Frankfurtský knižní veletrh (2011) (in LtN) - iLiteratura.cz\nFrankfurtský knižní veletrh (2011) (in LtN)\nAutor článku: Jan Lukavec - 27. 10. 2011\nbækur : Island\nExpozice hosta letošního Frankfurtského knižního veletrhu, Islandu, hned při vstupu překvapila návštěvníka tím, jak byla temná a tmavá, zatím jistě nejtemnější z těch, které jsem na veletrhu navštívil. Více světla se nacházelo u baru, kde každý den vypukala „happy hour“, během níž hrála živá hudba a číšníci roznášeli tvrdý alkohol, víno i pivo (džus na vyžádání).\nZápisky z Frankfurtu 2011 (Audi, mluvící islandské kameny a inspirativní temnota)\nIsland, trollové a krize\nExpozice hosta letošního Frankfurtského knižního veletrhu, Islandu, hned při vstupu překvapila návštěvníka tím, jak byla temná a tmavá, zatím jistě nejtemnější z těch, které jsem na veletrhu navštívil. Více světla se nacházelo u baru, kde každý den vypukala „happy hour“, během níž hrála živá hudba a číšníci roznášeli tvrdý alkohol, víno i pivo (džus na vyžádání). Kontrast temnoty a intimního osvětlení vzbuzoval jakousi domáckou, vlídnou a uvolněnou atmosféru. Prostor byl dále mírně osvětlován obřími plátny, na která byly promítány videozáznamy Islanďanů zvětšených do nadživotní velikosti, usazených před svými knihovnami a nahlas či potichu čtoucími knihy. Jakousi uzavřenou místnost pak tvořila další čtyři plátna, na která byly bez komentáře promítány panoramatické záběry islandské přírody: vodopádů, gejzírů a sopek. Záběry skal a kamenů pak dominovaly také logu celé islandské expozice, na němž hřbety knih tvořily jakoby přirozenou součást masivních čedičových bloků, anebo – jako jistá variace – stránky rozevřené knihy obrovských rozměrů usazené do krajiny sugerovaly představu vodopádu. Jako prostor ohraničený skalnatými stěnami bylo stylizováno také místo, kde se v islandské expozici vedly debaty a kde se představovali jednotliví spisovatelé či promítaly filmy. Toto místo asi záměrně evokovalo slavný Thingvellir, shromaždiště Althingu, islandského parlamentu, jednoho z nejstarších na světě.\nNa veletrhu se představily desítky islandských spisovatelů, ale také četné knihy o islandské historii, literatuře a hlavně mytologii. Ostatně podle Arnaldura Indriðasona (1961), kterému už česky vyšlo devět detektivních knih, je řazení do striktně ohraničených žánrů na Islandu problematické: „U nás neexistuje jasný předěl mezi thrillery a ostatními druhy beletrie, mezi literaturou pro děti a pro dospělé, mezi lyrikou a prózou. Já ve svých knihách kupříkladu často pracuji s motivy z islandské poezie, můj komisař Erlendur je sám velký ctitel lidového vyprávění.“ Dějiny islandské literatury na veletrhu shrnovala publikace Jürga Glausera, probírající texty od prastarých ság až k současným krimi románům (vedle Indriðasona dále třeba Hallgrímur Helgason, Stella Blómkvist či Viktor Arnar Ingólfsson), písňovým textům zpěvačky Björk, ale i dodnes živé kultuře ručně psané poezie cirkulující po ostrově. Představeny byly i monografie o nejvýznamnějších islandských autorech, hlavně o historikovi, básníkovi a politikovi Snorri Sturlusonovi (1178 nebo 1179–1241), a dále titul The Islander (Ostrovan) od Halldóra Gudmundssona o jediném islandském nositeli Nobelovy ceny za literaturu Halldóru Laxnessovi (1902–1998). Autor v knize prohlašuje, že otázky, jimiž se Laxness ve svých dílech zabýval, se na Islandu „staly klasickými, i když některé z jeho odpovědí jsou už zapomenuty“. Navíc nakladatelství Steidl letos vydalo jeho dílo souborně, a to v takovém formátu, aby se všechny svazky vešly do speciální tašky s jeho jménem a profilem.\nV islandské expozici se dalo vybírat i z četných knih o Vikinzích, předcích dnešních obyvatel ostrova, některých seriózních, jiných trochu idealizujících, jako kniha Moudrost Vikingů pojednávající o tom, čemu je údajně měly naučit daleké plavby: pohostinnosti k hostům, dobrým mravům, důvěře, odvaze (i když se prý dnešní Islanďané skutečně vyznačují pohostinností, Jiří Starý ve své studii z knihy Mudrosloví v archaických kulturách líčí morálku starých Vikingů dost odlišně), jiná publikace dokonce poskytovala návod, jak se dnes můžeme inspirovat u Vikingů coby mistrů obchodu. Mnohé tituly ovšem zdůrazňovaly především vikinské duchovní dědictví a jejich mytologické představy jako cosi, co je stále živé a v transformované podobě přežívá, za zmínku stojí tituly jako Kde elfové pomáhají ještě dnes. Proč musí člověk milovat Island nebo Elfové ve spacím pytli, v níž její autor Wolfgang Müller, označovaný za „berlínského elfího pověřence“, referuje o „islandské mytologii v současnosti“: o válce mezi skřítky z Jihu a Severu či o studentu skandinavistiky, který jednu elfku odvedl až do Berlína. Pro ty, kteří se o Island zajímají, takové historky nejsou ničím novým, česky ostatně už v druhém vydání vyšla kniha Thórbergura Thórdarsona (1888 – 1974) Kameny mluví, vyjadřující autorovo přesvědčení, že „všechny věci mají život a kousek rozumu“. Autor, jemuž letos při příležitosti veletrhu německy vyšla kniha Islands Adel, v Kamenech líčí, že se rád „díval na kameny a mluvil s nimi, a někdy jsem k nim tiskl ucho, jestli mi něco říkají. Zdálo se mi úplně samozřejmé, že by z nich člověk mohl slyšet hlasy a rozeznávat v nich myšlenky, jen kdyby uměl dost dobře poslouchat a byl dost chápavý.“ To se mu pak snad i daří: „Byly jeden druhému velice nepodobné, mnohem nepodobnější, než jsou si navzájem lidé. A dobře jsem na nich poznal, že mají také různé myšlenky. Ležely tam tiché a pozorné a zdvořilé a dívaly se a naslouchaly všemu, co se dělo na statcích, na louce, na pobřeží i na moři. A když se večer začalo šeřit, pak jako by se zvětšily a podobaly se ještě víc živým bytostem a byly ještě tajemnější, než když nebyly pokryty tmou.“ (Co se týká kamenů, musím připomenout, že i Gudmundssonova kniha o Laxnessovi začíná kapitolou Příběh kamene, citující Nobelistova slova: „Ozvěny božího hlasu ve svém srdci nenacházím nikde jinde než u jednoho kamene na polích našeho statku.“). Nové vydání Kamenů u nás inicioval Klub islandských fanatiků, volné sdružení českých přátel Islandu založené Janem Burianem, pro jehož členy se podle Jany Jakšové kniha stala skoro „biblí“. V knize Island. Země skřítků a lidí tvrdí Jiří Zeman, že ze všech vyspělých zemí Islanďané nejvíce věří na přírodní síly a vlivy hvězd. Má to vztah k tajemným, dlouhým zimním dnům, k nepříznivému podnebí, ke zvláštnosti až obludnosti krajiny a především k záhadným věcem, silám, které nemohly být vysvětleny obecným rozumem, takže lidé neměli jinou možnost než přiznat zvláštní sílu. Co si měl před staletími myslet osamělý farmář, když na jeho pozemku tryskala ze země horká voda, bublalo vřelé bahno, občas se zatřásla země, vznikly průrvy a z okolních hor tekla žhavá láva? Veškerý život byl po staletí spojen s vírou v množství nadpřirozených jevů a neviditelných bytostí, které soustavně ovlivňovaly osudy člověka. (A podle ředitele etnografického oddělení Národního muzea v Reykjavíku v zemi, kde se všechno vlivem přírody stále mění, většina lidí nevylučuje existenci něčeho nadpřirozeného, na Islandu je „těžké být ortodoxní“.) Pravdivé jsou přitom historky o tunelech či silnicích, jejichž stavba byla zastavena či vedena jinudy, protože se místní troll či skřítek postavil proti. Jindy jsou ovšem ještě dnes nadpozemské síly přivolávány k boji proti konkrétním lidem. V německo-švédsko-islanském dokumentu Bůh žehnej Islandu (2009) od Helgi Felixsona jistá žena takto přivolávala trest na finančníky a všechny viníky islanské ekonomické a finanční krize: „Uvrhnu na ně kletbu… Přivolám na ně mor a lítou zvěř.“\nJedna z veletržních debat o germánské mytologii a současné islandské literatuře končila nezávazným slibem, že při další debatě se už objeví skuteční trollové. S výjimkou puberťáků v maskách, z nichž se některé daly chápat třeba jako lesní skřítci či duchové stromů (a animovaného filmu s tematikou starogermánské mytologie) však Islanďané naštěstí žádné mytologické postavičky do své expozice nestavěli a, jak jsem popsal, na návštěvníky nechali prostě působit především obrazy své přírody. Jejich „magie“ ale evidentně zabrala, v sobotu a v neděli bylo takřka stále plno a návštěvníci, byť namačkáni na sebe a v nedýchatelném prostředí, v úžasu dlouhé desítky minut pozorovali toto „přírodní kino“ – venku přitom panovalo slunečné počasí a za krásami přírody se dalo zajít i do některého z četných frankfurtských parků blízko centra, nebo do botanické zahrady, která je sice bez gejzírů, vodopádů a sopek, ale nachází se v ní mimo jiné také malá nápodoba jakéhosi severského vřesoviště i s malým menhirem. I když je tedy podle několika svědectví náš Klub islandských fanatiků ve světovém měřítku raritou, při pohledu na nadšení německých návštěvníků islandské expozice se vnucovala otázka, zdali se to po veletrhu nezmění a nevznikne jeho obdoba také v Německu…\nModrá pohovka: Eco, Jáchymov, dějiny světa zavřené do muzea\nNa tzv. Modré pohovce (Blaue Sofa) v rámci nejsledovanějších rozhovorů celého veletrhu, přenášených živě televizí, zase po čtyřech letech vystoupil Umberto Eco, který zde představil svůj nový román Pražský hřbitov. Český čtenář nemusí příliš smutnit, že u toho nebyl, neboť při příležitosti českého vydání knihy s autorem uskutečnila obsáhlý rozhovor se zaměřením přímo na pražskou a českou problematiku Alice Horáčková (Víkend Dnes 8. 10. 2011), tam se dozvíme, co kupříkladu dělal 21. srpna 1968 v Praze a proč se v některých vydáních Jména růže píše o Praze a v jiných ne (a další rozhovor přinesly Literární noviny 20. 10. 2011). Česky také letos vyšla kniha Keltův sen od Maria Vargase Llosy, jehož německý překlad byl na Blaue Sofa rovněž uváděn. Přímo české tematiky se pak týkal třeba román už v originále nazvaný Jáchymov (tedy ne Joachimsthal, jak zní německý název města). Autor knihy, spisovatel a profesor literární estetiky na německém literárním institutu v Lipsku Josef Haslinger (1955), v knize vypráví o nakladateli, který Jáchymov navštěvuje ze zdravotních důvodů jako lázeňský host, ale setkává se zde s ženou, jejíž otec, hokejová hvězda ze třicátých let, v komunistickém uranovém dole o své zdraví naopak přišel a brzy po amnestii zemřel.\nMne osobně nejvíce zaujala kniha ředitele Britského muzea Neila MacGregora Dějiny světa ve 100 objektech. Autor v ní na předmětech od mumie egyptského kněze Hornedjitefa (300–200 před Kr. ) až k solárním lampám (2010) vypráví historii lidského rodu, kterou se snaží představit pokud možno jednotně, i když někdy trochu násilně. Tak v poslední kapitole se přímo rozplývá nad budoucí využitelností sluneční energie: vynález solární lampy je pro autora klíčovým okamžikem lidských dějin, a jestliže si egyptský nebožtík z úvodní kapitoly bral s sebou do hrobu skarabea jako symbol obnovující se síly slunce, dnes by si prý vzal raději solární lampu (čímž se téma jeho knihy kruhovým obloukem uzavírá). MacGregor přitom usiluje o zachycení nejen technického pokroku, ale i o dějiny idejí či myšlenkových hnutí. Třeba feminismus přibližuje kapitola o anglické minci v hodnotě jedné pence z roku 1903, jež byla znehodnocena tím, že přes obraz panovníka Edvarda VII. byl vytištěn nápis Votes for women, což bylo tehdy trestné. Kapitola končí happyendem, dokazujícím úspěch hnutí: roku 2003 byla vyražena speciální mince, jež na jedné straně nese hlavu královny a na druhé připomíná právě onu sto let starou minci. Kapitola o kreditní kartě (2009) ze Spojených arabských emirátů pojednává nejen obecně o soudobém finančním světě, ale speciálně i o muslimských bankách, jejichž fungování musí být v souladu se zákony šaríy. Každý předmět tak autor zasazuje do širokého kontextu kulturních dějin, někdy se přitom podle mne dopouští „nadinterpretace“, jako když se snaží do rytiny Davida Hockneyho In the dull village (1966), zobrazující dva muže v posteli, vložit až příliš mnoho; jindy je ale jeho pokus až překvapivě zdařilý. To je případ eseje o „ruském revolučním talíři” (1921). Ten zobrazuje znárodněnou továrnu a mladého dělníka s kladivem, plného revolučního nadšení; druhá strana nese ovšem značky jak carské porcelánky, tak i srp a kladivo, které tentýž podnik dostal do znaku po roce 1917. Staré i nové označení se přitom na porcelán dostaly záměrně: výrobci právem počítali s tím, že díky tomu půjde o sběratelskou raritu, která na „kapitalistických” trzích zvýší její cenu. Jestliže tedy podle MacGregora horní strana talíře představuje s fascinující jasností komunistický sen, spodní strana vyjadřuje pragmatický kompromis: vyrovnávání se s carskou minulostí i mnohostranný modus vivendi v kapitalistickém světě. Česká (ale i obecně středoevropská) témata MacGregor pomíjí, zato se v knize několikrát mihne Island a Vikingové (ti v souvislosti s pokladem nalezeným v Harrogate).\nPoslední knihou, která mne upoutala, je Estetika noci. Kulturní dějiny od Heinze-Gerharda Frieseho. Tato publikace (čítající 1308 stran) sleduje téma noci od řecké mytologie a božstev chaosu až k literatuře 20. století. Podle autorova přesvědčení „noc není odvrácenou stranou dne, mnohem spíše je den dítětem noci“. Ze zkušenosti noci dle Frieseho pramení „senzibilita, fantazie a schopnost kritizovat svět pouhého zdání“, a v tomto kontextu je možné vnímat i zážitky z trvale „noční“ islandské expozice.\nI na letošní rok připadla některá výročí. Sto let kupříkladu uplynulo od narození Herberta Marshalla McLuhana (1911–1980), kteréžto výročí ale bylo, pokud vím, na veletrhu připomínáno jen málo a pouze v hale s americkými a kanadskými vystavovateli, což hodnotím vzhledem k jeho významu jako nedostatečné – česky jeho význam i historii jeho recepce (včetně toho, že se prý jeho jméno v 70. a 80. letech „propadalo do zapomnění“ a jeho móda znovu vypukla až v 90. letech) nedávno shrnul Jan Jirák v textu Marshall McLuhan stoletý, doslovu k novému vydání knihy Jak rozumět médiím.\nKulaté výročí (narození) by letos také slavil filozof, pedagog, umělec, dramatik a sociální myslitel Rudolf Steiner (1861–1925). Jeho odkaz připomínalo především basilejské Rudolf Steiner Verlag, ale také právě vydaná monografie profesora pedagogiky na univerzitě v Mohuči Heinricha Ullricha (z nakladatelství Beck). Ullrich se kriticky vyrovnává třeba se Steinerovými názory na rasy, podle autora tkví paradox Steinerovy antroposofie v tom, že sice chtěla být vědou, zároveň ale znamenala „návrat k mýtu“. K výročí už česky vyšla stručná, ale hutná monografie Rudolf Steiner. Muž, který uměl všechno od Michaela Nejedla a shodou okolností letos v září skončila v pražské galerii DOX výstava Rudolf Steiner a současné umění, k níž byl vydán také znamenitý sborník. Ředitel DOXu Jaroslav Anděl v něm píše, že antroposofie byla „posledním velkým moderním pokusem o sjednocení vědy a náboženství“ (což se ovšem někdy tvrdí i o A. Stifterovi a J. W. Goethovi, jehož přírodovědecké spisy ostatně Steiner vydával a po němž pojmenoval ústřední budovu v centru antroposofie, Goetheanum). Zároveň se ale v knize zdůrazňuje, že Steiner nepatří jen antroposofům, naopak že vytvořil „otevřenou budovu idejí, příbytek plný impulsů pro 21. století“.\nNa místě tradičního a trochu staromódně působícího cirkusového stanu mezi nejnavštěvovanějšími halami letos vyrostl zcela nový pavilon s názvem Open Space, jehož interiéru dominoval nápis „driven by ideas“ („poháněn idejemi“). Podle Evy Novak zde „‚zbyl‘ po předešlé automobilové výstavě IAA“ a vystavovala v něm firma Audi (ta také zajišťovala dopravu VIP hostů po areálu výstaviště). Právě posezení v nejnovějších modelech této firmy mohl návštěvník v tomto pavilonu vyzkoušet. A nejen to. V rámci pokusu o jakousi symbiózu či spojení „starého“ a „nového“ bylo tamtéž možné si prohlédnout mnoho set let staré publikace a tisky na veletržním antikvariátu, ale i přečíst si v rámci projektu nazvaného Murmur study na několikakilometrových papírových páskách vzkazy, které si lidé právě posílají přes Twitter a které se vztahují k tématům „dialog, ideje a literatura“ (anebo takový vzkaz sám poslat a po chvíli sledovat jeho vytištění). Podle autora tohoto díla Christopha Bakera jde o „pomník lidské touhy navzájem se propojovat a komunikovat prostřednictvím nových, mnohdy mobilních technologií“. Pokud to zobecníme, i celý Frankfurt vlastně představuje pokus o spojení starého s novým, sochy německých kulturních velikánů (narodil se zde sám Goethe) či středověkou katedrálu zde můžeme vnímat na pozadí mrakodrapů, center nejvýznamnějších evropských bank.\nV pavilonu se konaly debaty o tématech jako kreativita a inovativní myšlení v průmyslu a umění; prostory, kde se rodí nové myšlenky a nápady; a nejčastěji pak společné „storytelling“, kde vždy jiný autor vytvářel určitý text ve spolupráci se všemi, kdo se chtěli zapojit (praxe dnes mimo jiné běžná na internetu). Pořady v Open space byly přitom součástí rozsáhlejšího programu s názem Jak budou příběhy vyprávěny v budoucnosti, který probíhal na několika místech areálu. V jeho rámci se debatovalo o e-knihách, budoucí roli knihoven, a zvláště pak o vlivu tzv. sociálních médií na budoucnost literatury, například o nakladatelstvích, která část nebo celý rukopis autora vyvěšují na internet a nechávají čtenáře hlasovat o tom, zdali by o takovou knihu měli zájem, a zdali ji tedy mají vydat (v Německu na příklad epidu.de), o firmách usnadňujících autorům vydávání jejich výtvorů a pak cestu těchto textů třeba na web internetového obchodu Amazon (poiesipedia.com) nebo o tzv. crowdfundingu, kdy jsou potenciální podporovatelé kulturních projektů získáváni přes Facebook (česky viz článek „Dejte mi peníze, chci tvořit" od Jana Bočka, Respekt 2011, č. 13). Program byl v této oblasti velmi pestrý a dá se přitom souhlasit se závěrečnými slovy ředitele veletrhu Juergena Boose: „Po letošním veletrhu je patrné, že mezinárodní knižní a vydavatelský obor je rozmanitější a mnohotvárnější.“\nčlánek vyšel ve zkrácené podobě v Literárních novinách 27. 11. 2011\nna iLiteratura.cz se souhlasem autora i redakce Literárních novin\nFrankfurtský knižní veletrh (2003)\nFrankfurtský knižní veletrh (2005)\nFrankfurtský veletrh (2006)\nFrankfurtský knižní veletrh (2008)\nFrankfurtský knižní veletrh (2008) (in Ikaros)\nFrankfurtský knižní veletrh (2009)\nFrankfurtský knižní veletrh (2009) (in LtN)\nFrankfurtský knižní veletrh (2010)\nFrankfurtský knižní veletrh (2010) (in LtN)\nRudolf Steiner a současné umění: myslet bez konce: Rudolf Steiner inspirací\nFrankfurtský knižní veletrh (2012) (in MFD)\nFrankfurtský veletrh 2013 (in HN)\nFrankfurtský veletrh 2013 – Překladatelé v akci\nNizozemsko a Vlámsko čestným hostem Frankfurtského knižního veletrhu 2016\nFrankfurtský knižní veletrh 2017 a roboti\nFrankfurtský knižní veletrh 2017 a Francie\nFrankfurtský knižní veletrh 2017 a Češi\nFrankfurtský knižní veletrh 2019: Norsko, princezna-knihomolka a démoni\nFrankfurtský knižní veletrh 2019: klima, hloupost, svazování a prožitky


bosna a hercegovina | OutdoorTipy.cz\nV Evropě jsme zvyklí, že historicky nejdůležitější středověká pevnost by se měla doposud nacházet v hlavním městě země a alespoň částečně sloužit jako útočiště současné vlády. Česká republika není výjimkou. Ne každý stát měl ale takové štěstí, …\nŽelezniční síť nebyla na území Bosny a Hercegoviny nikdy příliš hustá. Pokud pohlédnete do mapy, zjistíte, že v současnosti kromě tří krátkých vedlejších tratí k chorvatským hranicím sestává prakticky pouze z jedné severo-jižní a jedné východo-západní větve. Před divokou občanskou …\nBosna a Hercegovina bývá pro svou divokou minulost stále ještě turisty jako výletní destinace opomíjena. Pokud se již stane cílem či součástí zahraniční dovolené, kroky turistů nejčastěji směřují do hlavního města Sarajeva či do historií proslaveného …\nPrvní asociací ke slovu pyramida bývá pro běžného člověka Egypt. Učební osnovy i cestovní agentury, které pečlivě vštěpují tuto zažitou ideu dalším a dalším generacím, však zřejmě zapomněly aktualizovat své informace. Kromě četného výskytu pyramid v různých koutech …\nDirect Alpine Wallis rukavice S super stav, záruka\nTilak Ketil S - pánská zimní bunda, perfekní stav\nNová Gore-tex bunda Mountain equipment Rupal


Molitanova prsa (5) - Diskuze - Módnípeklo.cz\nRychlá navigace: Módnípeklo.cz » Diskuze » Ostatní » Molitanova prsa\nFotoalbum tématu (11) Sledovat e-mailem Přidat k oblíbeným Zapnout podpisy Hledání v tématu\n202 příspěvků 27.4.13 17:52\nMám lehce vyztužené podprsenky ráda, protože jen s výztuží se mi pod oblečením nerýsují bradavky, což u celkem velkých prsou nepovažuji za kdovíjakou nádheru. Ty se silným molitanem mi ale vadí, protože příliš určují tvar prsou - z opačného důvodu si čas od času užiju bavlněné podprsenky bez kostic, které mají v Marks and Spencer's v krabičkách po dvou. Je to potom trochu retro feeling:-)\nCo mate proti bradavkam vzdyt je to prirozene a patri to kvam. Rozhodne vic nez molitan. V 70 letech frceli tyhle rysujici se bradavky a podprsenky jen jakasi sitka bez kostic a silenejch konstrukci. Sehnat takove dnes je unikum.\nA za první republiky si dámy - světačky - všívaly pod blůzu/šaty na inkriminovaná místa korálky\n349 příspěvků 27.4.13 20:36\nMně se bradavky taky líbí, nevlastním ale tepluodolny druh…Vulgarni mi přijdou čitelné pysky v kalhotech nebo skrz průhlednou sukni(taky jsem měla tu čest…fuj…)a u pánů když je nasoukáno v nohavici, a prosvítají bradavky v košili.,tedy jen b ty ženské bradavky mi příjdou takové akoratni, dokonce smyslné…s těmi korálky, to by mě nenapadlo, tedy ne ze bych se inspirovala…:)\n@malakaja Ty koralky, takove mile eroticke. Jo jo bejvavalo…\n2464 příspěvků 27.4.13 20:54\n@malakaja teda, to by mě nenapadlo… Co všechno by mohlo v sukni prosvítat… Nikdy mě nenapadlo to před odchodem zkoumat\n349 příspěvků 27.4.13 21:57\n@blacken majitelka byla v parném dni na ostro, navíc se sluncem v zádech… Byť i zaříznuté Kalhotky dokáží tvarovat, taková situace je preci jen dost specifická:)))\n884 příspěvků 27.4.13 22:10\nBez podprsenky můžu bohužel leda tak do korzetu nebo něčeho takového. Kupuju si podprsenky s kosticí, vystužené (lehce), hladké, s odepínacími ramínky, do cca 400 Kč. Pro běžné nošení vlastním barvy černá, bílá, tělová (nejlepší vynález na světě, nosím prakticky jen tělové). Plus mám u vietnamců zakoupená různá barevná ramínka (modrá apod.), která se dají připnout na jakoukoli podprsenku, když je třeba.\nNejčastěji nosím něco takového:\n2102 příspěvků 28.4.13 08:00\nTaky jsem podlehla telovemu spodnimu pradlu, driv jsem si to neumela predstavit, ted nosim prakticky jen to=]\n271 příspěvků 28.4.13 08:18\nTak já patřím mezi ty molitany:oD Nic extrémního, ale po kojení mi zmých větších jedniček zůstaly tak -2:oDDD Ze správně zvolené podprdy mám zpět aspoň ty jedničky. Je to trochu podvod, ale tady jde o můj pocit, tak to všem může být ukradený, mám skvělýho chlapa, který dobře ví, že večer v koupelně odkládám i prsa a vůbec ho to ne…e. Přemýšlela jsem i o plastice, ale…přítel raději lentilky, než umělinu a já vím, že to myslí upřímně, takže za mě sláva molitanu:oDDD\n334 příspěvků 28.4.13 08:36\n@Korytt U mě je to podobné. Z krásných pevných trojek jsou po roce kojení placaté jedničky, takže já „podvádím“ vyztuženými podprsenkami. Bez jsem dříve chodila, teď to nejde ani náhodou. A teď si půjdu vybírat nějakou extra zvětšovací, protože ke zbytku těla ty malá prsa nepasují. A manžel taky ví, a nikde jinde svékání neplánuji, takže si myslím, že žádné „překvapení“ po svléknutí nehrozí.\n2038 příspěvků 29.4.13 11:33\nK chozeni bez podprsenky - z meho pohledu je treba u chozeni bez podprsenky na verejnosti treba brat v potaz vek nositelky. Mama ma jednu znamou, vekove tak kolem 45, ktera ma mala pevna prsa s vyraznymi bradavkami, chodi snad vyhradne bez podprsenky a musim rict, ze v jejim veku mi to teda nijak zvlast sexy neprijde. U mlade holky s celkove peknym telem budiz, ale po ctyricitce mi to prijde spis jako ztrata soudnosti (a to bych rekla, ze celkove nejsem nijak vyrazne pruderni).\n1918 příspěvků 29.4.13 13:42\nNa moje F-ka žádné brnění nepotřebuju. Ani nechci. Nemusím nutně vypadat jako obrněný transporter.\nTuhle jsme to řešily s mou velmi plochou kamarádkou a přišly jsme na zajímavý fakt: ona (placatá) nezná jediného muže, kterému by se líbila malá prsa. Já (kozatá) neznám jediného, kterému by velká nepřipadala odpudivá. Fakt je, že prsatá ženská vypadá vždycky macatěji, než ta bezprsá, i když jinak nosí stejnou konfekční velikost.\nKaždá máme něco. Mně by menší než mám nevadila a jsem si jistá, že i muži mají radši malá prsa než větší.\n2038 příspěvků 29.4.13 14:48\n@Sekhmet - ja myslim, ze bude i rozdil v tom, jestli se ten chlap jenom diva, nebo jestli to chce mit i doma. V prvnim pripade se podle me otoci spis za vetsim poprsim, ve druhem pripade stoji podle me na prvnim miste osobnost nositelky a velikost poprsi je vedlejsi. Byvala pritelkyne meho pritele mela opravdu velka prsa. Moje decentni 70C se s temi jejimi absolutne nemohou pomerovat a rekla bych, ze jak se mnou tak s ex byl pritel podobne stastny\n1704 příspěvků 2.5.13 06:00\nA co jsou velká prsa?\n2424 příspěvků 2.5.13 10:40\nOni to čísluji tahle? snad to není vysvětlení tech FF+ zde…ja totiz jedu v totalitním značení, Rodinou dedena Dcka uz huntuji zada a na Fka je už snad problém sehnat i halenku, aby nekoukal pupík…\nže vy ještě nejste poučena o správné velikosti podprsenky? Ona totiž D na malém obvodu jsou spíše maximálně „jedničky“ než prsa, se kterými se nedají seběhnout schody. FF na obvodu 60 cm jsou pěkné plnější „trojky“\n@BEZDOMOVEC Myslím, že tomu se už říkají veterinární rozměry.\n@Sekhmet Hlásim, že poznám taký exemplár Akurát nedávno mi kamarátka s malým poprsím hovorila, ako ju potešilo keď jej pri obede povedal kamošov kamoš, že ho veľké prsia desia a má rád uplne maličké..Ja zase vlastním poprsie no..nemalé a poznala som pár jedincov ktorý z toho boli nepokryte na vetvi..Čo u mužov pozorujem ja je vetšinou to, že má každý definíciu „malé-veľké“ niekde inde-často viac či menej odtrhnutú od reality /koneckoncov plno žien tiež…/\n349 příspěvků 2.5.13 11:27\n@Moir ted jsem tedy skutecne zmatena z vaseho vysvetleni. Znaceni kosicku pismenem je dano objemem nadra, tedy hloubkou kosicku. Obvod hrudniku pres nebo pod prsy nema na toto abecedni znaceni vliv (byt je odvozeno od rozdílu obvodu, nicméně tam jde o pomer.tedy D je D at mate pres prsa 100, 120, nebo 160, protože to nad objem nader je objem tuku, nebo sirky hrudniku pripadne, těla mimo samotna nadra…Tak nevím, zda mate jiny princip, nebo shodny. Cislovani nader na čísla nechápu, tedy čísla jsou pro mě ekvivalentem písmen, je li tam pomer jiný jsem lina hledat.\n2424 příspěvků 2.5.13 11:36\n@malakaja D na obvodu 60 je malinkaté, D na obvodu 90 už je docela dost velké\nostatně přečtěte si celou sekci „důležité“, možná budete překvapena\nA přes prsa mám 85 a D košíček nosím a nájemníka do něj nepotřebuju\nnebo vám vážně nerozumím\n349 příspěvků 2.5.13 11:36\n@Lenka M. já mám pocit, ze chlapum je to vicemene jedno, dokud to ma bradavky a dole vaginu, tak se to pocita. Vytky bych ocekavala u jasne koncentracni podvyzivy a nebo nadvahy na hranici obezity…ale taky ne vzdy;hZenska miva limity taky siroke a velikost pyje v prvnim vyctu vlastnosti byva opravdu zridkakdy…A za velky a mily smysl pro humor osobne vymenim i ostre rezane rysy a ploche bricho…;)\nDřív se místo písmen používala čísla, t. j. 1,2,3,4 (= A, B,C, D). Taky se domnívám, že takový dřívější čtyřky jsou dneska prostě déčka… rozhodně déčko nemůže působit jako jedničky\n349 příspěvků 2.5.13 11:44\nA přes prsa mám 85 a D košíček nosím a nájemníka do něj nepotřebujunebo vám vážně nerozumím\nD je fyzikalne D, lhostejno na jakem obvodu.Tedy muzete mit D pri obvodu 85, to nikde nepopiram. Velke D a male D nechapu, krom toho, jak muze pusobit zhledem k telu, ktere to D nese. upřimně nechápu, proti cemu se ohrazujete…Ze decka jsou jednicky…pri malm obvodu? rikam…mozna jsem stara a neco mi uteklo…:)))ja jedu znaceni podprsenek s kosticemi bez vycpavek…\n2424 příspěvků 2.5.13 11:48\n@malakaja přečtěte si ten odkaz, co jsem vám poslala, možná vám to bude jasnější, číslování košíčku má s molitanovou vycpávkou společného málo, nebo nic,\nuž aspoň víte, jak to myslím?\n349 příspěvků 2.5.13 11:56\nPrecetla jsem a jsem velmi překvapena…uznavam, z praxe potvrdit nedokazu. Nicmene me potesil posledni odstavec, který by vysvětloval, proč mám po dětech hezčí prsa než před nimi, přičemž vážím meně, neposiluji…\nJak obléct velké břicho a velká prsa\nNízka a tučná - akú sukňu?\nKolikrát nosíte oblečení před praním?\nJaký jsem typ ?


Dům, byt a zahrada — již od 6 Kč | NEJCENY.cz\nSháníte kvalitní a ideálně originální potřeby do domu, bytu, kuchyně či třeba dílny? V této kategorii najdete vše, co jste jinde nenašli a navíc za NEJ ceny. Starosti si nemusíte dělat ani se zahradou! Zahradní technika, zahradní potřeby i hnojiva míváme celou sezónu skladem a ochotně Vám zdarma poradíme, který z produktů si vybrat.\nA protože si svůj dům, byt, zahradu a jakýkoli majetek v něm chcete jistě ochránit, naleznete u nás i mnoho způsobů zabezpečení proti krádeži.\nVýběru odpovídá: 12279 položek\nDům, byt a zahrada v naší nabídce\nCelkem zbývá 12259


Vytváříme novou kampaň Mapei a pomáháme budovat značku Brispol | Better Marketing\nHome Magazín Vytváříme novou kampaň Mapei a pomáháme budovat značku Brispol\nVytváříme novou kampaň Mapei a pomáháme budovat značku Brispol\nNa čem jsme pracovali v březnu? Připravujeme novou kampaň výrobce lepidel a tmelů Mapei a pomáháme budovat značku kadaňské společnosti Brispol.\nDalší kampaň Mapei pod betteráckou taktovkou\nJak se pozná dobrý vztah agentury s klientem? Ani po několika měsících spolupráce nám neschází dobré nápady. Příkladem takové spolupráce je pro nás i výrobce stavební chemie Mapei, kterému pomáháme šířit povědomí o značce. Právě teď připravujeme kreativní koncept jarní kampaně.\n“Cílem kampaně je zajímavým způsobem oslovit koncové zákazníky, přiblížit jim značku Mapei a navázat tak na práci, kterou už několik měsíců odvádíme na sociálních sítích,” říká manažer projektu Tomáš.\nKeramika jako kámen, značka jako skála\nSlyšeli jste už o značce Brispol? Řada lidí tohoto výrobce kvalitní žáruvzdorné keramiky nezná, kadaňský závod má přitom za sebou 131 let zkušeností. Na nás je, abychom situaci změnili a pomohli Brispolu vybudovat značku, která ve 21. století nepohoří.\nChcete mít betterácké novinky vždy pod nosem? Sledujte nás na sociálních sítích: jsme pro vás online na Facebooku, Instagramu a LinkedInu.


Francie: Cléden Cap Sizun, region Bretaň | Francie na Světadílech\nMalá obec Cléden Cap Sizun se nachází na západě Francie, v regionu Bretaň a najdete ji asi 6 km od Plogoff a 5 km od Pointe du Raz. Cléden Cap Sizun leží asi 5 km od moře a je ideálním místem zejména pro výlety do okolí.\nZa návštěvu zajisté stojí obec Pointe du Raz, což je nejzápadnější bod Francie a důležité chráněné místo v departmentu Finistére. Cléden Cap Sizun nabízí také řadu zajímavých pamětihodností, které stojí za vidění.\nCléden Cap Sizun se bude líbit milovníkům pěší turistiky a cykloturistiky. Z Cledén Cap Sizun se mohou návštěvníci vydat na mnoho výletů pěšky i na kole.\nNejúžasnějšími místy na bretaňském pobřeží jsou skalnaté výběžky poloostrova Crozon a mys Pointe du Raz na jihu provincie Finistére. Stezky vás po útesech zavedou z Lescoff až k nejzápadnějšímu místu mysu Pointe du Raz a z Veryach poblíž Camaret k mysu Pointe de Pen-Hir na poloostrově\nBretaň je skvělým místem pro všechny milovníky přírodních krás a historie. Návštěvníkům nabízí celou řadu architektonických skvostů a připomínek lidské historie. Bretaň poskytuje také krásné písečné pláže a čisté moře, které zve návštěvníky k vykoupání a relaxaci. Bretaň je velice oblíbeným regionem, který návštěvníkům nabízí krásné pobřeží, města s kamennými domy, ale také drsnou přírodu s útesy na pobřeží Atlantiku.\nletiště Quimper (UIP), 45 km, Lorient (LRT), 116 km, Brest (BES), 100 km.


Recept na Čevapčiči lll. | Recepty online\nRecept na Čevapčiči lll.\nRecepty, vaření, online kuchařka, Recept na Čevapčiči lll., recepty Čevapčiči lll., Čevapčiči, lll.\nRecept na Čevapčiči lll. je zařazen v kategorii mleté maso. K přípravě Čevapčiči lll. budete potřebovat níže uvedené suroviny, které si dopředu nakupte a nachystejte.\nMleté maso 500g, cibule 1větší , mletá paprika sladká 1 polévková lžíce, sůl, mletý pepř. Na oblohu: rajče, tatarka, hořčice, cibule,....\nRecept na Čevapčiči lll.:\nMleté maso smícháme s najemno nakrájenou cibulí, mletou paprikou, solí, pepřem a uděláme válečky - velikost je na nás. Válečky dáme na rozehřátý olej (ne vařící - musí být ze všech stran stejnoměrně opečené), orestujeme, zalijeme lžíci vody a hned vypneme. Voda nám má omastkem jen probublat a ne stříkat. Mezitím si ozdobíme talíř hořčicí, tatarkou, cibulí, rajčátky. Podáváme s vař. bramborem, podléváme šťávičkou.\nPoznámka k receptu na Čevapčiči lll.:\nLze připravit i den dopředu - válečky dáme na olejem potřený talíř, zakryjeme fólii bo vlhkým ubrouskem a dáme do lednice. Pak už s tím jen hup na pánev a je to. Podáváme s chlebem. Dělám když zbyde mletá a je mi to líto zamrazit;-)\nDoporučujeme navštívit diskuzi receptu Čevapčiči lll., kde se můžete zeptat na detaily přípravy, uvést své vylepšení receptu nebo pochválit autora za kvalitní ispiraci.\nSuroviny: Mleté maso 500g, cibule 1větší , mletá paprika sladká 1 polévková lžíce, sůl, mletý pepř. Na oblohu: rajče, tatarka, hořčice, cibule,...\nChcete-li recept vylepšit, máte-li podobný nebo jiný zajímavý recept na Čevapčiči lll., pochlubte se s ním v diskuzi. Děkujeme\nOtázky a odpovědi týkající se receptu na Čevapčiči lll. - diskuse je zatím prázdná - vložte svůj příspěvek jako první\nVložit nový komentář/dotaz/odpověď Čevapčiči lll.


Zamyšlení o televizních reklamách - Page 3 - Other discussion - Vodafone Techforum\n@sodekczno já si tedy reklamou určitě hlavu nevyplachuju. Přece mě nikdo nenutí něco kupovat. Víš co znamená slovo reklama? Pochází z francouzštiny reclame což znamená ukázat, představit, seznámit... Já teda na tom absolutně nevidím nic špatného. Naopak reklama v televizní branži (a nejen) představuje velkou revoluci, protože kdyby nebylo jí, neexistovala by televize nebo přesněji televizní vysílání tak, jak jej známe... Ale ano, je pravda, že u nás jsou dlouhá proma a proto se protahuje ten reklamní čas. V tomto souhlasím. Max 30 sek proma stačí.\nAle nikdo nikoho nenutí se koukat na Primu a ani na Novu, jsou i jiné TV stanice..... Nova, Prima a pořád dokola Nova Prima, je tam spousty dokumentů nebo sportu nebo hudby ale pořád dokola Prima Nova. Když někomu ta reklama tolik vadí no tak si holt musí dát něco kde to není nebo kde je ta reklama není tak agresivní a pořád dokola je pravda že na Nově i Primě jsou s tím opravdu nechutný za hodinu něco lejt do palice 5x nebo nevím kolikrát...přepínám a jdu od toho takový pecky tam nedávaj\nUpoutávky na svoje pořady má i veřejnoprávní ČT, prostě tak to je. A reklama na komerčních stanicích je upravena Zákonem o provozování rozhlasového a televizního vysílání 231/2001 Sb., konkrétně\n(4) Provozovatel televizního vysílání s licencí nesmí vysílání filmů vyrobených pro televizi, kinematografických děl a zpravodajských pořadů přerušit reklamou nebo teleshoppingovými šoty více než jednou za každý plánovaný časový úsek v trvání alespoň 30 minut. Provozovatel rozhlasového vysílání s licencí nesmí vysílání zpravodajských pořadů přerušit reklamou nebo teleshoppingovými šoty více než jednou za každý plánovaný časový úsek v trvání alespoň 30 minut. Do plánovaného časového úseku vysílání filmů vyrobených pro televizi, kinematografických děl a zpravodajských pořadů se započítává zařazená reklama a teleshoppingové šoty.\n(2) Čas vyhrazený reklamě a teleshoppingovým šotům v televizním vysílání provozovatelů vysílání nesmí přesáhnout v průběhu 1 vysílací hodiny 12 minut.\nJestli je tomu jinak, pak se obrátit na RRTV, jak jsem už psal.\nJá mám jednoduší řešení než se obracet na radu ........no prostě na to nekoukat....😁 ale jinak máš samozřejmě pravdu\n2 marek-81: jasně, je to tak v itálii a proto je to tak dobře. Dobrý. Máš to jednoduchý. Avanti!\nImo dívat se na dobrý film, který reklamy, které mě nezajímají prodlouží na dvojnásobek, rozbijí dramaturgii filmu, ničí spád a dojde ke ztrátě kontinuity a atmosféry, tak to je jen pro divné masochisty nebo prostatiky. Naštěstí na těch dvou omílaných stanicích se prakticky nic dobrého nenajde, tak je mi to ukradené.\nNo ten je povedenej..... na tom Eurosportu to holt musím vydržet je to dan za to že tam něco dávaj co mě zajímá ale ani na Nově a Primě k tomu nemůže dojít tam nic takovýho není abych to překousnul a nepřepnul to jinam ale někdě jsem dokonce viděl článek že končí Růžovka to bude něštastnejch idealní program na výplach lebky reklamou\nNa Eurosportu ta reklama naštve víc, než na nějaké Nově nebo Primě, protože Eurosport není FTA (leda ten na Astře ze SRN a v SD ano) . Podobně Spektrum, Viasaty (tam sice není přerušování reklamou, ale "jenom" dementními upoutávkami na svoje pořady) apod.


Oni to vyšetřit nechtějí! Ministr ve Sněmovně zaskočil šéfa KSČM, který se ptal na privatizaci | ParlamentniListy.cz – politika ze všech stran\nParlamentníListy.cz » Aréna » Monitor » Oni to vyšetřit nechtějí! Ministr ve Sněmovně zaskočil šéfa KSČM, který se ptal na privatizaci\nPopisek: Ministr spravedlnosti Robert Pelikán s ministrem vnitra Milanem Chovancem\nSněmovna sice dnes dopoledne přerušila projednávání většiny podaných písemných interpelací, ale i přesto se na jednu dostalo. Při ní ovšem ministr spravedlnosti Robert Pelikán (ANO) velmi překvapil. Totiž jako jeden z mála ministrů spravedlnosti veřejně přiznal, že orgány činné v trestním řízení někdy mohou nad některými kauzami přivírat oči. Leckdy prý i záměrně!\nPelikán odpovídal na dotaz předsedy KSČM Vojtěcha Filipa ohledně pochybné privatizace někdejšího státního podniku Mototechna v Českých Budějovicích z 90. let.\nFilip se ptal mimo jiné na možné prodloužení promlčecí doby u této kauzy, která je nyní dvacetiletá a bude brzy končit.\n„Smyslem té mé interpelace je to, jestli Ministerstvo spravedlnosti udělalo nějaké kroky, kterými by donutilo orgány činné v trestním řízení, to znamená systém státního zastupitelství, systém policie, aby pokračovaly a potrestaly viníky této privatizační kauzy,“ otázal se Filip. Orgány činné v trestním řízení byly podle něj v této kauze Mototechny totiž spíše nečinné a selhaly. A také možná nad ní přivíraly oči.\nFilipa navíc zajímalo, zda chystá samo ministerstvo nějakou novelu trestního zákona, trestního řádu, aby se staré kauzy, které byly spáchány v rámci privatizace v devadesátých letech, stále ještě mohly vyšetřovat. Podle něj by kvůli tomu rozhodně mohlo existovat prodloužení promlčecí doby alespoň na 25 let v těch kauzách, které se týkají podobných zločinů.\nCo se týče kauzy Mototechny v Českých Budějovicích, opětovným šetřením prý bylo zjištěno, že postup orgánů činných v trestním řízení nebyl vždy zcela v souladu se zákonem. Filip také k tomu naznačil, že na „tom státním zastupitelství“ lidé, kteří nebyli v tomto případu v devadesátých letech potrestáni, „museli někoho mít“. Když se podle něj se stavem věcí smíříme, tak tím zároveň řekneme, že co se nakradlo, to jim zbývá a my jsme všichni za hlupáky. „Ale já za hlupáka být nechci!“ zvolal.\nMinistr Pelikán na to uvedl, že jeho úřad nemá v úmyslu promlčecí lhůtu prodlužovat. „I nyní je to marný boj. Uplynutím času se zhoršuje důkazní situace. Problém, který vznikl před dvaceti lety, už nikdo podle mého přesvědčení nenapraví. Je to smutné,“ poznamenal s tím, že dnes vyšetřovat dvacet let staré věci je prostě nesmírně obtížné.\nPelikán: Oni asi nechtějí...\n„Jednak na těch okresních státních zastupitelstvích sedí stále stejní okresní státní zástupci, kteří tam seděli v 90. letech. A jestli si myslíte, že dnes ty věci umí vyšetřit lépe, než je uměli vyšetřit tehdy, tak tedy neumí. A jestli si myslíte, že je dnes chtějí vyšetřit lépe, než je chtěli vyšetřit tehdy, tak tedy nechtějí," zdůraznil Pelikán.\nPrý se mu nechce ve Sněmovně „politicky obratně lhát“. „Ano, můžeme si prodloužit promlčecí dobu o dalších pět let, můžeme si ji každých pět let prodloužit o dalších pět let, protože se každých pět let ukáže, že se zase nic nevyšetřilo. Protože tak to prostě je,“ zmínil. Pelikánovi se prý na druhou stranu nelíbí, že se leckdy devadesátá léta zlehčují slovy, že to prostě byla "divoká devadesátá léta", s čímž se nic nenadělá. „Vadí mně, že dnes spousta našich ctihodných občanů si tady pyšně vykračuje s majetky nabytými jasnou trestnou činností,“ zdůraznil.\nNa to ale reagoval komunistický poslanec Zdeněk Ondráček. „Jsem rád, že pan ministr konečně řekl tu pravdu, jež tady je. A to znamená o tom neskutečném nepořádku, který je ve všech orgánech činných v trestním řízení počínaje policií a konče státními zastupitelstvími a soudy,“ řekl Ondráček ostře do sněmovního mikrofonu.\nNejen slova Pelikána, ale i samotná kauza ovšem vybudila k proslovu ještě poslance Úsvitu Jiřího Štětinu. „Já jsem šel do Parlamentu z toho důvodu, že jsem si myslel, že se dá bojovat proti korupci. Nedá! V tomto státě se kradlo, krade a bude krást, pokud se nezmění zásadní přístup k těmto zlodějnám,“ zahřměl Štětina.\n„Včera naštěstí jedna veliká kauza, o které se hovoří deset let, byla konečně odsouzena. Ale já jsem zvědav, jaké zase další okolnosti budou a zase bude zproštěn,“ poznamenal kromě jiného Štětina.\nBerka byl opět odsouzen\nTáborský soud totiž právě včera poslal na osm a půl roku do vězení ústeckého soudce Jiřího Berku, který podle obžaloby s dalšími lidmi způsobil na základě zfalšovaných konkurzů škodu 264 milionů korun. Policie a následně soudy tento případ řeší už od roku 2003. Do případu ale zasáhla amnestie prezidenta Václava Klause z ledna 2013. Ta mimo jiné zastavila stíhání v případech hospodářské kriminality, které se táhlo více než osm let. Původně se obžaloba kolem Berky a spol. týkala dvanácti lidí, po amnestii jich zůstalo devět.\n„Já jsem šokován!“ zhrozil se další komunista Stanislav Mackovík. „Je šokující, že se zde dozvídáme tu pravdu, kterou jsme si mysleli! Na druhou stranu jsem rád, že zde z úst zástupce vlády zaznělo, že státní zástupci v tom tedy jedou také od 90. let a že nejsme schopni právní systém v České republice narovnat tak, aby skutečně právo bylo prosazováno bez ohledu na to, kdo za kterou kauzou stojí,“ dodal.\nSněmovna nakonec odmítla Filipův návrh, aby s Pelikánovou písemnou odpovědí nesouhlasila a aby tedy ministr musel předložit novou odpověď.\nKolem kauzy Mototechny v Českých Budějovicích lidé, kteří tento podnik privatizovali, podle slov Filipa, vytvořili společnost s ručením omezeným, která nabyla majetek bývalého státního podniku Mototechna, a oni posléze přes vietnamského státního příslušníka, který nikdy nebyl podle sdělení cizinecké policie v České republice, prodali společnost sami sobě. Později jako vlastníci nové společnosti začali provozovat a rozprodali část nemovitého majetku Mototechny, přičemž nikdy nezaplatili daň z převodu nemovitosti a nechali ji zaplatit ze zákona zákonnému ručiteli.\nPo prověrce skončené věci, kterou provádělo Nejvyšší státní zastupitelství, bylo napřed konstatováno, že při původním šetření této privatizační kauzy Policie České republiky konstatovala, že nedošlo k porušení právních předpisů. Ovšem už při druhé prověrce druhý vyšetřovatel konstatoval, že naopak došlo k porušení právních předpisů, a tedy i k trestnému činu, který souvisel s privatizací.\nPane premiére, pokud je ministr Pelikán v Dillí, ať se už nevrací! Těžká kanonáda Marka Bendy ve sněmovně\nSněmovna dnes: Andrej Babiš nadával, TOP 09 si z něj dělala srandu\nTak pane premiére, kolik jich vlastně přijmeme? A kolik jim budeme platit? Horké chvilky Bohuslava Sobotky ve sněmovně\nFilip , interpelace , poslanci , sněmovna , Pelikán\nBujné poprsí je pro muže jako magnet Masturbace může ovlivnit cvičební plán


Výstavy byly v rámci sympozia hned tři: Pocta Franzi Wendlerovi a výstava prací účastníků sympozia ve Sklářském muzeu a výstava studentských prací v Zelené galerii naproti muzeu.\nNedávno zesnulý Franz Wendler byl pokračovatelem linie rytého skla, která představuje naprostou elitu tzv. klasické rytiny a je nesmírně příjemné vidět jeho dílo v kontextu vystavených děl účastníků sympozia. Teze o vrcholném mistrovství a hledání nových možností rytého skla (zejména v rámci studentského programu vedeného J. Šárou) ožívají v sympatické konfrontaci, která je stejně osvěžující jako potřebná. Je nutné zdůraznit, že vystavená díla vznikala různým způsobem. Některé vystavené exponáty byly přivezeny již hotové (což je při jejich náročnosti pochopitelné), jiné byly instalovány doslova na poslední chvíli těsně po jejich dokončení v dílnách šenovské školy. Tím je dán charakter expozice, která ovšem díky tomu získala na dynamičnosti a rozmanitosti. Smysl sympozia – zachování kontinuity, otevřenost novým podnětům a setkání lidí, kterým v (nejen)\nrytém skle o něco jde – se pak ve\nvýstavách zhmotňuje více než dostatečně. (J.Polanecký,výňatek z článku pro Keramiku a sklo).\nVýstava „Pocta Franzi Wendlerovi“\nFranz Wendler se narodil 6. června 1913 v Mnichově. Pocházel ze sklářské rodiny, což bylo určující pro jeho pozdější povolání rytce skla. Po studiu na reálce v České Lípě nastoupil do učení ve firmě pana Markowského ve Skalici. Věnoval se především historizujícím dekorům od biedermeieru, přes historismus až k secesi a Art Decu, ale vytvářel také vlastní soudobé dekory. V roce 1936 se osamostatnil a založil vlastní ryteckou dílnu v Novém Boru.\nPo návratu z druhé světové války začínal pracovat opět jako rytec nejprve v Bedburgu v Německu, v roce 1950 přesídlil do Rheinbachu u Bonnu. Tam již působila řada jeho krajanů, převážně z Kamenického Šenova. Od roku 1963 postupně realizoval svoji představu vytvářet ryté unikáty pro uměnímilovné\nzákazníky a sběratele. Ve vybraných\nsklářských hutích nechával zhotovovat\ndle svých vzorů malé série skleněných výrobků, které dekoroval originálními návrhy.\nZa svého působení vytvořil Franz Wendler řadu hodnotných prací, od reprezentativních darů pro státní představitele až po skvosty doplňující kolekce soukromých sbírek a muzeí. Životní dílo tohoto vynikajícího sklářského\nvýtvarníka prezentují také exponáty ve Sklářském muzeu v Rheinbachu. Výběr z nich představuje tato výstava, doplněná rytinami ze soukromých sbírek rodin Meurer a Unterbusch z Německa.\nJedno ze svých posledních děl věnoval Franz Wendler kamenickošenovskému Sklářskému muzeu. Kamenický Šenov, partnerské město Rheinbachu, rád a často navštěvoval a měl zde mnoho přátel. I ve svém vysokém věku se zúčastnil trienále Mezinárodních sympozií rytého skla.\nProjekt Pocta Franzi Wendlerovi byl podpořen Česko-německým fondem budoucnosti.


Miloš Pick: Hrozí další kolo globální ekonomické krize? | 22. 10. 2010 | Miloš Pick | Britské listy\nANALÝZA - Hlavní tendence\n22. 10. 2010 / Miloš Pick\nPříspěvek k mezinárodní on-line e-debatě: „Nová politická ekonomie pro společnost dobra“ Social Europe Journal & Compass and Soundings Journal, London\nJejím spušťadlem byla krize finanční, ale hlubší příčinou patrně byly globální nerovnováhy. Ty byly vyvolány jednak nerovnoměrným vývojem kvalitativní, znalostní konkurenceschopnosti - jejím oslabováním především v důsledku potržňování vzdělávání v některých vyspělých zemích. A jednak nerovnoměrným vývojem nákladové konkurenceschopnosti především v důsledku vnucování politiky levné práce rozvíjejícím se zemím – vnucování omezení jejich celní ochrany výměnou za nízké směnné kurzy jejich měn. Obojí podle neoliberálních receptů.\nNapř. v USA je terciární vzdělávání ze dvou třetin financováno ze soukromých zdrojů; školné vytváří sociální síto v přístupu mozků k tomuto vzdělávání a kvalita jednotlivých škol je trhem ostře diferencována, což obojí vede k nižší účinnosti než ve Skandinávii, kde je terciární vzdělávání financováno téměř výlučně z veřejných zdrojů. Čína musela před vstupem do WTO postupně snížit míru své celní ochrany ze 43 na 11 procent, za což jí byl umožněn nízký, tzv. „konkurenceschopný“ kurs její měny. V USA, epicentru soudobé globální krize, byly důsledky oslabování konkurenceschopnosti vůči světu dlouhodobě tlumeny brzděním růstu mezd, což se přelilo do zadlužování domácností, a to stále více i nesplatitelnými, toxickými hypotékami, což nakonec p přispělo k otevřené finanční krizi.\nSoudobá krize je tedy – na rozdíl od Velké krize třicátých let - nejen krizí z nadvýroby, z plošného zamrznutí poptávky. Je i krizí globálních nerovnováh. Je dále i krizí extenzivního, hmotného růstu – trh selhává nejen při „čištění“ ekonomiky od plýtvavého konzumu, ale i při obratu od hmotného ke znalostnímu, kvalitativnímu, udržitelnému růstu.\nPři překonávání důsledků této krize proto nestačí Keynesiánské pobídky k posílení poptávky, ale je nezbytné i její přesměrování na jiné, zejména domácí trhy na úkor dosavadních vývozních přebytků.\nV prvním kole se tato globální krize rozpoltila.\nÚspěšným rozvojovým zemím, zejména skupině velkých zemí BRIC (Brazílie, Rusko, Indie, Čína) , se podařilo přesměrovat p část své poptávky především na ohromné domácí trhy (Rusko část svého exportu ropy a plynu přesměrovává do Asie) a tím se do značné míry odpoutat od krize vyspělých zemí. Po částečném zpomalení v minulém roce letos již obnovují svůj vysoký růst, který v Číně opět možná dosáhne 10 procent.\nPočáteční oživení ve vyspělých zemích, zejména v USA a EU, má však protikladný, křehký charakter.\nOživení v USA bylo ovlivněno především jednorázovou fiskální injekcí do poptávky v rozsahu asi 5 procent hrubého domácího produktu. Při pokračující nedostatečné konkurenceschopnosti USA to však nejen dočasně obnovilo možná 1-3 procentní růst HDP (podle dosud značně nejistých a rozdílných odhadů), ale především nasává dovozy a obnovuje neudržitelné schodky obchodní bilance a běžného účtu platební bilance. To pomáhá spíše oživení v ostatním světě včetně EU.\nV EU, počínaje Německem, však poptávková injekce nepřekročila 1,5 procent HDP. Počáteční 1-3 procentní oživení růstu HDP je ještě křehčí a postupně vyhasíná - je založeno jen „na jedné noze“, na exportu, ale bez živení domácí investiční a spotřebitelské poptávky. Patrně se o něj více „zasloužilo“ oživení v USA a v zemích BRIC než vlastní hospodářská politika.\nV nastávající fázi však hrozí nastartované protichůdné kroky USA i EU.\nUSA dále výrazně oslabují kurz US dolaru - od června zatím asi o šestinu k euru a o čtvrtinu k čínskému juanu. Tím si vytvářejí předpoklad nové připravované poptávkové injekce v rozsahu asi 3 procenta HDP, pokud ji Republikáni nezmaří. V každém případě, i pokud to pomůže udržet růst v USA, oslabí to oživení v ostatním světě počínaje EU, a zejména Německem.\nEU, počínaje Německem, však odmítá další poptávkové injekce, a naopak prosazuje - podle Mezinárodního měnového fondu i USA předčasnou – rozpočtovou konsolidaci, a to jednostrannými škrty výdajů veřejných rozpočtů. Česká publika je v tom nejpilnějším žáčkem, ačkoli míra zadlužení jejích veřejných rozpočtů je asi poloviční proti průměru EU i Německu.\nAť již tyto protichůdné kroky - i při oslabených bankovních úvěrech, které dosud v USA ani v EU nedosáhly předkrizové úrovně - pomohou USA či nikoli, obojí spolehlivě ohrozí růst v EU, počínaje Německem, oslabí jedinou, tu exportní „nohu“ dosavadního obnoveného růstu. To ve zvýšené míře platí i pro obdobně „jednonohé“, exportem tažené,ještě mírnější oživení v ČR, provázené ještě tvrdšími rozpočtovými škrty. Paradoxně, škrty rozpočtových výdajů v EU, počínaje Německem a tím spíše v ČR vedou nejen k destrukci sociálního státu, ale mohou vyústit i v destrukci ekonomiky a tím i samotných veřejných rozpočtů. Lidová moudrost varuje: „V domě, který celý hoří, nelze zachraňovat jen záclonky“.\nV širším pohledu, obojí kroky jsou risikové a neperspektivní.\nJednostranné oslabení vlastní měny může vyvolat,“kurzovou válku“, s katastrofálními důsledky, jako za Velké krize třicátých let, jak před tím varuje i Mezinárodní měnový fond. Navíc, znehodnocení čínských dolarových rezerv, vyvolané oslabením US dolaru, představuje asi půl biliónu US dolarů, téměř dvojnásobek toho, kolik Čína vydává na úhradu dluhu USA nákupem jejich dluhopisů. Kdyby to Čína, jako odvetu, zastavila nebo alespoň utlumila, tím vyvolané otřesy by ohrozily obě země. Východiskem by mohlo být opuštění plovoucích, trhem řízených kurzů a přechod k mezinárodní koordinaci regulovaných měnových kurzů, jak to dávno doporučuje UNIDO. Naznačil to kdysi již Samuelson ve své světoznámé učebnici ekonomie: „Kurz měny je cena, cena peněz. Ale tak důležitá cena, že ji nelze svěřit trhu“. To ale nelze zařídit přes noc, silovým přetlačováním, ale jen v dlouhodobějším procesu v rámci širších reforem globální ekonomiky.\nStejně tak škrty výdajů veřejných rozpočtů jsou nejméně účinnou cestou k jejich konsolidaci. Jejich zadlužování bylo vyvoláno především na příjmové straně. Míra zdanění v poměru k HDP ve vyspělých zemích činila na konci devatenáctého století asi 10-15 procent a na konci dvacátého století asi 50 procent ve Skandinávii 40 procent v EU 15 a 30 procent v USA a dalších převážně neoliberálních zemích. Vyspělé země, podle neoliberálních receptů, v polovině devadesátých let minulého století, toto stoleté zvyšování míry zdanění zastavily a částečně ji dokonce snižují. I to platí ve zvýšené míře pro ČR, kde míra zdanění je asi o 5 procent v poměru hrubému domácímu produktu nižší než v průměru EU, tedy o více, než činí současný schodek našich veřejných rozpočtů. Výdaje na zdravotnictví, penze, vzdělávání i ochranu životního prostředí se však objektivně zvyšují - prodlužuje se délka života i vzdělávání, zvyšuje poškozování životního prostředí – a plýtvání se na tom podílí jen zlomkem.\nBrzdění zdanění vede k tlaku na deficitní financování těchto veřejných služeb a na jejich privatizaci, přestože to zvyšuje jejich nákladnost a zhoršuje jejich kvalitu. Východiskem by mohlo být spíše přiměřené zvyšování míry zdanění, mezinárodně harmonizované zejména v rámci měnových zón. Přitom v budoucnu by některé daně mohly být společné, jako zejména Tobinova daň z finančních operací či některé ekologické daně.\nSoudobá krize je krize společenská, obdobně jako krize třicátých let. Selhává monopolistický, finanční, globalizovaný kapitalismus - založený na téměř výlučné úloze trhu téměř bez regulační úlohy státu. Nestačí proto jen tlumení důsledků této krize povzbuzováním a přesměrováním poptávky, ale je nezbytné zejména i překonávání jejích příčin. Dlouhodobým východiskem je překonání podstaty tohoto současného kapitalistické systému - přechod ke společnosti svobody, založené na souhře neviditelné ruky trhu s viditelnou, oproti současnosti účinnější, rukou sociálně znalostní společnosti (Britské lisdty, 18. 2. 2010, Pohledy č. 1/2010, Social Europe, Jule 2010, Journal, volume 5,issue 1). Ta se může vyvíjet v globálním měřítku zejména:\nPřekonáváním asymetrické liberalizace světového obchodu, založené na vnucování politiky levné práce rozvíjejícím se zemím. Předpokladem je rozvíjení rodícího se vícepolárního světa.\nObratem od hmotného, kvantitativního hospodářského růstu, založeného na zvyšování množství výrobků a sužeb ke znalostnímu, kvalitativnímu rozvoji, založenému na zvyšování množství znalostí, vtělených do jednotky výrobků a služeb. Předpokladem je na jedné straně rozvoj člověka a jeho znalostí převážně solidárně poskytovanými veřejnými službami do zdravotní a sociální ochrany a zejména solidárně umožněným rovným přístupem mozků ke znalostem. Druhým předpokladem je přiměřená míra zdanění včetně zdanění, odrážejícího vzácnost p přírodních zdrojů i náklady na ozdravování životního prostředí.\nPřekonání nerovnováhy sil mezi kapitálem a prací, spotřebitelem i přírodou, zejména překonávání dominace největších nadnárodních společností v ekonomice i politice, což je překážkou uplatnění soutěžního trnu i demokracie. Předpokladem je jednak překonání extrémní deregulace trhů, počínaje finančními trhy, veřejná - případně i vlastnická - kontrola monopolů a několika stovek největších nadnárodních společností. Druhým předpokladem je společenské vyjednávání mezi prací a kapitálem i účast práce na vlastnictví a rozhodování podniků.\nTaková společnost by měla být společností svobody nejen jednotlivce, ale i svobody solidární společnosti, svobody nejen politické, ale i osvobození od bídy, národnostního a rasového útlaku, válek a ekologického sebezničení.\nTyto náměty se nesnaží nabídnout k tomu „kuchařku“, ale jen podnět k zamyšlení.


Pronájem slunného bytu 1+1 O.-Poruba\n1 673 nemovitostí, 290 makléřů, 45 kanceláří, 35 developerských projektů.\n+420 602 107 752 +420 608 777 486\nJugoslávská 2957/40, Ostrava, Ostrava-město\n+420 608 777 486\n1 396 700 Kč\n640 500 Kč\nNabízíme k pronájmu slunný byt v Ostravě Porubě 1+1 (35 m2), kousek od vozovny, Lidlu a OC Bohemia. Byt je v domě po celkové revitalizaci (plastová okna, zateplení, fasáda, nová střecha, rozvody vody atd.) a k dispozici je také sklep (2 m2). Celkové měsíční náklady na bydlení jsou 7 500,- Kč, vratná kauce je 14 000,-Kč a byt je k nastěhování od 1.10.2019. Jedná se o velmi žádanou lokalitu městské části Ostrava Poruba s dostupností veškeré občanské vybavenosti (školka, škola, MHD, obchody, pošta a další). Více informací u makléře.


Nebrání se navýšení stavu přísedících - Benešovský deník\nNebrání se navýšení stavu přísedících\nBenešov/ Laičtí přísedící by měli vnášet do soudního jednání zdravý selský rozum, nepodvázaný právními předpisy\nSčítají se ke každému 1. lednu a nesmí nikomu z nich být méně než třicet let. Horní věková hranice je neomezená. Oblékají si čas od času talár s fialovým lemem a usedají se jmenovkou na stole vedle soudce profesionála. Laičtí přísedící u soudu. Mají větší moc, než si myslíme?\nLaičtí přísedící u soudu nahradili po roce devadesát soudce z lidu. Sháňka po nich byla obdobná jako po soudcích profesionálech, kteří si příliš nezadali s předcházejícím režimem.\nV současné době má Okresní soud v Benešově 27 přísedících, jejich průměrný věk je 53 let. „Stav přísedících máme naplněn, ale nebráníme se navýšení stavu a zájmu o tuto funkci, aby tak bylo možno rozkládat vlastní výkon funkce mezi více osob,“ uvedl tiskový mluvčí Okresního soudu v Benešově Václav Nekola s tím, že seznam kandidátů na výkon funkce přísedícího neexistuje, nominování do volby na funkci je plně v rukou členů zastupitelstev obcí. „O výkon této funkce příliš velký zájem není, lze obecně hovořit o problému s obsazováním míst přísedících, aby byl naplněn stanovený počet míst,“ dodal.\nProč máme laické přísedící u soudu? Jsou pouhou relikvií minulosti nebo mají své opodstatnění? Teoreticky by měli vnášet do soudního jednání takzvaný laický prvek, smysl pro spravedlnost, jejž paragrafy nedokáží vždy postihnout. Zdravý selský rozum, nepodvázaný právními předpisy. Hlavně by ale měli svými názory a rozhodováním zastupovat celou společnost.\nČR: Drtivá většina přísedících je už v důchodovém věku\nPraha/ Přísedících soudců je sice v současnosti dostatek, ovšem za pár let tomu může být jinak. Zásadním problémem totiž je jejich věk. Drtivou většinu z nich totiž tvoří důchodci. Důvodem může být pouze symbolická odměna. „Zaměstnaný člověk dnes nemá čas a zejména motivaci, aby za velmi nízkou odměnu trávil poměrně hodně času u soudních jednání, vždyť hlavní líčení v trestních věcech často trvají celé dny,“ popisuje situaci tiskový mluvčí Krajského soudu v Hradci Králové Michal Strnad.\nNejenom proto si ale řada odborníků myslí, že je současná situace nevyhovující. „Přísedící laici přinášejí prvek lidovosti, který ale nepřináší žádné výhody,“ myslí si například prezident Soudcovské unie Jaromír Jirsa.\nMinisterstvo spravedlnosti chce proto od příštího roku začít pracovat na změně týkajících přísedících soudců. Podle ministra spravedlnosti Jiřího Pospíšila by například přísedící měli skládat přísnější zkoušky z práva. „Za tuto práci by ale také dostávali větší odměnu, než jen symbolickou,“ dodává Pospíšil. Ministerstvo uvažuje také o snížení počtu případů, jejichž projednávání by se zúčastňovali. Přísedící nahradili po roce 1989 tzv. soudce z lidu. Přísedící nejsou profesionální soudci a často nemají žádné právnické vzdělání.(doh)\nPocit, že dělá něco užitečného, ho neopustil\nBenešov/ Nepřetržitě, téměř čtyřicet let, vykonává u Okresního soudu Benešov roli přísedícího Jan Rácz. Koncem února byl zastupiteli města Benešov jednomyslně zvolen na další čtyřleté období.\n„Zpočátku jsem měl před soudci respekt, teď už svůj názor prosazuji, mnohdy ovlivním i soudce profesionála,“ svěřuje se Rácz, který se stal přísedícím už v roce 1969. Tehdy ho táhla zvědavost a spravedlnost, a tak si to chtěl zkusit. „V té době po tzv. soudce z lidu byla veliká sháňka. Jako nestraníka mě podnik, kde jsem pracoval, navrhl za Svaz mládeže,“ říká pětašedesátiletý důchodce. Začínal u rozvodů, pokračoval ve věcech dopravních a v poslední době nejčastěji zasedá u sporů pracovně–právních a trestných.\nV práci u soudu pokračoval i po roce 1990, kdy musel projít lustrační prověrkou. A jaké, že nastaly změny. „Především je markantní nárůst kriminality.“\nPřed hlasováním probíhá debata, na vině či nevině se obvykle všichni shodnou, méně už při stanovení výše trestu.\n„Lítost nebo jiné emoce musí jít stranou. Za celou dobu jsem se vůči své osobě nesetkal s vyhrožováním, nadávkami, a likvidací už vůbec ne. Spíš mi po nějakém čase lidé poděkovali, například po rozvodu. Nemstili se ani ti, co jsem poslal do basy. Když jsem opravdu někoho dobře znal, raději jsem se nechal z případu vyměnit, abych nebyl nařčen z podjatosti. Pocit, že dělám něco užitečného, mě ještě neopustil,“ dodal Jan Rácz. (rou)


Aromamasáž - Masáže Mělník\nAromamasáž je jedna z velmi starých masážních technik, která využívá sílu přírody. Znali ji všechny dávné civilizace. Největšího rozvoje dosáhla ve starověkém Egyptě, v dobách královny Kleopatry. Je to vysoce relaxační procedura, jež spojuje příjemnou masáž s účinky éterických olejů.\nJak probíhá aromamasáž\nMasáž provádím neutrálním masážním olejem Sixtus, který obohatím o některý z níže uvedených éterických olejů. Oleje oproti emulzím mají pro kůži tu výhodu, že ji nevysušují. Po masáži klient nechá na sobě olej působit, aby lépe pronikl do pokožky (např. při revmatu velkých kloubů).\nVýběr éterických olejů\nVhodný pro masáž osob s vysokým tlakem, uklidňuje. Má vynikající účinek na pokožku, proto je velmi vhodný při ošetření namáhané pokožky v těhotenství.\nZklidňuje a uvolňuje organismus. Využívá se při bolestech kloubů, k léčbě zánětlivých procesů na kůži, na ošetření dutiny ústní, na akné.\nVhodný pro masáž osob s nízkým krevním tlakem. Povzbuzuje lymfatický systém, působí proti únavě a odstraňuje pocit strachu. Používá se při léčbě celulitidy.\nVhodný k odstranění únavy při svalové únavě, uvolňuje spasmy a zmírňuje kašel, je vhodný při onemocnění dýchacích cest.\nUvolňuje křeče, svalové napětí. Zlepšuje kloubní pohyblivost a tím zmírňuje bolesti. Posiluje a regeneruje svaly. Přispívá k odbourávání tuků a vody ve tkáních. Mobilizuje vitalitu orgánů a obranyschopnost celého organizmu. Je vhodný před sportovními výkony a namáhavou prací. Způsobuje prohřátí tkání. Nepoužívat v těhotenství a při onemocnění epilepsií.


Jak bojovat proti bradavicím | rady. Bradavice jsou nepříjemným kožním problémem. Je to onemocnění virového původu. Člověka dokážou pořádně potrápit. Jejich léčba není leckdy jednoduchá. Existuje mnoho druhů bradavic, ale jedno mají společné, jejich původcem je papillomavirus. Bradavice mají tu špatnou vlastnost, že se rády vracejí.\nMnozí léčí bradavice po svém a návštěvu lékaře nechávají jako poslední možnost. Pomoci mohou různé rostliny. Nejznámější je snad vlaštovičník, jehož šťáva, při pravidelném nanášení na bradavici, ji může odstranit. Podobně to může fungovat i s cibulí, citronem či česnekem. Záleží na každém jedinci. To co jednomu pomůže, druhému bohužel nemusí.


Český potápěč je po nehodě v Rakousku v kritickém stavu – Novinky.cz\nČeský potápěč je po nehodě v Rakousku v kritickém stavu\nČeský potápěč (39), který se příliš rychle vynořil z hloubky při potápění v rakouském Wolfgangsee u obce St. Gilgen, je v kritickém stavu. Vrtulník ho podle agentury APA dopravil na kliniku v Německu poté, co byl vytažen z vody a pak oživován.\nneděle 16. června 2013, 19:58\nPodle sdělení policie se muž kolem třetí hodiny ponořil se svým kolegou v oblasti takzvaného francouzského valu. V hloubce 30 metrů náhle propadl panice a zcela nekontrolovaně a rychle se vynořil. Bezvládného potápěče objevili jeho příbuzní a s pomocí místních záchranářů ho dopravili na břeh, kde byl oživován. Přivolaný vrtulník německé záchranné služby postiženého přepravil na specializovanou kliniku v Mnichově.\nTakzvaná kesonová nemoc, která muže podle všeho postihla, vzniká v důsledku rychlého vynoření z hlubiny. Při pobytu potápěče ve velké hloubce – tedy v prostředí s vyšším tlakem, než je tlak atmosférický – se v tkáních rozpouští větší množství vzduchu. Při náhlém snížení tlaku (dekompresi), například právě během rychlého vynoření, se v organismu uvolňuje dusík ve formě bublinek, což může vést až k embolii.


Petro-Canada ATF+4 1 l - Čtyřkolky4U - Prodej a servis čtyřkolek Kryry\nDomů / OLEJE MAZIVA A KAPALINY / Petro-Canada ATF+4 1 l\nLED světlo obdélníkové, 24x3W, 305x76x62mm 825 Kč\nHliníkové nájezdy skládací na čtyřkolku/MOTO, rozměry 225x28,5, max.340kg/nájezd 4 099 Kč\nKabeláž pro reflektory/ rampy Teehon 700 Kč\nZateplené návleky na čtyřkolku CF MOTO - černé 1 500 Kč\nPETRO-CANADA ATF+4® na základě požadavků Daimler Chrysler Corporation byla vytvořena tato kapalina, která má její plné schválení pro použití v automatických převodovkách, které požadují klasifikace Daimler Chrysler ATF+4®; ATF+3® a všechny předcházející (licenční číslo:40510030).\nKapalina je vytvořena na křišťálově čirém, syntetickém základovém oleji Petro-Canada o čistotě 99,9%.\nV tomto složení má kapalina excelentní výkon, tím také prodloužený servisní interval - doporučený interval 160 000 km.\nDíky zvýšené oxidační a teplotní rezistenci zaručuje vynikající ochranu zařízení při velmi vysokém zatížení a sportovní jízdě, zaručuje velmi snadné řazení v nízkých teplotách (bod tuhnutí – 51°C).\nSnižuje také provozní náklady.\nDle Chrysler se tento ATF+4 používá i do všech servořízení modelů Jeep, kde není předepsaný Hydraulic PSF a do většiny přídavných převodovek.\nBMW RENOCAR - ZKUŠENOST Z PRAXE našim zákazníkům, kteří využívají služeb našeho Klasik servisu určeného pro vozidla starší 6 let,pravidelně již několik let poskytujeme servis profesionálními přípravky BG Products,Inc., kterépomáhají udržovat vstřikovací a spalovací systém ve výborné kondici.\nTím jsme významně prodloužiliživotnost motoru. Nezanedbatelnou výhodou je také snížená spotřeba paliva, nízké emise a plný výkonmotoru. Z dalších servisů bych vyzvednul BG servis olejového systému, který velmi efektivně odstraňujehouževnaté úsady z olejovém prostoru a tím ochraňuje stěny válce, klikovou hřídel před vznikemopotřebení a předchází zanášení filtrů pevných částic.\nProfesionální produkty BG jsme si ověřilitestováním a po dvou letech spolupráce můžeme říci, že výkon a funkčnost přípravků BG jsoubezkonkurenční. Dále oceňujeme profesionální přístup zástupce BG Products, inc. pro ČR a SR firmyI.O.B., s.r.o., která provádí pravidelná školení a zajišťuje veškerou technickou podporu pro našetechniky“ Ing. Radek Holcmann, After sales Manager společnosti Renocar Brno


Pondělí 16.5. 2005,\nÍránský parlament přijal zákon zavazující vládu k výrobě jaderného paliva\nV ČSSD vznikla levicová frakce Jana Kavana, která údajně nechce stranu rozbíjet\nParoubek tvrdí, že jeho vláda má tu výhodu, že předchozí vlády za tři roky něco udělaly\nLékaři stále trvají na slibu ministryně Emmerové, že jim od července zvýší příjmy\nDo Prahy dorazila většina účastníků automobilového závodu Gumball 3000\nV příštím roce by podle Jahna mohla nezaměstnanost klesnout na 8 %\nNa mistrovství světa ve Vídni získali naši hokejisté zlatou medaili\nPočasí v Praze: střídavě oblačno, s přeháňkami\nČESKÝ POLITICKÝ CIRKUS: Pojem zrady ve slovníku novořeči\nPojem "zrady" má v našich politických souvislostech jakousi přízračnou přitažlivost. My Češi se necháváme často a rádi zrazovat. Zradil nás už Praotec Čech, když vylezl na Říp, místo aby se usadil v Bibione, to jsme museli udělat za něho. Zradil nás Fridrich Falcký, ujel, místo aby vítěze od Bílé hory porazil, což by udělali všichni čeští bojovníci, kteří přišli poté, co bylo dobojováno. Západní mocnosti nás zradily v Mnichově, Američané s Brity na Jaltě, a celý svět v roce 1968. Čech rád poslouchá, jak je zrazován a teď si to užívá, když slyší od hlavy státu, jaké zlo se kuje v Bruselu, kde vzniká cosi horšího než RVHP a komunistická federace dohromady.\nTermínu "zrada" rád používá i Miloš Zeman, který stojí v pozadí vzniku levicové frakce v rámci sociální demokracie. Všechna vedení strany kromě toho jeho zradila levicové směřování. A navíc, strana radila jeho, podrazila mu nohy při volbě prezidenta, takže se na Hrad dostal Václav Klaus. Mýtus o zradě, nebo přinejmenším o "existenčním ohrožení" nabízí veřejnosti euroskeptický Václav Klaus, mýtus o zradě nabízí jeho antipod Miloš Zeman. Klausovo strašení očividně zabírá. Čech rád věří, že na něho někdo někde šije boudu, protože až dosud na něho vždycky někdo někde šil a ušil nějakou boudu. Zabere i Zemanova pohádka o zradě v rámci sociální demokracie, a později, při volbách, v zápase o poslanecká křesla?\nÚspory na "důchodcích, na nezaměstnaných, na nemocných", na všech, kteří se nemohou bránit, to by byl - pokud touto cestou půjde sociální demokracie - "další důkaz zrady jejího volebního programu", řekl Zeman loni v prosinci. Stejně mluvil letos v dubnu, mluvil tak všude, kde se ho na sociální demokracii ptali. Vedení strany, to jsou zrádci. Mučednickou svatozáří zrazeného světce se ověnčil i Zeman sám. A vida, zabírá to. I Pavel Dostál, které dopodrobna zná vnitřní příběh sociální demokracie, hovoří o zradě Miloše Zemana při prezidentské volbě. Přitom bezděky a jistě v dobré úmyslu pomáhá utužovat mýtus zamlžující skutečný příběh iracionálního chování důchodce z Vysočiny, který nebyl schopen se jasně vyjádřit a skrze své nohsledy nastrčil coby kandidáta Jaroslava Bureše, člověka sice slušného, ale vahou osobnosti hluboce podměrečného pro klání o nejvyšší úřad ve státě. Zde je pojem "zrada" součást sociálnědemokratické novořeči, která prosakuje i mimo zdi Lidového domu. Vždyť tezi o "zradě Miloše Zemana" papouškují i jinak rozumní lidé, kteří nemají se sociální demokracií nic společného. Co na tom, že nesmysl s konstrukcí "nejdřív Bureš, pak jeho pád a nástup Zemana na bělouši" se odehrál před užaslýma očima veřejnosti a pokud na tuto politickou konstrukci pasuje jednoslovné označení, pak je to spíš pitomost. Rozhodující je to, co vysloví novořeč, a v novořeči je to "zrada".\nOrwellovská novořeč, kdy zvuk slova je v rozporu s obsahem, je -zdá se - blízká nejen Zemanovi, ale i jeho následovníkům. Založili teď frakci.Samo slovo "frakce" znamená oddělování, štěpení. Mistr novořeči je její vůdce Jan Kavan, který mimo jiné proslul tím, že se veřejně pídil o tom, zdali se dá z NATO vystoupit ještě dřív, než nás do NATO vzali. Frakce, tedy odštěpená skupina, tady není proto, aby stranu rozbila, ale proto, aby ji stmelila. To, že v ní jsou lidé s očividnými sympatiemi pro komunisty a spojenectví s nimi je pouhé zdání. Tak to může připadat jen hlupákům a zrádcům, jak se možná dozvíme od Miloše Zemana. Pravda je taková, že frakce je zde proto, aby zabránila komunistům stát se nejsilnější levicovou stranou. Ouha, komunisté nejsilnější levicovou stranou už jsou, jak tedy rozumět tomu, že sociální demokracie, která je už dlouho slabší než komunisté, bude silnější, když se v sobě rozštěpí?\nTak přízemní otázky si nikdo nesmí ve světě novořeči klást. Lež je pravda, nesmysl skutečností. Rozštěpení upevňuje, svár posiluje. Na sjezdu byla Kavanova skupina v demokratickém hlasování poražena. V novořeči by se mělo mluvit o vítězství. A když pak poražená a na vedlejší kolej odsunutá skupina vytvoří odštěpeneckou strukturu, je to "posílení a prohloubení vnitrostranické demokracie". Připomínají vám slova o "prohloubení vnitrostranické demokracie" něco? No ovšem, to je slovník komunistické novořeči před listopadem 1989.\nPřestaňme sledovat novořeč, pak lépe pochopíme, oč tu jde. Vedení strany by měli volit všichni členové ČSSD, to je dávná Zemanova teze. Frakcionáři doufají, že se jim podaří významnou část ze šestnácti a půl tisíce členů ČSSD oslovit a s jejich pomocí se dostat na volitelná místa kandidátky strany v příštích volbách. Jenže tahle myšlenka se nedá v novořeči vůbec vyslovit.\nRODINA A PŘÁTELÉ: Jak jsem kupoval zubní pastu\nBodejť bych se nezadumal, když jsem tu pastu kupoval v Carrefouru čili v Cafouru včera odpoledne, při velkém nákupu. Ljuba mě pověřila nákupem pasty zřejmě proto, abych se jí nepletl pod ruce při nakupování dalších položek, jako je chleba, sejra a podobně.\nChvilku mě hřála naděje,že v Cafouru pastu nemají, až jsem došel k regálu, tedy k regálové stěně, kde měli na výběr snad dvě stě past.\nA zde jsem se zadumal. Stejně jako - pravděpodobně - vy, myslím si i já, že mě neovlivňuje reklama, že se rozhoduju podle vlastní vůle, že mě nikdo a nic nikam nepostrkuje a nenechávám se nikým a ničím manipulovat. Jak se teď mám rozhodnout pro volbu téhle pasty a ne její sousedky?\nNejdřív jsem se rozhodl pro značku Colgate prostě proto, že jsme ji měli až dosud doma. Problém svobody vůle tím řešen nebyl, pouze jsem ho odsunul, jelikož netuším, proč máme doma zrovna Colgate a ne třeba Signal. Ale budiž, tak tedy Colgate. Jenže jaký Colgate? Měli tam dvacet druhů past téhle značky. Napadlo mě, že bych měl volit druh v modré krabičce, protože mám rád modrou barvu. Ale touž je určitě manipulace. Měla by tam být ochutnávka, nějaké umyvadélko a tam by si lidi čistili zkusmo zuby. No to by v Cafouru zaplakali nad výdělkem! Ne, zubní pasta se racionálně koupit nedá.\nTakže jsem skočil do studené vody komerce rovnýma nohama. Koupil jsem krabičku, na které bylo napsáno SUPERCENA a s jakýmsi pochmurným potěšením jsem si ověřil, že stojí stejně, jako její sousedka, která nápis o superceně na sobě nemá.\nPSÍ PŘÍHODY: Malé setkání bez následků\nV pátek jsem se vracel na motorce domů. Zastavil jsem před brankou, slezl, branku otevřel a pod rukama mi proběhl Bart. On využije každé příležitosti, aby se dostal ven. Předpokládám, že kdybych měl zahradu o rozměrech parku u zámku v Průhonicích, stejně by obejdoval u branky a vyběhl by "ven", sotva bych otevřel. Říká se tomu touha po svobodě.\nStrčil jsem motorku dovnitř a hned šel za Bartem, abych ho zahnal dovnitř.\nČmuchal kousek od branky a nedělal žádnou neplechu. Ale o kousek dál šla nějaká paní a doprovázeli ji dva pejskové. Jeden byl velký, druhý malý. Ten velký byl, dejme tomu, knírač,ten malinký, to nevím, nějaký podvraťáček to byl. Knírač byl na vodítku, podvraťáček volně ložený.\nKnírač se otočil a přísně na Barta hleděl. Podvraťáček se za něho schoval, ale chtěl na Barta taky vidět, takže si stoupnul na zadní a přední tlapky opřel kníračovi o záda a koukal na něho jako přes zeď!\nTrvalo to jen chvilku, Bart zajel domů a dvojice psů s paní pokračovala svou cestou. Musí to být skvělé, moci se ukrýt za mohutného ochránce. Bart dělá ochránce Iris. Však ona toho jak se patří využívá. Je až k nevíře, jak si dokáže troufat a foukat, když ví, že má Barta někde poblíž! Ale dát mu tlapky na záda by si netroufla. To by musela mít za zády ještě nějakého většího ochránce, nějakého Superbarta a dobře, že to tak není, to by byla polízanice monumentálních rozměrů.


Ohlédnutí za Týdnem knihoven a knihovnickým happeningem\nČeské knihovny již po mnoho let dokazují, že umějí táhnout za jeden provaz a svědčí jim společné projekty.\nSekce veřejných knihoven SKIP vyhlásila v tomto roce již 13. ročník celostátní akce Týden knihoven. Letos s mottem Knihovna mého srdce, které korespondovalo s celostátní soutěží Kniha mého srdce, na níž se české knihovny aktivně podílely.\nAnketa Kniha mého srdce byla v roce 2009 pro knihovny jakousi třešinkou na dortu, díky které se dostaly mediálně opět více do povědomí veřejnosti. Samozřejmě i za tímto projektem se skrývá hodně práce a dřiny vložené do šíření lásky ke knihám a četbě. Knihovny potvrdily, že spolupráce s nimi se vyplatí.\nVe své cestě k srdcím čtenářů, návštěvníků či uživatelů pokračují knihovnice a knihovníci každodenně a vytrvale prostřednictvím mnoha aktivit. Proto je dobře, že jeden týden v roce dávají o své činnosti, více než kdy jindy, vědět právě díky již zmiňovanému Týdnu knihoven...\nA Týden knihoven nebyl letos pouze (i když v mnohém) o Knize mého srdce. Opět prokázal, kolik záslužných a nápaditých akcí knihovny nabízejí. Můžeme jmenovat společná čtení, besedy s autory, počítačové a další vzdělávací lekce, tvořivé aktivity, ankety a soutěže, výstavy, koncerty.\nPro Masarykovu veřejnou knihovnu Vsetín byl letošní ročník Týdne knihoven bohatý a významný. Nabídla svým uživatelům například počítačový kurz pro seniory podpořený Nadací Livie a Václava Klausových, uspořádala zajímavé semináře v rámci Akademického roku pro seniory, spustila první kurzy pro nezaměstnané a rodiče s malými dětmi podpořené z projektu "Rovné příležitosti v komunitní knihovně" a rozběhla také svou první stránku na Facebooku.\nTím vrcholem pro vsetínskou knihovnu však bylo uspořádání Knihovnického happeningu.\nProjekt Knihovnického happeningu od počátku sledoval tři základní roviny: představení Valašska, jeho tradic a kulturních specifik, interaktivní kontakt s veřejností se zaměřením na kulturní a čtenářský rozvoj a představení zúčastněných knihoven z celé ČR.\nHappening měl charakter "lidové zábavy" a uskutečnil se na Dolním náměstí před knihovnou. Kulturní program happeningu se zaměřil na literaturu, valašské tradice a kulturní zvyky, byli přítomni regionální autoři a umělci. Do Vsetína se sjelo přes 250 knihovnic a knihovníků z celé ČR i ze Slovenska a k happeningu se připojilo přes dvě stovky místních návštěvníků.\nHappening představil knihovny jako fungující články místní komunity, knihovnice a knihovníky jako kreativní osoby, které dokážou zaujmout nejen svými znalostmi, ale i vtipným a zábavným projevem. Podařilo se výborně propojit knihovníky s veřejností: celkem 16 soutěžních týmů si vybralo do svých řad také zástupce veřejnosti a plnili pak společně zadané úkoly jako např. Valašský kufr, Maraton s valaškou či Valašské veršování. Program happeningu byl doplněn zdravicemi soutěžních týmů a stylovým hudebním doprovodem. Při doprovodném programu happeningu si přišly na své i děti. Bylo pro ně připraveno skládání puzzle, vystoupení jednokolek a žonglérů, ukázky lidových řemesel (výroba píšťalek, pletení košíků, spřádání vlny apod.).\nPro vsetínské knihovníky byla od počátku příprava i realizace happeningu týmovou prací, a to se zřejmě projevilo na dobrém výsledném dojmu z happeningu. Byla to skvělá příležitost sejít se s profesně blízkými lidmi, společně se pobavit, zasmát a podebatovat.\nZároveň jsme se snad opět o kousek (nebo kus) přiblížili k srdcím našich uživatelů, pro které tu jsme.\nKateřina Janošková, Masarykova veřejná knihovna Vsetín


Kam zmizelo Velké Bulharsko? (Bulharsko) | Lidé a Země\nLidé a Země > Reportáže > Kam zmizelo Velké Bulharsko?\nPetr Nejedlý, Pátek, 27. února 2009\n„Malé Bulharsko je v Evropě a lidé tam mluví jazykem Bulharů z Velkého Bulharska, které leží v Asii,“ napsal ve 13. století anglický filozof Roger Bacon. Ale kam zmizelo to Velké Bulharsko? Na tuto otázku už Bacon neodpovídá. Odpověď bychom však měli hledat spíše u Lenina, Stalina, cara Ivana Hrozného a mongolských jezdců s luky v rukou.\nLoď, do které jsem nastoupil v kazaňském přístavu, plula na jih od tatarské metropole do Bolgaru, v dávných časech mocenského a obchodního centra Velkého Bulharska. Nevyzpytatelná Volha přichystala dramatickou plavbu -dlouhé desítky minut námi zmítaly zdivočelé vlny uprostřed řeky a běsnící proudy deště prosakovaly do kabiny. Zlehka se do mě vkrádal pocit, že skončím nenávratně v bezedných vodách matičky řek. Podobně jako bulharská říše, kvetoucí v těchto končinách ještě před 500 lety, byla smetena nemilosrdným časem a stejně nelítostnými dobyvateli.\nŽivly se ale uklidnily a po třech hodinách mě kapitán vystrčil na dřevěném molu pod lesnatým břehem a ukázal cestu, po které se dostanu k posledním přeživším památníkům bulharského panování ve středním Povolží. Po půlhodině stoupání lesem a odhánění všudypřítomných komárů jsem konečně stál v místech, kam dodnes míří jako poutníci lidé, považující se za potomky Volžských Bulharů. Mnozí z nich tvrdí, že tři cesty do Bolgaru se vyrovnají hadži do Mekky. Vždyť dlouho předtím, než Rusové začali pod vládou Rurikovců budovat první kostely, tady, na střední Volze, Bulhaři listovali koránem, razili arabské mince a čile obchodovali nejen s Araby, ale i s Byzancí či Vikingy.\nMy jsme všechno zničili\nA kam zmizelo Velké Bulharsko? Vždyť města Bolgar a Buljar byla prý větší a lidnatější než tehdejší Novgorod, Kyjev, Paříž či Londýn. Odpověď určitě není tak jednoduchá, jak mě s rozmáchlým gestem ujistil jeden chlapík tatarského vzhledu: „Prostě jsme přišli my a všechno zničili. Buď rád, že Evropa byla tak daleko.“ Odpověď mě neuspokojila, protože jsem krátce předtím četl o průzkumu uveřejněném v 90. letech minulého století v kazaňských novinách, podle něhož by 90 procent Tatarů změnilo jméno své národnosti na bulharskou!\nV Bolgaru jsem potkal zájezd, který přijel autobusem z nedalekého Simbirska (dříve Uljanovska), ležícího kousek od jižních tatarských hranic. Slavnostně oblečení poutníci se hrdě hlásili k bulharským kořenům a některé staré sloupy zničených mauzoleí obřadně objímali, jako by čerpali sílu ze slávy svých předků. Vládla nálada mimořádného setkání. Vyprávěli, že doma je po návratu čekají zabití berani a velké hodování. Právě jejich spolurodák ze Simbirska Lenin má ale na zániku Velkého Bulharska lví podíl. Byl to právě Lenin, kdo v roce 1920 rozhodl o zřízení Tatarské sovětské republiky, přestože dobře věděl, že na území kolem Kazaně žilo bulharské obyvatelstvo a žádný tatarský stát zde nikdy neexistoval. Navíc místní obyvatelé se sami mezi sebou nazývali Bulhary, nikoli Tatary. Některé prameny uvádějí, že to byla místní komunistická intelektuální elita na čele s proletářským spisovatelem Ibragimovem, kdo sepsal žádost o tatarském pojmenování svého kraje. V Kazani a okolí vypuklo ihned velké protibolševické povstání, ale bylo krutě potlačeno Rudou armádou.\nRozeznat Bulhary od Tatarů, Rusů či jiných národností v tomto babylonu ras je však nad lidské síly. Vždyť oficiální statistiky udávají v Kazani kolem 70 etnických skupin. Tisíc let se zde rasy míchaly, nájezdníci přicházeli a usazovali se jedni za druhými. Každopádně v posledním sčítání lidu se uvádí, že na území bývalého Sovětského svazu žije téměř sedm milionů Tatarů. Jen 1,7 milionu z nich však v samotném Tatarstánu.\nLegenda Černého paláce\nČerný palác je asi nejtajuplnější budovou Bolgaru a je námětem mnoha legend včetně té nejznámější o jeho pádu. Bohužel se Černý palác docela lišil od obrázků, které jsem si našel před cestou na internetu. Necitlivě restaurovaný a nahozený bílou maltou, odporující jeho názvu, ztratil hodně ze svého černého, spáleného kouzla. Podobně dopadl i interiér, na jeho zdech však sem tam zůstala stará výzdoba např. židovskými hvězdami. Nikdo však dodnes přesně neví, k čemu Černý palác sloužil. Některé prameny ho označují za mešitu, jiné za školu, další za sídlo dervišů. Ale zpět k legendám -jedna z nich praví, že vládce Bolgaru byl zajat i se svou rodinou. Byli zavřeni právě do Černého paláce, a ten byl zapálen. Podařilo se však vyběhnout vládcově dceři, a když krásnou princeznu se zlatými vlasy spatřil samotný Tamerlán, zatoužil se s ní oženit. Slíbil dokonce milost jejím bratrům. Po jejím souhlasu jim daroval výborné koně, a jakmile zmizeli z dohledu, princezna se přece jen vrhla do plamenů paláce. Tato legenda se stala námětem mnoha uměleckých děl, a dokonce i opery. Oba bratři se prý ukryli v malém městečku severně od Bolgaru – Kazani. Ta se postupně stala novým mocenským centrem regionu a zůstala jím dodnes.\nA jak je to s těmi Tatary? Toto jméno kdysi patřilo jen jedinému z mnoha mongolských kmenů, které sjednotil Čingischán (zde se neshodnou ani odborné publikace, v nichž jsem po původu jména pátral). Možná patřili k těm nejpřednějším bojovníkům, v jejichž čele se vřítil na západ. Brzy se začalo nejen v Rusku všem nájezdníkům z východu říkat jednoduše Tataři. A pak přišli Leninovi bolševici a již zmiňovaný rok 1920. Dnes se ale znovu zdvihá Tatarstánem bulharský hlas. Dokonce si již mnozí občané Tatarstánu nechávají po vyhraných soudních sporech zapsat do dokladů bulharskou národnost. Každopádně dnes kvůli absurdnosti historie existuje Tatarstán a tatarská národnost a Tatary jsou nazýváni i potomci těch, kteří před tatarským vpádem bránili svou zemi.\nZemě tisíce měst\nHistorie Povolžských Bulharů začala po smrti cara Kuvrata v roce 650. Ze své pravlasti severně od Kavkazu a na východ od Azova překročila jedna část Bulharů pod vedením Kuvratova syna Ispericha Don, Dněpr a Dněstr a usadila se v Besarábii severně od Dunaje. Druhý Kuvratův syn odvedl svůj lid na sever na střední Volhu. Rozhodujícím mezníkem ve formování bulharských kmenů do velkého státního útvaru byl rok 922. Do Bolgaru tehdy dorazilo poselství bagdádského chalífy s muslimskými učenci, staviteli a knězi. Bulharský car přijal islám a brzy se jeho vzkvétající říši dostalo hrdého pojmenování – Velké Bulharsko, země tisíce měst. Přijetí islámu Bulhary je dokumentováno v knize jednoho z vyslanců Listy Ahmeda ibn Fazlana k Volze. Rozšířilo se arabské písmo, rozvíjela se literatura, filozofie, vědy. Město mělo rozvod vody, veřejné lázně, kůže z Bolgaru byly známy po celém světě – v Číně i ve Flandrech. První ránu zasadil bulharskému státu mongolský vpád. V roce 1223 po drtivém vítězství nad ruskými vojenskými silami u řeky Kalka se Mongolové obrátili na východ k Velkému Bulharsku. Střetnutí pro ně ale skončilo potupnou porážkou a zajetím asi 4000 bojovníků. Mongolský sjednotitel a vládce Čingischán prý přistoupil na bulharskou podmínku, že každého zajatého vojáka vymění za jednoho berana. Bitva tak vstoupila do historie pod jménem „beraní“. Až v roce 1236 se nekonečné moře jejich skvěle organizované armády přelilo přes Bolgar dále na západ. Velké Bulharsko leželo v troskách a země se stala podobně jako Rusko součástí Zlaté Hordy. Ale život šel dál a Bolgar znovu povstal z popela ke slávě. Už na konci století stál kolem Volhy stát nazývaný v ruských análech Velkým Bulharskem a samotný Bolgar s mocnými hradbami prý měl kolem 50 tisíc obyvatel. Mnozí z dobyvatelů se usadili, putovaly tudy různé kmeny, ale kultura, náboženství a jazyk Bulharů zůstávaly a převládaly. Archeologové zatím objevili na území Tatarstánu na 1500 lokalit bulharského původu. Dnes najdete v okolí posledních památek jen malou ospalou vesničku. Ze starého Bolgaru stojí pouze několik zrekonstruovaných budov, např. Černý palác, Chánovo mauzoleum, minaret, zbytky lázní. Tyto památníky jsou ze 14. století, z doby po mongolském vpádu a před definitivním zničením Tamerlánem v roce 1396.


About: Alexander Robertus Todd\nAlexander Robertus Todd (2. října 1907 – 10. ledna 1997) byl skotský biochemik, jehož výzkum v oblasti struktury a syntézy nukleotidů, nukleosidů a koenzymů mu v roce 1957 přinesl Nobelovu cenu za chemii.Narodil se nedaleko Glasgow. Bakalářský titul získal na University of Glasgow, doktorát na Univerzitě Johanna Wolfganga Goetheho ve Frankfurtu nad Mohanem. Doktorská práce byla věnována chemii žlučových kyselin. Další doktorát získal na Oriel College v Oxfordu.\nAlexander Robertus Todd (2. října 1907 – 10. ledna 1997) byl skotský biochemik, jehož výzkum v oblasti struktury a syntézy nukleotidů, nukleosidů a koenzymů mu v roce 1957 přinesl Nobelovu cenu za chemii.Narodil se nedaleko Glasgow. Bakalářský titul získal na University of Glasgow, doktorát na Univerzitě Johanna Wolfganga Goetheho ve Frankfurtu nad Mohanem. Doktorská práce byla věnována chemii žlučových kyselin. Další doktorát získal na Oriel College v Oxfordu. Poté působil v Lister Institute, na Univerzitě v Edinburghu, na Univerzitě v Londýně a v Cambridge. V roce 1938 se stal profesorem chemie a ředitelem laboratoří univerzity v Manchesteru. Právě zde začal zkoumat nukleosidy, směsi, které tvoří strukturální jednotky nukleových kyselin (DNA a RNA), za což obdržel nejprestižnější vědecké ocenění. V roce 1949 syntetizoval adenosintrifosfát (ATP) a flavinadenindinukleotid (FAD). V roce 1955 objasnil strukturu vitamínu B12, později pracoval na zkoumání struktury a syntézi vitamínu B1 či vitamínu E a studoval alkaloidy nacházející se v hašiši a marihuaně. Za svůj život získal na 40 čestných titulů. V letech 1952–1964 byl předsedou britské vládní rady pro vědu. V letech 1975–1980 byl prezidentem Královské společnosti (Royal Society for the Improvement of Natural Knowledge). Byl povýšen do šlechtického stavu – v roce 1954 získal titul sir, v roce 1962 titul baron.


Nova chce údajně zpět do ATO | E15.cz\nTelevize Nova požádala o řádné členství v Asociaci televizních organizací (ATO). Na dnešní konferenci Forum media to uvedla vedoucí výzkumu České televize Renata Týmová. Nova z organizace loni vystoupila a založila Sdružení pro měření sledovanosti (SPMS), které připravuje souběžný projekt měření. Informaci, která vyvolává otázky nad osudem konkurenčího projektu, odmítají zástupci Novy komentovat.\nMožnost souběhu dvojího měření kritizovala řada mediálních hráčů, podle nich by dvojí data představovala mimo jiné nadměrný růst nákladů. Po nedávných personálních a organizačních změnách ve společnosti CME, která Novu vlastní, se začaly objevovat informace o snaze nového vedení tento záměr přehodnotit.\nNova spekulace o případném zastavení vlastního projektu nekomentuje, o snaze prosadit do budoucna pouze jedno měření mluvil v říjnu bývalý generální ředitel Novy Jan Andruško, který avizoval jednání na toto téma s ostatními televizními hráči. Podle informací ČTK by v nejbližších dnech televize měla spolu s agenturou Nielsen, jež má data poskytovat, zveřejnit společné rozhodnutí.\n„Pro nás by informace o možnosti jediného měření byla klíčová informace. Zatím to ale nikdo otevřeně neřekl,“ informovala na začátku týdne jednatelka ATO Vlasta Roškotová. Dodala, že Nova má dveře otevřeny a osloví-li asociaci, dostane návrh, o kterém pak mohou obě strany jednat.\nNova se s ATO dostala do sporu kvůli poslednímu tendru, v němž uspěla společnost Mediaresearch. Založila proto konkurenční Sdružení pro měření sledovanosti s cílem zavést alternativní televizní měření. Hodnota zakázky, kterou získala americká společnost Nielsen, je údajně kolem 300 milionů korun za pětileté období.


Monika Marešová není zdaleka jediná: Tyhle známé mámy rodily po čtyřicítce – Maminka.cz\nMonika Marešová není zdaleka jediná: Tyhle známé mámy rodily po čtyřicítce\nDita Mrázková 14. 3. 2022\nÚnava, nulový spánek, úbytek energie, možné zdravotní komplikace... Nic z toho neodradí ženu, pokud se rozhodne mít děťátko. Navzdory všem předsudkům a doporučením. Které maminky o tom vědí své?\n"Za našich časů bylo nepředstavitelné, aby měla žena dítě po třicítce, to už bylo hodně podezřelé," vzpomínají naše babičky a možná i maminky. No, doba pokročila. Někdo těhotenství po čtyřicítce odsuzuje, lékařské názory se různí. Většina zní ale jednohlasně: Ideální věk pro početí je do 35. roku života ženy.\nJenže... Lásce, osudu a biologickým hodinám prostě neporučíte! Když takový koktejl žena "ochutná", přestane řešit, jestli si ji na hřišti nebo ve škole bude někdo plést s babičkou.\nJaké jsou reakce známých žen na pozdní rodičovství?\nPrvorozenou dcerku Klárku, která podlehla leukémii, měla Vendula ve třiadvaceti, syna Jakuba ve třiatřiceti, nejmladšího Josefa dva roky před padesátkou. Rozdíly však nevidí. "Unavená jsem pořád stejně. Ano, vyspala bych se moc ráda, protože moje poslední dítě je dítětem nejnáročnějším. Rok mu byl v říjnu, chodit ale začal už mnohem dřív. Je strašně rychlý a utahá kohokoliv. Moje máma měla svatou pravdu, když říkala ono známé: malé děti, malé starosti, velké děti, velké starosti," svěřila se Vendula.\nZpěvačka se nám svěřila, že je svým naturelem rodinný typ – kvočna, která se o lidi musí a chce starat. Dokonce si vždycky přála dvojčata! "Vím, o čem mluvím, sama mám krásný vztah se svým bratrem. Vztah se sourozencem je podle mě nenahraditelný. Můžete mít nového rodiče, může se stát v rodině úplně cokoli, ale sourozenec vám zůstane." A tak k prvorozenému Tadeášovi přibyl bráška Matouš, který se Monice narodil dva roky po čtyřicítce.\nSvé soukromí si herečka dost hájí a sociální sítě fotkami neplní. Ovšem třetí těhotenství bylo pro Petru překvapením a krásným důkazem toho, že plánovat občas můžete, jak chcete, ale příroda to zařídí jinak. Petra si spolu se svým partnerem Matějem řekla, že už na miminko „nemají věk”. A teď si díky znamení osudu prodlužují mládí. „Nemůžeme ještě stárnout,” svěřila se nám se smíchem, když podotýkala, že i její spolužačky už budou třeba mladými babičkami, a ona se chystá znovu vozit kočárek. Po dvou synech si tak doma užívá ženskou energii.\nVIDEO: Petra Hřebíčková o třetím těhotenství\nBývalá stylistka a módní redaktorka je mámou teprve pár dnů, a i když na svém Instagramu příliš mateřských příspěvků nesdílela, fotografií dcerky Alex se už stačila pochlubit. Pyšný otec moderátor Leoš Mareš, který je tátou dospívajících synů Jakuba a Matěje, věk své ženy rozhodně neřeší a na síti přivítal svou dceru originální fotografií prasklé skořápky s tajemným a lakonickým komentářem: "A je to."\nNa všetečné otázky týkající se porodu po čtyřicítce odpověděla zpěvačka na Instagramu po svém: „Nevím, jaké je to být mámou v pětadvaceti, nemám srovnání. Nicméně já se nikdy necítila na to, být mladou maminkou. Měla jsem pocit, že není ten správný čas, správný partner, chtěla jsem toho hodně vidět, zažít.“ I proto si takzvaně počkala a dnes si naplno užívá dceru Stellu.\nTémata: Těhotenství, Porod, Rodina a vztahy, Děti, Slavné maminky, Spánek, Instagram, Syn, Dcera, Životy slavných, Babička, Leoš Mareš, Monika Marešová, Vendula Pizingerová, Petra Hřebíčková, partner, Martina Pártlová, Monika Absolonová, Porod po 40, Vendula, Známá, Máma, Zdravotní komplikace, Matouš, Čtyřicítka


Na 4-5 porcí je zapotřebí:\n– 500g pomletého bůčku (libovější, tak 1:1)\n– 100g nastrouhaného Eidamu (raději však Goudy, nebo Ementálu)\n– 1PL strouhanky\n– 100-150ml mléka\n– Hrst zelené petrželky\nVelmi chladný pomletý bůček promícháme v míse se studeným mlékem a přidáme všechny suroviny. Já si tentokrát lehce zaexperimentoval a použil ještě lžičku chilli omáčky a místo petrželky čerstvý koriandr. Dobře promícháme a ! pokud je ta možnost, rozmixujeme v kutru na jemnou fáš.\nKutrem myslím tu věc napravo.\nDáme vychladit a ztuhnout do lednice na dvě hodinky. Pak už jen stačí tvořit jednotlivé bochánky mokrýma rukama a obalit v trojobalu. Není třeba tvarovat předem. Stačí udělat koule a položit bokem už obalené. Vytvarujeme až těsně před vložením do horkého sádla (oleje).\nTěch možností a postupů. Ach ouvej.\nNepřeháním to. Brambory na kousky pokrájené a osolené zaleju vroucí vodou z konvice a uvařím s větvičkou libečku či petrželky. Tu po scezení vyhodím a přidám kus másla. Rozmačkám na na kaši a metličkou zobrazenou výše vyšlehám s horkým mlékem. Nebudu popisovat více. To si musí každý přispůsobit své chuti. Snad jen pro vylepšení mohu doporučit lžíci dýňového pyré (v másle nebo sádle rozdušená dýně rozmixovaná na kašičku).\nRubrika Recepty | Štítky: 2011, Česká klasika, Vepřové maso\n16 Responses to “Holandský řízek s bramborovou kaší”\nMoc jsme si pochutnali,dáváme 1 + 🙂\nTak to jsem moc rád a děkuji…\nNejlepší recept na holandský řízek :). Chutnal celé rodině, je opravdu výborný.\nOd teď už jen podle Vašeho receptu.\nTo mne moc těší. Ale on to vlastně není vyloženě můj recept. Takto jsme ho připravovali už v jídelně Nové Huti v Ostravě, kde jsem v šestnácti začínal coby učeň. A protože jsme narozdíl od běžné domácnosti měli také kutr, byl mnohem jemnější 🙂\nTam jsem se také naučil, že obalování není o tom, udělat si předem tvar, ale jen šišku a tvarovat až obalený.\nTak toto je vážně letitý recept a jednoduchý. Nic zvláštního !!!\nOmyl. Hned dvě zvláštnosti má.\nPřestože je tak letitý a jednoduchý, téměř nikdo ho nedodržuje. Co jsou dnes lidi ochotni přijmout jako tzv. sýrový řízek je vážně s podivem.\nTím jak je jednoduchý, je vlastně v chuti geniální.\nTento recept je nejlepší dnes jsem ho dělala z mamkou a moc jsme si všichni pochutnaly Váš recept je užasný:) 5 hvězdiček\nMoc děkuji za ocenění. Musím ale poznamenat, že to není můj recept, ale prostá klasika. Tak jak byl původně vymyšlen a zamýšlen. Dnešní tzv sýrové řízky jsou jen trapnou napodobeninou a přitom jak vidno jde o velmi snadné vaření.\nDržím palce k dalším pokusům Markéto…\nStrejda Olin says:\nZnám a dělám holanďana již desítky let. Býval nezbytnou součástí nabídky každé restaurace a jídelny (bohužel se na něj, tak jako na mnoho jiných, zapomnělo). Tento recept je přesně takový, jak ho již 50 let znám já. Všem můžu garantovat, že je ze všech nejlepší!\nProstě stará škola nejde do kytek…\nDěkuji tento recept je dobrý:)\nRáda bych k tomuto něco podotkla. Někdy je méně – více. Já např. vždy dělala tyto řízky s celou smetanu ke šlehání. Pak jsem ale jednou viděla v televizi kuchaře na slovo vzatého a tyto řízky dělal také z vody. Postupně do dobrého masíčka natlačit studenou vodu. Na půl kg masa 20 dkg kvalitního sýru. Maso propleskat – důkladně, abychom z něj dostali vzduch. Pouze sůl a pepř a nejlépe obalit jen v čerstvě namleté strouhance. K masu se můžete během odstání – nejlépe několik hodin, vrátit a opět, pokud se zdá být tuhé – husté, doplnit a vmačkat vodu. Já vyzkoušela oba způsoby a zůstala jsem u toho druhého. Není to žádné fuj, voda je ta nejlepší tekutina na světě a jak jsem napsala, někdy méně je více. Řízky jsou skvělé, velmi křehoučké, lepší, než s tou smetanou.\nVoda nebo smetana – to je věc chuti a názoru. Je oběcně známo, že do každého syrového mletého masa je zapotřebí přidat trochu studené tekutiny. Při správné teplotě a rozumném promíchání logicky zvýší šťavnatost výsledného pokrmu a parádně celou hmotu spojí. Tedy není potřeba strouhanka nebo dokonce snad mouka.\nCo se obalu týče – trojobal či jen strouhanka – já sám podle momentální chuti. Jak kdy…\nS jednou věcí tady naprosto nesouhlasím. Už žádnou vodu následně po vytuhnutí v lednici. Tam maso ztuhne proto, že je tučné, ne že je málo vodnaté. Chcete li rozumný poměr, pak na kilo masa 100-200 ml tekutiny.\nDíky za nápady (Y)\nTyto řízky dělám pravidelně a všichni jsou spokojeni. jednoduchý recept bez zbytečného „vylepšování“.\nLeave a Reply for Mirka