonomní myšlení je takový způsob zpracovávání podnětů, který je schopný být otevřen novým poznatkům bez toho, aby je znásilňoval fixovanými vývody ze zjištění předchozích. Je schopen přijímat to, co je potvrzováno jako pravda a umí o tom pochybovat, aniž by byl uveden ve zmatek, neboť smysl tohoto procesu spočívá v hledání a nalézání, nikoliv ve stanovení paradigmat. (prof. Albert Pražák & odb. as. Mgr. Pavel Purkrábek) Práci výtvarníka (obecně) chápu jako schopnost otevírat určité dveře v šílené řadě rádobyidentických dveří tak, aby jimi bylo možné projít. K této schopnosti zcela logicky nepatří povinnost u těchto dveří stát a nabízet své rámě. Jak bylo řečeno, dveří je šílená řada a zaseknout se na jednom místě je hloupost.\n4 This Diploma Thesis is a loose continuation of axioms and their explanations mentioned bellow. Stage design is a way of autonomous thinking, which among other things intervenes with theater. Autonomous thinking is a way of processing impulses that is capable to be open to new knowledge without violating it by fixed conclusions obtained from previous deductions. It is able to admit what is verified as true and is also able to doubt it without being confused, because the reason of this process lies in searching and finding and not in defining paradigms. (Prof. Albert Pražák & o. a. Mgr. Pavel Purkrábek) I perceive the work of designer (in general) as the ability to open certain door in endless row of almost identical doors so one can go through. There is no obligation with this ability to stand by this door offering one s arm. As was already said the row of doors is endless and to stop on one spot would be foolish.\n5 V roce 2001 jsem se shodou okolností ocitl na pláži portugalského městečka Figuera Di Foge. Měl jsem svátek, popíjel dobré víno, pokuřoval dobré zboží a koukal na moře pod chvílemi zataženou oblohou. Byla tma. Najednou se vpravo na konci pláže začalo blýskat. Obloha hořela, domy problikávaly a zase mizely. Ohňostroj! To se k svátku opravdu hodilo. Ale pak jsem ještě trochu po Portugalsku cestoval a ohňostroj vídal v těch dobách dost často. Tak jsem usoudil, že ten první nebyl k svátku, ale dodnes nevím, jestli to fakt byla náhoda. Tenkrát jsem si začal dělat i poznámky k tématu, které je titulem této knihy. Nyní se kruh uzavírá. Tato kniha je také ohňostrojem. Její struktura je ohňostroj. Jednotlivé hvězdičky v roztodivných formacích na chvíli ovládnou oblohu, vykreslí svou velkou parádu a zároveň nasvítí, co můžu teď v okolní tmě kolem pouze tušit.\n6 Mystifikace (řec.-lat.): ošálení, obelstění, oklamání; odtud mystifikovati, šáliti, klamati (Ottův slovník naučný, 1999)... atd.\n7 Úvod Jako výtvarník jsem nyní postaven před úkol zvládnout jiné médium, než se kterým jsem zvyklý pracovat. Slovo. Text. Knihu. Je to médium jemuž se nedá upřít jistá forma, určité indicie a zajisté i konvenční vzhled, který je prolnutím utilitárnosti knihy jako předmětu, který se čte a pochopitelně i odrazem jejího obsahu, který je psán. Četbu a psaní jako pojmy zde míním i v tom smyslu, kdy mohu psát obraz a obraz může být čten. Kniha je tedy mým manévrovacím prostorem. Protože se možná budu dostávat za rámec takto zvoleného prostoru tím, že ho budu naplňovat obsahem, upozorňuji hned na začátku, co je tím prostorem právě teď. Desky potažené plátnem a v nich sevřený blok papírů, které jsou v tuto chvíli absolutně prázdné.\n8 Tato práce má své kontexty, protože i mé myšlení má své kontexty. Paradoxně zde uvedu do, řekněme dobového, kontextu práci o mystifikaci, která ovšem ráda z kontextů vytrhává. Je jistá doba, v mém životním prostoru je nějaká atmosféra, něco visí ve vzduchu. Mystifikace počátkem: éra banality Spočívá v poměrně snadné a přitom neuvěřitelně odbyté koncepci tvorby nových ekonomických parametrů pro změny, které si vynutil listopad Její podstata spočívá v určitém paradoxu: totiž latentní obhajobě předchozího režimu, i když rétorika politických elit je přesně opačná Mystifikace počátkem spočívá v představě rozluky s totalitním režimem, zavedením plurality, demokracie, práva a soukromého sektoru. Pravda je ovšem taková, že nic z toho, co je zde uvedeno, žádnou rozluku s předchozím režimem neprovedlo a počátek nového byl pouhou rétorickou figurou Mystifikace středem: éra kompromisu Opoziční smlouva mezi ČSSD a ODS byla jakýmsi logickým důsledkem znalosti českých poměrů. Rozumí se znalosti mystifikace původu a konsekvencí, které z toho plynou. Přesněji řečeno: opoziční smlouva byla paktem o neútočení velmocí, který má své kořeny v době těsně po listopadu 1989, a to směrem k vyrovnání se totalitní mocí. Místo vyrovnání došlo však k dorovnání pozic, výhod a majetku pro ty, kdo strategickou hru přesunu moci mohli a byli ochotni hrát. Nová politická elita z doby před čtyřmi roky tiše rehabilitovala svým paktem o neútočení dřívější politickou garnituru. A ta předchozí, jak již bylo uvedeno, elegantně upozadila konfrontační režim vůči své předchozí garnituře. Připomeňme ještě, že ta současná má jedinečnou šanci tento systém změnit. (Zatím to ale vypadá jen na prohloubení mystifikační procedury než na její eliminaci.)\n9 Mystifikace středem tedy spočívá ve znalosti situace, v níž je zřejmé, že není-li jasného počátku, který nejen odděluje, ale především nově definuje, pak nemůže být ani žádného konce, který lze empiricky pokrýt nějakým časovým intervalem, například volebním obdobím a legitimizovat sérii rozhodujících exekutivních kroků na základě validity výsledků. Mystifikační procedura vhodně zaclání jakékoli zvolené cíle, přesněji, velmi důmyslně odvádí pozornost od těchto cílů tak dlouho, až vůbec není jisté a jasné, jaké vlastně jsou. Jistěže kromě nutné údržby vlastní moci. Není-li jasná forma legitimizace, není ani jasná koncepce míry a hranice pravidel, v níž se dané ověření výsledků může uskutečnit. Fatálním důsledkem tohoto stavu je přesvědčení současné vlády o tom, že oni jsou vlastně první a jediná euro vláda. Skutečnost je spíše taková, že se jedná o vládu, jejíž kompetence k vlastní definici je zcela nulová a tak jediným řešením je rezignace na to vědět, kdo vlastně její členové jsou a proč jsou, zcela mimochodem, zrovna ve vládě. Nemylme se, výroky politiků o tom, co se jim povedlo, patří do kategorie vyprávěcích žánrů, a nikam jinam. Není-li totiž jasný počátek, a to zcela záměrně, a není-li zřetelný konec, pak jediné co zbývá a co jaksi nějak jest, je současnost - současnost jako střed všeho dění. Opoziční smlouva byla vlastně potvrzením tohoto stavu, i když popravdě řečeno, opoziční smlouva, jak by z definice vyplývalo, by musela vypadat zcela jinak a lze říci, že její královská éra teprve přijde.\n10 Mystifikace zakončením: happy end EU Kouzlo této mystifikace spočívá v tom, že cílem je Evropská unie a prostředkem neznalost. Obzvláště tehdy, jestliže přihlédneme ke skutečnosti, že současná vládní sestava je klub odložených, dříve neutralizovaných výkonných náhradníků na cokoli, především pak převážně na nic. Nová vládní garnitura zatím v poslední mystifikační vlně sice naznačuje, že se konečně dočkáme změny směrem k reálnému politickému prostředí, ale na místě je spíše otázka, na jak dlouho tento trend lze odhadnout. Dost možná, že i měsíce jsou dlouhá doba. Jinak lze očekávat, že se změnou optiky, která donekonečna nebude kopírovat mystifikační mlhu, by tato garnitura mohla nejspíše vypadat jako sbor trpaslíků, kterým se ztratila Sněhurka. Předchozí vládní sestavy totiž tuto figuru zdařile využívaly. Nicméně, bylo by jistě na pováženou, kdyby se, a to na druhé straně, řekněme na straně optimismu, dosud odložení, navíc odložení nikoli pouze svou vinou či nevhodnou sebedefinicí, ale především díky aroganci a systému neutralizací svých předchůdců, mohli dočkat jak své vlastní, tak i pokud možno, široké společenské rehabilitace. (Jiří Bystřický, 2004)* Tolik k atmosféře doby. V této době tvořím. Pochopitelně, že pod střechou šapitó, jehož střecha je zalátána výše citovanou pytlovinou lze těžko uhnout tak silnému a vlivnému fonoménu jako je právě mystifikace. Má snaha je směrována k odhalení všech možných nuancí, kterými se o mě mystifikace při tvorbě otírá. Nuancemi, kterými se může otírat o každého, kdo pracuje s prostorem nejen v jeho hmatatelných, viditelných, formách. * Jiří Bystřický (nar.1955) V letech studoval sociologii a filosofii na UJEP v Brně, dělal aspiranturu na Fil. ústavu ČAV v Praze, se specializací na estetiku a filosofii umění. Od 1994 působí na Karlově universitě, kde přednášel politologii, soudobou politickou filosofii a o mediích. Habilitoval se na UK v Bratislavě (2000). V současné době je vedoucím katedry elektronické kultury a sémiotiky na FSV UK. Publikuje v Mezinárodní politice stati o mezinárodní politice a o povaze současných vojensko-politických konfliktů.\n11 , divadlo Komedie Už nějakou chvíli je jaro a čtu Pražákovu Interpretaci scénografického prostoru. Hlavou mi putuje Rubikova kostka jako zatím nejvhodnější paralela pro existenci člověka v prostoru formou mystifikace. Je to přesně ta kostka, kterou lze skládat, otáčet, rozkládat a stále je tou samou kostkou. Neexistuje její počáteční stav ani její stav konečný. V této otevřené rovnici je vše, co může být chápáno jako ta viděná kostka, jenom klamným stavem, pokud je tento stav prezentován jako trvalý v daném okamžiku. Náš mozek sice vnímá obrazy stereometricky, ale nevidíme za roh. Tento rozpor je zcela záměrně přehlížen a v našem uvažování tedy vzniká díra, vyplňovaná naší představivostí. Zjednodušeně řečeno: Milý diváku, ukáži ti všechny strany kostky najednou, ačkoliv nemůžeš vidět více jak tři. Samozřejmě je možné začít vykřikovat cosi o zrcadle, ale i zde diváka zklamu. Zrcadlo je pouhým přepisem trojrozměrné reality do dvoudimenzionální lži.\n12 , Betlémské náměstí Scénografie se profiluje jako způsob nalézání a pojmenovávání KDE. Forma tohoto způsobu zvaná mystifikace tento prostorový rozměr překračuje, neboť už samotným vstupem do libovolného prostoru se dotýká destinace, kterou můžeme zvát VŠUDE. Cílené mlžení po předchozí domluvě (konvenci) mezi performerem a divákem umožňuje proniknout za rámec viděného. Protože se cíleně dostává do rozporu s vnímaným. Důležitým pojmem je zde přesvědčivá lež. Čitelná nepravda transformovaná pomocí nejen výtvarných prostředků do formy nepopiratelných faktů. Např.: Formováním prostoru se vůbec nesnažíme překročit jeho viditelné hranice. Žádný ze scénických prvků nevytváří aditivní kouzlo, nýbrž buduje odrazovou plochu pro performerův projev, který ukazuje jinam. V té nejhrubší formě tak může vzniknout dojem, že se performer zbláznil. Zde je nutné poznamenat, že existuje skutečně jen málo zdrojů, které by nešlo interpretovat tímto způsobem s maximálním využitím verbální scénografie. Co je řečeno, nemusí být viděno.* A co je viděno, o tom se lže. V takovém případě je prostor pro diváka nečitelný a jediná možnost, jak ho uchopit je pro něj pokus navázat kontakt s performerem natolik kvalitní, aby se jakoby pohyboval s ním. * Zajisté každý někdy slyšel alespoň kousek rozhlasové hry. I ta má svou scénografii, pokud má svého posluchače, který ji tvoří.\n13 , autobus směr Praha Stále mám problém s principem, který je zástupně prezentován modelem koule do koule vložené, kdy ta vnější má menší objem než ta vnitřní. Jedinou možnost vidím v nesourodém měřítku. Vnější koule podléhá jednotkám fyzikálním, vnitřní má rozměry metafizické. A obě tyto koule je možné do sebe vkládat pouze ve světě umělém. Scénografie není ve své podstatě hmotnou tvorbou. Je uměním interpretace již stvořených hmot (opět tedy sampling). Pro lepší pochopení stačí jít do školní jídelny a pozorovat množství způsobů, jakým je interpretován zdánlivě jeden a ten samý pokrm. Nikoliv jeho podáváním, nýbrž jeho konzumací. Efektem není vizuálně plný talíř, ale neviditelné zrušení pocitu hladu.\n14 , foyer DISK Nevím, nakolik se mi podaří vést úvahu, že obraz se může šířit pomaleji než zvuk. Z fyzikální hlediska nejspíš velký nesmysl, pokud ovšem odstrčíme stranou zakřivení času v prostoru, jak o něm spekuluje astrofyzika a pokud se vyhneme zobecnění obraz = světlo. Obraz je vytvářen i tmou a hlavně tmou, má-li mít začátek. Tma je základ. Na počátku stvořil Bůh nebe a zemi. Země byla pustá a prázdná a nad propastnou tůní byla tma. Ale nad vodami vznášel se duch Boží. /Bůh tvoří SLOVEM. Připravuje vše, aby člověk mohl plně a radostně žít./ I řekl Bůh: Budiž světlo! A bylo světlo. Viděl, že světlo je dobré, a oddělil světlo od tmy. Světlo nazval bůh dnem a tmu nazval nocí. (...) (Bible)\n15 , bývalá panská zahrada Horažďovice Myšlenky vkládáme do média. Médium pro přenos libovolného obrazu potřebujeme jako určitý komunikační kanál, který mezi divákem a tvůrcem vytvoří most. Stavbu tohoto mostu pomocí oněch kanálů nazýváme kreativní komunikací. Ve chvíli kdy se divák spolupodílí na výběru kanálů, kreativně komunikuje. Výběr = odpověď diváka na otázku, kterou si pokládá sám. Médium tvořené v mnou uvažované rovině prostorem a jeho vizuální plasticitou umožňuje, mělo by umožňovat, aby si divák otázky kladl. Celý proces bych přirovnal k četbě pohádky, kdy posluchačem je dítě nezatížené hromadou vizuálních předsudků. Nezatížené vizuálním odpadem tj. takovými obrazy, které v nás nevyvolávají otázky a vzrušení z hledání odpovědí na ně.* Pokud je pohádka čtena správnou intonací, rytmem, tedy citem pro plynutí jiného než reálného času, dítě počká až na úplný konec a pak nemůže usnout nebo upadne do spánku dříve - duše je tak chráněna před vznikem vizuálního odpadu a imaginace může srovnat svou hladinu na normál prostřednictvím snů. * Tento stav je pouze modelový, protože součástí lidského myšlení je vždy nějaká ta idealizace očekávaného.\n16 , vchod do štoly dolu Tuchlovice Ještě jednou ke tmě. K té divadelní tmě. Jedná se o zcela praktické zjednodušení základní plochy pro vytváření obrazů v prostoru. Jedná se o konvenci, ve které je možné vidět absolutní základ mystifikačních forem, které poté na tuto plochu kreslí. Přestože se jedná o závažný jev, málokdy je vstup diváka skrz tuto konvenční bránu akcentován. Osobně to považuji za chybu. Divadelní konvence, které se mimo jiné dotýkájí i práce s prostorem, umožňují komunikovat s divákem od základní úrovně tvorby těchto konvencí. Setkávám se s mylným předpokladem, že konvenční je klamat. Není tomu tak. Dohoda zní, že tvůrce vyšle k divákovi jasný signál, že se budou klamy dít, ovšem divák určuje, kdy nastal ten moment. Tedy nikoliv otočení vypínačem, jak je to běžné. Divák není dav, ten z něho udělá až divadelní tma.\n17 Hra 4,41 v provedení divadla M.U.T. v divadle Komedie Inscenace je vložená do utilitárního prostoru divadla, konkrétně v jakýsi předpokoj toalet, který odděluje diváka od performerů sklem. Zavřené dveře v zadní části tohoto předpokoje vedou do rozsáhlých podzemních garáží jakéhosi ministerstva. Divák je ve velmi těsném vizuálním kontaktu, zvuk je přenášen mikroporty. Kouká do akvária. Diváci samotní potom vytvářejí scénický objekt divákům sedícím za nimi, neboť čumilů postupem vzad přibývá. Nejvýmluvnější ja pak tento celek situovaný a vnímaný ve vztahu k samotnému foyer divadla, kam je vložen. Jednoduchým způsobem je zde umocněn aspekt o společně sdíleném prostoru a zároveň je popírán skleněnou stěnou. Toto napětí shazuje masku v závěru, kdy se prostor divadla pouhým otevřením dveří propojí s budovou vedle. Co patří kam? Kde stojí Ján Šimko a kde Vladimír Čepek?\n19 , schody u Rudofina Vrátím se teď k zadání prvního semestru v prvním ročníku. E. A. Poe Mallström. Úkolem bylo nalézt na základě povídky hlavní dramatické rysy příběhu, nalézt pro něj příběh similární a ten transformovat do umělého prostoru tak, aby tento prostor umožnil divákovi příběh uchopit v celé jeho hloubce. Hluchému divákovi, došlo mi o pár let později, ovšem pouze s přihlédnutím k faktu, že tenkrát nikoho z nás v ateliéru ani nenapadlo utvořit prostor akustický, naplnit ho zvukem. Základem původní povídky je časový oblouk vznikající pokřivením času ve velkém mořském víru, ze kterého není úniku. Vír je zde vlastně modelem scénického prostoru*, kde čas nerespektuje sám sebe. Jeho modelovost vyplývá i z té nejbanálnější explikace existence člověka ve stejném prostoru pouze s poukazem na jeho dva vstupy. * Scénický prostor je produktem scénografického prostoru. Je obsažen v jeho objemu. Na stupnici mezi konkrétním a obecným je o stupeň blíže ke druhému pólu, protože prošel procesem významové selekce bodů prostoru obecného pod prizmatem tématu inscenace. Scénický prostor je ve své podstatě prostor vložený. Je zpravidla vkládán do prostoru jeviště, ale jeví se jako aktuální i potřeba jeho vložení také do prostoru hlediště v rámci integrity obou subprostorů. (Prof. Albert Pražák, Interpretace scénografického prostoru)\n20 , Cabo da Rocca, nejzápadnější místo kontinentální Evropy Pokud si vzpomínám na způsob, jak jsem zadání řešil, byla to asi bída. Nicméně jsem si díky té zkušenosti uvědomil jednu zajímavou věc, která mne potom donutila vyřešit to tak, jak jsem to vyřešil. Jednoduše, drze, naivně, přímočaře, nehlubokomyslně, pudově. V povídce se člověk pokusí zvládnout více než mu racionální uvažování posvěcuje jako bezpečně zvládnutelné. Díky této iracionální odvaze, možná i chvastounství, se dostane do víru, který ho spirálovitě unáší do záhuby. Situace je zlá, je evidentní, co se kolem děje a na první pohled se s tím nedá vůbec nic udělat. Ve vůli podívat se kolem sebe znovu a se zájmem tam, kde byla předtím hrůza, je spása. Vedoucí ovšem přes můstek víry v úspěch zdánlivě bláhového pokusu zachránit si život. Můj hrdina v mém příběhu měl před sebou stěnu s velkou obrazovkou, která svou realitou vytlačila Realitu. Můj hrdina seděl v pohodlném křesle, civěl na tu obrazovku asi milión let a bál se, že už je možná mrtev. Já jsem se stejným zoufalstvím koukal do polystyrénového modelu před sebou a nevěděl jsem, jak by se mu dalo pomoci. Než mi došlo, že problém nemá on, ale já. No a pak už jsem ho mohl nechat v klidu tu stěnu přelézt a nechat obrazovku, ať se klidně vypne, až se bude sama se sebou nudit. (Calderónovo dílo) nesleduje nějaký cíl mimo sebe, tak, jak to dělá vědec, když objevuje princip krevního oběhu nebo vypočítává balistickou křivku střel ale ptá se: proč vytvářím toto dílo, jemuž právě vdechuji tvar, a které zároveň tvaruje, vytváří i mne? A v tom je patrně Calderónův objev nejvelkolepější a nejvíc přesahuje dobu. (...) Svět že je velké, nepřehledné divadlo? Náhodné, improvizované, s lyrickými či jakými vložkami? Ne! Je třeba lyriku spojit s dějem, všecky složky, drobty, improvizace života podřídit inscenaci sledující vlastní smysl, inscenaci, jež nemá jiné oprávnění než sebevyjasnění. (Prof. Vladimír Mikeš)\n21 Ženitba, DISK 2003 Když jsem přemýšlel, jak budu dělat Ženitbu, nápady se ve frontě nepředbíhaly. Ani žádnou frontu nestály. Držel jsem se Witgensteinova Podívej se, nemysli a viděl prázdnotu. Prázdno přece nejde stvořit. Možná jde na jeho existenci poukázat. Jak? Zkusil jsem to na principu ženy zmalované jak selská truhla, kde imaginace řve vzteky, že má dotyčná dáma make-up. Aby posléze tvořila nekonečnou řadu neexistujících krásek. Dalo by se to nazvat příběhem čehosi, co překáží ve výhledu nebo také výhled proti slunci s rukama v kapsách. Zaplnit prostor tak, aby diváka nenutil k úvahám co tam ta výplň dělá?, nýbrž jak to všechno vyházet ven a následně se nechat unést strhujícím zážitkem performera pohybujícího se na pozadí něčeho, čehož existenci si nepřipouštím nebo si to animuji po svém. Pravda, byla to hra zvaná vabank, ale touha něco vyzkoušet ukazuje čas od času v mém případě zbytečnému intelektualismu záda. A pak byla Ženitba. Přirozeně, takový postup je řekněme scénograficky málo stavovským, navíc vyžaduje, aby o záměru podat hostům prázdné talíře věděl režisér. Ovšem s ohledem na propast mezi mým a režisérovým pohledem na Ženitbu, jsem nakonec na svou stavovskou čest rezignoval. A zkusil si live model, který je dobře hmatatelný v mnoha divadelních produkcích. Divadlo jakožto jedna maringotka, ve které bydlí všechny složky se postupně proměnilo v systém hausboatů, kdy každá složka bydlí ve svém a dohromady potom předstírají plavbu neporazitelné flotily. Navzdory pevnému ukotvení ke břehu. Každý dělá to své a on si to divák nějak přebere. Divák je od dob realismu odsouván na slepou kolej konzumenta, a postupně může nabývat dojmu, že je vlastně jedno jde-li do divadla nebo do ZOO. Nebezpečí, že bude přímo ohrožen tygrem nebo poznamenán zážitkem, který pouze nesleduje, ale spoluvytváří, je stejné. Totiž mizivé. V obou případech by totiž musel porušit nějakou z pevně stanovených konvencí a to sám od sebe. Mluvíme-li o prostoru, tak v jednom\n22 případě musí přelézt plot s nožem v zubech a v případě druhém si alespoň stoupnout na židli, ne které má sedět. (...) Na umeleckej úrovni sa uzavretie do seba prejavilo doslovne - vo vytýčení štvrtej steny medzi javiskom a hľadiskom. Divák bol definitívne odsunutý zo společného priestoru pre hercov a divákov, z ktorého bol postupne vytláčaný od objavu kukátkového javiska. Kukátko pre interakciu herec - divák ponechalo iba jednu plochu - plochu medzi portálmi. Spoze portálov postupne prichádzala čoraz dokonalejšia (v technickom zmysle) divadelná ilúzia. Portálové divadlo, priestor kukátkového typu, tak svojim uspôsobením postupne odoberal divadlu jeho základnů funkciu, popísanů Aristotelom: sprostredkovať divákovi paradigmy reality. (...) (Ján Šimko, 2003)... umělecká díla vycházejí z empirického světa a tvoří svůj vlastní svět v protikladu k němu, jakoby i jejich svět existoval. V tom směřují a priori, jakkoli ještě vypadají tragicky k afirmaci*. Klišé usmiřujícího odlesku, který se šíří z umění na realitu, jsou odporná nejen proto, že parodují emfatický pojem umění jeho buržoazní úpravou a zařazují umění mezi utěšující nedělní zábavy. (T. W. Adorno) * Afirmace jsou opakované věty, které nás nutí za pomocí svého obsahu měnit naše myšlení a zvyky. Díky nim můžeme změnit svůj pohled na svět, svoje myšlenky či odbourat staré návyky. Náš mozek je velmi přizpůsobivý aniž by jsme to sami nějak pozorovaly. Rychle se učí a je velmi pozorný a citlivý ke všem změnám. Častým opakováním některé situace si na ni zvykne a tím si na ni zvykneme i my a přizpůsobíme se jí.\n23 , Městská knihovna v Praze Kukátko ještě nemusí být vyloženě špatným modelem, ovšem pracovat s ním vyžaduje možnost utilitárně pozměňovat, ovlivňovat, do výtvarně-režijního konceptu zapojovat právě hlediště jako vůči jevišti dramaticky rovnocený prostorový prvek. Pojetí prostoru totiž musí umožnit jednu ze základních věcí: interakci pocházející ze vztahu mezi lidmi a předměty, prostorem. Nikoliv legitimizaci umělosti jevů na jevišti přítomností diváka v hledišti, ale vznik těchto jevů jako logický důsledek existence diváka, který se dívá na performera, který se zase dívá na diváka. Mystifikování jedné složky druhou by měla být v rovnováze. Čím déle rovnováha vydrží, tím delší box uvidíme. Je bezpochyby správné, když jsou obě strany v průběhu několikrát počítány, ale začít počítáním diváka hned na začátku je jen málokdy záruka dobrého utkání. (...) Interakční proces zasahuje i objekt diváka, uzavřeného s ostatními objekty v objemu scénického prostoru. Činí tak z něho herce, sice s kvalitativně odlišným projevem, ale traktuje jej jako rovnocenného partnera ostatních objektů, byť deponovaného v prostoru hlediště. (...) (Prof. Albert Pražák, Interpretace scénografického prostoru, 2001)\n24 , vlakové nádraží v Plzni Děkovačka. Ruší divadelní bezčasí, narovnává oblouky zpět do přímek, vrací gravitaci do její zemské konstanty, rozpouští masky a vydává tuny utržených květin do lázně chlorovaných vod. Z mého hlediska se jedná o hodně zanedbávaný kus celkové mozaiky sdělení, komunikace. Ponechám teď stranou kolik možných transformací a posunů umožňuje správné pojetí děkovačky z hlediska režijního, potažmo hereckého a zaměřím se na její dvě důležité složky. Prostor a čas. Děkovačka jako zvláštní patvar, přívesek, dramatický mutant konvencí, umožňuje zmíněné dvě složky katapultovat směrem ke všem, kdo se účastnili divadelního rituálu s nebývalou intenzitou. Nejprimitivnější před oponou za oponou všichni teď budou stát plus např. zrušení divadelní tmy v hledišti vyvolává např. potlesk. Konvencí je divák k potlesku tlačen, protože herci už nehrají, klaní se, říkají si o reakci. Musí tleskat také proto, že je slušně vychován a on přece VIDÍ kolem sebe lidi, kteří všichni více či méně zaujatě tleskají. Divák přišel do prostoru jako individualita a byl tmou stmelen v dav. Herci tj. lidé, kteří nastoupí před publikum tentokrát ve své vlastní kůži ovšem stále překrytou kůží své postavy, děkovačkou oficiálně demonstrují, že představení skončilo. Uzavírají jeden čas a vrací pohledu na náramkové hodinky jeho běžný význam a smysl. Prostor jeviště a hlediště je v okamžiku děkovačky propojen snad nejvíce a děje se tak zcela přirozeně a očekávaně. Je tak trochu paradoxní, že ke skutečně silnému divadelnímu aktu, nejen z hlediska prostoru, dochází v okamžiku, kdy čas k těmto aktům vymezený skončil a prostor k tomu uzpůsobovaný byl právě jakoby rozbit. (...) Prekrývanie realít, zmätok v pojmoch a empirických kategóriách, charakteristický pre odcházejúcu dobu, zrodil koncept teatrality, ktorý znovuobnovila až postmoderna: vo svete, v ktorom je realita iba vecou skupinoveho konsenzu, nie potrebné oddělovat divadlo od reality. (...) (Ján Šimko, 2003)\n25 , stanice metra Oriente, Lisabon Všechno je i otázkou prostoru. Neexistuje ŽÁDNÝ okamžik, ve kterém by se kdokoliv nebo cokoliv ocitlo na místě známém jako NIKDE. Toto tvrzení bych rád adresoval komukoliv, kdo pochybuje o scénografii jako o všudypřítomném prizmatu.\n26 , suterénní bufet VŠUP Naše vzájemně propojené jednání (neboť jsme interaktivní bytosti) je velmi ohebné a je konstruováno na jistý druh symbiózy s prostředím, tedy i s prostorem. Rozlišujeme prostory mezi sebou. Prostor planety jsme zabydleli množstvím specifických prostorů a těmto prostorům zase zpětně přisuzujeme jejich funkce, když se ta původní vytratí, zapomene nebo vybízí k jisté univerzálnosti. Máme architekturu, máme urbanizmus. Máme divadelní architekturu. Pojem divadelní architektura je vlastně důsledkem potřeby člověka mít jasno v tom, kde je. Možná, že vlastně právě vznik tohoto paradoxu si vynutil vznik scénografie. Jejím úkolem by tedy nebylo hledání a vkládání prostorů do prostoru divadelní architektury, ale poukazování na nesmyslnost této snahy. Oběžnicí těchto úvah je i úvaha V. Huga o knize jako médiu na projekční ploše jiné knihy. Běda, toto zabije ono!, vzkřikne arcijáhen v románu Chrám Matky boží v Paříži. Původní pouze theokratická rovina té věty je Hugem uvedena do kontextů filozofičtějšího rázu. Píše, že knihou lidstva až do objevu knihtisku byla budova. Všechna umění byla sloučena v jedno - v architekturu. V okamžiku, kdy kniha sebrala budově její duchovní funkci jakožto jediného posla myšlenek, končí onen zlatý věk stavitelství, ztrácí své výsadní postavení. Vše má navíc kontexty sociologické, kdy už dávno předtím je budova (kniha), vyrvána z rukou církve a než se stane služkou lidu, člověka, je dlouhou dobu v moci aristokracie. (...) Ve stavitelství undickém, egyptském nebo románském cítíme vždycky kněze a nic než kněze, ať se jmenuje brahmín, mág nebo papež. Ve stavitelstvích lidových tomu tak není. Jsou bohatší a méně svatá. Ve stavitelství fénickém cítíme kupce, v řeckém republikána, v gotickém měšťana. (...)\n27 , u bazénu rezidence Ms. Brown, San Diego Divadelní architektura? Stvořme budovu myšlenkyprostou, ať do ní může vkráčet kniha a myšlenkou, jejíž je poslem, nechť tuto budovu naplní. Trošku složité, zdá se mi. Dokud je budova v rukou církve, je obrácena do sebe. Jak se tohoto církevního stigmatu zbavuje, stále více se otevírá ven. Divadlo je již dlouho instituce ne nepodobná řádu bratrstva Ježíšova. Zdá se, že se bude muset celé martirium opakovat a divadlo bude nutné vyrvat budově. Té tzv. divadelní budově. (...) Jen tímto způsobem se projevovala svobodná myšlenka, a proto byla celistvě zapisována toliko do knih, kterým se říkalo budovy. Myšlenka vepsaná do budovy byla by jistě upálena katovou rukou na veřejném náměstí, kdyby byla tak nerozumná a odvážila se objevit v podobě rukopisu; na popravu myšlenky v knižní podobě by se klidně dívala myšlenka z chrámového portálu. A protože myšlenka neměla k svému projevu jinou cestu než stavitelství, vrhla se na ně ze všech stran. Odtud to nesmírné množství katedrál, jež pokrylo Evropu, počet tak zázračný, že mu sotva věříme, i když je bezpečně zjištěn. Všechny hmotné síly, všechny duchovní síly společnosti směřovaly k témuž bodu: k architektuře. A tak pod záminkou, že buduje chrámy Bohu, vyvíjelo se umění ve velkolepých rozměrech.\n28 (...) Všechna ostatní umění poslouchala stavitelství a podřizovala se mu. Byla dělníky velikého díla. Architekt, básník, mistr, slučoval ve své osobě sochařství, jež mu cizelovalo průčelí, malířství, jež mu zdobilo okna, hudbu, jež mu rozechvívala zvony a rozehrávala varhany. Šlo to tak daleko, že i ta chudinka drobná poezie, jež tvrdošíjně živořila v rukopisech, byla přinucena, chtěla-li něco znamenat, vřadit se do rámce budovy ve formě chvalozpěvu nebo církevní písně; tutéž úlohu hrály koneckonců tragédie Aischylovy o náboženských slavnostech v Řecku i knihy Mojžíšovy v chrámu Šalamounově. (...) (Victor Hugo, Chrám Matky boží v Paříži)\n30 Poetika, věž zámku v Horažďovicích, 2003 Na principu Rubikovy kostky byl už vlastně založen prostorový koncept výstavy Poetika, jakkoli jsem ho nechal bez akcentu. Jednalo se vlastně o realizaci některých postřehů, které jsem spolu s Henrichem Borarosem někdy v polovině magisterského studia shrnul v dílku zvaném Úvodní studie. V principu se jedná o manipulaci s prostorem skrz diváka v něm a to způsobem, který diváka dělá spoluhráčem, dělá z něj performera. Stane se součástí prostoru, protože ho naplňuje akcí a zanechá více, či méně viditelné stopy pro další diváky. Způsob, jakým ho donutit, aby se z galerijního zevlouna stal něčím užitečnějším je přitom celkem jednoduchý. Jedná se o nabídku možností pohybu, pobytu, který diváka za námahu odmění například pohodlím. Paradoxně legrační na tom je, že určitá skupina lidí, kteří jsou natolik privilegováni, že se účastní samotné vernisáže, jsou o další rozměr těchto instalací, kterým je objevování stop předešlých návštěv (jakéhosi genu loci), ošizeni. Princip nezačátku a nekonce Rubikova zázraku ožívá ve chvíli, kdy divák zjistí, že věci už dávno nemusí být na stejném místě, kde byly původně, neboť jsou mobilní. Ztratí svou obvyklou galerijní jistotu, naopak přibude na jeho samostatnosti ve vztahu k viděnému, protože je dost dobře možné, že to, co vidí, vidí pouze on a nikdo jiný. Tak je tomu vždycky, ovšem. Ale zde letí šíp ještě z jedné střílny. A tou je právě akcentování starého známého Nevstoupíš dvakrát do stejné řeky. Tím se prostor může do nekonečna zmnožovat.\n32 Úvodní studie byla jakousi reakcí na diskusi o možnostech vystavování scénografie. Východiskem byl známý prostor. Jeho přestavbu jsme se rozhodli uskutečnit pomocí jednoduchého triku nejen v prostoru samotném, ale především v hlavě diváka. Mozek diváka je totiž jediný zajímavý prostor - obsahuje všechny ostatní. K tomuto účelu se hodil i fakt, že naše vnímání perspektivy je pouze důsledkem naučení se takto prostor vnímat. Přepis 3D do dvoudimenzionálního 3D (jak výmluvně protimluvné!) je vlastně dlouhodobější trend, který jsme přijali za vyhovující. Rozhodli jsme se dát divákovi pocit, že věci viděné ovládá pouhým pohybem hlavou. Funkčnost této iluze je dočasná neboť je založena na propojení mozku diváka se složeninou iluzivní plochy a reálného prostoru. Každý divák svým díváním se pozměňuje prostor, který právě pozoruje. Ovšem pouze z pohledu ostatních dívajících se. Tato konektivita má zvláštní háček v tom, že divák viděnému nebude chtít věřit, dokud neuvidí sám sebe. Dokud mu není umožněna jeho osobní projekce do prostoru. Tu mu ovšem zprostředkují jeho spoluhráči, které vidí ve své mrtvé projekci jako živé. Prostorový dualizmus patří mezi základní znaky scénického prostoru. (...) spočívá v koexistenci dvou kvalitativně odlišných prostorů v jednom celku a v sobě navzájem a ve společném fungování obou částí prostorové skladby současně. (Prof. Pražák, Interpretace scénografického prostoru)\n35 Divadlo M.U.T. a jejich Noví mistři v divadle Komedie S divákem je pracováno od samotného vstupu do divadla, až po jeho zpětnou katapultáž ven. Transformeři (zde vhodnější než performeři) sedí celou dobu v technickém zákulisí a diváky mají před sebou, hledí jim do týla. Hlediště je modulováno jako soustava izolovaných míst vždy pro jednoho diváka. Místa, kam se sice divák posadit může, ale spíše to neudělá, jsou potažena šustivým igelitem. Konvence nerušit ostatní je zde dotažena na sto procent. Každý sedí úplně sám. Hra je stavěna na akustickém oblouku mezi technickým zázemím a divákem, který je zde více posluchačem. Je na něj činěn nátlak, aby přemýšlel o svém nitru, je tlačen k jakési meditaci. Prostor si pak může modelovat v hlavě libovolným způsobem, k čemuž je transformery i vyzýván jednoduchým Představte si.... Na jevišti chvílemi svítí barevné kontrasvětlo, objeví se zlomková videoprojekce. Každý z diváků má takové představení, jakého je sám schopen. Je na něm, zda je na pláži, jak mu transformeři našeptávají nebo v kanceláři o den později, jak ho možná napadá.\n37 Samson a Dalila, divadlo J. K. Tyla v Plzni, 2002 Pád chrámu. Pád lidského chrámu. Zhroucení chrámu jsem řešil už kdysi předtím v Euripidových Bakchantkách. Tenkrát jsem vzhledem k technickým možnostem svým a zkušebny na DAMU nechal spadnout dekoraci tak, aby se divák prostě lekl, že fakt spadla dekorace. Ve velkém kamenném divadle napnutém na skřipci norem, s nohou ve španělské bodě klišé a konvencí, bičovaném devítiocasou kočkou fixních platů se zdálo, že bude nutné bodobný trik zopakovat. A pak mě zavřou. Pouze obavy, že ztratím kontrolu nad svou myšlenkou tím, že budu jen hlídat její naplnění rukama méně ochotnýma a šikovnýma než by jaksi bylo vhodné, mi utvrdily v tom, čeho už jsem si měl být dávno vědom. Přijde-li divák na operu, dostane program v pevné vazbě, nechá svůj kožich v šatně a propluje bazénem parfémů až do svého sametového křesílka. A pak se chce bavit. Nejlépe se divák baví, je-li překvapen, případně je-li donucen si představovat něco, co není v programu*. Dost často to spolu souvisí. Tato úvaha je více marketingová než řekněme umělecká, ale to už je prostě dáno systémem, který kamenné divadlo zosobňuje. Řešení bylo tedy v maximální míře odlehčeno a zprůměrováno, aby při následném střetu s výrobou zůstala jen ta krásná, čistá, minimalistická kostra. Jestli je tento způsob řešení možný, už nechám na úvaze čtenáře. Potěšující samozřejmě bylo, když si někteří recenzenti spletli padající vodní mlhu s pískem a ani v nejmenším se jim nezdálo divné, že v místě, kam písek padá nepřetržitě víc jak půl hodiny, nevzniká něco jako hromada písku. * Divák jde do divadla, protože si myslí, že uvidí ještě něco jiného než to, o čem s jistotou ví, že tam bude k vidění. Divák ví. A tím se vlastně mystifikuje sám.\n38 A teď minci otočme. Není nutné vytrhávat sametové sedačky. Hlediště má dejme tomu konstantní vizuální hodnotu jež je paradoxně proměnnou konstantou. Její hodnota se pohybuje pouze mezi prázdné - plné, rozsvícené - zhasnuté. Jeviště ze své podstaty je pouze proměnnou. Svou konstantní hodnotu nemá. V zásadě si tedy stačí uvědomit, že vkládáním libovolného scénického objektu do prostoru jeviště pouze vkládáme další hodnotu do rovnice s minimálně jednou proměnnou, jejíž výsledek je tedy v každém momentu jiný, proměnlivý, ať už ho ovlivňujeme dvoumístným exponentem nebo třetí odmocninou. Scénograf přijal fakt prázdného jeviště a zvolal: Toto je mé dílo! Tento moment může pochopitelně nastat a to ve chvíli, kdy jsou prostory inscenace mezi sebou kráceny podle zásad scénického urbanizmu a nezbyde nic. Ovšem, něco jako prostorové NIC pochopitelně neexistuje.\n40 Máme dobu technických obrazů (...) Technické obrazy vyrábějí aparáty (fotoaparáty, kamery, počítače) v součinnosti s člověkem, který je vymyslel a používá je. Technické obrazy předvádějí určitou vizualitu světa, podobně jako reprodukované zvuky představují specifickou audialitu světa. Šum křídel orla poslouchaný z kompaktního disku je dokonalý, možná dokonalejší, nežli ten, který bychom kdy mohli slyšet, není však stejný. A podobně je tomu i s modří oblohy na fotografii. Vizualita technického obrazu není totožná s vizualitou, kterou tvoříme v procesu našeho zrakového vjemu. Tento proces začíná na sítnici lidského oka, pokračuje ve vizuálních centrech mozku a je završen v našem vědomí. Na konci tohoto procesu vzniká specificky lidská vizuální představa o věci, na níž se díváme. Zrakové, stejně jako jiné smyslové vnímání je aktivní proces. V jeho průběhu mozek skutečnost do značné míry tvoří nefotografuje tedy. Tvoří ji poměrně přesně, chyby jsou však časté a známé zkroucená větev je najednou had. Jak zrakově vnímáme? Od předmětů se odrazí světlo tok fotonů. Dopadne na sítnice očí. Ty zrakově rozlišitelnou informaci promění na řeč nervových vzruchů. Jedním milionem vláken zrakových nervů ji prostřednictvím zrakových částí mezimozku tam je další stupeň zpracování předají nejprve primární zrakové kůře v zadních částech týlních laloků. Odtud se bleskově předává do dalších zrakových korových částí jednak týlních, jednak ve spánkových lalocích mozku. Z modelů lze soudit, že zrakových polí je v lidském mozku 32. V primární zrakové kůře se zpracovávají nejjednodušší prvky zrakové informace, například světelný tok, pohyb a jeho směr. Další zraková korová pole z těchto nejjednodušších prvků skládají složitější informace. Přitom je porovnávají se záznamy v dlouhodobé zrakové paměti. Díváme-li se tedy na lidskou tvář, sítnice, zrakový mezimozek a první korová zraková pole zpracují všechny úhly, pohyby atd. Další korová pole je složí na tvář obecně, až na konec zjistíte, že to je tvář člověka, kterého znáte.\n41 Teprve další systémy mozku přiřadí k této informaci citové zabarvení (je to tvář milá/nemilá...). Jiné systémy, vázané zejména na činnost čelních laloků mozku, pak řeknou nejen vidím a vím, že vidím, ale já jsem to, co vidí, něco při tom prožívám a vím, že vidím. (Písemná odpověď neurologa docenta Františka Koukolíka ze dne na dotaz o procesu zrakového vjemu.) Obraz automobilu, který právě pozoruji z okna, je v jistém smyslu tvořen v mém vědomí a není totožný např. s fotografií automobilu. Je důležité si uvědomit, že to není naše oko, které vidí, ale vidí naše mysl. Mysl má imaginativní schopnost vytvářet obrazy viděného. Objektiv fotoaparátu simuluje pouze lidské oko, nikoliv už psychické dispozice člověka a nikoliv vědomí člověka. Je ale nutné říci, že nikdo neví, jak technický obraz sám o sobě vypadá. Ve chvíli, kdy se na fotografii díváme, nastartuje se celý proces vjemu oka i mysli. Mezi člověka a skutečnost byla vsunuta dnes již téměř souvislá a neprostupná vrstva technických informací o skutečnosti. Teprve na základě těchto informací vzniká naše obrazotvornost, naše imaginace, kterou pak lze nazvat právem techno-imaginací. Jinými slovy: obraz světa nevzniká na základě kontaktu s přírodní a kulturní realitou, ale na základě technických informací o ní. A jaký je v tom rozdíl? Vždyť právě díky těmto technickým informacím si můžeme utvořit představy o světě, které bychom jinak nemohli mít, o mikrosvětě, makrosvětě, umožňují nám neuvěřitelné poznání reality. O tom nemůže být pochyb. Pouze je dobré uvědomit si, že jsme na těchto informacích naprosto závislí, ony nás programují, předurčují naše myšlení, náš obraz světa. Jsou to technické aparáty, které vypovídají o světě dříve než my. Ve skutečnosti není úplně jasné, co skrze ně vlastně poznáváme. Není úplně jasné, jakou skutečnost skrze ně vidíme.\n42 Konrád Lorenz v knize O dumírání lidskosti hovoří o tom, že existují určité vrozené systémy chování a poznávání. Technické informace o světě vedou nutně k narušování některých těchto funkcí a vlastností člověka. To platí i o přirozené imaginativní funkci mysli. Lorenz upozorňuje, že celá řada procesů, mezi které patří i odcizení člověka od přirozené podoby světa, vede k tomu, že dnešní technokratická společnost, která sebe označuje za demokratickou, má stále více totalitární charakter. Technické obrazy jsou ideálními prostředky pro vykonávání určitých nátlaků na kolektivní vědomí. Jsou totiž ideálními prostředky při prosazování ideologií, obchodních strategií, politických programů. K přirozenému světu sice odkazují, ale způsobem, který tento svět překrývá. (...) (...) Umělecké dílo, ať už byla pro jeho vznik použita jakákoli média, má své specifické zákony, svůj vlastní řád, svou autonomii, vlastní pravdu, svůj prostor a čas. V rámci tohoto autonomního prostoru lze v zásadě používat jakékoli prostředky. (...) Peter Greenway některé své filmy adaptuje jako divadelní hry. Hyperrealisté přemalovávají fotografie na obrazy. (...) Je to jakási zpětná animace, humanizace technických obrazů. (...) V současném uměleckém diskurzu existuje také pozice principiálního odmítnutí nových médií a návrat ke klasickým malířským a sochařským technikám zobrazování. Tato pozice je velmi radikální. Znamená odmítnutí vlastní kultury, která je kulturou nových médií, kulturou technokratickou. Mimochodem toto slovo je odvozeno od řeckého krataios a znamená mocný, neporazitelný. Jiné slovo, které si s tímto termínem můžeme spojit je kraters - zběsilý a krutý. Radikálním odmítnutím technického obrazu se umělec staví do pozice vyděděnce anebo do pozice válečníka. Obě tyto pozice považuji v současném umění za vysoce aktuální. Nová média totiž ve své podstatě nemohou působit proti pohybu techno-evoluce, na jejímž konci s velkou pravděpodobností stojí umělá inteligence, dokonalejší než lidská, a tedy v zásadě ukončení lidské kultury. (Milena Slavická, Fotograf #1)\n43 , paluba jachty Leo, Středozemní moře Scénografie naší doby nemá šanci vyhnout se použití technických obrazů, neboť divák jich má plnou hlavu. Otázkou je, nakolik si to při samotné tvorbě uvědomujeme. Jistou výhodou by mohlo být, že o scénografii snad neplatí totéž, co o technickém obrazu. Ikdyž... Troufnu-li si poupravit Miroslava Petříčka: Časem technického obrazu je jakoby předbudoucí čas, který se jako prázdné schéma smrti přesunul do přítomnosti: toto bylo, víme, že bude, a přesto se toto všechno odehrálo předtím, než nastala ona chvíle, v níž technický obraz sleduji, neboť toto vše se od něj odloučilo v okamžiku jeho vzniku.... Tímto časem je skrz technické obrazy naplněn i náš osobní přítomný čas. Ten je zároveň i časem scénografické tvorby, takže možnost, že je tato tvorba (v podstatě myšlení tvůrce) nepřímo již předem zanesena onou stěnou technických obrazů, tady je dost pravděpodobná.\n44 , Ljubljana Výtvarné postupy scénografické vstupují do a fungují i ve filmové tvorbě, sice v rámci jiných tvůrčích pravidel, neboť kontakt s divákem zde neexistuje, divák jakoby nemůže být aktivně vřazen do děje (nemyslím, že diváci uhýbající v kině I-Max před letícím kamenem, jsou aktivní složkou). Od filmu se dostáváme k televizní reklamě, která filmové postupy velmi ráda používá, neboť film je brán konzumentem jako stále dokonalejší obraz skutečnosti. Tato interkonektivita má obrovskou moc zprofanovat takřka cokoli. (Určitá červená znamená mobilního operátora Oskar, jiná růžová zase T-Mobile.) Aby tvůrce nevyhořel na neznalost zprofanovaných symbolů, musí se také nutně stát konzumentem, aby zůstal v obraze. Na obrázku je schéma, které ukazuje postavení člověka v této virtuální soustavě. Všichni jsme na stejné straně kostky, ale protože nevidíme přes hranu, jsme snadno manipulovatelní ve víře, že jiná strana kostky je prostě úplně jiná. Za spojení s touto stranou jsme schopni dát cokoli. Někteří musí procestovat celou kostku, aby zjistili, že kostka vlastně není kostkou, nýbrž jen jednou stranou kostky, někteří se nehnou z místa a svírá je předpokládám, že nepříjemný pocit, že kostka, na které stojí je tvořena pouze jednou stěnou. Lidské mysli postupně vládli placka, koule, nekonečno a nyní je to kostka. Kostka s nekonečným počtem stran. Jsme v maléru.\n45 Bludný Holanďan, divadlo J. K. Tyla v Plzni, 2004 Při práci na Bludném Holanďanovi docházelo ke zvláštním zběsilostem. Běhal jsem jako blázen z balkonu na balkon, abych objevoval, že se nám daří vytvořit několik oper najednou. Optika prostoru pokaždé nastolila to své. Divákovi jsem nemilosrdně uřízl ten draze zaplacený pohled z prvních řad do vnitřností provaziště a ponechal mu pouze zátylek dirigenta. Hloupě jsem se pokusil umořit jednu z těch mnoha oper, která vznikla sama o sobě tím, že divák sedí tam kde sedí a nikde jinde. Celý obraz jsem tak zploštil a zorganizoval diváka do demokratické řady. Škoda, došlo mi později. Dobře si vzpomínám na Wilsonův Osud z posledního balkonu. Veliká louže plivanců mezi nohama trumpetistky a jeviště celé potejpované značkami. Tzv. gafa se leskla víc než celý ten nákladný tyjátr.\n47 , Istanbul Liduprázdné město zahalené do tmy. Pouliční lampy zmnožující přirozeně očekávané stíny na stíny neočekávané. Největší scéna, nejlevnější scénografie, nejlepší herci. (...) i dílo, vzniklé bez kreativního vkladu, má schopnost přesahovat formou ataku své hmoty vlastní objem, aktivizovat lidské smysly a proniknout do lidské mysli. Je tudíž také schopno formovat a formulovat vztah člověka, prostoru a objektu (...) Pozn. popis fenoménu emanace v Interpretaci scénografického prostoru, Prof. Albert Pražák, 2001\n48 , na břehu Otavy K zvláštním úvahám o vnímání a následném přenosu času do prostoru je jedno zda se jedná zrovna o scénografii mi přivedly tzv. kořeny. Myslím si, že každý si snaží vytvořit nějakou představu o těch svých, je jedno, jak abstraktně, jak konkrétně. Čas tu hraje podstatnou roli v podobě času nepoznaného. Naše smyšlené kořeny tak sahají dále do minulosti, než je fyzicky možné. Stejně jako si vyrábíme svou obrazovou kartotéku z věcí viděných, vytváříme si i představy o minulosti (ať své vlastní nebo té, kterou považujeme pro sebe za dotýkající se nás ). Z vyprávění, filmů, knih, z toho, že ten strom tu stojí 115 let, z návštěv zřícenin, mučíren, Louvru apod. Na základě těchto vykonstruovaných poznání uskutečňujeme svá přítomná rozhodnutí, která mají směřovat zase do budoucnosti a spoluvytváří ji. Domnívám se, že není možné se tomuto aspektu vyhnout, že je obsažen v každé bytosti! Otázkou tedy bylo, je, bude, na kolik je přítomnost přítomná, nakolik je vykonstruovaná na základě bludů (faktů), které víme o své minulosti a jak to bylo s tou minulostí ve chvíli, kdy byla přítomností. Trochu mi to připomíná paní kněžnu, která tři oka uháčkovala a čtyři rozpárala. Tak nějak se lze propadat hlouběji než na úplný začátek při vyslovení slova teď v jeho plném významu.\n49 MYSTIFIKACE JE TEDY JEDINOU MOŽNOU FORMOU EXISTENCE ČLOVĚKA V PROSTORU.\n51 Závěr? Tato diplomová práce neměla ambice rozkrýt, pojmenovat, katalogizovat, zkoumat, hledat v literaturách vše, co by snad mělo nějaký vztah k fenoménu mystifikace. Protože vnímání tohoto fenoménu je záležitostí silně subjektivní a hrannice jsou nezaostřitelné, zkoumal jsem ho pouze a jen ve vztahu k vlastní zkušenosti (tvorbě) a myšlenkám z ní vzešlých. Tato práce je fragmentálním záznamem myšlení jednoho člověka v různých prostorech. Tyto záznamy jsou potom uvedeny do souvislostí. Nepochybně je tu ještě řada jiných souvislostí, které nezmiňuji, ale jak je uvedeno výše, nebylo ambicí nalézt je všechny. Lidské myšlení nemá poslední stránku.


Ostravský Baník poslal svou hvězdu do třetí ligy - Novinky.cz\nNovinky.czSportOstravský Baník poslal svou hvězdu do třetí ligy\nMrtvá schránka v Karviné Foto: Pavel Jaňurek\n8. 3. 2003, 15:33 – OSTRAVA\nOfenzivní záložník Martin Lukeš byl vyřazen z kádru prvoligových fotbalistů Baníku Ostrava. Čtyřiadvacetiletý hráč s reprezentačními zkušenostmi se od pátku připravuje jen s třetiligovou rezervou, kam jej vedení klubu poslalo kvůli průtahům a nejasnostem s podpisem nové smlouvy. "Není to vůbec dobré, ale co naplat," poznamenal k tomu Lukeš.\nLukešův kontrakt, který se naplní v závěru kalendářního roku, se neúspěšně pokusilo prodloužit už minulé vedení Baníku. Nyní se o to marně snaží i noví majitelé. "Nabízené podmínky nemůžu akceptovat. Je to pro mě katastrofa, že nemůžu hrát v lize, ale takhle to prostě nejde," prohlásil Lukeš.\n"Nemá zájem se dohodnout"\nČlen představenstva ostravského klubu Dalibor Záruba namítl, že podpisem nové smlouvy by si Lukeš v žádném případě nepohoršil. "Není pravda, že finančně je ta smlouva horší. Naopak, má vylepšené podmínky. Vypadá to spíše, že nemá zájem se dohodnout, ale na veřejnosti se v tom nechceme moc pitvat. Je to interní záležitost klubu," oponoval Záruba.


Čiliak si projel Masarykův okruh v GT vozu. Mám rád rychlost, říká brankář - Brněnský deník\nBrankář Čiliak strávil volno testováním formulí.Foto: IP Racing Shop Team\nBrňané sehráli v Malmö poslední duel skupiny B Ligy mistrů, ale opora Komety do Švédska neodcestovala stejně jako většina zkušených hráčů A týmu. Volnějšího programu Čiliak využil a projel se jako spolujezdec s Valáškem v černožlutém voze Ginetta G50.\n„Jsme kamarádi. Byl to fajn pocit vézt mistra extraligy a jejího nejlepšího brankáře. Jsem velký fanda Komety. I můj syn hraje hokej za Warriors Brno. S Markem jsem jel opatrně, aby se mu nic nestalo, když má v pátek zápas s Olomoucí,“ usmíval se jezdec týmu IP Racing Shop týmu Valášek, který při tradičním zářijovém podniku Masaryk Racing Days dojel v hodinovém závodě vozů GT4 na třetím místě.\nBrněnského brankáře plánuje i pustit za volant. „Až bude volné testování, plánuju si zajezdit. Mám rád rychlost,“ hlásil Čiliak. A v čem každý den jezdí? „Mám limuzínu. Velké auto, silný motor, takže jsem to nějak zkombinoval,“ ušklíbl se.\nHokej a závodění na okruhu má jedno pojítko. „Musíte mít rychlé reakce za volantem i na ledě,“ dodal rodák ze Zvolena.\nPaddock navštívil s mladším bratrem Normanem i kapitánem Komety Leošem Čermákem. „Zmínil jsem se mu v šatně a přišel se taky projet. Prohlédli jsme si několik vozů – Lamborghini, McLaren. Takový bonbonek byl starší model formule F1. Technici mi vysvětlovali, jak ji skládají, různé technické věci o zahřívání. Když potom vyjela na trať, bylo to šílené. Zaujala mě rychlost na rovince i zvuk. Měl jsem až husí kůži, když projela kolem nás,“ řekl nadšeně Čiliak, který sledoval vozy i na trati u cílové rovinky.\nV úterý večer pak držel palce svým parťákům v Malmö, kde po sympatickém výkonu prohráli 0:3. „Kluci odehráli dobrý zápas,“ pochválil Čiliak značně omlazený tým.


Porozumění Boží vůli » Apoštolská církev, sbor Havířov\n« Zůstávat v Boží lásce.\nJdi za svým snem »\nKdyž víš, že naplňuješ Boží vůli pro svůj život, máš pokoj navzdory nepříznivým okolnostem. Máš jistotu, že můžeš kdykoliv přistoupit k Bohu s důvěrou, že on se postará o to, co potřebuješ. Ptáš se, jak můžeš vědět, že jsi v Boží vůli? Podle těchto dvou věcí, které jsou jasně v Bibli řečeny:\n1) Musíš být křesťan. Pavel nám říká: „Ti, kdo se dají vést Duchem Božím, jsou synové Boží“ (Římanům 8:14). Pouze jako křesťan máš v sobě přítomného Ducha svatého. Pokud máš v úmyslu žít podle Boží vůle a radovat se z požehnání, které to přináší, potřebuješ tuto vnitřní pomoc.\n2) Musíš být moudrý. „Dávejte si dobrý pozor na to, jak žijete, abyste si nepočínali jako nemoudří, ale jako moudří; nepromarněte tento čas, neboť nastaly dny zlé. Proto nebuďte nerozumní, ale hleďte pochopit, co je vůle Páně“ (Efezským 5:15–17). Slavný teolog a kazatel Jonathan Edwards začal studovat na univerzitě v Yale v roce 1716 ve věku třinácti let a v sedmnácti letech studium dokončil jako jeden z nejlepších žáků ve třídě. Ve dvaceti letech se rozhodl, že nikdy neztratí ani okamžik a raději čas využije nejlepším možným způsobem, jakým může. V šestadvaceti letech byl pastorem jednoho z největších kongregačních sborů v Massachusetts. Když se Bůh rozhodl navštívit Novou Anglii „Velkým probuzením“, rozhodl se použít si Jonathana Edwardse, protože ten byl připraven.\nNaplnění Boží vůle vyžaduje udržovat si citlivost na Ducha svatého a žít ve stavu neustálé připravenosti. Takže, co s tím uděláš?\n„Nauč mě plnit tvou vůli, vždyť jsi můj Bůh.“ Žalm 143:10\nAž se jednou ohlédneš za svým životem, to, co ti přinese největší radost, bude vědomí, že jsi naplnil Boží vůli. Ale aby se to stalo, musíš opravdu chtít Boží vůli činit.\nJežíš řekl: „Kdo chce činit jeho vůli, pozná, zda je mé učení z Boha, nebo mluvím-li sám za sebe“ (Jan 7:17). Všimni si slov „činit jeho vůli“. Více než dokončit vzdělání, vstoupit do manželství, splatit hypotéku na dům nebo cokoliv jiného v životě, musíš chtít naplňovat Boží vůli. Chuck Swindoll napsal: „Byly časy, kdy jsem říkal, že chci činit jeho vůli, ale ve skutečnosti jsem nechtěl. Je těžké to přiznat, ale když se s odstupem času ohlédnu, uvědomuji si, že občas jsem Boží vůli vzdoroval. Zjistil jsem, že sobecký vzdor vyvolává vážné důsledky.“\nPavel napsal: „Nejen naoko, abyste se zalíbili lidem, ale jako služebníci Kristovi, kteří rádi plní Boží vůli a lidem slouží ochotně, jako by sloužili Pánu. Víte, že Pán odmění každého, kdo něco dobrého učiní, ať je to otrok nebo svobodný“ (Efezským 6:6–8). Všimni si slov „jako služebníci Kristovi, kteří rádi plní Boží vůli“. To jde opravdu do hloubky. Raději, než dělat radost lidem, snažit se o hmotné zajištění a postavení nebo chtít zůstávat v bezpečí, by tvou největší touhou mělo být dělat radost Bohu. Žalmista se modlil: „Plnit, Bože můj, tvou vůli je mým přáním, tvůj zákon mám ve svém nitru“ (Žalm 40:9). Tvojí modlitbou by mělo být: „Vším, co dnes budu dělat, Pane, tě chci potěšit a chci naplnit tvou vůli.“\nPřibližně sedmdesát pět procent věřících žije v zemích třetího světa, často v protikřesťanském prostředí. Xu Yonghai je jedním z nich.\nXu Yonghai usiloval o legalizaci domácích církví v Číně. Vláda odpověděla tím, že ho na dva roky uvěznila v pekingském vězení v cele o rozměrech necelých šesti metrů čtverečních. Nebyla tam koupelna, jenom trubka v rohu, ze které voda tekla na beton. „Moje cela byla poslední stanicí pro vězně odsouzené k smrti,“ vyprávěl. „Někdy v té maličké vlhké místnosti byli dokonce i tři další vězni, čekající na svou schůzku s katem.“ Yonghai přežil díky modlitbě, meditaci a psaní. Používal kostku mýdla, kterou na zdech své cely načrtnul hlavní myšlenky knihy o Bohu. Když to dokončil, naučil se své poznámky nazpaměť a po propuštění z vězení napsal knihu o padesáti tisících slovech, která se jmenuje Bůh Stvořitel.\nTvé obtíže a strádání často spíš potvrzují, že jsi v Boží vůli, než že jsi mimo ni! Pavel napsal: „Vím jen tolik, že mi Duch svatý město od města ohlašuje, že na mne čekají pouta a utrpení. Ale já nepřikládám svému životu žádnou jinou cenu, než abych dokončil svůj běh a splnil úkol, který jsem dostal od Pána Ježíše: hlásat evangelium o Boží milosti“ (Skutky 20:23–24). Všimni si slova „milost“. Bez ohledu na to, jak může být Boží vůle obtížná, dokážeš ji naplnit, když budeš každý den čerpat z neomezené zásoby Boží milosti.


43 Gr[unt] Janka Krejčího jinak Hlaváčkového | Domovní a sirotčí knihy\nLetha Páně 1567 podle zápisu knih starejch purkrechtních černejch v listu 61 nadepsaný Jan měl grunth svůj od Vaška Piškuly za summu 38 R koupenej, kterejž letha 1580 podle téhož zápisu ut s[upr]a zouplna a docela zaplatil.\nLeta 1598 podli poručenství n[ebožtíka] Janka Krejčího prodán svrchu psaný podsedek Kateřině, manželce po něm pozuostalý, za summu 38 R. Z toho sobě díl svůj porazila 13 R 3 gr a od Jiříka syna svého dílu jeho, což mu tam na podsedku náleželo, skoupila, totiž 11 R 29 gr. A tak on na tom podsedku nic nemá. Učiní toho všeho, což sobě ut s[upra] Kateřina i [s] skoupenejmi penězi sráží 28 R 2 gr a tak zuostává od leta 99 za ten podsedek sirotkům platcením po 3 R doplátceti\n12 R 28 gr. Odevzdán za volný a svobodný.\nRukojmě za platcení, opravu gruntu a povinnosti panské Jan Olejníků, Antonín Mayer S.R.S.a N.R.\nLeta 99 za purgkmistra Tomáše Grausa položila Kateřina za grunt na s[irotky] n[ebožtíka] Janka Krejčího 3 R.\nLetha 1600 za purgkmistra Martina Rožmberského položila Kateřina za grunt na s[irotky] n[ebožtíka] Jana Krejčího 3 R.\nLetha 1601 za purgmistra Pavla Hulínského položila Kateřina za grunt na sirotky n[ebožtíka] Jana Krejčího 3 R.\nA jakož náleželo Mikulášovi do Hradiště dovzíti dílu jeho z tohoto podsedku 2 R 14 gr, takové peníze týž Mikuláš mateři své z lásky synovské pustil.\nLetha 1602 za purgmistra Pavla Hulínského položila Kateřina Janková za grunt na s[irotky] n[ebožtíka] Janka Krejčího 1 R 14 gr.\nLetha 1608 za purgmistra Bartholoměje Šlechty Kateřina Janková prodala podsedek svůj ut s[upr]a Mikulášovi Čechovi za summu 36 R. Závdanku jí dal 1 R, ostatek platiti má od letha 1609 po 2 R. Odevzdán za volný a svobodný.\nRukojmě Jakub Tesař, Petr Sojka S.R.S.A N.\nLetha 1609 za purgkmistra Bartholoměje Šlechty položil Mikuláš Čech za grunt Kateřině Jankové 2 R.\nLetha 1610 za purg[mistra] Bartholoměje Šlechty položil Mikuláš Čech za grunt Kateřině Jankové 1 R.\nLetha 1611 za purgmistra Matyáše Pragenusa položil Jan Syla z Bílovic, náměstek Mikuláše Čecha, za grunth Kateřině Jankové 2 R. Dány sou do truhlice sirotčí, vydány sou Vácslavovi nápadu po mateři zemřelé.\nLetha 1612 za purgmistra Bartoloměje Šlechty položil Jan Syla z Bílovic, náměstek Mikuláše Čecha, za grunth Kateřině Jankové, zůstávají při právě 2 R. Jsou vydány.\nLetha 1613 za purgkmistra Bartoloměje Šlechty Jan Syla položil za grunt na s[irotky] n[ebožtíka] Janka Krejčího 2 R.\nLetha 1614 za purgkmistra ut s[upr]a položil Jan Syla za g[runt] na s[irotky] n[ebožtíka] Janka Krejčího svrchu psaným 2 R.\nLetha 1615 za purgkmistra Bartholoměje Šlechty Jan Syla položil za gr[unt] s[irotkům] n[ebožtíka] Jana Krejčího 2 R.\nLeta Páně 1616 za purgkmistra Martina Rožumberského Jan Syla položil za grunt na s[irotky] n[ebožtíka] Janka Krejčího 2 R. Ty sou vydány těm sirotkům.\nLeta svrchu psaného za téhož purgkmistra Mikuláš a Václav prodali tu všecku spravedlnost, což jim na tom gruntě náleželo, totiž 20 R, Janovi Sylovi za hotové 4 R. A tak již víc nemají a Jan Syla má ten grunt zaplacený, nezávadný a za něj žádnému nic dlužen není.\nLetha 1634 za purgkmistra Martina Jankhy s povolením slovoutného pana Jana Jakubovského, ouředníka panství strážnicského, ten grunt ut s[upr]a požár prodán jest Vítkovi Lebedovi za summu 36 R bez závdanku, placení po vyjití tří leth každoročně po 2 R. Odevzdán za volný a svobodný.\nRukojmě za opravu gruntu, placení a povinnosti všelijaké J.M.P. i obecní S.R.S.a N. Pavel Ostravský a Pavel Hanousek.\nLetha 1636 dne 21. Martii za purgkmistra Jiříka Prašťka z jistým povolením slovoutného pana Jana Jakubovského, ouředníka panství strážnického, ten grunt ut s[upr]a Vítek Lebeda prodal jest zase Adamovi Moravcovi za summu 36 R. Za opravu požáru dal jest Adam Moravec Vítkovi Lebedovi 6 R, tou pak summu platiti má každoročně při posudcích po 2 R. Odevzdán za volný a svobodný.\nRukojmě za opravu gruntu, placení a povinnost všelijaké Jeho [Mil]osti Páně i obecní Matěj Petrjal a Petr Sojka S.R.S.a N.\nLetha 1637 za purgkmistra Martina Janky Adam Moravec položil za gr[unt] svůj obci městské 1 R. Ten přijal Jiřík Praštěk purgkmistr následující.\nLetha 1645 za purgkmistra Pavla Nešporka Adam Moravec položil za gr[unt] svůj peněz ročních 1 R. Ten přijal purgkmistr ut s[upr]a k obci městské.\nLetha 1647 za purgkmistra Lorence Peypolta Adam Moravec prodal grundt svůj Havlovi Švehlovi ze Sliska od Opavy z dědiny Slavkova za summu 36 zlm bez závdanku a což na něm Adam vyplatil, to Havlovi pouští. Od[evzdán] z[a] v[olný] a s[vobodný], placení po 2 zlm.\nRukojmě za právu placení i jiné povinnosti Šimon Malík a Melichar Pavlík S.R.S.a N. Leta a dne ut s[upra.\nLetha Páně 1702 dne 8. Maii za purgmistra p[ana] Jana Dašického zůstávaje to místo zde opuště[né] od mnoha leth, takový puštěn jest Carlovi Bartoňových za summu 36 zlm bez závdanku, placením ročně po 1 zlm. Odevzdán za volný a svobodný.\nRukojmě za zvelebení g[runtu] a povinnosti Jan Sukop a Jan Hlubocký SRSVAN.\nLetha Páně 1711 dne 2. Januarii za purgmistra Carla Kaysera a spoluradních jeho majíce Jiřík Polášek\ngrunt ut supra profrejmarčený za svůj v Bednářské ulici sub No.91 od Carla Bartoňového aniž takového až posavad připsaného nemajíce, který v 36 zlm šacován byl. Však že tenž grunt spolu z jinými na ruinu vyšel, z tej summy se jemu upúští třetí díl, totiž 12 zlm, ostatní summu 24 zlm bude povinen platiti obci městské strážnickej, jestli jiných nápadníků nebude, ročně po 1 zlm. Připisuje se jemu za volný a svobodný.\nRukojmě za opravu gr[untu] Štefan Marťan a Matúš Svinka S.R.S.V.a N. Stalo se d[ne] a letha ut supra.\nLetha Páně 1714 d[ne] 11. Julii za purgmistra pana Pavla Rychlíka majíce Jiřík Polášek grunt ut sup[ra], takový profrejmarčil Jakubovi Hrachovskému za grunt No.5 i s tím, co na něm vyplaceného měl, k tomu ještě Jakubovi přidal 6 zlr a\n1 loket soukna za 1 zlr 24 kr. Pročež se jemu Jakubovi Hrachovskému připisuje týž grunt za\nvolný a svobodný zplacením ostatní summy, totiž 24 zlm, obci městskej. Stalo se d[ne] a letha ut sup[ra] u přítomnosti obúch stran.\nLetha Páně 1715 dne 30. Martii za purgmistra p[ana] Karla Kaysera a spoluradních toho času majíce grunt ut sup[ra] Jakub Hrachovský a ukúpíce sobě jiný, takový z svej dobrovolnej vůle prodal Martinovi Soukupovi za hotových 10 ½ zlr i s tím, co na něm vyplaceného jest, totiž 12 zlm, ostatní summy placením ročně při posudcích po 2 zlm. Odevzdán jemu za volný a svobodný d[ne] a letha ut sup[ra].\nRukojmě za opravu gruntu a placení povinností p[an] Václ[av] Nejman a p[an] Jozef Hůlka S.R.S.V.a N.\nLetha Páně 1721 dne 27. Junii za purgmistra p[ana] Jiříka Myšky a spoluradních toho času majíce grunt ut supra Martin Sukup ukúpený, takový manželka jeho Mariana, odejdouce jí manžel její jmenovaný Martin Sukup, délejíc držeti nemožná jsouce, prodala jej Janovi Zelenkovi za hotových 10 zlr spolu i s tím, co na něm vyplaceného jest, totiž 12 zlm, ostatní summy placením\nročně při posudcích po 2 zlm. Odevzdán jest jemu za vlastní.\nRukojmě za opravu gruntu a placení povinností p[an] Jiřík Myška a p[an] Jakub Hrdlička S.R.S.V.a N. Stalo se u přítomnosti obúch stran d[ne] a letha ut supra.\nLetha Páně 1743 dne 7. Novembris za purgmistra pana Jozefa Duraye a spoluradních toho času Anna, po nebo[žtíku] Philipovi Trumlerovi pozůstalá vdova (nemajíce její manžel takový grunt sobě připsaný), před právem stojící se vyznala a přihlásila, že takový grunt zeti svému Johanesovi Lysákovi v 70 rýnských na tento spůsob jemu pouští: 20 zlr za dobrovolný byt až do své smrti, 50 zlr jak ho Pán Bůh nadělí aby jí vdově skládal, vejrunkové peníze těch 24 zl mor[avských] ročně po 2 zlm držitel gruntu na sebe bere. Pročež se jemu za vlastní a dědičný připisuje a odevzdává.\nZa vyplacení všelijakých daní a opravení gruntu toho dožádal sobě pana Johanesa Wainera a p[ana] Pavla Surý radních za rukojmě.\nLeta Páně 1772 d[ne] 13. Julii za purgmistra p[ana] Carla Večeře a spolu pánů radních toho času majíce Jan Lysák grunt ut supra sobě pořadně odevzdaný, takový po smrti ab intestato na manželku a dítky jeho vlastní dědičným právem připadl. I jsouce na touž malú pozůstalost inventář právní učiněný a k tomu podíly vyhozené, uznajíce že by dům dítkám dílem ještě nedospělým žádného užitku, anobrž skázu přinášel, takový vdova Justina Jozefovi Vávrovi za summu jedno sto a deset rýnských jest odprodala. Avšak namísto toho domu po zrášce cassirorum jinú gruntovní majetnost pro dítky své zbudovala. Podle toho tehdy se řečený grunt ut supra jemu Jozefovi Vávrovi i s těma na něm visícíma verunkovýma penězi p[e]r 24 zl mor[avských] k placení po 2 zl mor[avských] při posudcích zanechává a za vlastní, volný a dědičný připisuje a odevzdává.\nSvětkové strany opravy gruntu, pak placení jak císařsko královských, tak vrchnostenských i obecních povinností p[an] Carel Habrman a p[an] Frantz Králík S.R.S.V.a N. Stalo se u přítomnosti obojí strany dne a roku ut supra.\n‹ 42 Gr[unt] Václava Mochole o úroveň výš 44 Grunt Blažka Čápa ›\nPočet zobrazení: 1,344,786


Jak se váže kravata? jak se váže kravata? – Svatbadekor: svatební dekorace, svatební výzdoba, doplňky na oslavy\nMezi špičku v oblasti kravatových uzlů bezesporu patří kravatový uzel zvaný Windsor Full (plný). Jeho oblíbenost spočívá v jeho velikosti, která se řadí mezi největší kravatové uzly a v naprostém souladu při použití s moderními košilemi se širokým, italským límečkem, zvaným žralok. Chcete-li mít to nejlepší a vypadat opravdu skvěle, pak právě tento uzel je pro Vás to nejvhodnější.\nKravatový uzel Windsor Half je jeden z nejhezčích, středně velkých kravatových uzlů. V současné době patří k velice oblíbeným, a to díky aktuálním širokým líměčkům u pánských společenských košil, které jsou momentálně IN. uzel je větších rozměrů a spolu s širokým límcem košile vytváří dokonalou image moderního muže.\nKravatový uzel Pratt (Kent) je jeden z dalších menších a jednoduchých uzlů podobný jako kravatový uzel Four In Hand. Oproti uzlu Four In Hand má ovšem pravidelnější tvary a není svým vzhledem až tak ležérní. Navíc lépe vynikne jeho trojúhelníkový tvar, který je elegantní. Vázání tohoto uzlu se můžete lehce naučit. Doporučujeme jej používat u kravat se vzory. Tento uzel není často používán ovšem má své určité výhody.\nPoužití kravatového uzlu Pratt (Kent)\nKravatový uzel má trojúhelníkový tvar, který je vhodný k uvázání klasických kravat z hrubšího materiálu. U kravat z tenkých materiálů uzel nedoporučujeme, protože by byl uzel velice malý a nevýrazný. Je vhodný k použití u košil s úzkými límečky. Obecně platí, že čím menší uzel, tím užší ktavatový límec.\nUzel Pratt, zvaný taktéž Kent, se váže pouze jedním obalením kolem kravatového uzlu. Díky tomu nevyžaduje hodně materiálu kravaty jako například Windsor Full. Proto je vhodný pro vysoké muže, kteří mají problém s vázáním délky kravaty po opaskovou sponu, jak to uvádí pravidla etikety.\nFour In Hand je jeden z nejjednodušších kravatových uzlů, které se můžete naučit. Z tohoto důvodu je často nazýván kravatový uzel jednoduchý. I když se jedná o jednoduchý uzel je stále velmi populární a módní. Doporučujeme jej používat u kravat se vzory. Four In Hand je ze všech v současnosti používaných kravatových uzlů nejstarší.\nPůvod kravatového uzlu\nSvou historii si začal tento uzel psát v 18. století, v Londýně. Tehdy jej používali panští kočí jako šátek kolem krku, aby se chránili před větrem a deštěm. Britové používali k přepravě často koňské čtyřspřeží - vůz tažen čtyřmi koňmi. Z toho plynula nutnost kočího držet za jízdy jednou rukou koňské spřežení a druhou rukou si vázat uzel na šátku kolem krku. Proto vznikl název Four In Hand - Čtyři v ruce.\nPoužití kravatového uzlu Four In Hand\nFour In Hand kravatový uzel má poněkud dlouhý a mírně asymetrický tvar. To odpovídá nejlépe klasickým konstrukcím kravat. Four In Hand uzel vypadá skvěle na mírně formálnější jednobarevné kravatě z hrubšího materiálu. U tenkých materiálů by byl výsledek velice chybý, když uzel na takovéto kravatě by byl velice malý a nevýrazný. Kromě typu kravaty zvažujte vhodnost vázání na typ límečku u košile v souvislosti s vaší délkou krku. Díky tvaru uzlu doporučujeme použít ke košilím s širokým límečkem nebo límeček s knoflíčky.\nFour In Hand uzel se váže pouze jedním obalením kolem kravatového uzlu. Díky tomu nevyžaduje hodně materiálu kravaty jako například Windsor Full. Proto je vhodný pro vysoké muže, kteří mají problém s vázáním délky kravaty po opaskovou sponu, jak to uvádí pravidla etikety.\nJak vázat kravatový uzel Four In Hand?\nZvedněte límec košile a založte kravatu kolem krku tak, aby užší konec visel na levé straně ...