Obrazy F.N. - Varmuža Josef - R sešit - Glosy po roku 1945\nÚvod » Varmuža Josef » R sešit - Glosy po roku 1945\nR sešit - Glosy po roku 1945\nR sešit: Po roku 1945 - Glosy\n-Zdálo by se, že je idealista, idealisticky založený, ale není. Myslíval jsem si to dříve, ba byl jsem o tom přesvědčen, ale - . Nu, není tomu tak. Vyvedla mne z toho I – a, a pak jsem k tomu přišel i sám.\nJe spíše filosof, a jako takový se dovede se vším spíše vypořádat. I – a pravila, že si dovede vybrat ze všeho to nejlepší.\nVždycky, když měl něco říci o sobě, najmě v dopisech, řekl (napsal), že je nesmírně šťasten, nu a – že ho takový život těší, a je tedy rád na světě.\nČlověk hluboce a citově založený má-li někoho nebo něco upřímně a hluboce rád, ten se s tím nedovede jen tak lehce a beze všeho rozejít, zapomenout, oželet toho (dokonce ne, když má poměr, má rád děvče, přerušit známost, přenést se – snad klidně!) i přes její slzy a žal!\nKolik jich už bylo, a kolikátá je to již ta tvá nynější nejmilejší? Řekni, F . u!\nK – a je jiný, docela jiný! I když nestudoval a má takové prosaické, všední zaměstnání, je přece ve svém nitru citlivý, nezapomíná, nemůže zapomenout, i kdyby jej kolikrát zklamala, urazila i zradila.\nZde to ovšem hraničí až na slabost a nedostatek mužné hrdosti. Ale vidíme zde ten kategorický rozdíl: že ani vzdělání a kultura ducha cit neprohloubí, nezjemní. A spíše je to vrozené, a to, co není vrozené, to se nedá uměle vyvolat (naočkovat a vypěstovat). Mýlím se? Mám pravdu, nebo je to jen individuální případ a nedá se generalizovat vždy a všude?\nSnad, možná, sotva, nikoli!\nA že mne na to, hm, - přivedla ona? Ženy mají bystřejší pozorovací smysl a instinkt, říká se.\nKonvertisté. (Napsal jsem to správně?)\nProč? Proč přestoupil? Rozešel se se svou mateřskou církví, v jejímž lůně se zrodil. Nuže proč? Tážeme se. Co mu zde vadilo, co se mu nesrovnávalo s jeho, řekněme poznáním?\nTakový rozhodný krok se nečiní jen tak, z náhlého popudu, nebo chvilkového rozmaru, to ne. Než člověk tak daleko dospěje, musí si prodělat velké rozpory, pochybnosti a vnitřní rozvrat. A to se stává až ve věku mužném, zralém, kdy již mládí minulo, ten kvas a neklid se utišil, usadil a vykrystalizoval. On však byl příliš k tomu mlád, co pak to je dvaadvacet let. V tom věku je člověk ještě víc dítětem než mužem.\nVliv okolí, styk s osobami, které na něj působily snad více kouzlem a vahou své osobnosti a výmluvností než čím jiným, zdá se.\nLze pochybovat, že by poznal důkladně a do detailu svou vlastní církev, totiž církevní věrouku a všechna dogmata, s kterými by nemohl souhlasit, co by ho neuspokojovalo, odpuzovalo, nenasytilo, nenaplnilo duševní prázdnotu a touhu po poznání.\nDošel by sám od sebe tak daleko, odhodlal by se k tomu závažnému kroku (a je to přece jen vážný a důležitý krok), bez cizího vlivu?\nŽít hlubší náboženský život, pěstovat více zbožnosti, oddávat se hloubání a rozvíjet v sobě a kol sebe opravdověji křesťanský světový názor a co já vím, co vše – to mohl i v lůně církve katolické.\nVždyť, konec konců každá víra je dobrá, a pro upřímného vyznavače pravá, pokud ji upřímně, vážně a opravdově vyznává. Nezáleží na tom, v co věříš, ale jak věříš a jak svůj život podle toho usměrníš.\nA na konec: s církvemi a věrami je to jako s politickými stranami. Každý stoupenec a vyznavač považuje tu svoji za nejlepší a nejsprávnější.\nDnešní doba je příliš rušná a pohnutá, abychom se zabývali náboženskými a církevními problémy, které jsou, mírně řečeno, již dávno odbyté.\nTo všecko, ty dnešní sociální vymoženosti ať i ta humanita, humanismus, láska k bližními, hudby, - umění milovnost, (a ty vymoženosti v sovětském svazu), to všecko nezajistí mír a blaho lidu na světě, trvale nezajistí, protože zde schází jedno: víra, a křesťanský světový názor.\nLaická morálka, ta nemá hlubokých kořenů, nemá se oč opřít. Víra ve věčnou spravedlnost, v posmrtný život, v boží všemohoucnost.\nTo je všecko hezké, ale – jedno veliké ale! Lidé jsou lidé, a i když věří, přece jen jsou příliš materiélní, z tohoto světa, a lpí na té hmotě, na statcích vezdejších.\nKdo jí dbá, té – kdo?\nA co tedy? - Co myslíte? Musí být lepší ten který si o sobě myslí, že věří, a má ten t. zv. křesťanský názor světový, ale při tom pěstuje u sebe a ve svém sobectví, všecky ty květinky sebelásky, závisti, nepřejícnosti, a maličké lakomosti, pamatuje jen na sebe a v první řadě na sebe, má rád jen sebe nebo v nejlepším smyslu ještě ty sobě nejbližší, a to ostatní i kdyby hynuli hladem, nedostatkem, jsou mu ničím, a jejich běda jím nepohne?\nAnebo ten, který při své nedověrnosti (neboť člověka který by byl t. zv. úplným nevěrcem snad ani není, každý z nás má ve své duši aspoň zrníčko jakési víry!) miluje dobro, krásu, umění a taky ctnost?\nNeboť cnost a mravnost je taky krása sama. Nestačí věřit, a při mít tom duši dravce a vomitiva!\nA proto ta these, že bez křesťanského světového názoru, a bez trošky víry v nesmrtelnost a věčnou spravedlnost, není naděje na světový mír a blaho člověčenstva, je snad trochu přehnaná.\nKolik je jich takových na světě z těch vedoucích lidí a politiků, v jejichž rukou leží to blaho lidstva, kteří by se těmi zásadami řídili?\nŘekne se: vychovat, převychovat!\nAle vždyť ta výchova a převýchova trvá od dob Kristových, již téměř dva tisíce let a kde jsme, jak daleko jsme pokročili?\nJe pokrok a byl pokrok, a zase se zvrtl a lidstvo bylo zase tam, odkud vyšlo.\nNeboť pokrok a vývoj nesleduje přímou a vzestupnou linii, nýbrž se pohybuje v křivce, ve spirále a někdy je ta zatraceně zašmodrchaná spirála, která se vymyká všem zákonům geometrie a matematiky a abychom nechodili příliš daleko pro argumenty.\nJe těžká doba, šest let války zanechalo u nás těžké stopy a ne jen u nás, na celém světě.\nAle zůstaňme u nás.\nJe nedostatek všeho, velký nedostatek, bída hrozí a hlad. A přitom kvete vesele černý obchod a lichva, šmelina. Rolníci, řekněme raději sedláci, jsou liknaví, neradi odvádějí povinné dávky obilí pro veřejnou aprovizaci, a někteří to vše sabotují, říkají, nedám nic, nedostal jsem botů.\nOdvádějí málo mléka, špatné mléko, přidávají vodu, a při tom prodávají na černo a zabíjejí na černo. Co tedy?\nMají-li lidé svědomí, uvědomí si, že tam ti ve městech, ti bezzemkové, dělníci, úředníci apod. chtějí taky jísti, že mají taky hlad a hlad bolí.\nJaký cit a svědomí a vůbec má lidský cit taková ženská (nota bene dobře vykrmená ženská) řekne: „A co měšťáci, však nic nedělají, tak nepotřebujou!“\nÓ, mýlíš se robečko širokých boků a houpavých prsou, oni taky pracují a musí pracovat a budou pracovat.\nAle, vždyť jsou to taky naši lidé a naši bližní!\nA jsou to lidé, kteří tak mluví a jednají, jsou dobří křesťané a katolíci, (aspoň to o sobě myslí), chodí pilně do kostela a ke zpovědi. Kam se poděl ten jejich křesťanský světový názor, který káže lásku k bližnímu, obětavost, humánnost?\nTo je taky víra, ale mrtvá víra, ovšem!\nA ti si nepovažují za hřích a špatný skutek zatajovat zásoby, lhát o výměře osevu, předkládat nesprávné údaje úřadům a to vše ostatní o čem jsme již vpředu mluvili.\nVždyť když už jsme u té křesťanské morálky a věrouky, lež, lakomství, závist, nestřídmost (přejídáni se, když jiný hladoví) jsou těžké hlavní hříchy!\nCo na to odpovíš?\nVychovat, více víry, více poznání, více křesťanského ducha? Lidé jsou lidé a zůstanou jimi i se všemi lidskými nedostatky a atavistickými pudy.\nJe týden před vánocemi. Lidé se připravují k svátkům. Chystá se pěkná mouka, výražka, chystá se mák a taky se zabíjí a bude dosti masa, jitrnic a omastku. Svátky budou pěkné a stoly se budou prohýbat pod tíhou hojnosti a všelikých dobrot. A bude vánoční stromek a budou znít koledy. „Radujme se, veselme se!“ Bude to krásné, proč ne? Lidé se budou veselit, radovat.\nAle kdo z těch, kteří budou sedět u plných stolů si vzpomene, že někde jsou taky ubožáci, kteří mrznou následkem nedostatku paliva a vytlučených oken ještě od bombardování a náletě a jejichž stůl bude chudý, žalostně chudý?\nKdo z těch si na ně vzpomene, a kdo by byl ochoten rozdělit se s takovým chudákem a poskytnout mu teplé místečko u svého stolu a ve svém loži, kdo?\nKde jsi? Milosrdenství.\nVzpomene si na tě ta tučná selka s umaštěnou bradou a tučným břichem, ta která nosí, odvádí mléko jen v malé, půldruha litrové konvičce?\nAch, dobře se to rozumuje u plných hrnců a bandasek. „Však jsme si to museli nadělat, napracovali jsme se, co bychom se s kýmsi dělili? Ať jsou a napracují si taky a budou mít též, ti měšťáci. Jak tvrdé, necitelné.\nKdybys musela těžce shánět tu kapku mléka a ten ždibec omastku (ty která vylizuješ smetanu z hrnce jen ze své mlsnoty: „a po smetaně se hezky tloustne, že? A po dobrém a hojném papáníčku se taky dobře spí, = na sádlo! =) jinak bys mluvila!\nNepřijel a nejde! Proč? Nu, pakli ho povýšili, tedy domů do civilu nepůjde a bude sloužit dál. Že by vesele a rád, to tedy jistě ne! Ten bude mít vztek, co? To věřím. Ja, to by byla čára přes počet, viď – u.\nAle on, abych tak řekl, nikdy domů přímo nepospíchal. Vždycky měl raději hory. Nevím co tam na nich má, že mu tak tuze k srdci přirostly, že tam vyrostl? Tož to ani ne zcela, rostl taky jinde. První mládí prožil zde, dva roky na W., a ten zbytek? A studie, a vojna, a rok na Op!?\nSám ráčil se vyjádřiti, že ho sem k nám již nic netáhne, tam že se cítí doma, to je jeho kraj a lid. Otázka káravý zvoláník!!\nNení to, drahý pane, tak trochu odrodilství, renegátství? Jsou velcí renegáti a jsou i malí renegátíčkové, kteří si to ani nepřipouštějí a považují se přece za vlastence.\nOvšem pojem vlasti, a domoviny je jako každý jiný pojem, proměnný a dá se i roztáhnout i zúžit. Mívali jsme svou širší vlast (bývalé Rakousko) a byli rakouští vlastenci. A byla ta naše užší vlast, české země.\nZdá se mi, že není správné vytrhnout své kořeny, kde jsi vyrostl, přesadit je jinam, a zapomnět, úmyslně zapomínat a lhostejně pohlížet, ba ani nepohlédnout tam, odkud jsi vyšel.\nBrzy jsi zapomněl, brzy, a nejsi ani tak stár. Nemohli bychom se divit tomu, kdo odešel z domova v nejútlejším věku, a už nikdy oň nezavadil, pak ovšem nedivno, že zapomněl, ono nebylo ani tuze co zapomínat, protože svazky, ta pouta byly příliš útlá, jemná a velmi lehce se zpřetrhala.\nNové dojmy a city ty byly mnohem silnější a mohutnější, a ty jej připoutaly k nové hroudě, že tam zakořenil, ujal se a to byl proň pravý, přirozený domov.\nAle zde, jinak, docela jinak to bylo. Má zde rodiče, kteří se na konec zase vrátili, odkud vyšli, má zde všechnu pokrevní rodinu (příbuzenstvo) každé prázdniny zde trávil, každé svátky a dovolenou, vracel se sem velmi často (konal návštěvy) a teď na konec řekne: Já už se necítím B – em, Slovákem, už se necítím doma zde, nic mne zde nepoutá, můj domov je tam. Račte mi na svědomí říci: Není v tom trochu (a snad více) odrodilství? Co jej tam může tak poutat? Zaměstnání? Stačí, aby jej přeložili, a bude zase bez domoviny. Lidé? To nejsou lidé jeho krve. Jsi – k. typický Slovák (a tím beze sporu jsi), nemůžeš se cítit Horákem. Je to přece jen jiná čeleď, kmen, ne jen v podřečí (dialekticky).\nJiný kraj, hezčí kraj? Přece jen není správným pro krásu, pozlátka, zapomínat na své, na to, co je nám a musí nám zůstat nejbližší.\nByli lidé a velcí, slavní a významní lidé a přece nezapomínali na tu svou užší domovinu, vzpomínali ji, vraceli se k ní, a taky oslavili ji, třeba svým dílem. Proč měl kupř. Jirásek rád svoje rodiště, to – Podolí – Hronov, proč se tam vracel a vrátil, a nejlepší jeho díla jsou právě z toho jeho kraje?\nA což Baár, Vrba, Herben – a jiní?\nOvšem, oslavit, to mohou pouze talenty, géniové, ale nezapomínat, nevytrhávat kořínky svého původu, chladně, lhostejně, dokonce s nějakým despektem.\nJe ovšem dosti a snad i mnoho takových, kteří říkají: Všecko mne tady otravuje, nic mne tu netěší, takové je to nudné, fádní a protivné, kraj i lidé! Jsou-li to lidé prostí, nekultivovaní, nu, co s nimi?\nAle člověk vzdělaný, s jistým fondem kultury a inteligence od toho to musí přinejmenším – zabolet.\nMilujeme-li svou širší vlast, to ještě neznamená, že musíme zapomínat na tu užší domovinu a jí pohrdat, přehlížet ji a nevážit si ji.\nTo není šosáctví, úzkoprsý místní patriotismus, vlastenectví „en miniature!“ Anebo snad je, ale já jinak nemohu cítit ani mluvit! („Řekl jsem a spozdrav duši svou!“)\nO té populaci. (čili: o té lidské úrodě)\n„Ja tož už je to tag: Neroďá sa děcka, neroďá! Či by už i ti chlapé byli gničem, alebo ty robky už tag jalové, alebo co? Indá enom sa jedna ošůstla chapskejch gatísk a už zvolávala babu babicou. A fčíl?“\nTag si lamentýrovali tetka Kožůščena, jedna z tych co luďom na svět pomáhaly. „Včíl ty bapky pomáhajou luďom raději ze světa ešče dyž sa ani nenarodili. Tož dělajů ony „andělíčky.“ Také bohumilé povolání.\nSmutnější je to však, že to provádějí i lékaři a tím tomu vyhánění plodu dávají jaksi legitimní, či právní pečeť.\nA to jindy nebývalo. Bývalo více dětí v rodinách, mnohem více. Průměrně pět, šest. A taky deset, dvanáct i čtrnáct. To bývala úroda! A všichni vyrostli a pro všechny bylo na světě dosti místa.\n„Však svět je veliký a ten se už o ně postará. Nás bylo taky mnoho, a všichni jsme vyrostli, a žijeme jak tak,“ říkávali matičky na případné narážky o počtu dětí.\nDnes? Jedno, dvě? No, budiž! Ale více už ne! Bůh uchovej. A přijde-li třetí: neštěstí, pohroma, úraz.\n„Ja prosím vás! Kdo by na to nastačíl! A kdo by to chovál! I dejte pokoj s dětmi!“\nA jsou to lidé dobře situovaní, kteří by mohli vychovat několik dětí. A právě největší počet dětí mají rodiny těch nejchudších, nejhůř nadaných statky vezdejšími. Proč mají nebo musejí mít nejvíce dětí právě prostí a chudí?\nTož to je taky vymoženost kultury a lepší existence. Lidé se stávají „chytřejšími a rafinovanějšími!“ Dětí, to je přítěž, závaží, velké zaneprázdnění a mnoho starostí. A to naše moderní paničky nerady, ej, věru nerady.\nOny se chtějí baviti, užívat, filtrovat, tančit, moderně žít, ano žít a to při dětech dobře nejde. A mateřství kazí štíhlou linii, pustoší krásu, a ony by chtěly být stále hezké a oslňovat.\nZa dřívějších časů nebyl ten zlozvyk užívání vražedných prostředků proti nežádoucímu početí a vyhnání plodu, to ne. Nyní? Je to bohužel běžné jako houska na krámě. Byli-li znám jen u „lepších“ lidí, šíří se teď až běda i mezi prostým, venkovským lidem Říci o některé dříve, že si „pomohla,“ bylo to hanba, ostuda. Dnes, nikdo se nad tím nepozastaví.\n„Ja, neroďá sa děti, neroďá!“\nJsme příliš malý národ, abychom si dovolili luxus mít málo dětí. Děti, to je přece budoucnost národa. A nestačí být, (honosit se+, že jsme národem kulturně vyspělým, ačkoli ono to není ani tak zlé, jak si v tom bodě lichotíme!). Nestačí jen kvalita, i kvantita je nutná!\nA v dnešní době zvláště nutná. Čím to pohraničí chceme obsadit? To bych rád věděl. Ono je to přece jenom smělý pokus, a na to je nás opravdu málo.\nV posledních letech před vojnou to došlo již tak daleko, že v Čechách umíralo ročně více lidí, nežli se jich narodilo, není to katastrofální?\nNa Moravě to bylo sice o drobátko lepší, ale ne o mnoho, nejlepší to bylo na Podkarpatské Rusi. Ale ta je pryč, a Slovensko, to nejsme my, to jsou Slováci, jiný národ a nemají nás rádi, ti naše úbytky popul. nenahradí.\nJsou různé příčiny. Ne jen, že se rodí málo dětí, ale mladí mužové se žní pozdě, nespěchají založit rodinu, vyhýbají se tomu, a pak je i mnoho starých panen.\nZůstaňme u naší vsi, a vezněme si jen ten výsek,“dědinu kol luže.“ Kolik je zde starých panen? Kolik je manželství, bezdětných, kolik je po jednom dítěti, kolik po dvou, po třech, po čtyřech?\nA jaké zde bývaly jen v minulé pokolení rodiny dětmi požehnané! Nejméně pět, ale i po sedmi, deseti i dvanácti. Inu, jsou to věci. Zamyslete se nad nimi. Proto: mládenci, žeňte se a vy panenky, roďte a třeba za svobodna!\n(Ať je to tak jak na Slovensku (bývalo?) Muž odjel do Ameriky – na zárobky – a žena jak se rozrodila, tož porodila každý rok jedno. Jako na běžícím pásu, „rok co rok, to pokrok“ Jenže to všechno není k smíchu, problém je příliš vážný o existenci a prestyž národů, až příliš vážný.\nZdá se mi, že západní t. zv. demokracie nepochopily dobu. Snaží se zůstat a lpí houževnatě na starých světových sociálních řádech. Nechtějí pochopit, že doba žádá pokrok, vývoje v sociální struktuře světa, lidstva. Sociální vývoj, pokrok. Nechápou, že ten stav je neudržitelný, aby několik jedinců nebo malá skupina ovládající kapitál, těžký kapitál, mající finanční moc v rukou, rozhodovala o světové politice, aby tvořila, řekněme dějiny!\n(Skupina ocylindřených darmožroutů?)\nTen plutokratický, liberalisticko-lžidemokratický řád (a přidejme k tomu po nacisticku ještě: židovsko zednářský!), ten má tedy zmizet, ustoupit novému, vládě lidu, skutečné vládě lidu, tedy těch, kteří skutečně pracují a tvoří hodnoty, skutečné hodnoty, potřebné k životu.\nVždyť i ten Hitler a němečtí nacisté měli ten program, sociální program, připravit pracujícímu člověku lepší příští, zlepšit jeho sociální a životní postavení a dát mu, co mu po právu náleží (ovšem, to je jejich teorie, program, jak jej praktikovali, to je zase jiná věc.) že jej naráželi na to Německo nacionální kopyto, a tomu lepšímu příští se měli těšit v prvé řadě jen jejich příslušníci, členové ušlechtilé panské rasy!) O to se tedy přít nebudeme. Ale jedná se mně o to, aby dokázali, že skutečně a opravdu jsou demokratičtí, že přejí lidu a chtějí mu dát, co mu po právu náleží, a čeho se dožaduje, aby vyrazili hitlerčíkům tu zbraň, které proti nim používal. A to se jaksi nedaří.\nReakce všude a ve všech státech zvedá hlavu a cení zuby.\nBojovali proti hitlerovskému Německu, které prý chtělo ovládnout svět a zotročit jiné, méně čisté a ušlechtilé národy, a co oni nyní dělají? Provádějí zase svou zahraniční politiku jako dříve.\nEgypt se dožaduje svobody a nezávislosti a což Indočína a Indonésie? Ti se dožadují svobody a Angličané a Holanďané jdou na ně s tanky, bombardéry a parašutisty.\nPěkná demokracie a sebeurčení národů.\nČi chtějí věčně ten orient vysávat a týt z cizího tuku a mozolů?\nŠkoda, že mají v Anglii dělnickou vládu a nemohou se emancipovat od té imperialistické, vyděračské politiky.\nŽe to jinak nejde, že se nelze hned přeorientovat?\nA proti sovětskému svazu, který všecky ty otázky, ať sociální či politické nejlépe rozřešil a chce žít v míru a sledovat mírovou linii, se na západě intensivně štve a chtějí se proti němu budovat bloky, komploty! Za to budiž té vychválené a přechválené západní demokracii hanba.\nBuduje se a oživuje zase těžký průmysl, trusty, kartely, velkokapitál zaujímá zase posice proti odborovým jednotám a organizacím. Ach – ano.\nV Unii zákon proti stávkám a , a velkopodnikatelům se budou vracet daně, aby jim chuďasům! neubylo zisků, a odborové organizace se ignorují a nechce se s nimi jednat!\nA při tom 2 – 3 mil. nezaměstnaných, a na jaře vzroste jejich počet na 7 milionů! Pěkná perspektiva! Plody soukromokapitalistického podnikání. Ale co potom pánům v cylindrech, jen když zisky nepadnou!\nZdá se, že se lidstvo nechce ničemu naučit (aspoň jistá část), a chce dělat stále stejné chyby. Pochopit, že to tak stále nemůže jít, že je třeba začít jinak, to je nad jejich chápání, nad jejich duševní síly. To právě ne, že by to nemohli chápat, ale oni nechtějí, hradí se hradbou sobectví, takového sobectví, že dovedou použíti zločinu, jen aby - aby udrželi to své.\nOvšem sám ten zločin páchat nebude, na to je příliš opatrný a pohodlný, ale nač by byly na světě peníze? Kdo má peníze, má i moc a má všecko a za peníze v Praze dům! Vždycky se najde dosti takových, a více než dosti, kteří za dobrou odměnu vykonají tu nejšpinavější práci, dovedou zradit a zaprodat i svého bratra, otce i matku.\nMajitel dolů, a těžkých podniků, zbožný baptista hrdlil se se svými dělníky o přídavek o deset centů na mzdě a nechával je hlídat a odstřelovat gangstery, to mu ovšem všechno nevadilo. A na druhé straně dával deseti milionové dary všelijakým institucím (ať to byly všelijaké církve, církvičky s jejich kostelíčky nebo humanitní ústav pro staré a sešlé psy.)\nPseudohumanita! A gangsterství! Malí Gangsteři, sloužili velkému gangsterovi, a střežili velkého gangstera! Jaja, tak je to a bylo to: drobné zloděje zavírají a velcí se vozí v kočáře? I to to, v přepychových autech, a dostávají mil. subvencí. Každá liška svůj ocas chválí a kdo ho nemá – tož, konec jsem zapomněl. Ale co na tom! A každý jen tu svoji bolest hýčká a zveličuje a nechce vidět bolest svého bližního. A třeba ta bolest nebyla tak veliká, a kdyby se to vzalo více objektivně ani by to bolest nebyla.\nČlověk už je takový, že si dovede všelicos namlouvat a vsugerovat, až se do té zdánlivé bolesti vcítí. Kdyby se chtěl a dovedl trochu porozhlédnout, odpoutat se od toho svého maličkého já, pozorovat jiné, a vžít se, vcítit se do jejich poměrů, uvážit a připustit i ty jejich bolesti a těžkosti, jistě, že by se jinak cítil, a snad i možná, že by se i zastyděl.\nKdo by se dnes unavoval chudákem? My chudáci, jak my k tomu přijdeme, že - atd. Kdo je chudákem? Podle starého rčení jen ten kdo - - - , ale to raději neřeknu. Myslím, že tak daleko to ještě se žádným nedošlo. Každý si stýská na těžké poměry, a že se mu křivdí, a že ti druzí „se mají lépe na úkor nás,“ těm že se zbytečně nadržuje, poskytují se jim výhody nezaslouženě, a „my na to doplácíme a my to odnesem!“Je takových stesků. Oprávněných? Tož zrnko pravdy má každý a „není šprochu, aby v něm nebylo pravdy trochu“ Připouštíme, že je těžká doba, a nelze vyhovět všem, najednou a hned. A když to se na jedné straně přitáhne, že to na druhé hned křičí. Ale jen nezveličovat, a být trpělivý a vyčkat. Lidé jsou závistiví, když se jedněm uleví a polepší, ty druhé to hned tlačí a trhá. Příliš mnoho sobectví, nepřejícnosti. Je sobectví úzké, osobní, nebo poněkud širší, druhové (rodinné), ale i kastovní. Jsou kasty, které znají jen sebe, svoje vlastní příslušníky a už nic.\nNaši zemědělci! Nevím, zda se jim tak tuze křivdilo. Je pravda, že ceny jejich produktů byly až směšně nízké, kdyby to nebylo přímo k zlosti, ale – ruku na srdce: bylo jim opravdu tak zle?\nTo byly ceny úřední, pro zboží nuceně odváděné. Ale byly tu ještě ceny neúřední, soukromé, (v drobném meziobchodu), a ty byly zase trochu jiné. Což selátka k chovu, na ty úřední ceny neplatily, chovný dobytek! Tam se tržilo, a to veřejně, bez obav. Ale což, černý obchod? Vajíčko 10-15K, litr mléka 15-20 K, 1 kg sádla 1500K, máslo, o tom ani nemluvím. I „černých“ vepřů 1 kg živé váha 500K, králík 600K, husa až 2000K. Kdo by to vše spočítal. O ovoci ani nemluvím. (80K za 1kg jablek) Byly ještě „černé“ palírny lihovin, ty taky pomáhaly vyrovnávat schodek. (1500K litr slivovice) Ono se tržilo!\nJeště žádný na to hospodářství nedoplatil. Hospodářství si zvelebil, strojů nakoupil, měl slušný stav dobytka, dluhy poplatil a ještě úspory a značné, tak značné, že mnohého až hlava bolela co s nimi, když – atd. Tož proč chudáci?\nA byl-li některý, kterému se skutečně nedařilo, tak to byl nešika, „který si to neuměl narafičit,“ podlé Kutálka. Zdá se, že nejhorší je to s palivem. Topit a vařit se musí. A paliva je nedostatek a je drahé. Dát tři tisíce (3000K) korun za fůrku 10q dříví, to je trochu mnoho. Kdo to může dělat a jak dlouho? Ale pokud je může směnit za trochu obilí, sena, slámy, nebo řepy, tož to není tak zlé. A to průměrný rolník vždycky může. Hůře je tomu, kdo nemá ani zboží na výměnu, ani dostatek peněz, a to jsou právě ti bezzemci.\nJak to rozluští lidé v městech, to nevím. Zdá se, že jsou na tom ještě hůře. Myslím, že nejlépe je na tom ten, kdo sedí u prvovýroby. Nejdůležitějším je právě ta výživa, stravování, neboť jídlo je to hlavní a rolníci (sedláci) to mají o to lepší, že je nemusí shánět, nají se a dobře se nají, o to žádná starost. Už kdyby nic jiného neměli, z ničeho, tak tahle ta výhoda je nade všecky. A to ostatní už si dovedou najít, o to žádná starost.\nNejhůře jsou na tom státní finance, ty na to na vše musely nejvíce doplatit. (140 miliard K papírových peněz!). Bankovky, papírové peníze, to je dluh občanům. A aby se státní finance mohly vyléčit, je třeba obětí, velkých obětí od občanů. Něco se obětovat musí, víc nebo méně, každý podle svých možností.\nA tož nenaříkejme, nehubujme, nerozčilujme se, buďme trpěliví, a taky trošku obětaví. Řekněme si: zaplať Pán bůh, že je to takové, mohlo to být horší. Co mají říkat ti vybombardovaní, po nichž se převalila válečná litice? Člověk unese a vytrpí mnoho, když je třeba, ale musí si chtít být trpěliv.\nNaše studentstvo milé, naši vysokoškoláci. „Vysokoškoláci jsou vrtáci!“ Ať si říká kdo chce, co chce! Dali se do služeb reakci, živlům podvratným. Demonstrace proti dělnictvu, proti vládě: („Ne jen pro dělnictvo, taky pro studentstvo!) Výkvět národa, naše naděje, budoucnost! Býval studentstvo vždycky trochu revoluční, horovalo pro pokrok, ideály, ale ne pro ten pravicový, (který je spíše krokem nazpět!), nýbrž pro ten t. zv. levicový, pro sociální a humanitní ideály. Ne pro reakci.\nRuské studentstvo za carského režimu, jak to dovedlo pracovat, a bojovat, i trpět, kolik jich zemřelo ve vyhnanství, a na Sibiři, ve vězeních a byli to lidé zajisté z lepších kruhů i nešlechtického prostředí, kteří se postavili i proti své spol. vrstvě.\nŽili, pracovali a trpěli pro lepší příští toho malého člověka, dělníka a mužíka, pro ty zdeptané a vyděděné.\nTo byli lidé, to byli muži. Ale naše dnešní studentstvo? Bohu budiž žalováno! Dva, tři případy!\nV Brně měl být studentský ples (nic velkého, jen taková lepší tancovačka. A právě na ten den a v tom sále – bez dom.) měla být podle nařízení min. osvěty provedena pietní vzpomínka persekvovaných a umučených studentů u roku 1939. Tancovačka se měla odložit. Nuže co provedli naši páni studenti? Rozčílili se, nadávali a hubovali a ostentativně odešli tancovat jinam. Smuteční oslavy svých „umučených kolegů“ se nezúčastnil ani jeden.\nByla velká schůze brněnských mediků brněnské fakulty. Při tom se vzpomnělo i trag. zemřelého vynikajícího odborníka a profesora (jméno jsem již zapomněl), ale byl to právě jejich profesor. Páni akademikové byli tak klackovití, že museli být přísně napomenuti, aby aspoň slušně povstali! To mluví samo za sebe!\nA dále: když byl učiněn slušný návrh, aby akademický elitní ples byl z piety k zemřelému odložen o týden později, strhla se bouře odporu, a návrh byl zamítnut! Ples se ovšem konal, dámy v přepychových toaletách, vstupné několik set korun, cylindry, glazé a t. d.. Výkvět veškerého snobismu.\nPředseda studentského akadem. klubu se vyjádřil, že studenti, kteří prošli koncert. tábory, ztratili manýru! Že prošli peklem utrpení, trpěli pro vlast a svoje přesvědčení, to není pro tyto pány patrně ničím, ale že ztratili manýru, to je asi nejtragičtější. Ejhle, naše naděje, výkvět mládeže národa! Tančit, povýšený snobismus, opovržení k prostým, nenávist k pracujícím rukám! Stačí to?\nJen bych rád věděl, kdo provádí tu sabotáž, totiž kdo působí, by takové velké škody na národním majetku, zakládá ty velké požáry apod. Tuhle zase vyhořel důl v Oslavanech a krátce před tím filmové ateliery v Hostivaři – Barandově. A bylo toho již mnoho. Není možno, aby to vše byla náhoda. To by bylo příliš mnoho náhod tak často za sebou. Dělají-li to Němci, je to zlé (z jejich stanoviska pochopitelné, ovšem nikoli omluvitelné, a tím si pletou bič jen sami na sebe). Ale dělají-li to naši lidé (a případně film. atelierů, je jisto, že je tomu tak), pak je to více zlé.\nTo už se nedá omluvit ničím, to je zločin a více než zločin. Hledejte viníka, a trestejte, přísně trestejte, žádný pardon. Kdo je viníkem“ To by snad nebylo ani tak těžko zjistit. V prvé řadě by to mohla být konkurence (třeba i cizí), ale ještě spíše jeto jen msta a snaha působit škodu a zmatek, mařit dílo socializace a postátnění, novou výstavbu republiky.\nTo pak by mohli být jen dřívější majitelé, nebo jejich ředitelé a správcové (jim otrocky oddaní). To by byli tedy iniciátoři činu. A skutek provede nějaký zaměstnanec za jidášskou odměnu. Prosím vás, dnes, nenašlo by se jich dosti, kteří za peníze provedou každou hanebnost? Vždycky by se našli a nemuselo by to být ani v Americe.\nZaváděly se u nás afrikánské methody v organizaci práce výroby v spekulaci (po té horší stránce), proč by se namohla i ta zločinnost poameričtit? Jen velkoryse se, a když už, tedy ve velkém! Účel světí prostředky a k dosažení cíle je každý počin dobrý! Reakce zvedá hlavu ne jen u nás, všude (i v Anglii!) a začíná pracovat. Veřejně se zatím jen štve, osočuje a zlehčuje vše dobré co vláda a činní lidé vykonali, co se děje v skrytu, kdož to ví? To jsou snad jen ukázky té skryté činnosti, ty požáry, sabotáž a ničení nár. majetku.\nJsou velcí reakcionáři a jsou i malí reakcionáříčkové a těch je mnoho, kteří se nemohou smířit s novým pořádkem věcí. V prvé řadě jsou to (ale vždyť jsme již o nich mluvili) naši venkované, rolníci, t. zv. sedláci. Proč právě ti? Vždyť jim žádný nic nebere, naopak se jim ještě přidává. Ale nač opakovat stále už známé věci! Tuhle jsem trochu vyposlechl rozmluvu dvou sousedů. Panečku, jak ti si trumfovali, jak si hudli do noty! A jen proti dělníkům! Že se jim tuze přeje, že se příliš zveličují jejich zásluhy, a kolik si prý odpracovali hodin pro republiku atd. „A my prý nepracujem? A kdo spočítá ty naše hodiny přes čas?“ Ale kamarádíčkové! Vždyť to každý ví a žádný rozumný člověk vám to neupře. To se ví, že pracujete, mnoho pracujete! Ale to už je povaha podniku a jinak to nejde. U rolníka nelze přerušit a zastavit práci, když padla! Protože rolnická práce je příliš odvislá od počasí i od stavu vývoje (urostlá řepa, zemáky, plevel, mnoho mokro!), tu nelze čekat a dále: rolnická živnost to není krytá dílna se střechou nad hlavou!\nBa ta rolníkova dílna má tuze krásný strop a až příliš široký, jenže jím někdy velmi zatéká a jindy slunce praží. To nelze změnit. A pak nezapomínej, ty stýskálku, pracuješ v prvé řadě na svém a pro sebe, proto tě to pohání k takové úsilovné činnosti. Kdybys pracoval na cizím za mzdu, byl bys možná ještě větším fušerem a slejvákem než ti, kterým to vytýkáš. Vy děláte, myslím z nutnosti a nouze cnost. Ale vždyť jste dobře odměněni, o to už se dovedete postarat.\nProč říkáš, že „to není moderní?“ Či myslíš ty ženo, taková, že co je moderní je i dobré? Myslíš? Moderní! Lidé si vybírají z toho pokroku z té vymoženosti doby a z té vší modernosti obyčejně jen to horší a třeba i to nejhorší. A je to tak, ať si říká gdo chce, co chce. – „Frantu ráda mám.“\nModerní tanec, moderní úbory, ženské nohavice, pumpky či tepláky, šortky, polonahost nestydatá, moderní účes mikádo, trvalá ondulace. A ještě? Staré kleště! Moderní! I děte mně na kolo s tou vaší moderností! No ja! A tancovat jak hříšníci před potopou světa, jak Herodiada o hlavu sv. Jana Křtitele, tahat se s kluky po koutech a po nocích „randit,“ ohrnovat nos a pysk nad selským povoláním? „A já bych se na to vy-kvákala, než bych se dřela a chodila okolo kravských ocasů!“\nTo je taky modernost! Dary města, velkoměsta a nejsou vždycky nejlepší. A náš venkov si z nich vybere právě to nejhorší. Vo co zvláště šlo? Aha, už vím! Jářku: Proč se páni synové nežení? Je čas založit rodinu, mít děti a raději více a vychovávat je na dobré občany. Republika bude potřebovat lidí! Nač čekají ti nežeňové? Jindy, když si mladý muž odbyl vojačinu, vskočil do toho rovnýma nahama! „Ja milá brachu, dyž ono to včíl néni moderní, skoro sa žénit, a mnět moc dětí. Víš, to je fčíl už i inej svjet, iná doba. Ja co ťa nemá, děti, moc dětí! Gdo to fčíl čůl! To sa ví! To je tag! Enom né brzo žénit, a žádné děti: Neposlušnost, nestydatost, nemravnost, tancovat, strójit sa, chodit polonahé, tož to je moderní!\n„Nepůjdu tam, ani kdyby mne zavolali! Ani mne nenapadne!“ Říkáš, že nepůjdeš a víš ty, že tě zavolají? No, já vím, že je to nejisté, ani s tím tuze nepočítám, ale snad přece jen slovem „špetnout,“ aspoň ze zdvořilosti! Ale jak jsem řekl, nepůjdu. A co pak já se mezi ně hodím, mezi takové pány? Co su já, a jsou oni? A konec kmucháčkovství! Však starý bez toho že hledí na mne kdoví jak, když se tam na chvíli omžu. A ti ostatní? I ta jejich zdvořilost a vlídnost je jen strojená a není upřímná. No tož bývalo, ale – nač to všecko.\nVčera - ! Však víme. Ani nehleděli, žádný neřekl, ani nenaznačil k té formální zdvořilosti: pobuď, neodcházej! No, měli tam kamarády, frajery, sami frajeři. Nezazlívám, vůbec mne to nemrzí, ale jak jsem řekl již: konec kmucháčkovství!\nTak již není jak býval. Je zasmušilý, zamlklý, nemluvný. Nepoví co si myslí, nepoví kam jde, kde byl,co tam dělal. Nic. Na otázku odpovídá nerad, s nechutí nebo lhostejně. Žádná sdílnost, otevřenost jako dříve. Hm, áno, tak je to paní! Či stále ještě myslí na ni? Či málo se ho našálila a - či ho nevodila za nos? Kolikrát!?, a zase se k ní vrátil. Či se vrátí zase? Ó! mi zdá se! Hochu, hochu, kde je tvá mužská hrdost! Uvázala si tě k cípku své zástěrky a ty ses dal vodit jako ochočený pejsík. Dáš se zase vodit?\nHm, tak tak. Co na ní měl? Co se mu na ní líbilo, co ho k ní táhlo, a co ho tak držela? Hezká? není. Mně se aspoň nelíbí. Duchaplná? Nevím. Nenahlížel jsem do ní. Myslím, že není o noc více než ostatní. Dobrá? Kdyby byla dobrá, neprováděla by mu takové věci. Čest má? Už jsme řekli. Jaké má oči? Všimli jste si? Zelené jako, nu – jako – co? Rusalka? Není v ní nic Rusalkovského. A mžourá s nimi jako kočka. A kočka je falešná, to víte. Co více? Snad má pěkné tělo, to nechci tvrdit ani popírat. Ale je přespříliš velká a silná a širokých ramen. Vyhlíží vedle něj větší a silnější než on, a to není žádná harmonie, soulad. Jako by měla být jemu útočištěm, aby se u ní stulil v ochraně jako zajíc pod hrudou!! Stačí to? No, dosti již!\nAni – a nemá tuze pěknou ženu. Možná že proň je krásná, ale my – nemůžeme za to, že vidíme jinak. Oči? Zuby? Usmívá se nějak kysele. Jak nese ramena? Jaké má nohy, jak našlapuje? A když běží klusem, jak háže nohama? No – nesuďme! Nejsme taky akorát! Ale když už jsme u toho sudičství, tedy – povězme si tu pravdu bez obalu! Myslím, že vybíral, hledal po celém háji a uťal na samém kraji. A že neměl zrovna tento – šikovnou ruku.\nJsi nespokojen? Jsem nespokojen. Něco ti schází? Ano, něco mi schází. A co by to bylo? Tož hádej, hádej, hadači: To není tak těžké uhodnout. Nemáš cíle, nemáš proč žít! Že. Fráze, to se tak říká! Co je to cíl? Něco velkého co bychom chtěli, či měli vykonat? Pro koho? Pro blaho lidstva, národa, společnosti, či jen pro sebe, pro svou budoucnost, či jen pro zajištěné stáří? Anebo jen pro ten pokojný zítřek? A co já vím? „A co se mne ptáte? Na modré straně je Hučín!“\nTo je tak, říkávala stařenka. Velký cíl! Nebo jen přechodná záliba, chvilkový rozmar. Kdo uvažuje o velkých cílech – kdo z průměrných lidí? Snad jen jařmo, dobře sedící chomout a udidlo, otěž, která nutí ku předu a dobře táhnout. To jsou ty cíle. Ovšem, tam někde v předu je skutečně něco jako cíl, kam se jednou dojde, někdo blíž a někdo dále. A výsledek? Stálo to za to úsilí, za tu námahu? A komu to bude dobré?\nČlověk si musí něco namlouvat, a nalhávat, aby neztratil důvěru ve své určení a poslání – Ach k čemu ten žvást? Veliké touhy, veliký úkol. Mohla bys lháti? Z.) Někomu je cílem a snad většině, vlastní prospěch a plné břicho!\nJsi sám, cítíš prázdnotu, opuštěnost a svou zbytečnost na světě? Ptáš se, komu jsi zde prospěšný, potřebný a kdo má prospěch, užitek z tvé existence? Pravda, jen existence a nic jiného. Každý má svoje, někoho a něco k čemu se přilne, úžeji se přimkne, s čím ho něco poutá.\nJá už ne a ke mně taky nikdo. Ke mně, k tobě, k nám. Samotou se hradíme, a kdyby bylo tisíc lidí kolem, přece budeme jako ti osamělí, vyvržení na pusté výspě a ten život kolem to je jako hluché, těžké vlnobití, které jen ohlodává břehy. Ale samoty neubírá, jen přidává.\nJsou lidé, a snad je jich trochu více, kteří nejsou spokojeni s nynějším pořádkem věcí a chtěli by, já nevím co. Možná, že oni sami nevědí, co by vlastně chtěli. Dejme tomu, jak říkávali starý Šoustal – Hovado, a taky teď se rozumí pan Březina: „Tak to dál už nejde, to není možné, aby to tak zůstalo, něco musí přijít, nejaký obrat (či převrat!). Na to musí přijít vojna, bude a musí být!“\nTedy: vojna! Nová válka! A já zase říkám: Válku si může přát, o válce mluvit, o nové nutné válce! leda blázen, hlupák, bezrozumný a nebo zločinec, vědomý zločinec! (Zločinec v cylindru a v rukavičkách!?) Blázni jsou blázni a zůstanou blázny, s těmi je darmá řeč. Ty nikdo nepředělá. Hlupáci, to jsou ti nepřesvědčení, kteří sami nemyslí, neuvažují, nedomýšlí věc do konce i se všemi následky. A pak jen přikyvují a dělají berany těm chytrákům (v cylindrech a rukavičkách?).\nVojna! Dnes nová válka! Můžete si ji vůbec představit při dnešních technických možnostech? Atomové pumy, raketové pumy, snad otravné (bojové) plyny a což já vím, co všechno se může v několika letech vynořit? Vždyť je to zkáza, zhouba veškeré civilizace a lidstva! Jak snadno lidé zapomínají. Ještě se nezacelily rány (a jaké rány), zasažené poslední válkou, a ty se nezahojí ani za desítiletí, a oni novou válku! Vždyť je to hrůza jak lidé - ! Ani domyslit nemohu! Vojna není jen hra na vojáky. Při ní jde o největší hodnoty a statky lidstva. Já říkám: lidé se nikdy ničemu nenaučili a nikdy se nenaučí!\nLidé, mnozí lidé nemohou a nechtějí pochopit, že jak život a svět pokračuje, žádá si pokroku a změny, pokroku na poli ne jen technickém a kulturním, ale i sociálním. A hlavně sociálním. Nelze udržet staré, nemožné a přežité řády společenské a sociální. To je marné a darmo se proti tomu bránit.\nA jsou bláhoví ti, kteří drží dosud moc v rukou, ovládají velko (a vůbec kapitál), kteří sedí na žocích peněz (a bychom učili běžných novinářských frází), že to takhle může a musí zůstat stále.\nŽe ten malý, přišlápnutý člověk, který vlastně tvoří svýma rukama ty hodnoty, jejichž ovoce a tuku užívají tam ti nahoře (těch vrchních deset tisíc,) se spokojí jen sliby a těšínskými jablíčky a v nejlepším případě se mu jen odhodí ohryzaná kosť, nebo drobty „ze stolu co padají,“ tam těch - - !\nSociální pokrok! Socializace, znárodnění, zestátnění, postátnění! Strašák pro ty kteří by ovšem přišli o své výsady v to, čeho si nezasloužili, co jim po právu nepatří.\nAmerika, amerikánština! Ono se to krásně píše a povídá „o mužích, kteří se vyšinuli svou přičinlivostí, důvtipem!“ Z poslíčka, cidiče bot, milionářem, miliardářem!“ Krásně řečeno, ale – má to své čertovo kopýtko!\nZbohatne-li, nabude-li někdo v poměrně krátké době svého života obrovského jmění, tedy v tom nemůže být přirozeně nic poctivého.\nProstý dělník pracuje a svědomitě, pilně pracuje celý život a vynese mu to – co? Jen tak právě na to slušné živobytí, slušnou existenci a v nejlepším případě nějaké skrovné úspory pro stáří.\nSedí-li ten druhý v pohodlném křesle, pokuřuje si drahý doutník, prohlíží papíry a črtá podpisy podle jakého práva se má válet v přepychu, užívat on i jeho rodina, stavět nádherné vily, letohrádky, objednávat přepychové toalety, auta, pořádat nádherné hostiny? Jakým právem, ptáme se?\nZbohatne-li někdo příliš neúměrně, vždycky na to druhý musí doplatit. A tak na jeho přepych, toho jedince (nebo několik jich) doplácejí miliony těch malých. Takový dr. Prais. Člověk, který seděl ve čtyřiceti správních radách a jehož příjmy činily 18.000 K za hodinu!\nDovedete si to představit vy, kteří na ně musíte dřít téměř celý rok? Takoví a podobní lidé, ti by ovšem neradi přišli o své a mluví o nutné nové válce. A vy blázni a hlupáci jim chcete při tom dělat berany?\nBursy, akciové podniky, koncerny, trusty, správní rady, předsednictví správních rad, to jsou zdroje bohatství těch, o nichž jsme mluvili. Peněžní machinace a vůbec machinace s cennými papíry! Ja, to jsou ty věci!\nPravil jednou, tuším, že pres. Roosevelt: „Malý, nevzdělaný člověk může ukrást něco z železničního vagonu, a zavřou ho za to. A člověk studovaný s doktorským titulem (on to ovšem může být člověk ve fraku, cylindru, rukavičkách), může ukrást celou železnici a při tom je „geniální finančník,“ a jezdí v přepychovém autě, a bydlí v nádherném letohrádku.\nA takoví lidé, ti finanční velmoži ovládají (skrytě) veřejné mínění, mají vliv na situaci a i na domácí a zahraniční politiku. To jsou ti praví činitelé, kteří konec konců rozhodují o – nu o tom, jak, na kterou stranu se politické vážky přikloní. Neboť ke všemu, i k válce je potřeba peněz. A kdo má peníze, má všecko, bohužel. Tak je to na tom světě.\nKdyž takový dr. Prais, president živnobanky a t. d. pohrozí vládě (r. 1938!) před Mnichovem!, že nedá peníze (úvěr neposkytne vládě na vojenské potřeby, když nebude sledovat linii německé, hitlerovské politiky, je to tuze smutné a špatné.\nTakoví „Praisové,“ to jsou ti praví politikové, zákulisní, o nichž třeba se veřejnost z valné ani nedoví.\nAno ti. A pak: zbrojaři, zbrojný průmysl. Dalo by se povídat, a nebylo by tomu konce. A proti tomu, proti těm má čelit hlavně socializování, postátnění. Nikdo neusiluje o bytí menšího, drobného podnikatele. Tolik vězte vy, kteří tolik sočí proti socialistům a hlavně komunistům.\nSocialismus má drobným lide pomáhat, ne je ubíjet. Ani ten komunismus a bolševismus není takovým strašákem, jako byl před 20-25 lety. Tehdy – dnes, velký rozdíl. Tehdy byl destruktivní, ničivý co se týče kapitalistického řádu (a snad to nebylo ani tak zlé, jak se nám to z jejich strany líčilo!) Dnes, je konstruktivní, chce budovat, tvořit a klidnou cestou, žádné násilí. Však je taky co budovat, a napravovat, co válka natropila.\nKdo je lepší: ti nenávidění „hvězdičkám,“ kteří chtějí v míru pracovat nebo ti, kteří dnes na vše hubují, všechno haní a chtěli by to napravovat revolucí, novou válkou?\nTajní i zjevní zrádcové – kolaboranti v r. 1938 republiku zradili a dnes by ji chtěli zachraňovat před „hvězdičkáři!“ Kdo se provinil, ať nese i trest. Jaké milosti se zrádci.\nPo celo válku, po dobu okupace jste si přáli osvobození od něm. jha, nemohli jim přijít na jméno, radovali se z vítězství spojenců, přáli Rusům a nemohli a nemohli se jich dočkat. Kéž by zde již byli! A když přišli! Bohu budiž žalováno! Nemohou jim přijít na jméno! Že se někomu ztratilo to a to, někomu vysekli kousek jetele, vzali trochu sena, zapíchli prasátko a třeba i nic. Ach bože, to je škody! Že vás zbavili Němců, že zase svobodně dýcháte, to je nic? Tobě se ztratily hodinky a těm se ztrácely životy i pro nás, za nás! A teď nemají jména a válku na ně, proti nim, atomové pumy, co?\nLide nevděčný, lide zaslepený!\nZdeněk Rón: Září. Román z podhůří kraje v Pojizeří za Turnovem. Je to kraj autorova mládí, na který vždycky s láskou vzpomíná a tam se odehrává většinou děj jeho románů, odtamtud jsou i jejich postavy „Září.“ Doba raného, úsměvného, vyrovnaného podzimu, kdy doba horkých, vřelých a kolotajících letních dnů již minula a nastává mírný, klidný, ale ještě stále laskavě úsměvný čas, kdy horké vášně již minuly, vyvanuly, ale ta tichá, klidná krása jasných slunečních zářijových dnů zůstává.\nA tak i život Eliščin, hlavní postavy románu. Eliška nebyla z hor, byla dítětem z „Kraje,“ z těch širých, volných a požehnaných rovin dolního Pojizeří a Polabí. Ale během času si naˇně zvykla, na ty hory, a zamilovala si je. Jen jedno zůstalo, co jí bralo klid a spokojenost, ba působilo často tolik hoře:\nPovaha jejího muže a pak jejich bezdětnost. Jányš, její muž byl člověk nemluvný, stále zachmuřený, morousovitý, jako by v jeho nitru bylo stále černé mračno, které hrozilo bouřkou: jen uhodit.\nTo byl úkol: pochopit jej, porozumět mu, vystihnout jeho nálady a předejít zlým záchvatům jeho rozmaru, uvádět na pravou míru. Byl to těžký úkol a přece jen se jí dařil, zůstávala stále touž Eliškou, laskavou, vlídnou, úsměvnou, která dovedla vždy rozdávat vlídnou pohodu a zazpívat si. A uchovat si stále svěžest mládí, i když do vlasů čas stříbrných nitek nasil.\nA doveda ukrýt svoje obolené nitro i palčivé slzy, které tak často smáčely polštář, když Antonín její muž divočil s puškou po ruce a toulal se den, dva dny i noci po lesích.\nJen jedno stále bolelo, a nebylo na tu ránu konejšivé náplasti: její planý život, bezdětnost, neukojené mateřství. Jak ráda by přivinula k srdci třeba i cizí dítě, sirotka a nemohla, nesměla. Antonín nedál, nechtěl. Když ne vlastní, tedy žádné, raději sám! A tak tej jejich společný život plynul jako na poušti, pro Antonína aspoň jen v tom shonu a v té dřině, která mu již po čtyřicátém roce vzala všecku svěžest mládí a učinila jej, jak on říkal sám o sobě: dědu! A nasypal mu vrásek do tváře a šedin do vlasů.\nV té opuštěnosti a duševní prázdnotě se osud přece na Elišku usmál a poskytl jí trochu radosti. Její poměr k mladému učiteli, jejich nájemníku. Byl to mladý člověk, jinoch, sirotek, úplně osiřelý. A tak se mezi nimi vyvinul pomalu poměr jako mezi synem a matkou.\nJak si někdy Eliška říkávala: Už ne: matka a syn, ale - jako matka a jako syn. Víc nebylo možno. Neboť v mladém učiteli bylo stále ještě cosi polodětského, co si žádalo jisté ochray a mateřského porozumění.\nByl to cit oboustranný, harmonický. Ovšem, při Eliščině zachovalé svěžesti tělesné i duševní a při jejím vřelém srdci se ten poměr mohl změnit v něco velmi nebezpečného, zvláště při Antonínově nevyzpytatelné povaze. Bylo by běda, kdyby podnítili jeho žárlivost. Ale Eliška byla tak moudrá a vyrovnaná, že nic takového nemohlo vyklíčit. Jí stačil ten polomateřský poměr v němž mohla vybíjet své neukojení, ale bohaté mateřské city a těšit se upřímně že si oblíbil děvče, kterému i ona přála a měla je ráda.\nAnušku, dceru té, kterou měl i Václavův otec kdysi rád, a pro niž se nebezpečně porval se sokem, nyní již starým „Ramešákem,“ od té nešťastné rvačky mrzákem.\nUmění, umělci. „Není všecko zlato, co se zářně třpytí, aniž všecko voní, co má jméno kvítí!“ Ono se píše, mnoho píše a tiskne se. Potiskne se mnoho papíru. A říká se tomu literatura krásná. Ale té krásy, a toho t. zv. umění je tam tuze málo. Nemyslím ty Rodokapsy a Morzakory i ty bývalé Bufalky, Cliftonky a všelijaké detektivní magaziny. Ani ty krváky a pornografii. O tom netřeba mluvit.\nJe ještě literatura, no, t. zv. dívčí. Romány pro dívky, pro ženy apod. Literatura uvařená z cukrovosti a sladké limonády. Tož tak, aby se spanilým čtenářkám líbilo, aby se v tom blaženě kochaly a spřádaly při tom (při čtení takových skvostů, pošetilé sny). Nu, vždy je při tom nebo v tom nějaká opuštěná dívka, nejlépe sirotek, která nemá nic než tu svou hezkou larvičku, andělskou povahu a tu svou dívčí nevinnost, „čest, a trochu pošetilosti.“\nPřitom se nešťastně zamiluje, prožije všelijaká zklamání a ponížení, (čím více, tím lépe). Až nakonec: m! finis coronat opus a happy end! Konec napraví všecko! Oblíbí si ji nějaký vřelec, z té vrstvy vrchních deseti tisíc, kterého se zmrzely všechny ty afektované, nalíčené, povrchní a mnohdy nesnesitelné mamselky jeho prostředí.\nUčarovala mu ta „popelka,“ přehlížená a opovrhovaná, jejíž bytost je přímo nabita ctnostmi a přednostmi všestranného druhu. A je přiznání, zalíbení a slastné vzdechy a slzy. A potom svatba. Cnost je odměněna přepychem, žoky peněz. To je motivem všech těch dívčích a ženských románů, co vycházejí v těch laciných sešitech. Je zajímavo, že děj se odehrává většinou vždy v takovém prostředí, nu prostředí velkého světa, světa přepychu, rozmařilosti, zahálčivého života, utloukaného všemi možnými i nemožnými způsoby.\nBuržoasie, snobství, bařtipánství. Taky se tam najde „pravý muž“ pracovitý, podnikavý, geniální odborník a finančník, který pracuje za deset a je modlou obdivu, takové naivní, přecnostné popelky. Ale taky jen postava plná romantiky, ne té středověké, ale moderní. Staromódní rytíř v moderním brnění.\nVšecko to je vzdáleno skutečného tvrdého života. Buržoasie, pravé prostředí se všemi svými sličnými i méně sličnými květy, které v té půdě mohou vykvést. Postavit svůj děj a postavy do malého prostředí, do světa těch utlačených, bídných, opovrhovaných, to ne, to by nebylo hezké, to by se nelíbilo, to nebylo his (šik!) Společenské nesrovnalosti, spletité sociální problémy, mravní, hmotné, to ne!\nA když některá autorka „zabředne“ i do toho pole, je řešena zase jako: houska na krámě: „popelce“se dostane prince, přepychové vilky a elegantního auta. A tím je ten problém vyřešen.\nJsou ovšem vyjímky, zajisté že jsou, a byli bychom nespravedliví, kdybychom tvrdili, že ne. Jim všecka čest! Ale taková autorka ovšem že nepatří do té kategorie a níž jsme mluvili.\nNejsou jen ženští autoři sladkovodních, limonádových děl literárních. Jsou i mužští autoři „ v sukních.“ Za jejich dílo by se žádná autorka nemusela stydět. O těch už mluvit nebudeme, patří do předešlé kategorie, a platí o nich, co jsme již v předu pověděli.\nJsou ještě jiní autoři. Řekli bychom, vyššího druhu, kteří tvoří „cenné a trvalé literární hodnoty.“ Myslí si to o sobě oni sami, říkají to jejich někteří ctitelé, ale nejvíce to tvrdí jejich nakladatelé. Nakladatelé ti musí chválit ovšem, chtějí přece prodat.\nSpisovatelé románů t. zv. společenských. A zase je to obyčejně děj vzatý z toho prostředí střední, zámožnější a ještě lépe vyšší třídy, na vyšším společenském žebříčku. Společenský, společnost! Tím se dle běžného slovníku zase myslí jen ta vyšší vrstva, třída lidské společnosti.\nSvět drobných lidí, dělníka, chudáka, drobného řemeslníka, sedláčka, malého úředníka, to není společnost, nic společenského. A proto slyšíte-li, že v prostředí společenského víte kde ho máte hledat. Řekli jsme již.\nTakový ku př.: Bohumil Brodský. (Roku 1919 se Zahradník-Brodský přestěhoval do Prahy a pracoval jako úředník na ministerstvu školství a národní osvěty, od roku 1922 jako ministerský rada. Byl členem agrární strany, působil ve spolku Svatobor, v Nakladatelském družstvu Máje a ve výboru Syndikátu českých spisovatelů. Roku 1924 odešel do důchodu a ... ) Ten autor již, nu, jak bych to jen řekl? Kdybych se nebál, že ho urazím, řekl bych: usmolil, či naflákál asi padesát a snad i šedesát společenských románů! Pěkná řádka, lépe řečeno, pěkná, slušná hromada! Co o tom říci? Zde by platila slova: „Méně, bylo by více!“\nTakový autor, který béře látku a postavy stále z jednoho pytle, co může povědět nového? Na konec je to taková monotonie, opakování jednoho a téhož. Dá jiné postavy, změní děj, jinou scenerii a román je hotov. Pracuje-li se rychle, překotně, nemůže se nic promyslet, propracovat, dát tomu nového ducha, myšlenkovou náplň. Je v tom rutina, jak se někdy pochvalně přikyvuje, ale to je právě řemeslnost, mechaničnost, vybroušená zručnost. Ale kde je pravé umění!\nČtěte a srovnávejte! Řeknete si: Tahle situace se podobá tam té v tom románě, tahle osoba jakoby tam té z oka vypadla, tento děj se opakuje, a tak, nu, bylo by toho. Byly-li jeho prvé práce trochu zajímavé, měly-li ducha a něco pověděly, ty další, jak jsme již řekli: opakování se, monotonie.\nCharakteristika: Nu, řekněme si přímo: Málo pravé morálky. Jako by v té t. zv. lepší společenské třídě se ta morálka skutečně nebrala na zlaté vážky. Vdané ženy jsou většinou nesmiřitelné, svárlivé hysterky. O morálce již jsme pravili: manželská věrnost: příliš nestálý pojem. Rozvod, nový natek a zase nevěra, a poklesnutí až na úroveň nevěstky, toť docela běžná věc a při tom zůstává stále dámou, příslušnicí té vrstvy, které se říká „smetánka.“\nMužové nebývají o nic lepší, neboť kde se jedná o nevěru a nemorálnost, musí být dva.Vyskytne-li se tam a tam někdy postava čistá a „správná,“ tu jakoby autor vzal z těch, o nichž jsme mluvili vpředu (dívčí literatura).\nMluva, slovní obraty, výrazy, velmi často málo jemná, ušlechtilá, pro osoby z nóbl třídy, až příliš často vulgární.\nCelek: snobismus, povýšenectví, často surovost, materialismus. Pokouší-li se někde o něco jemnějšího, ušlechtilejšího a nějakou krásu, duchovní velikost a vznešenost, jsou to květy jakoby odjinud, přenesené násilně, kterým se zde nedaří, a chřadnou zimomřivě.\nOna řekněme kritika: zdravá erotika, vitální síla, správný, nebo pravý životní postoj, život v pravé syrové podstatě. Ale taková spol. třída, která je často již v úpadku, je to jen: rafinovanost, úpadkovost, brutálnost a nechutnost a zvrhlost.\nMáme-li mluvit o zdravém názoru životním, erotice, vitalitě a pod, zdravých a původních pudech, pak jen u lidí, kteří jsou skutečně blíž přírodě, nezkažení „kulturou,“ a jejími všelijakými, často až nemožnými vymoženostmi.\nO ožehavých otázkách morálních, imorálních, sexuálních apod. věcech, o nichž se v obyč. životě a hovorech mlčí (taktně) nebo mluví jen v opisech, může mluvit prostě, samozřejmě a přímo jen, nu, řekněme, umělec, nebo ten kdo je pojímá přirozeně, vážně a opravdově. Jinak je to jen nechutnost, perverse, frivolnost nebo i hnusnost.\nQuido M. Vyskočil Staromódní rytíř, romantik se staromódním vkusem (a literárním aparátem). Nevím, žije-li ještě. Už jsme se s ním málo setkávali, jen sem tam po méně významných rodinných časopisech a kalendářích. Připadal mně jako trochu starý pán, vyšlý z módy, jehož romantický pláštík byl už tuze ošumělý, ušoupaný, zvetšený. Už jeho román: „Stříbrné město,“ z hornického prostředí, které měl být přísně realistický nebo i naturalistický.\nA ten oplývá až příliš romantismem a sladkobolem, sentimentalitou. „Ta jeho věta: A poslední slovo bude láska,“ se v něm opakuje tuze často až do omrzení. Prostá, ideální a platonická láska nerozřeší sociální nesrovnalosti a protivy. To jeho sladkodechá, sentimentální, nerealistická romantika se vleče všemi jeho povídkami až do jeho stáří a zdálo se nám, že stále naivnější, dětinštější. Co v dnešní době se zastaralou, přesládlou, sentimentální a naivní romantikou?


Ovulační test, těhotenství nebo ne? - Diskuze - eMimino.cz\nOvulacni test, těhotenství nebo ne?\nDobry den, od 27.1 do 2.2 jsem si dělala ovu testy obden.\n27.1- hodně slabá skoro neviditelná čárka..i tak jsme meli s pritelem sex\n28.1- žádný test, žádný sex\n29.1- bez testu ale sex ráno kolem 3 hodiny takze uz bylo spíše 30.1\n30.1- druhá čárka byla celkem rychle ale furt nebyla tak dobra jako ta hlavní, též jsme meli s pritelem sex\n31.1- druhá čárka byla vidět krásně hned, ale stále to nebylo ono, ale byl to muj snad první takhle krásně vybarvený proužek..ale za to bez sexu bohužel ????\n1.1- bez sexu, bez testu\n2.1- po nocni směně jsem to zkusila znovu (nepila jsem 2 hodiny nic) a uz tam ta čárka nebyla skoro ani vidět..\nVe shrnutí..meli jsme sex naposledy 30.1 (čtvrtek) a hned druhy den jsem měla nejlepší ze všech ovu test.. MS mam mit kolem 13,14.2..\nmyslíte ze by se mohlo zadarit či nikoliv? Moc bychom chtěli mimi, snažíme se uz 8 měsíců a bez úspěchu..omlouvám se za anonymitu..dekuji za odpovědi\nAž ti vynechá menstruace, kup si těhotenský test a ten použij.\nKolem 13,14 si udělej test pokud ti nedorazi MS.\nNetestuj, netestuj, netestuj. Sexuj, myslí na práci, na přátelé, na párty. Věř mi. Snaha 1,5 roku, pak úplný výmaz, nic neřešit, v práci povýšení, super, těšila jsem se, mimco odloženo, nehodí se. Hned první měsíc zpoždění a //.\nNa tvou otázku ti nikdo nedá zaručenou odpověď. V tuto chvíli by ti ji nedal ani tvůj gynekolog… Udělej si tt až budeš mít zpoždění. A neřeš to tolik. Přeji ať se brzy zadaří.\nAhoj, Chci se zeptat 6.1.2020 jsem měla menstruaci podle ovu kalendáře na internetu sem měla mít ovulaci 20.1. S přítelem jsme se milovali nechráněně 18 a 19.1. Jak jsem tak počítala měla bych menstruaci dostat dnes tedy 3.2. 2020 ráno přišlo takové hnědé špinění takové husté a jen když se otru papírem. Jinak už asi 14 dní mě bolí prsa někdy více někdy méně, občas se mi zamota hlava a mám pocit na zvracení ale nezvracim, také mě občas bolelo v podbřišku teď už ale ne často chodím i na záchod. Myslíte že bych mohla být těhotná nebo je to jenom náběh na MS? Děkuji\nPříspěvek upraven 03.02.20 v 19:53\nAhoj, Chci se zeptat 6.1.2020 jsem měla menstruaci podle ovu kalendáře na internetu sem měla mít ovulaci 20.1. S přítelem jsme se milovali nechráněně 18 a 19.1. Jak jsem tak počítala měla bych menstruaci dostat dnes tedy 3.2. 2020 ráno přišlo takové hnědé špinění takové husté a jen když se otru papírem. Jinak už asi 14 dní mě bolí prsa někdy více někdy méně, občas se mi zamota hlava a mám pocit na zvracení ale nezvracim, také mě občas bolelo v podbřišku teď už ale ne často chodím i na zachod. Myslíte že bych mohla být těhotná nebo je to jenom náběh na MS? Děkuji\nDopis pro manžela- ano či ne\nTesty DNA na žádost biologického otce\nHolky vidíte to taky, nebo vidím něco co bych si přála?\nKdy dělat těhotenský test po ovulaci :)


Předvánoční výprodeje na Zopito začínají | Zopito.cz\nPředvánoční výprodeje na Zopito začínají\nVánoce již za pár dnů začnou a nám již zbývají posledních pár dnů expedice. Tyto poslední dny Vás překvapí vánoční slevy, které jsme v eshopu zavedli a které můžete využít do 20.12. s garancí doručení do vánoc. Udělejte si na poslední chvíli radost i vy a pořiďte si něco pěkného pro sebe. Máme v nabídce až 6tisíc produků a vše skladem s okamžitou expedicí. Neotálejte ani chvíli a objednejte i dárky pod stromeček jestli vše necháváte naposlední chvíli, jako my .-)\nPoslední před vánoční expedice je 22.12. - přejem všem poslední před vánoční týden, abyste prožili v pohodě.\nPublikováno dne: 17.12.2016\n3 tyrkys sv. Odesíláme dnes\n11 tyrkys Odesíláme dnes\n65 viz foto Odesíláme dnes\n68 viz foto Odesíláme dnes\norange - XL Odesíláme dnes\nŠátek 85x85cm ROSE\n2 Warm Taupe Odesíláme dnes\n4 růžová neon Odesíláme dnes\nhnědá - 92/98 Odesíláme dnes\nhnědá - 116 Odesíláme dnes\nhnědá - 122 Odesíláme dnes\nhnědá - 128 Odesíláme dnes\n2 zelená lipová Odesíláme dnes\n4 růžová lasturová Odesíláme dnes\n7 růžová sv. pudrová Odesíláme 23. 05.\n7 růžová světlá Odesíláme dnes\nSnažíme se Vám předat aktuální informace z eshopu Zopito. Víme, že v eshopu články moc důležité nejsou a spíše chodíte do eshopu nakoupit například Oblečení, Spodní prádlo a další . Jelikož aktualita byla publikována 17.12.2016 může výpis produktů už být nekompletní dnes. Proto pro kompletní výpis zboží si proklikněte do doporučovaných kategorií, kde získáte kompletní přehled.\nČLÁNEK: Předvánoční výprodeje na Zopito začínají\nSnažíme se Vás pravidelně informovat o novinkách, které v eshopu ZOPITO jsou i v tomto článku: Předvánoční výprodeje na Zopito začínají, se dozvíte určitě něco zajimavého. Přečtěte si PŘEDVÁNOČNÍ VÝPRODEJE NA ZOPITO ZAČÍNAJÍ, může Vás to zajímat a nebo Vám poradit.


Úřady nás šikanují kvůli švarcsystému, stěžují si firmy | Firmy a trhy | Lidovky.cz\n20. července 2012 17:00 Lidovky.cz > Byznys > Firmy a trhy\nPRAHA Zástupci podnikatelů si stěžují na údajnou šikanu pracovních úřadů kvůli švarcsystému, tedy nelegálnímu zaměstnávání na živnostenský list. Občanská demokratická strana a odborníci ze Strany soukromníků ČR proto připravují úpravu legislativy.\nMinisterstvo práce a sociálních věcí ale tvrdí, že se žádná šikana neděje.\n"Občanští demokraté vnímají situaci, kdy jsou tisíce firem a podnikatelů cílem kontrol zaměřených na tzv. švarcsystém, jako vážný problém. Je třeba upřesnit platnou legislativu, která je vůči většině podnikatelů přehnaně tvrdá, a odstranit z ní zejména ty paragrafy, jež znejišťují firmy a živnostníky i jejich obchodní vztahy," uvedl předseda poslanců ODS Zbyněk Stanjura.\nÚdajné šikaně firem by měla zabránit novela zákona o zaměstnanosti\nSpolečným cílem je do konce září připravit novelu zákona o zaměstnanosti a zákoníku práce, která zabrání údajné šikaně podnikatelů ze strany úřadů pod heslem boje proti tzv. švarcsystému, doplnil první místopředseda SsČR Rudolf Baránek.\nPracovní skupina složená z odborníků poslaneckého klubu ODS a SsČR představí návrh novely na konci září. "Těžko se vyjadřovat k návrhu, který má odstranit něco, co neexistuje," řekla mluvčí ministerstva práce Viktorie Plívová.\n"Kontroluje se dodržování všech pracovněprávních předpisů, zaměřujeme se na potírání práce na černo, žádné speciálně zaměřené kontroly na švarcsystém neexistují," dodala. Pokud podnikatel dodržuje vše, co má, nemá podle ní důvod se obávat jakékoli kontroly. Jestliže předpisy porušuje, poškozuje nejen stát, ale také vytváří nerovné konkurenční prostředí a parazituje na poctivých firmách, podotkla.\nAsociace malých a středních podniků ale souhlasí s tím, že kvůli švarcsystému dochází v mnoha případech k šikaně podnikatelů. "Každý týden dostáváme od firem několik stížností, které se snažíme s patřičnými úřady ve spojení s poškozenou firmou řešit. Závazné právní předpisy sice stanoví povinnost mít v místě pracoviště uvedené kopie dokladů prokazující legálnost práce, nicméně za porušení této povinnosti není v zákoně stanovena žádná sankce," upozornil prezident asociace Karel Havlíček.\nA. Nemec Pokud budou vsichni OSVC, kdo bude platit na duchody dnesnim... 10:40 23.7.2012\nJ. Frgalova Re: Pokud budou vsichni OSVC, kdo bude platit no já nevím jak vy, ale já jako... 12:42 23.7.2012\nA. Nemec Vy asi nejste typicka OSVC Moje otazka byla, kdo bude platit, pokud s tim... 1:03 24.7.2012\nF. Kusák Pracovat na ŽL není žádná legrace. Prakticky nemáte nárok na dovolenou. Protože... 10:44 21.7.2012\nJ. Orlík Je neuvěřitelné, že v době krize, kdy v Evropě přibývá nezaměstnaných, je něco... 9:40 21.7.2012


PČR, PS 2002-2006, 51. schůze, část 20 (22. 11. 2005)\nDámy a pánové, zde máme zajímavý projekt, několik zajímavých projektů hrazených z fondu prevence. Až do letošního roku byl z fondu prevence hrazen projekt společnosti IZIP. Tato společnost doposud od VZP z fondu prevence vyinkasovala 146 milionů, skoro 147 milionů. Příští rok už jim to přišlo málo, tak to dali do provozního fondu a v návrhu zdravotně pojistného plánu na rok 2006 je kolonka, kde je napsáno: IZIP 150 milionů - už z provozního fondu.\nZ fondu prevence tedy dostali 147 milionů. Podívejme se, jak. V roce 2001 byla založena společnosti IZIP, s. r. o., která má zakládající kapitál 100 tisíc. Už v roce 2001 dostala 20 milionů z VZP. Kdo ji vlastní a založil? Pan poslanec Cabrnoch, pan poslanec Ouzký, oba v té době poslanci výboru pro sociální politiku a zdravotnictví. Pan poslanec Cabrnoch v té době člen správní rady VZP. On sice odstoupil, záhy. Ale tu zakázku už dostali v době, kdy tam ještě byl. Tam začala zakázka. Tady to je, pánové, ne že to není pravda. (Ministr ukazuje poslancům písemné materiály.) Tak se na to podívejte.\n(Poslanci ODS připomínají, že se na ně řečník má obracet prostřednictvím předsedajícího.)\nMístopředseda PSP Jan Kasal: Já bych prosil, dámy a pánové, o klid.\nMinistr zdravotnictví ČR David Rath: Když se na ten problém podíváme, tak nechci jít do detailů, nebo můžeme jít i do detailů, jestli má nějaký význam, jaký má význam, jaká je tam ochrana dat, jestli peníze vynaložené mají vůbec nějaký efekt. Ale vezměme si skutečně doložitelné věci, které tady můžeme diskutovat. Někomu to může přijít jako báječný projekt. Mně to svého času připadalo jako dobrý nápad. Když jsem zjistil, kolik to stojí, tak jsem zjistil, že tu cenu to nemá. Ale to je jiná věc. Někdo skutečně v tom může spatřovat budoucnost. I když opět říkám, nikde na světě to takto nefunguje. A já vám garantuji a vzpomenete si na mne za pět, deset let, že to nikde na světě takto fungovat nebude. A vím také proč. Má to jasné odborné důvody.\nAle dobře, podívejme se na to z ekonomického pohledu. Tady mám dvě věci (ukazuje písemné materiály). Za prvé IZIP, který v roce 2001 nakoupil technologii, proto dostal těch 20 milionů, a píše, že dodávky informační technologie představují 8,3 milionu. Dodali tam i přesný výčet té specifikace. Nechal jsem si udělat znalecký posudek, s cenami roku 2001, samozřejmě. Zatímco VZP za to zaplatila projektu IZIP 8,3 milionu, tak ten znalec mi to vyčíslil na 2,6 milionu, skoro třikrát méně. Dobře se takto podniká, šikovné, kdo by to neuměl. Kdo by to neuměl? Když to není přímo věc, která i někým by mohla být hodnocena jako dobrá, jako dobrý nápad a dobrý projekt, tak se ptám: je morální, že poslanec gesčního výboru, který rozhoduje o volbě a odvolání ředitele pojišťovny, který rozhoduje o zdravotně pojistném plánu, dokonce jeden, který zasedá ve správní radě řadu let a ředitelku zná velmi dlouho, zná ostatní lidi ze správní rady, kteří o tom rozhodují, kteří pro to hlasovali, dostane tuto zakázku? Myslím si, že učebnicovější případ klientelismu a prorůstání těchto struktur není. Myslím si, že lepší příklad nemáme. To je do učebnic. (Znovu ukazuje písemné materiály.)\nAle pojďme na další věc - Mořský koník, další zajímavost z fondu prevence. Dámy a pánové, něco vám ocituji ze zprávy: "Špína, hlad, barák plný plísně a prachu." Takové jsou dojmy účastníků pobytu, dětí z dětských domovů, které prošly programem Mořský koník zorganizovaným v roce 2004. VZP vyvezla 337 dětí z dětských domovů, tedy dětí, které se prostě nemohou bránit, protože nemají rodiče, za ně se málokdo postaví a málokdo si bude stěžovat. Takže na jedno dítě pojišťovna doplácela nebo platila nějakých zhruba 30 tisíc. A výsledek? Učitelka, která s nimi jela, zažila velké rozčarování. Poté, co si v hotelových pokojích vybalila kufry, popsala ředitelka jednoho z dětských domovů: "Takovou špínu a binec jsem nikdy nezažila. Hned mne napadlo, že sem vozit alergiky, to je naprosté šílenství." Dále - děti nedostávaly pořádně najíst, prakticky všechny měly hlad, pitná voda tekla pouze v recepci. Tak to je výsledek vyvezení dětí na Mořského koníka do ozdravovny.\nAle pojďme se na Mořského koníka podívat jinou optikou, optikou ekonomiky. Takže za loňský rok - a budu brát jen loňský rok, mohl bych brát rok po roku, ale to bychom tady byli týden - tak za loňský rok Mořský koník stál bezmála 200 milionů. První otázka je: je Všeobecná zdravotní pojišťovna cestovní kanceláří? Druhá otázka: co má co společného výlet někam, třeba i k moři nebo na hory, s prevencí? Na lékařské fakultě, kde já učím, se v místě, kde se probírá, co je prevence, toto neučí. To mi dá každý lékař za pravdu. Každý doktor, který projde lékařskou fakultou, tak ví, co je prevence. Ale výlety, pobyty u moře nebo na horách, tak to prevence určitě není. Zde je flagrantní porušování zákona, protože zákon jednoznačně říká, že z fondu prevence jde platit jen to, co je skutečně uznáno lékařskou prevencí. Až někdo přinese lékařskou učebnici, kde bude napsáno, že prevencí je pobyt u moře, tak změním svůj názor. Taková učebnice na světě nebyla, dámy a pánové. Takže tady se vyhazuje z fondu prevence 200 milionů. Dvě stě milionů, které scházejí na skutečnou prevenci, na prevenci rakoviny děložního čípku, na prevenci karcinomu prsu. Máme málo mammografů, které to mohou dělat. Ženy se tam těžko dostávají, mají problém, jsou tam čekací doby. To je skutečná prevence, která zachraňuje životy. To je prevence. Mně je z toho stydno, mně je z toho stydno za pojišťovnu, že 200 milionů posílá na takovéto věci, a pak scházejí peníze na prevenci skutečných onemocnění, která zabíjejí lidi nebo mrzačí lidi. To je skutečná prevence.\nDále se podívejme na další zajímavou věc. Dobře, někdo může mít pocit, že je to pro ty děti fajn. Podívejme se, jak pojišťovna platí za děti, které se vůbec nezúčastnily, za mrtvé duše. To je jak z Gogola - mrtvé duše. Za nezúčastněné osoby uhradila VZP v roce 2004 částku 6,5 milionu pouze za pobyt v Černé Hoře a za pobyt v Řecku dokonce 9,8 milionu. Takže za mrtvé duše VZP platí nějakých 10 milionů. Pěkné!\nA teď se podívejme ještě na techniku. Všichni víme, jak se u nás předhánějí cestovní kanceláře - last minute, ceny a další věci. Těmto cestovním kancelářím je téměř placeno s půlročním předstihem, alespoň podstatná část těch financí, samozřejmě s odůvodněním, že tito chudáci podnikatelé musí přece mít jistotu. Kdo bychom nechtěli takovou jistotu, že nám přijede takovýto zájezd a dostaneme peníze na půl roku dopředu? Přece oni musí objednat pro ně řízky a také obsluhu, která tam v těch restauracích bude. Každý, kdo znáte tyto země, tak víte, jak se tam najímají pracovní síly, že se dají najmout ze dne na den. Jestli tam plánují půl roku, tak asi každý jezdíme do jiného Řecka a do jiného Chorvatska.\nAle tím to nekončí. Cestovní kancelář, fond prevence. Mám tady další věc: "Vážený pane ministře, byla jsem v Chorvatsku s onkologickým sdružením Arcus pod vedením paní xy. Byla to velmi pěkná a levná dovolená. Hloupý, kdo by tu šanci nevyužil. Jelo nás asi 160 pacientů za asistence několika lékařů a sester, psychologů, cvičitelek a příbuzných paní majitelky. Poslední den pobytu paní majitelka pověřila jednoho z pacientů sepsáním děkovného dopisu pro VZP, jak jsme odpočatí a skoro vyléčení. V dalším roce jsem se zúčastnila obdobného ozdravného pobytu ve Švýcarsku, opět pod vedením stejné paní majitelky. Po tomto pobytu jsem se ale cítila velmi špatně po fyzické stránce, ale hlavně i po stránce psychické.


Tři guineje / Vlastní pokoj - kniha | Panta Rhei\nO knihe: V eseji Tři Guineje, která vznikla roku 1938, se Woolfová myšlenkově vyrovnává s hrozbou války a s otázkou, jak se má v dané situaci zachovat žena. Její nečekaná, pro mnohé provokativní odpověď, která odmítá přijmout zhoubnou dualitu fronty a týlu, se snaží proniknout klamavými zástěrkami onoho míru, jenž je pouze pokračováním války jinými prostředky, a vede k rozboru oné agresivity, jež hluboce proniká i sférami kultury a vzdělanosti a vybíjí se v ponižování žen. Vlastní pokoj, text přednášek pronesených roku 1928 na dvou anglických dívčích vysokých školách, se řadí ke klasickým dílům feministického myšlení. Otázka vztahu žen a literatury se stala Woolfové příležitostí k zamyšlení, ve kterém obratně využívala žánry literární analýzy, společenské kritiky, vyprávění a meditace a spojila vážnost s úsměvným nadhledem. Čtenář cítí, že i u Woolfové je tvůrčí duch onou žhavou tavnou směsí prostou zloby a slučující obě pohlaví, již nachází u Shakespeara, a právě proto její eseje zůstávají nadčasové.


Příběh kapitána Kidda — ČT24 — Česká televize\nPříběh kapitána Kidda\nLondýn - Kapitán Kidd zmizel v propadlišti dějin jako jeden z nejhrůznějších pirátů srovnatelných s mořskými bandity, jako byli jednonohý Long John Silver nebo krvežíznivý Černovous z filmové ságy Piráti z Karibiku. Nyní se v Londýně koná výstava o jeho životě a zlatém věku pirátů v 17. století, která připomíná, že Kidd nebyl tak hrozný, jak se na první pohled zdálo. Výstava Piráti: Příběh kapitána Kidda bude otevřena do 30. října.\nSkotský rodák byl pověšen za pirátství a zabití člena posádky na popravišti u Temže v Londýně v roce 1701. Jeho tělo bylo polito smolou a vmáčknuto do železné rakve, která se léta houpala u Tilbury, dál po řece, jako výstraha budoucím banditům. Až do své smrti ale Kidd prohlašoval, že je nevinný.\nPirát, nebo lupič?\nTvrdil, že je námořní lupič, nikoli pirát, a všechny lodě, na které útočil a raboval v Indickém oceánu, byly legitimními cíli, které schválila Koruna a jeho bohatí a mocní podporovatelé v Londýně. Námořní lupiči byli žoldáky oprávněnými králem a vládou k pronásledování obchodníků, kteří pluli pod vlajkami anglických nepřátel - tehdy to byly Francie a Španělsko.\nPodle Toma Warehama, kurátora námořní historie v Muzeu Londýna v Docklands, kde se výstava koná, se expozice zaměřuje na skutečnost, že mezi námořními lupiči a piráty často nebyl příliš velký rozdíl. Zabývá se také otázkou, jestli byl Kidd určen k záchraně reputace mocné Východoindické společnosti a Koruny. „Lebka a hnáty sice nesměly vlát na stěžních lodí na Temži, ale i přesto zde bylo čas od času pár pirátů,“ uvedl Wareham. Připomněl, že často se v piráty proměnili původně spořádaní námořníci.\nJako schopný a statečný námořník začal Kidd svoji kariéru v Karibiku, kde úspěšně bojoval proti Francouzům. Jeho problémy začaly, když dostal za úkol vyčistit od pirátů Indický oceán. V roce 1695 opustil Londýn na Adventure Galley, 284tonážní lodi se stopadesátičlennou posádkou a 34 děly. V roce 1696 zaútočil na konvoj britské Východoindické společnosti a byl označen za piráta.\nKoruna měla obdržet deset procent z úlovku námořních lupičů, ale Kidd byl obviněn z toho, že si nechával většinu lupu. V roce 1698 získal svůj největší úlovek, loď Quedah Merchant, maurské plavidlo z Arménie s nákladem zlata, šperků, stříbra, hedvábí, koření a zbraní. Loď, kterou Kidd označil za legitimní cíl, protože plula pod francouzskou kontrolou, měla ale anglického kapitána a náklad vlastnila Indie. Její zajetí pobouřilo tehdy v Indii vládnoucí mogulskou dynastii, která pohrozila úplným uzavřením obchodních cest, což by ohrozilo postavení Východoindické společnosti. Právě to byla podle kurátorky muzea Hillary Davidsonové Kiddova zkáza.\nVýstava ukazuje dokumenty, které Kidd prohlašoval za důkazy potvrzující, že nebyl pirátem, a záhadně zmizely před tím, než byl souzen. Objevily se až v národním archivu v roce 1911. Kidd se snažil koupit si život za listinu, která měla znázorňovat místo, kde se nacházel jím ukrytý poklad. Listina je na výstavě rovněž k vidění. „Pověsti o tomto dopise se rozšířily během několika dnů a lidé se po něm začali shánět,“ řekla Davidsonová. Říká se, že místo se nachází někde mezi Kanadou a Filipínami, pokud vůbec existuje, dodala.\nPoklad, který měl podle Kidda ve své době hodnotu 100 tisíc liber, dnes by to bylo asi osm až devět milionů liber (224 až 252 milionů korun), se stal inspirací pro Roberta Louise Stevensona a jeho knihu Ostrov pokladů.\n„Po Stevensonovi zůstalo znamení kříže pro označení pokladu už napořád,“ uvedla Davidsonová. „Samotný nápad dovézt poklad na opuštěný ostrov, pátrat po něm podle mapy a bojovat o něj pochází přímo od kapitána Kidda,“ připomněla kurátorka.\nZ výstavy Piráti: Příběh kapitána Kidda


Země BRICS vytvoří vlastní rozvojovou banku — ČT24 — Česká televize\nDillí - Seskupení pěti velkých a dynamicky rostoucích zemí BRICS dnes zahájilo přípravy na založení vlastní rozvojové banky pro chudé země, zároveň ale podpořilo posílení kapitálu Světové banky. Na závěr dvoudenního summitu to sdělil jeho hostitel, indický ministerský předseda Manmohan Singh. Skupina BRICS zahrnuje Brazílii, Rusko, Indii, Čínu a Jihoafrickou republiku a díky svému ekonomickému vzestupu získává v globálním měřítku stále větší váhu.\nLídři pěti zemí, které se na světové populaci podílí 45 procenty a na globální ekonomice čtvrtinou, chtějí založit finanční instituci typu Světové banky nebo Asijské rozvojové banky. Tu ale chtějí mocnosti rozvojového světa řídit samy a tak, aby podporovala rozvoj obchodu mezi členskými zeměmi.\n„Globální politické a ekonomické instituce vytvořené před více než šesti desetiletími neudrží krok s měnícím se světem.“\nNavrhovaná banka by podle Singha měla zlepšit přístup chudých zemí k penězům, které podpoří jejich ekonomiky. „Rozvojové země potřebují přístup ke kapitálu,“ řekl indický premiér.\nZemě BRICS se na dvoudenním summitu pustily také do Mezinárodního měnového fondu. V návrhu závěrečného stanoviska zaznívají obavy z toho, že reforma fondu, která má posílit vliv rozvojových zemí při hlasování fondu, probíhá příliš pomalu.\nBRICS chce posílit vzájemný obchod a vyhnout se dolaru\nPětice se rovněž shodla na tom, že musí posílit vzájemné obchodování ve vlastních měnách, což by je prý mělo ochránit před kolísáním kurzu dolaru. Ruský prezident Dmitrij Medvěděv řekl, že Rusko a Indie přejdou na obchodování ve svých měnách do tří let. Země BRICS si vytyčily cíl zvýšit vzájemný obchod do roku 2015 na 500 miliard dolarů (9,3 bilionu korun) z loňské úrovně 230 miliard dolarů.\nBrazilská prezidentka Dilma Rousseffová obvinila vyspělé země z toho, že podkopávají zbytek světa „nespravedlivou“ měnovou politikou. Centrální banky vyspělého světa podporují vlastní ekonomiky držením úrokových sazeb na minimální úrovni a skupováním státních dluhopisů, což ale vede k růstu kurzů měn chudších zemí a poškozuje jejich vývoz.


Nápoj z červené řepy, který vás zvedne na nohy - www.Vitalitis.cz\nDomů/Jídlo a stravování/Nápoj z červené řepy, který vás zvedne na nohy\nDaniel Schiffner 25.8.2016\nLidé konzumují tento nápoj celá staletí. Je doporučován pro lidi, kteří bojují s rakovinou. Tento domácí lék vám pomůže zvýšit energetickou hladinu, zlepší funkci imunitního systému a rozproudí krevní oběh. Jeho příprava vám zabere jen pár minut a je složena z volně dostupných ingrediencí. Jedinou nevýhodou je, že tento nápoj není příliš chutný. Výsledky jsou však úžasné a rozhodně to stojí za to.\nZázračný energetický nápoj, který si vyrobíte doma\nTento zázračný elixír je složen z červené řepy a mrkve. Pokud se vám zvedá žaludek, jen při pomyšlení na mix těchto dvou složek, nejste sami. Lidé i přes nechuť, používají tento nápoj několik stovek let. V poslední době se doporučuje lidem, kteří trpí rakovinou a jsou na chemoterapii. Složení nápoje bojuje proti všem následkům konvenční metody léčení a ulevuje od nepříjemností spojených z chemoterapií. Přestože tento nápoj nechutná lahodně, výsledky jsou úžasné.\nPozitivní účinky mrkve a červené řepy vás doslova zvednou na nohy. Nemusíte být ani nemocní, ale pokud se cítíte vyčerpaní, bez energie a máte depresi, je na čase začít přemýšlet nad užíváním tohoto nápoje. Jeho příprava je velmi snadná.\nNápoj z červené řepy a mrkve:\nVyčistěte všechny ingredience od nečistot, oloupejte, nakrájejte a vložte do mixéru. Mixujte až do doby, než získáte homogenní směs. Jakmile jste hotoví, nalijte šťávu do láhve nebo sklenice a dejte chladit. Neskladujte nápoj v plastových lahvích, které jsou plné toxinů. Používejte nerezové nebo skleněné lahve.\nJak konzumovat koktejl z červené řepy a mrkve\nNejlepší výsledky získáte, když budete pít půl sklenice šťávy každé ráno na lačný žaludek. Pozitivní výsledky se dostaví během deseti dní. Uvidíte, jak se budete cítit skvěle a plní energie.\nČervená řepa detoxikace domácí nápoj Hubnutí mrkev přírodní lék Recept zdraví zelenina


Z trabantu zbyla hromada šrotu, dva lidé v troskách zahynuli - Brněnský deník\nZ trabantu zbyla hromada šrotu, dva lidé v troskách zahynuli\nBRNO/KUŘIM - Tragická dopravní nehoda se odehrála v úterý 15. 5. 2007 krátce po jedné odpoledne na křižovatce před vjezdem do Kuřimi na Brněnsku. Linkový autobus se tam střetl strabantem.\nTragická nehoda trabantu | Foto: DENÍK/Jiří Salik Sláma\n„V autě zahynul dvaaosmdesátiletý řidič se spolujezdcem. Jeho totožnost se nám však zatím nepodařilo zjistit,“ řekl mluvčí policie Brno-venkov Aleš Mergental.\nZ vyšetřování havárie vyplývá, že důchodce jel s trabantem po silnici z Kuřimi a z nejasných příčin vjel náhle do protisměru. Poté, co si uvědomil, že jede po nesprávné straně silnice, strhl řízení doprava a vjel přímo pod autobus. V lince, která jela z Bystřice nad Pernštejnem, se nikomu z desítky cestujících nic nestalo. Škody dosud policisté nevyčíslili.\nKolize se stala na rušné trase z Brna do Kuřimi. Odklízení trosek zdemolovaného bakelitového vozu trvalo záchranářům a hasičů několik hodin.


Salmovské tajné nedorozumění\nRozhodli jsme se, že stručně zatím budeme referovat i o menších koncertech. Nyní předkládáme jeden z nich, který proběhl 12.6. v Salmovské literární kavárně.\nDohodli jsme se na společném vystoupení se skupinou Tajné Lodě, jejíž členy známe už z dřívějška z Prázdnin v Telči a jejich skupinu jsme zaregistrovali na letošním konkurzu Zahrada.\nTajné lodě koncert v 16:30 startovali. To bylo mé štěstí, protože jsem uvízl v zácpě dojel až o čtvrt hodiny později. Vystoupení lodí mě zaujalo svou sborovou vokální přímostí a slušnou vyspělostí (HN má co dohánět), a také písničkami. Asi polovina ze zahraných písní byla převzatá, a tak jsem slyšel v dobrém podání své oblíbence Marsyas a Kalandru.\nPřed půl šestou se na pódiu zjevilo Hluboké nedorozumění. Byl jsem na naše vystoupení opravdu zvědavý. Poprvé jsme vlastně hráli celý náš současný repertoár, takže asi čtyři písničky měly koncertní premiéru. Další dvě si ji odbyly před třemi dny na Mlejnské Zahradě a tři písničky jsme předělali den před vystoupení. Vím, že se to nedělá, ale vývoj písní je zatím poměrně překotný. Uvedené skutečnosti slibovaly mnoho variant výsledku.\nTen bych shrnul asi takto: Po lehce ztrémovaném začátku, kdy jsme začínali jednu píseň dvakrát a hlasy byly trochu nervózní, se rozvinul pohodový koncert. Nové i předělané písně jsme zvládli s drobnými chybami, ale průser to nebyl (hudební kritik by mi možná oponoval). Diváci se zdá se bavili a dočkali jsme se i opravdu nečekaného přídavku. V něm Jana hraje sólo na pytel, který má bouchnout. Za velkého napětí pytel nafoukla a…. ….těsně ho minula. Diváci se sesypali smíchy, kapela taky, takže poslední sloku jsme už jen dohráli a zazpívali si až refrén.\nCelkově jsem byl spokojen, ale přesto kajícně slibuju, že to příště bude lepší.\nPo koncertu jsme se i s tajnými lodníky přesunuli do hospody v Nuslích, kde se jamovalo do brzkých ranních hodin (cca 1:30). Ke slovu přišly písně od Daňka, Hop Tropu přes Nezmary, Bokomaru, Marsyas, Mišíka až k Pink Floyd a Visacímu zámku.\nBylo to skvělé, ale to ráno ……. ….ještě teď se mi zavíraj oči….. ….a to jedem za dva dny do Žlutic, kde bývá výborný oheň…..\nStalo se 12.6.2001 za přítomnosti Klokana, Jepťáka, Jany, Škopyho, Báry, Honzy, Evy, Tajných lodí a dalších


Vichřice se přehnala Boleslavskem. Ve Štěpánce hrozí extrémní nebezpečí - Boleslavský deník\nMěsta na Mladoboleslavsku sčítají škody. Jen v Mladé Boleslavi při pondělním orkánu Sabine popadalo asi 30 stromů. Extrémní nebezpečí hrozí dál především v parku Štěpánka, kde je plno poškozených stromů, které se mají kácet. Nyní hrozí jejich zřícení kvůli podmáčenému podloží. Zákaz vstupu do lesů plánují také Benátky nad Jizerou.\nLidé zbytečně riskují, když chodí do Štěpánky | Foto: Pavel Šubrt\n„Situace nyní bude extrémně náročná, zákaz vstupu do parku Štěpánka platí přinejmenším do středečního rána,“ uvedl za mladoboleslavský magistrát Pavel Šubrt z tiskového oddělení.\nV Boleslavi Sabine zaúřadovala poměrně citelně. „Ve Štěpánce se kontrolují stromy. Jinak byly nejvíce zasaženy Hrdlořezy a Michalovice,“ uvedl primátor Mladé Boleslavi Raduan Nwelati, který zdůraznil, že se naštěstí nejednalo o zásadní škody.\nKromě Štěpánky zůstává uzavřený Starý hřbitov a les Na Radouči. Po těžkém pondělí se situace zklidnila až odpoledne a večer.\nHasiči řešili více než sto událostí\n„Od včerejší 21. hodiny na Mladoboleslavsku popadalo sedm dalších stromů. Od doby vydání výstrahy, tedy od nedělní 22. hodiny to bylo celkem 100 událostí, které jsme řešily v souvislosti se silným větrem,“ uvedla mluvčí středočeských hasičů Tereza Fliegerová. Policie již v pondělí v noci a během úterka nezaznamenala podle mluvčí Lucie Novákové nové případy, které by souvisely s vichřicí.\nKromě popadaných stromů, větví, rozfoukaných popelnic, dopravního značení nebo odpadků také silný vítr na dvou místech poškodil střechu Střední integrované školy Na Karmeli. Spadané tašky zde následně rozbily několik oken.\nZákaz vstupu do lesů i v Benátkách\nNásledky vichřice v úterý řešila také další města. V Benátkách nad Jizerou popadalo několik, již poškozených stromů. Horší situace je ale v městských lesích. „Došlo tam k vývratům. Včera už byly lesy zkontrolované a v noci byla ještě skoro stejná vichřice, takže popadaly další stromy, vypadá to, že dáme plošný zákaz vstupu do lesů,“ uvedl starosta Benátek nad Jizerou Karel Bendl.\nV Bakově se pracovníci technických služeb nezastavili. „Nejdříve jsme mysleli, že to nebude tak hrozné, ale máme hodně polomů na několika lokalitách. Dále je zneprůjezdněný příjezd ke zřícenině hradu. Další polomy jsou v parku u stadionu a ve sportovních areálech,“ upřesnil bakovský starosta Radim Šimáně.\nV Kosmonosech nejčastěji také padaly stromy. Nikdo však neporanily, ani nic neponičily. Další škody jsou podle Miloslavy Jelínkové ze správního odboru města spíše menší. „Máme poškozenou statiku střechy v areálu školky na pavilónu s ředitelnou, dále je poškozený plot ve sportovním klubu a také nám vichřice utrhla kus plechu ze střechy na zámku,“ vysvětlila Jelínková s tím, že větrná bouře v Kosmonosech neúřadovala tak silně, jak se možná očekávalo.\nProblémy řeší i Mnichovo Hradiště. „Několik stromů padlo, většinou smrky, postarali se o to hasiči a pán, který má tyto věci na starosti, něco popadalo na krajskou silnici. Oproti Hervertovi to nebylo tak strašné. Něco bylo v parku nad Jizerou," uvedl místostarosta Hradiště Jan Mareš.\nV Bělé pod Bezdězem nebyla situace nijak dramatická. „Nevíme o žádných velkých škodách. Řešili jsme výpadky na nízkém napětí, ale jinak myslím, že u nás všechno proběhlo v rámci možností docela dobře,“ popsal místostarosta Bělé pod Bezdězem Jan Sýkora.


Poznámky Prdlé Prvomatky: Silvestrovský\nv prosince 31, 2014\nMarie 31. prosince 2014 12:34\nMoc ráda sem chodím,píšete úžasně.Přeji vám,ať se vám splní všechna přání a když né všechna,tak alespoň něco,ještě budou další roky.Tak krásný Nový rok 2015.\nAlfa 31. prosince 2014 16:04\nPřeju vám všem do nového roku hodně zdraví, lásky... no zkrátka všechno nej nej nej... Ať je vše dobré nebo ještě o maličko lepší.\npetra 31. prosince 2014 23:02\nVlaďka 1. ledna 2015 0:44\nŠťastnou jízdu i tobě, vám všem!\nDiny 1. ledna 2015 17:49\nKoc, díky, pan Vomáčka mě odboural.\nMíša z hor 1. ledna 2015 17:59\nTobě přeju, ať jsi stále plná optimismu a klukům, ať mají stále tak prima mamku a manželku!\nMíša z Plzně 2. ledna 2015 9:00\nVám i celé rodině také vše nej do nového roku 2015.\nethnea 3. ledna 2015 6:40\nVerča 5. ledna 2015 15:01\nVšem nám přeji, ať se na konci roku 2015 ohlédneme a pateticky zvoláme: Ty vole, to byla jízda!!!\nŠtěpánka 8. ledna 2015 22:36\nPo dlouhé době jsem se pozorně začetla do písmenek,které jsou mi milé,protože se týkají Vaší rodiny.Jste stále ta bezva čtveřice,které držím palce a i několikrát za den si na Vás s upřímností vzpomenu.Vy nezapomeňte,že mám stále klíče a jsem v záloze.


Tyto obchodní podmínky platí pro nákup v internetovém obchodě shop.ledkr.cz. Podmínky vymezují práva a povinnosti prodávajícího a kupujícího (zákazník).\n- Všechny objednávky podané prostřednictvím internetového obchodu shop.ledkr.cz jsou závazné. Podáním objednávky kupující stvrzuje, že se seznámil s obchodními objednávkami internetového obchodu shop.ledkr.cz a to včetně podmínek reklamace, a že s nimi souhlasí.\n- Objednávka je návrhem kupní smlouvy. Kupní smlouva je uzavřena okamžikem převzetí objednaného zboží kupujícím. Tímto okamžikem (převzetím zboží) přechází vlastnické právo ke zboží od prodávajícího ke kupujícímu a to pod podmínkou zaplacení kupní ceny.\n- Elektronická objednávka je platná, pokud jsou vyplněny veškeré formulářem předepsané údaje a náležitosti.\n- Místem dodání zboží je adresa uvedená kupujícím v registračním formuláři. Vyplněním registračního formuláře, či závazné objednávky v rámci inernetového obchodu shop.ledkr.cz, dává kupující souhlas k shromažďování a archivování osobních údajů o kupujícím a o jeho nákupech. Tyto údaje budou pro jakoukoliv třetí stranu nepřístupné a nebudou použity jinak, než ke zkvalitnění nabídky internetového obchodu shop.ledkr.cz či samotnému kupujícímu.\n- Internetový obchod shop.ledkr dává záruku, že veškeré zboží nabízené na jeho stránkách pochází od oficiálních výrobců.\n- Vyhrazujeme si právo odmítnout vyřízení objednávky, pokud jsou objednací údaje neúplné, nebo pokud budí pochyby o skutečném úmyslu zákazníka objednat zboží.O odmítnutí zašle prodávající informaci na e-mailovou adrasu zákazníka.\nTyto obchodní podmínky platí ve znění uvedeném na internetových stránkách prodávajícího, v den odeslání elektronické objednávky kupujícím. Odesláním elektronické objednávky kupující bez výhrad přijímá všechna ustanovení obchodních podmínek ve znění platném v den odeslání objednávky, jakož i v den odeslání objednávky. Též platnou cenu objednaného zboží včetně přepravného či poštovného uvedenou v katalogu internetového obchodu www.shop.ledkr.cz, pokud nebylo v daném případě prokazatelně rozhodnuto jinak. Odeslanou objednávkou je kupující neodvolatelně vázán. Provozovatel si vyhrazuje právo změnit objednávku.


##### Hororové příběhy seznamky – Pozor na internetové seznamky. Mohou vám z účtu vysát tisíce.\nBlog Home » Hororové příběhy seznamky\nMám se učit na státnice, ale jaksi se speed dating melbourne předměstí tomu nemohu dokopat a tak trávím čas psaním. Hororové příběhy seznamky příběh! Miminko žilo jen sedmnáct minut. Hororové rande hororové příběhy seznamky Romany. Je to tu.\nVe městech se dokonce pořádají strašidelné průvody plné nejrůznějších. Chcete se seznámit? Pak se mějte na pozoru před internetovými seznamkami, které nabízejí zkušební členství jen za drobný poplatek.\nA jak obtížné přígěhy napsat moderní verzi slavného románu?\nK seznamování nyní velice často dochází prostřednictvím internetových seznamek a sociálních sítí. Je možné napsat dobrou hororovou povídku za použití maximálně sta slov? NAJLEPŠIE, NAJSPOĽAHLIVEJŠIE KNÍHKUPECTVO NA SLOVENSKU. Vyloženě hororovou zkušeností byla seznamka na Jen při. Surfovala jsem po amerických seznamkách a objevila jsem nový může pochlubit kvalitními hororovými příběhy ze seznamkového prostředí.\nA vážně paráda, přesně příběht mého gusta. Kromě článků na něm najdete také seznamku pro seniory, chat, tipy na. Od společnosti datování webové stránky dámy dívky 69 hluboké kouření erotická masáž fetiš cum na hororové příběhy seznamky datováníazdg seznamka hororové příběhy. Jednou to. To je konec mého příběhu. Read Seznamka 3. část from the story Horory na dlouhou noc by.\nKdyž na internetové seznamce potká bohatou vdovu Betty McLeish (Helen Mirren), nemůže uvěřit svému štěstí. Stejně jako v osmdesátých letech i tentokrát filmaři čerpají z knižní předlohy od experta na hororové příběhy Stephena Kinga, který navazující. CESTOVATELSKÁ SEZNAMKA Tento hororový příběh se mi poprvé stal před dvaceti lety, kdy jsem putoval z Pákistánu do Kazachstánu a vzal to.\nMiminko žilo Svědci popsali hororový. Stačí dvě kliknutí a máte rande na dnešní den s. Osamělá Kate nechtěla trávit svátky sama: Objev ze seznamky ji uškrtil, Od PC přes Xbox až po Playstation: příběh herního nadšence | 2. Hororové příběhy 3. Preller James. Filmy online, Horor, online film, Online Filmy Zdarma na Etelka. Příběhy X-Men: Noví mutanti – hororový restart série dostane čerstvou mladou k.\nOtvorila ich. Takmer dostala infarkt keď uvidela ako vojsko hororové příběhy seznamky. Nikdo mě nechtěl, lásku jsem našla až na katolická seznamka Nigérie, říká dívka. Po sbírce hororových příběhů Zuby nehty (2007), souboru příběhů s. Seznamka příběhy je možné např.\npřečíst na webu. Conan a jeskyně života 11 Tvůrci hororů Amnesia a SOMA lákají na svůj. Seymourová, Jana (2) seznámení (1) seznamky (2).\nSvoje obrázky kreslí zásadně ručně, tužkou. Hororový Silvestr pro labutě v Praze! Seznam povídek: Hřbitov - HOTOVO Seznamka - HOTOVO Záznamník - DOPISUJE SE Strašidelné příběhy o dvou větách by zakysekazakyna.\nPříběh čtenářky: Partner provozuje sex přes internet. Z fotek až mrazí Nejsmutnější příběh! Může za to i spousta vánočních hororů s tematikou Krampuse. Hororová byla noc na 1. ledna i pro ptáky. Skutečný příběh ze seznamky s maskovanými samci.\nDokumentární. 16:40. Kus dřeva ze Publicistický. Inteligentní příběh hororové příběhy seznamky autorky dokazuje, že obojí je možné. I když vím, že už se.\nJediné hororové příběhy seznamky dávali byl béčkový horor. Změnu, příběh, radost a seznmky – to získáš, až se přidáš do našeho týmu! Husí táta: kniha, která pobaví velké i malé dobrodruhy · Příběh z Toskánka, dramata za kamerou cestovatelů i města v CESTOVATELSKÁ SEZNAMKA.\nNemohl jsem si nechat ujít seznamku se Samem a Twitchem.\nRany z lásky či americké sitkomy Sex v meste. Rozhodl jsem se pustit do psaní a zveřejňování strašidelných příběhů, které se skutečně Příběhy buď budu hledat na internetu, nebo mi je můžete posílat. Jistě se spousta z mých čtenářů může pochlubit kvalitními hororovými příběhy ze.\nPřehled funkcí internetového obchodu na Sila ženy rozpráva príbeh. Poté Oto Kronrád založil vlastní seznamku Grand, která je dnes s 25 tisíci. Drsné erotické povídky o sexu, kde mnohdy chce jen on a ona ne - povídky o znásilnění. Scény z jejich první schůzky připomínaly ty nejhorší horory. Klíčová slova: láska, tinder, seznamka, invalidní vozík, příběhy, Artrogrypóza, vztah X-Men: Noví mutanti – hororový restart série dostane čerstvou mladou k. Extrémní seznamka. 05:50. Romantická komedie USA (2005).\nOna s dětmi hledá jeho : Vážná seznámení : Seznamka - Rande.cz je jedinečná. Plzni. Případ muže z Brněnska, který se vydával na erotických seznamkách za nezletilou Kristýnku a následně. Nyní mám pro Vás takovou malou motivační soutěž.…\nOnline seznamky jsou čím dál oblíbenější způsob, jak si lidé nacházejí své životní partnery. Nebezpečné vztahy - Seznamka (TV pořad) (2019).…\nSarajevo magické: Toulky po stopách dávných příběhů Trpělivost. Velimanam online seznamka živý sex chat s mebership bez jakéhokoliv klediti.…\nprevious post: Aanbieding seznamka\nnext post: Denver seznamovací fórum\nBýval tam pořádný mumraj, dlouhé fronty mlsalů, kteří si nenechali ujít příležitost občerstvit se ve známém bufetu. Jsem z těch co nemají moc v oblibě sešitovky a kouskované příběhy a Balónky oběšenců a další hororové příběhy. Příběhy předmětů (TV pořad) (2011). Přes seznamku jsem se seznámila dvakrát. Instagramový účet dokumentuje psychopaty na internetových seznamkách.\nCestování miluju a doufala jsem, že prostřednictvím seznamky najdu muže, který má.\nJe těžké říci, zda AI skutečně dokáže rozpoznat, zda je člověk.\nNatalie se na seznamku připojila, protože miluje cestování a doufala, že tímto. Do konce roku má také přibýt funkce na sdílení příběhů z Facebooku a Instagramu. Přesto fungují dále. 3 hororové příběhy z internetových seznamek.