Návštěva divadla aneb za naše děti se nemusíme stydět – Škola Vranovice\nNávštěva divadla aneb za naše děti se nemusíme stydět\nDne 9. 9. 2021 se naši osmáci vydali na cestu za kulturou. A ne ledajakou, ale přímo do Mahenovo divadla na představení Lucerna od Aloise Jiráska.\n„V dnešní době „objevování“ moderních principů jevištního umění se často setkáváme s hledači nových a někdy až šokujících scénických realizací. Naštěstí umělecký šéf a dramaturg Lucerny, Milan Šotek, šel opačným směrem. Představuje nám Jiráskovo pohádkové drama jako rekonstrukci původního textu. Krásný, až staromilský jazyk, klasická výstavba děje. Stejnou cestou se pustil do režie nový člen tvůrčího týmu Mahenova divadla, Štěpán Pácl. Jeho režie počítá s klasickým herectvím, založeným na procítěném jednání postav, a zde je dobré konstatovat, že režisér plně využil talentované herce činohry a velmi rychle se dostal do prožitků a myšlení ansámblu NDB.“ Se slovy spisovatele, scénáristy a publicisty Petra Stoličného nelze nesouhlasit. A jak vnímali představení a návštěvu divadla naši žáci 8. A třídy? Možná vás mile překvapí.\nNa co jsme se těšili?\n„Do divadla jsem se těšila, protože jsem si chtěla na sebe vzít něco konečně víc společenského. Povídku jsem sice moc nepochopila, ale ty detaily kolem toho byly krásné. Ty kulisy i kostýmy herců byly nádherné…“\n„Jsem ráda, že jsem mohla vidět divadelní představení Lucerna, protože se mi to bude hodit do školy.\n„Těšil jsem se, že budu poprvé v divadle…“\nDo divadla jsem se moc těšila, že se pěkně obleču, dám si šperky, řasenku a tak. Divadlo bylo krásné…“\nDo divadla jsem se těšila, protože jsme si udělali výlet mimo školu…“\n„nejvíc se mi líbila postava paní, co krotila vodníky“ (postava Kláskové v podání Terezy Groszmannové). Sympatie si vysloužila skoro od všech žáků třídy.\n„Líbilo se mi, jak se měnily kulisy.“ „Moc se mi líbily kulisy.“\n„Líbily se mi herecké výkony herců.“\n„Nepochopila jsem moc děj, ale někteří herci mě bavili. Paní, co krotila vodníky, kněžna a sluhové.“\n„A hlavně se mi líbila výzdoba divadla.“\n„Nelíbil se mi hluk od cizích dětí.“\n„Jediné, co mi vadilo, byly děti před námi. Dělaly hluk, místo na sedadle seděly na zemi, nedívaly se na divadlo, prostě hrůza.“\n„A celkem mě štvaly ty děcka, protože vyrušovaly a nechovaly se slušně.“\n„Vadilo mi, jak rušily ostatní třídy, mluvily a bouchaly dveřmi během představení.“\n„Nelíbilo se mi chování cizích dětí, co tak celou dobu mlely.“\n„Vadilo mi, jak jiné třídy pořád vykřikovaly a bavily se. A ještě mi vadilo, když za mnou nějaké děcko jedlo a bavilo se.“\n„Nelíbilo se mi, že ostatní školy dělaly hluk, chovaly se neslušně, koukaly do mobilu, sedaly si na zem.“\n„Nelíbilo se mi, že si děcka vykládaly nohy na sedadlo, furt sebou cukaly a dívaly se na mobil.“\nFoto: návštěva divadla\nUvedení Jiráskovy pohádkové Lucerny v Mahenově divadle v Brně se opět potvrdilo, že divadlo nepotřebuje žádné experimenty, stačí nechat prostřednictvím postav hry znít krásnou češtinu, podtrženou dobovými kostýmy i působivou scénografií, což ve finále ocenili i žáci naší školy.\nTak co říkáte? Myslím, že za naše děti se nejenom nemusíme stydět, ale že slušné chování ještě úplně nevymře. Pokud už v tomhle mladém věku dokážou žáci ocenit herecké výkony, výtvarnou stránku kulis a kostýmů, nádhernou výzdobu a atmosféru divadla a v neposlední řadě potřebu slušně se chovat nejenom na kulturních akcích, co víc si přát?\n„Jinak samotné představení bylo super. Začátek mě sice moc nebavil, ale pak se to rozjelo.“\n„Divadlo se mi moc líbilo a těším se, až zase někam pojedeme.“\nA tak opět pojedeme. Tímto moc děkuji paní učitelce Blažkové Věře, která divadelní představení pro naše osmáky objednala, a už se těšíme na balet v červnu.\nŽáci 8. A třídy a Mgr. Lastomirská


Rada – Fitness trenér v Brně - Irina Pachomova\npotřeboval bych prosím radu. Chodím třikrát týdně plavat cca 1,5 km a dvakrát týdně cvičit cca 45 minut. V pátek zž vypadám velmmi unaveně mám kruhy pod očima, ale necítím se vyštavený. Jenom bych potřeboval vědet jestli je to vubec zdravé takto cvičit a jestli byste mi nedoporučila nějáké doplňky stravy.\nDobrý den, to, jak vypadáte na konci týdne, může, ale i nemusí být jen ze cvičení. Může to být z různých důvodů, třeba náročnou prací, stresem, nespavostí, nějakou nemocí atd. Také je možné, že pro vás tolik pohybu, o kterém píšete, je velkou fyzickou zátěží, ale to nemůžu posoudit, protože žádné informace o sobě jste nenapsal.\nPlavání a cvičení několikrát týdně mi nepřijde nijak náročné, ale co je pro jednoho málo, pro druhého je příliš. Jedině co bych vám mohla poradit je zdravě a pravidelně jíst a více odpočívat. Také se můžete obrátit na odborníky ve výživě a cvičení, podrobně probrat vaše stravovací návyky a tréninky a možná přijdete na to, proč takhle vypadáte.


Sprintový trénink na ploché dráze – Mariánskolázeňský Orientační Klub\nSprintový trénink na ploché dráze\nNapsal Veronika Placková · 30. 5. 2019\nVe středu 29. 5. 2019 proběhl za sychravého počasí extrémní sprintový mapový trénink na ploché dráze dle hesla „Těžko na cvičišti, lehko na bojišti“. Zúčastnilo se 25 odvážných.\nMusíme přiznat, že jsme byli opravdu zákeřní. Nakonec nešlo o to zaběhnout nejlepší čas, ale o to být pečlivý ve čtení mapy, doběhnout a nebýt DISK, což se povedlo opravdu málokomu. Těch prohřešků bylo tolik, že jsme je ani nestihli zapisovat a někomu ani nepřekontrolovali ražení. Největším oříškem se stalo fotbalové hřiště (zakázaný prostor), na kterém by se nachytali sami stavitelé trati. Podle pravidel OB je pohyb v tmavě zelené části mapy ZAKÁZANÝ a závodník je diskvalifikovaný. Přes hřiště si to pelášili téměř všichni, s výjimkou zkušených veteránů – Fišáka, Miloty, Petruše, Opavové a Jelínkové. Pokud jsme na někoho zapomněli, tak se omlouváme. Přeběh přes hřiště jsme nekontrolovali, protože nešlo o plánovaný chyták.\nPřipraveny byly 3 obtížnosti tratí: lehká pro nejmenší a začínající orienťáky, středně těžká pro zkušenější a těžká pro mastery. Po vyzkoušení svého okruhu neměl nikdo odvahu, sílu ani chuť zkoušet další. Jediný Tomas po doběhu své střední trati s nadšením a z vlastního rozhodnutí nastoupil na trať těžkou. Nakonec se nechal přemluvit i Marek a vyzkoušel i střední trať. Dle jeho hodinek na střední trati naběhal 2,6 km, těžká mohla mít tak 4 km.\nPro nejmenší jsme připravili 6 kontrol v areálu Ploché dráhy bez větších záludností, ale pokud někdo nedostatečně koukal do mapy, mohl se lehce splést a orazit jinou kontrolu. Klasické kontroly s čísly totiž byly doplněny pevnými kontrolami bez čísel. U těchto kontrol bylo nutné pečlivě si ohlídat pozici a teprve pak razit. Všichni nakonec razili správně, jen Natálka si u jedničky nechala špatně poradit od Tomase a orazila jeho jedničku.\nS úmyslně připravenými nástrahami se potýkalo i zkušenější žactvo, připravili jsme si pro ně drobné pasti v podobě několika podobných kontrol umístěných v bezprostřední blízkosti, které měly prověřit pečlivé čtení mapy. Navíc u pevných kontrol nebyla čísla, takže tím to bylo ještě těžší. Ondra a Tomas se nechali nachytat na parovodu (místo 3 orazili 4 z těžké trati) a Tomas ještě na 9. kontrole, kdy orazil 5 z lehké trati. Kontrolu č. 4 zvládli všichni bez problémů, jen některým se nechtělo obíhat plot, tak si neváhali prostrčit kleště plotem a razili skrz 🙂 Trasu na trojku jsme měli plánovanou trochu jinak, než kterou zvolili závodníci. Vrátili se totiž na plošku a dva nepřekonatelné ploty vyřešili po svém – první průchodem otevřenou brankou, druhý plot tam ve skutečnosti vůbec nebyl. Ač jsme v úterý prostor tréninku procházeli, některých zásadních věcí jsme si vůbec nevšimli 🙂 Dále se děti netajily tím, že na trati různě podlézaly i přelézaly ploty a parovod. Nakonec z toho byla spíš taková bojovka, jak se dostat ke kontrole co nejdříve a co nejméně toho naběhat. 🙂\nTěžká trať byla prý těžká i běžecky náročnější. Některé kontroly se musely dosti obíhat, ale nabízely se i různé volby postupů. Zařazena byla i zdvojená kontrola, na podobné se nachytal Pepa v Sokolově. Kontroly snad orazili všichni správně, i když kontrolu ražení jsme stihli udělat jen polovině závodníků. Jen Tomas se nechal nachytat na zdvojené kontrole, kdy nejdříve orazil 10 ze své střední trati. Chybu si uvědomil a opravil až při její druhé návštěvě.\nVěříme, že naše tréninkové tratě všem přinesly jisté ponaučení a výsledkem bude zlepšení pozornosti při dohledávkách jednotlivých kontrol, pozorné čtení postupů a všímání si jednotlivých barevných značek v mapě. Nicméně do budoucna nedoporučujeme podobný styl tréninku, protože by to mohlo mnohé odradit 🙂\nDalší příspěvek Trenink 5.6.2019\nStarší příspěvek Plackovic SPRINT na ploché dráze\nMloky neodradil déšť ani bláto a sešli se na prvním mapovém tréninku ve velkém počtu


Amivit H - 0,5 litru - tekuté vitaminy, aminokyseliny | Chovatelské potřeby\nAmivit H - 0,5 litru - tekuté vitaminy, aminokyseliny\nCena bez DPH 130,44 Kč\nCelková cena 150 Kč\nPopis: Amivit H - 0,5 litru - tekuté vitaminy, aminokyseliny\nAMIVIT H - vysoce účinná dotace aminokyselin a vitamínů\nobsahuje specifický komplex vitamínů, aminokyselin a dalších látek zohledňující individuální potřeby kategorie zvířat, pro kterou je určen. Všechny aktivní látky jsou ve formě, která zajistí maximální účinnost každé z nich tak, aby došlo k vyrovnání hladiny jednotlivých aminokyselin a vitamínů v organismu. Optimální hladina aminokyselin a vitamínů v organismu je mimo jiné zcela nezbytným předpokladem pro vysokou obranyschopnost a odolnost organismu např. proti infekčním a virovým chorobám. U užitkových zvířat jsou také eliminovány negativní důsledky poklesu užitkovosti z důvodu snížené hladiny vitamínů v organismu.AMIVIT se používá zejména v situacích jako je stresový stav, při zdravotních problémech a jejich prevenci, při nebezpečí infekce, při nedostatku vitamínů nebo aminokyselin v zimě, nesprávné výživě apod. Přípravek podporuje rychlou regeneraci organismu po onemocněních, doporučuje se také podávat v období březosti a mláďatům v době růstu.\nSložení: vitamíny, aminokyseliny, přírodní látky, upravená pitná voda\nKrmný návod: podává se v množství 10 ml na 1 litr napájecí vody po celý rok.Přípravek lze kombinovat a současně podávat s jakýmkoliv výrobkem značky BENEFEED® pro konkrétní kategorii zvířat.Skladování: skladovat v suchém a temném prostředí v původních uzavřených obalech.\nPo otevření postupně spotřebujte, výrobek již dlohodobě neskladujte. Mikroskopické pevné částečky a mírný sediment je dán obsahem přírodních látek a není na závadu výrobku.\nDotaz k produktu Amivit H - 0,5 litru - tekuté vitaminy, aminokyseliny


„Všichni jsme do určité míry komedianti a šašci, kteří se pokoušejí bavit lidi,“ říká Radim Hladík | Dvojka\nRockový kytarista, skladatel, producent a pedagog, který stál u vzniku kapely Blue Effect, Radim Hladík hovořil s Martinou Kociánovou o svém životě a kariéře.\nNaším dnešním (14. září) hostem pořadu Je jaká je po 11:05 hodině byl frontman kapely Blue Effect, kytarista a zpěvák Radim Hladík.\nPodle Radima Hladíka musí být správný rocker bouřlivák. Musí provokovat, dráždit, rozčilovat. Tedy přesný opak jeho osobnosti. „Dodnes ale rockersky dávám kytaru za hlavu a hraju sólo.“\nCelá rodina se v současnosti věnuje umění. Manželka Radima Hladíka dělá managera, syn je zase velmi ceněným zvukařem, dcera vyřizuje pro rodinnou firmu daňové přiznání. „Všichni jsme do určité míry komedianti a šašci, kteří se pokoušejí bavit lidi. Vždy jsem ale toužil po pravidelné pracovní době a stabilním zaměstnání. Celý život se potýkám s otázkami, zda dělám vše správně. Když nebude zájem o mou tvorbu, nebudu mít obživu. Kumšt je dle mého názoru sice tvrdé, ale na druhou stranu velmi svobodné zaměstnání.“\nRadim Hladík|foto: Jan Sklenář\nNa roli rockera v penzi nemá čas myslet, pro samou práci má velmi málo volného času. „Pracuji, protože důchod je legrační suma peněz. Budu tedy muset hrát do doby, než zemřu. Bojím se ale, že budu živ a nebudu moct hrát. Netrénuji denně, ale velmi často cvičím. Mám obavu, že kdybych přestal, už se nedostanu zpět do tempa.“ Nutno dodat, že o jeho hudbu je stále veliký zájem, za minulý rok odehrál 168 koncertu. „Nikdy jsem tolik vystoupení v jednom roce neuskutečnil,“ říká Radim Hladík.\nDodnes hovoří o svém zápalu s jiskrou v oku. „Všechno to tahání aparatury a koncertování děláme proto, abychom dvě hodiny, kdy hrajeme, fungovali trošku jako narkomani.“ Během koncertu se podle názoru Radima Hladíka projeví, jak moc je čas relativní. „Během vystupování si vymýšlíme alternativní party, žádné není stejné. Dvě hodiny utečou jako pět minut, když se daří.“ Muzikant se prý dostane do jiného světa a pohybuje se v jiné časové dimenzi. A po takovém pocitu se stýská. „Proto každý den sednu do auta a ujedu klidně 200 km k dalšímu pódiu a novému obecenstvu.“\nJeho nahrávky se staly celosvětově uznávané velmi zajímavým způsobem. Jeden z občanů, který emigroval po roce 1968 si s sebou vzal desku Blue Effect. Zabydlel se v Paříži. Ve vedlejším bytě žil hudebník, který se při zatloukání hmoždinky omylem proboural do bytu k českému sousedovi. Když se šel omluvit, uslyšel právě muziku Blue Effect a její Hamply v zápětí použil ve svém projektu. „Stali jsme se inspirací pro několik zahraničních kapel. Dodnes si děláme srandu, že píseň Sluneční hrob vykradl i Michale Jackson. Na koncertech pouštím obecenstvu jeho předělávku a společně se tomu zasmějeme.“\nS původní kapelou se často věnovali okultním naukám. Ladislav Mišík byl k takové činnosti velmi nedůvěřivý i za situace, kdy duch napsal, že jeho otec je americký voják. „Jsou to věci, které raději nekomentuji, ale zkušenost to byla zajímavá.“ Svůj zájem o média ukončil ve chvíli, kdy se při seanci vysypaly všechny knihy z jeho knihovny. K okultním vědám se je následně snažila vrátit Lenka Kořínková, ale to už měli negativní zkušenost a nikomu z členů kapely se nechtělo. „Dýchlo na nás něco ošklivého,“ uzavírá Radim Hladík rozhovor.


Sadílek: Nemáme se za co stydět. Zasloužili jsme si poprat se s Polskem o postup na šampionát! - Sport.cz\nSport.czFotbalReprezentaceSadílek: Nemáme se za co stydět. Zasloužili jsme si poprat se s Polskem o postup na šampionát!\nSadílek: Nemáme se za co stydět. Zasloužili jsme si poprat se s Polskem o postup na šampionát!\n26. 3. 2022 15:28\nSe spoluhráči stále vstřebávají zklamání ze čtvrteční porážky ve Švédsku, kvůli které byli čeští fotbalisté vyřazeni z baráže o postup na MS v Kataru. Záložník Michal Sadílek je jedním z těch, kteří by měli táhnout národní mužstvo v další kvalifikaci a v Lize národů. „Všichni jsme udělali maximum, abychom ve Švédsku uspěli, nemáme se za co stydět. Je velká škoda, že šampionát bude bez nás," řekl hráč PSV Eindhoven, který hostuje v této sezoně v Twente, v sobotním videorozhovoru.\nZáložník české fotbalové reprezentace Michal Sadílek Foto: Vlastimil Vacek, Právo\nMáte smůlu, pískal jsem! Jak sudí Oliver na trávníku vysvětlil Čechům svůj verdikt?\nVýhrady k české sestavě! Lingr měl nastoupit ve Švédsku dřív, soudí expert. A co Hložek?\nCo říkáte postupu „vašeho" Slovácka do finále MOL Cupu?\nCo pískali Kuchtovi? Ve Švédsku nemají VAR, v jejich lize by gól platil, myslí si Čech


Jarní počasí určitě láká ven do přírody. Máte-li chuť vyrazit o víkendu na hrad a zároveň vás láká procházka probouzející se přírodou, pak právě pro vás jsme v rámci speciálu redakce JáRodič.cz s názvem Tipy na výlety a jiné zajímavé akce připravili dnešní tip. Společně navštívíme Středočeský kraj, konkrétně hrad Točník a Žebrák. Věříme, že zde naleznete tu správnou inspiraci. Příjemné čtení.\nŽebrákHrad vznikl ve 13. století. Za jeho zakladatele je považován rod Buziců.\nSvé jméno získal podle skalního žebra, na jehož konci stojí. Hrad se nacházel na poměrně úzkém prostoru. Ve vnitřním hradu nechyběla věž a palác. Ve svahu pak bylo postaveno předhradí. I zde se nacházela věž, ale výrazně menší.\nDíky své poloze byl hrad velmi důležitý za vlády krále Karla IV. V té době ho získal jeho bratr – Jan Jindřich. Začal s rozsáhlými opravami a dostavbami. Vznikla například kaple svatého Apolináře a Markéty. Poté přechází hrad do vlastnictví Karla IV, následně Václava IV. I v této době došlo k přestavbě, a to zejména hradního paláce. Pak se na hradě střídali další majitelé.\nV roce 1532 byl na hradě velký požár. Jeho zkáza pak byla dokonána při hledání pokladu.\nHrad je z větší části volně přístupný. Se vstupenkou mohou návštěvníci navíc vidět palác a věž.\nHrad je otevřen od dubna, a to vždy o víkendech a o svátcích od 10 do 16 hodin (zavřeno je mezi 13. a 14. hodinou), v květnu a v září do 17 hodin, v červnu až do 18 hodin. Během letních prázdnin se brány hradu otevřou každý den mimo pondělí, a to v 9 hodin. Zavřou se pak v 18 hodin (mezi 13. a 14. hodinou je zavřeno).\nCena vstupenky pro dospělého činí 30 Kč, pro děti od 6 do 15 let 15 Kč.\nHrad Točník je umístěn na kopci. Od hradu Žebrák je vzdálen cca 500 metrů. Postaven byl začátkem 14. Století.\nA proč vlastně vznikly dva hrady téměř vedle sebe? Důvodem byl zničující požár hradu Žebrák. Král Václav IV. si pak začal stavět nedaleko nové sídlo, které bylo samozřejmě již pohodlnější. V hradu byly vybudovány prostory pro reprezentaci, obytné prostory a další. Stále však musel plnit převážně obrannou funkci.\nPo smrti Václava IV. připadnul Točník Zikmundovi. Posléze jej ale získávají Kolowratové. Majitelé se poměrně rychle střídají. V 16. století jej získávají Lobkowiczové a provádějí renesanční úpravy. Poté, co jim je hrad zabaven se z něj stává státní vězení. A následují další historické události, které mají na hrad velký vliv. Vtrhne na něj vojsko a ničí jej, mění se majitelé a správci. Hrad přestává být obydlen a pustne.\nV současné době spadá pod Národní památkový ústav.\nHrad je otevřen již od března, a to vždy o víkendech a o svátcích od 10 do 16 hodin (stejně pak i v říjnu). V dubnu a v září je otevřeno denně kromě pondělí, a to do 17 hodin, v květnu až do 18 hodin. Od června do konce srpna se brány hradu otevřou už v 9 hodin a zavřou v 18 hodin.\nHrad si mohou návštěvníci prohlédnout sami. V červenci a v srpnu se pak konají každou celou hodinu prohlídky s průvodcem.\nCena vstupenky pro dospělého činí 70 Kč, pro děti od 6 do 15 let 50 Kč.\nPo prohlídce hradů je možné se vydat do okolí. Jste-li na Točníku, pak můžete po červené či žluté turistické značce pokračovat do Hředle. Po žluté značce je to cca 3 kilometry a cesta vede z větší části lesem. Po červené značce je cesta o cca 500 metrů delší a vede kolem lesa. Z Hředle se dá pokračovat například na Vraní skálu, anebo po zelené a modré turistické značce do Zdic.\nVydáte-li se po červené značce opačným směrem, dorazíte do Zbirohu.\nPěkná cesta vede i do města Žebrák, a to po modré turistické značce. Vzdálenost je cca 2 km.\nMožností na výlet je samozřejmě mnohem více.\n(19. 3. 2014 | redakce)\nO vydavateli | Pravidla webu JaRodic.cz a ochrana soukromí | pg(11668)


Naga Bhut Jolokia vločky 10 g - Chilli papričky\nDomů / Chilli vločky / Naga Bhut Jolokia vločky 10 g\nTěmto voňavým indickým papričkám se také přezdívá Ghost chilli. Jejich intenzivní a přetrvávající pálivost vás totiž bude pronásledovat ještě pěkně dlouho. Zkrátka, naše drcené vločky papriček Naga Bhut Jolokia vás rozhodně neodbydou. Jejich svěží ovocná chuť připomíná zelená jablka a meruňky a ideálně se proto doplňují se sladkými, ovocnými či zeleninovými jídly.\nNaga Jolokia chilli papričky 100 %\nŠpičatá hvězda mezi papričkami. Její pálivost dosahuje až 1 041 427 SHU. Až do roku 2007 byla po dlouhou dobu tato paprička považována za nejpálivější ze všech. Byla první, která překročila hranici 1 miliónu SHU a způsobila tím ve světě pořádný poprask. O pět let později byla v Jižní Karolíně zkřížena s červenou papričkou Habanero, čímž vznikla současná držitelka oficiálního rekordu v nejpálivější papričce světa, vyšlechtěná Carolina Reaper s pálivostí jednou tak větší, než má samotná Bhut Jolokia. Že se ve světě chilli překonává jedna pálivost za druhu svědčí i fakt, že od roku 2016 již není Bhut Jolokia ani v první desítce nejpálivějších.\nJe známá také jako Naga Jolokia nebo Ghost chilli. Právě označení "ghost" (neboli duch) získala ve spojitosti s indickou mytologií, která věří, že člověk se po smrti stane duchem. Aby se tento duch neproměnil v démona, používali Indové ve svých rituálech právě chilli papričky. Po mnohá léta se snažili najít tu nejpálivější, která by měla proti démonům největší ochrannou sílu. A Bhut Jolokia tuto úlohu spolehlivě zastala.\nCarolina Reaper vločky 10 g\nMulato vločky 30 g\nS drcenými vločkami papriček Mulato dokážete v kuchyni hotové zázraky. Jedná se o tmavě fialové až černé přezrálé plody odrůdy Poblano. Mají vyzrálou a sladkou chuť s podtóny...\nTrinidad Scorpion Moruga vločky 10 g\nS touhle ohnivou karibskou ďáblicí si vyzkoušíte, co znamená překročit u chilli papričky hranici 2 miliony na Scovilleho stupnici. Namleté vločky těchto aromatických papriček...\nHabanero vločky 20 g\nPřipravte se na pořádnou karibskou chilli párty! Vločky sušených papriček Habanero vás budou ve slaném i sladkém jídle bavit svou vysokou pálivostí, omamnou květinovou vůní a...


Unikátní senzory v bandážích usnadní práci zdravotníkům | Univerzita Pardubice\nČtyři roky úsilí stojí za novinkou z Univerzity Pardubice, která zkvalitní zdravotnickou péči. Tomáš Syrový z Katedry polygrafie a fotofyziky Fakulty chemicko-technologické navrhl unikátní senzor v obvazu na těle pacienta, který si sám řekne o výměnu. S touto technologií zvítězil v 9. ročníku celorepublikové soutěže pro inovativní projekty „Vizionář 2019“.\n„Když je obvaz na těle déle, rána se neléčí a mokvá. Naopak pokud se sundá dříve, je to pro postižené místo často devastující. Senzor uvnitř bandáže upozorní na vhodný okamžik výměny,“ říká doc. Tomáš Syrový.\nTakový objev je z hlediska praktického využití vhodný nejen pro pacienty a lékaře, ale snižuje i náklady na obvazy. Bandáže se totiž často mění zbytečně brzy. „Na výměnu senzor upozorňuje výraznou barevnou změnou, a to ze světle šedé na černou. Pacient i ošetřující personál včas zjistí, že je potřeba ránu převázat,“ vysvětluje vědec z Univerzity Pardubice. Tuto novinku ocení i pacienti v domácí péči. Díky objevu nemusí urgovat zdravotníky, aby je přijeli ošetřit.\nVýjimečnost senzoru spočívá také ve výrobě pomocí tisku. Oproti jiným výrobkům na trhu je zcela nezávislý na jakémkoliv elektronickém zařízení. Je vytištěn ze sedmi vrstev a jeho velikost se dá libovolně přizpůsobit. „Může být malý od velikosti vhodné pro náplasti až po větší např. pro bandáže, kde je například obvázané celé břicho. Zdravotníci ho využijí zejména při převazech bércových vředů. Ty se totiž léčí několik měsíců,“ upřesňuje docent Syrový. Výhodou senzoru je i to, že je ekologický a dá se případně i kompostovat.\nRůzné typy senzorů, které Tomáš Syrový vyvinul v řadě spoluprací, se už nyní bohatě využívají v různých odvětvích. Pomáhají například při detekci těžkých kovů, kontrole pitné a odpadní vody nebo detekci plynů. Patří sem třeba i chytré pleny pro dlouhodobě ležící pacienty vyvinuté ve spolupráci s firmou COC s.r.o. „Vyvinul jsem technologii, kterou můžeme tisknout senzor do plenek vysokou rychlostí až 200 metrů za minutu. Ze senzoru pak bezdrátový komunikátor přenese na displej počítače informaci, v jakém stavu plena je. To významně usnadní práci ošetřovatelkám a přináší také důstojnější ‚kontrolu‘ pro pacienty,“ dodává doc. Tomáš Syrový.\nVývoj nového senzoru pro bandáže byl součástí projektu FlexPrint v programu centra kompetence Technologické agentury ČR ve spolupráci s průmyslovými partnery OTK Group a.s., Inotex spol. s.r.o. a COC s.r.o.


Lilit ve vztazích - Lianella Livaldi-Launová — Kniha.cz\nÚvod Knihy Populárně naučná pro dospělé Astrologie, esoterika, záhady Astrologie, horoskopy Lilit ve vztazích\nLilit neboli Černá Luna je velmi zajímavý astrologický prvek, odvozený od tajemné mytické postavy: Lilit prý byla první Adamovou ženou, která se ale nemínila stát typickou manželkou a matkou. Proto představuje nesmírnou... Více\nLilit neboli Černá Luna je velmi zajímavý astrologický prvek, odvozený od tajemné mytické postavy: Lilit prý byla první Adamovou ženou, která se ale nemínila stát typickou manželkou a matkou. Proto představuje nesmírnou ženskou sílu, odvahu, nezávislost a schopnost žít si po svém. Pokud se Lilit bojíme, vyhýbáme se jí anebo ji potlačujeme, její energie působí destruktivně. Jestliže ji vědomě přijmeme, naše prožívání vztahů, sexuality a života vůbec se značně rozšíří a obohatí. V této knize se seznámíte s typy lidí i partnerských vztahů, jež jsou principem Lilit výrazně ovlivněny. Podrobně se zde rozebírá postavení Černé Luny v horoskopu a výklad průběžně názorně dokresluje celá řada příkladů ze života.


Osoba blízká - návštěvy a telefonní kontakt ve věznici - Spolek Šalamoun\nRubrika Aktuální kauzy, Nezařazené / autor Václav Peričevič / dne 10. 3. 2022 v 22:20 /\nV roce 2019 se na spolek Šalamoun obrátila paní Č., která pobývala ve výkonu trestu odnětí svobody. Měla pravidelné návštěvy své matky, která následně s ohledem na zhoršení svého zdravotního stavu již nebyla schopna návštěvy vykonávat. Syn bydlí ve velmi daleké cizině. Chtěla realizovat návštěvy se svou kamarádkou a to s argumentací:\nVíte já jsem vyčerpala všechny možnosti a je mi jedno, že mi zde vyhrožují přeložením do věznice ve Světlé. Chci prostě alespoň jednou za čas vidět spřízněnou duši, která mi připomene normální svět tam venku.\nVězeňská služba návštěvy „kamarádky“ odmítala povolit s argumentací, že se nejedná o osobu blízkou. Spolek Šalamoun případ paní Č. publikoval jako případ „Ženy s železnou maskou“. V následném postupu se podařilo, i díky spolku Šalamoun, výklad „osoby blízké“ ze strany Vězeňské služby ČR prolomit a návštěvy kamarádky byly povoleny.\nOdpověď spolku Šalamoun a následná řešení naleznete ZDE a je významná pro futuro.\nV tomto týdnu se na nás obrátila paní K., která v roce 2022 řeší v podstatě podobný problém s partnerem, který se nachází ve výkonu trestu. (Nikoliv ve vazbě).\nV měsíci lednu nám vedení věznice schválilo telefonní kontakt mezi mnou a mým partnerem, avšak po měsíci ho z nevysvětlitelných důvodů zakázalo a zakázali mi i návštěvy s argumentací, že nejsem osoba blízká…\nTotožně jako v roce 2019 plédujeme zejména za použití nálezu Ústavního soudu II. ÚS 955/18:\n“Když mezi dotčenými osobami není dán vztah rodinný, se jedná o osoby blízké jen tehdy, existuje-li mezi nimi vztah citový, a to tak silný, že by újmu jedné osoby pociťovala druhá osoba jako újmu vlastní. V tomto směru je proto třeba trvat na tom, že v každém individuálním případě je namístě bedlivě zkoumat, zda se o takový vztah skutečně jedná či nikoliv (viz např. ŠÁMAL, P. a kol. Trestní zákoník I. Komentář. 1. vydání. Praha: C.\nH. Beck, 2009, str. 1199).”\nPaní K. proti takovému postupu brojila a velmi nás zaujala odpověď, kterou na svou žádost o povolení telefonního kontaktu se svým partnerem obdržela:\nv návaznosti na Vámi zaslaný email, který byl dne XX. XX. 2022 doručen na sekretariát Věznice xxx, Vám z pověření 1. zástupce ředitele věznice plk. xxx. xxxx xxxxxx. zasílám následující informace:\n„Celá věc byla velmi citlivě a důsledně posouzena, kdy jsem na samém konci dospěl k závěru, z něhož jsem učinil rozhodnutí, které spočívá v nepovolení telefonního kontaktu mezi Vámi a osobou, kterou ve svém dotazu zmiňujete. Své rozhodnutí Vám však nemusím a nebudu zdůvodňovat.\nZávěrem dodávám, že tuto věc z mé strany vůči Vám beru za vyřízenou. Na případné Vaše další dotazy či výhružky v podobě stížností, nebudu brát zřetel.\nv z. xxxxxxxx xxxxxx\nzástupce ředitele Věznice xxxxx“\nSpolek Šalamoun měl za to, že Vězeňská služba s ohledem na nález Ústavního soudu II. ÚS 955/18 výklad „osoby blízké“ doživotně pochopila, což se zjevně nestalo. Daleko horší je však argumentace zástupce ředitele věznice, která je nejen nepřezkoumatelná, ale projevem naprosté zlovůle. Postup, že stížnost nad takovým postupem je považována za výhrůžku, je zcela neakceptovatelný.


www.ebookonline.estranky.cz - Nocny Andel 3 - Kapitola 13-17\nÚvod » Nocny Andel 3 » Kapitola 13-17\nKylara nová paže stále svědila. Dlaň a předloktí vypadaly úplně stejně jako ty, o které před týdnem přišel, jen na nich nebyly žádné jizvy a měly bledý odstín kůže, jež nikdy neviděla slunce. Vlk mu záměrně ponechal šermířské mozoly, ale zbytek paže byl velice citlivý. Nejslabší závan větru vyvolával nával pocitů. Pokožku nepokrývaly žádné chloupky, ale dokonale zarovnané strniště už rostlo. Malíček, který si Kylar zlomil jako gildovní krysa a který se nikdy zcela nenarovnal, byl v perfektním stavu.\nVlk na svoji práci může být hrdý. Ta ruka je lepší než ta, již jsem ztratil.\nSvého koně Kylar našel v lesíku, kde ho zanechal. Klikař ho nesl, jako by nic nevážil, a míle polykal k snídani, ale i když to přiznával nerad, kůň ho provokoval. Kylar nebyl žádný jezdec a oba to věděli. Dnes ráno mu Klikař nedělal problémy, když se k němu Kylar opatrně blížil, ka’kari vtáhl do kůže dřív, než se dostal na dohled. Jako obvykle pod kůží z ka’kari nosil jen spodní prádlo. Ka’kari se mohlo přetáhnout i přes oblečení, ale Kylar pak vypadal obtloustle − a to strach zrovna nevzbuzovalo. Klikař na něj zíral pohledem, z něhož byl Kylar nesvůj.\n„Ach, do pr…“ zaklel Kylar. Ve spodkách zela nad rozkrokem velká díra. Není divu, že mu bylo tak chladno. „Proč to děláš?“\nKlikař se na něj podíval, jako by se zbláznil.\n~ Dělám co? ~ zeptalo se ka’kari.\n„Požíráš moje šaty!“\n~ Já jsem Požírač. ~\n„Mělo bys moje oblečení nechat na pokoji. A meče taky.“\n~ Někteří lidé mají krátké meče rádi. ~\n„Lidé mají rádi meče s ostřím!“\n~ Dobrá poznámka. ~\n„Přestaň okusovat moje vybavení. Rozumíš?“\n~ Ne. Zvlášť když ignoruješ moje skvělé slovní hříčky. ~\n„To nebyla žádost.“\n~ Chápu. A neposlechnu. ~\nKylar mlčel. Ze sedlové brašny vytáhl vlněné kalhoty, tuniku a náhradní spodky a začal se oblékat. Na jak dlouho bude s ka’kari spojený? Jo, jasně. Navěky.\n~ Ty to vážně nechápeš? Zrovna ty? ~ zeptalo se ka’kari. ~ Ty, muž z masa, krve a ducha, jsi nedokázal zůstat mírumilovným lékárníkem ani dva měsíce. Ale ode mne očekáváš, od směsi kovu a magie uměle vybavené malým množstvím inteligence a osobnosti, že změním svou povahu? A co se tupých mečů týče, bylo jsem to snad já, kdo prodal Odplatu? ~\nO tom Kylar nepřemýšlel. Čepel Odplaty zůstávala dokonalá, i když ji ka’kari pokrývalo celé roky. A on ji prodal úplně zbytečně.\nNe, prodal ji, aby Elene ukázal, jak moc pro něj znamená. Myšlenka na ni znovu zabolela. Právě splnil slib Vlkovi. Nyní se konečně bude moci vrátit k Elene a všechno napravit.\nNebo spíš alespoň trochu napravit. Natáhl ruku a dotkl se bezešvé náušnice ve svém uchu, co ho poutala s Vi Sovari, která se nacházela míle daleko a mířila na severovýchod do Forglinova průsmyku. Proč Vi míří do Kaple? Kylar to pustil z hlavy. Ta děvka byla poslední věcí, na kterou by chtěl myslet.\nKylar se najednou ušklíbl. „Tak malé množství inteligence a osobnosti?“\nKa’kari ho proklelo. Kylar se rozesmál.\n„A kromě toho,“ dodal Kylar tiše, „já se změnil.“\n„To ti věřím,“ ozval se muž, co stál za ním.\nKylarův meč ve vteřině vyskočil z pochvy. Otočil se a sekl. Muž byl vysoký jako hrdina z legend, ve zbroji z bílých plátů a s vyleštěnou řetízkovou čapkou, která mu na ramena spadala jako ocelový vodopád. Helmu měl vraženou v podpaždí, v hubené tváři se blýskaly modré oči. Kylar zastavil čepel pár palců od krku Logana Gyra.\nLogan se usmál. Kylar se uvolnil. Rychle zastrčil meč do pochvy a padl na koleno. „Vaše Výsosti,“ pozdravil ho.\n„Vstaň a obejmi mě, ty mrňavej zmetku.“\nKylar ho objal a všiml si Loganových bodyguardů, půl tuctu odrbaných Agonových psů vedených krásnou ženou s − kromě jiného − zářícím podvazkem na pravé paži. Všichni si ho podezřívavě prohlíželi. Kylar se v duchu pokáral za to, že dovolil osmi lidem dostat se tak blízko, aniž by si jich všiml. Dělal chyby. Ale pak Kylar sebeobviňování nechal, když ucítil objetí svého přítele. Měsíce, které Logan strávil v Díře, mu zanechaly příliš kostnatý obličej a vychrtlé tělo na to, aby ho stále považoval za pohledného. Když Kylar při objetí ucítil jeho vyhublost, poplašilo ho to, přesto se však kolem něj vznášela aura rozhodnosti a síly. Logan stále měl široká ramena, šlechtické držení těla a podivuhodnou výšku. „Ty mně říkáš mrňavej?“ zeptal se Kylar. „Pravděpodobně teď vážím víc než ty. Jsi ten nejmenší Zlobr, jakého jsem kdy viděl.“\nLogan se zasmál a pustil ho. „I ty vypadáš dobře. Až na to…“ otočil se ke Kylarově nové bledé paži, „…že ses asi opaloval jen s jednou nataženou rukavicí?“ Mávl rukou. Bodyguardi se stáhli.\n„Starou ruku jsem si usekl,“ řekl Kylar. „Pořídil jsem si novou.“\nLogan se zasmál. „Další příběh, který se mi nechystáš říct?“\n„Kdybych to udělal, nevěřil bys.“\n„Právě se stalo.“\n„Co je to mezi tebou a vším tím lhaním?“ zeptal se nedůvěřivě Logan, jako by byl Kylar dítě s drobky a polevou na puse a tvrdil, že žádný koláč nesnědl.\nKylar zvážněl. Když promluvil znovu, jeho hlas byl drsný a odtažitý jako u Durzo Blinta. „Chceš vědět, proč jsem ti celé roky lhal.“\n„Nasadili tě na mě jako špiona. Myslel jsem, že jsi můj přítel.“\n„Ty rozmazlenej fracku. Když sis dělal starosti, že tě při vstupu na panství zahanbí nahá socha, já jsem spal ve stoce − doslova − protože to byl jediný způsob, jak mohla gildovní krysa v teple přežít mrazivou noc. Když ty sis dělal starosti s akné, já se bál násilníka v čele gildy, který mě chtěl znásilnit a zabít. Takže ano, stal jsem se učedníkem u wetboye, abych se z toho dostal. Ano, lhal jsem ti. Ano, kdybys někdy udělal něco špatně, hlásil bych to Sa’kagé. Nelíbilo by se mi to, ale udělal bych to. Ale dovol mi otázku, ty licoměrnej bastarde − když jsi byl v Díře a bylo to zabít, nebo být zabit, co jsi udělal? Já v Díře prožil celý svůj podělaný život. A řekni mi, kdo je víc odpovědný za to, co se z Cenarie stalo − můj otec, který byl příliš velký slaboch, aby vychoval dítě, nebo tvůj, který byl příliš velký slaboch, aby se stal králem?“\nZ Loganovy tváře se vytratila krev. Kvůli vyhublosti teď jeho obličej vypadal jako šedivá lebka s planoucíma očima. „Můj otec by při převzetí trůnu musel zabít děti ženy, již miloval.“\n„A kolik dětí zemřelo, protože to neudělal? To je břímě vládnutí, Logane − rozhodovat se, když ani jedna možnost není dobrá. Pokud za to nezaplatíte vy šlechtici, ostatní to udělají za vás, lidé jako já, děti bez ničeho.“\nLogan dlouho mlčel. „Tohle není o mém otci, že ne?“\n„A kde je sakra tvoje koruna?“ chtěl vědět Kylar. Skrze pouto náušnic Kylar cítil, že si Vi dělá starosti se směsicí jeho pocitů. Vnímala ho − zatraceně − i když se před ní Kylar snažil zaštítit a vytlačit její pocity stranou.\nObr před ním vypadal ztrápeně. „Potkal jsi někdy Jenine Gunderovou?“\n„Kdy já mohl potkat princeznu?“ Kylarovi chvíli trvalo, než si vzpomněl, že Logan se s Jenine oženil − i když to vydrželo jen pár hodin. Ke khalidorskému puči a k Loganově svatbě došlo ve stejnou noc. Vykrvácela v Loganově náručí.\n„Myslel by sis, že to překonám,“ řekl Logan. „Upřímně, vždycky jsem tu dívku považoval za krásnou, šťastnou a hloupou. Jaký já byl idiot. Kylare, podíval ses někdy ženě do očí a zjistil, že v tobě dokáže vzbudit touhu být silný a dobrý? Ochranářský, divoký a vznešený? Najít Jenine bylo jako najít něco, v co jsem se ani neodvažoval doufat.“ Tohle Kylar poslouchat nechtěl. Připomínalo mu to Elene. A kdyby myslel na Elene, jeho vztek by mohl odeznít. „Měl jsem snad po tomhle odejít k Terah Graesinové?“ zeptal se Logan. „Nemohl jsem. Ani kvůli koruně. Ani kvůli ničemu jinému.“\n„Ale já viděl, jak se ti na bojišti všichni klaní.“\n„Dal jsem slib věrnosti…“ Loganův hlas se vytratil.\nKylar bezradně rozhodil rukama.\nLoganovy oči zakalil smutek. „Udělal jsem, co jsem považoval za správné.“\n~ Představ si krále, který tohle dokáže. ~\nKylar si náhle Logana začal vážit ještě víc, než když ho dostal z Díry. Tehdy viděl pouze jeho fyzická zranění. Teď spatřil něco jiného. Hluboko v Loganových očích se skrývala zdrcující bolest. „Můžeš to udělat znovu,“ řekl Kylar.\nLogan se donutil ke slabému úsměvu. „No, už o tom začínám trochu pochybovat.“\nSmích se vytratil. „Ano, je,“ hlesl Logan, nespouštěl oči z Kylarových, jeho pohled ani na okamžik nezakolísal. „Ale ano, udělal bych to znovu. Takový prostě jsem.“ Nikdy se králi nepodobal víc.\nNech mě podívat se. Kylar položil ruku na přítelovu paži a uviděl Logana jeho vlastníma očima, méně pohledného, ale divokého, až zvířecího ve špíně Díry, jak zuby odtrhává syrové maso z lidské nohy a pláče. Nenáviděl Díráky, zabředával do té špíny a ve vlastních očích se stal Dírákem i on. Potom se rozhodl snášet ještě horší hlad, který ho dnem i nocí sžíral, když se raději rozdělil o jídlo, než aby přestal být člověkem. Byl tam, rozdával jídlo a nenáviděl ty, co ho přijímali, ale i tak to udělal. To malé jádro vznešenosti se stalo nejdůležitějším majetkem, který Logan měl a za který by zaplatil cokoliv.\nTahle lekce se vázala k Serah Drakeové, která byla Loganovou snoubenkou, než ho král Gunder donutil oženit se s princeznou Jenine. Logan kdysi Serah miloval, ale láska s lety odumírala, až ji nakonec nahradila falešná náklonnost. Rozhodl se oženit se špatnou ženou, aby nezranil její city. Zrušit zásnuby byla správná věc, ale připadalo mu to příliš kruté. Jenže kdyby nebyli zasnoubení, Serah by se v noc puče nenacházela na hradě. Stále by žila. Podělit se o jídlo v Díře byla správná věc. Vypadalo to hloupě, ale nakonec Díráci Loganovi pomohli, protože on jim pomohl jako první. Loganovo selhání i jeho úspěch ho dovedly ke stejnému poučení − Dělej, co považuješ za správné, a nakonec dostaneš to nejlepší, cos dostat mohl.\nPrávě proto, pomyslel si Kylar, by z Logana mohl být velký muž. Dalo se na něj spolehnout. Byl loajální, upřímný a za správnou věc bude bojovat do posledního dechu. Pokaždé.\n„Oba jsme ušli pořádný kus cesty,“ řekl Kylar. „Myslíš, že bychom mohli být přátelé?“\n„Ne.“ Logan zavrtěl hlavou. „Ne přátelé. Nejlepší přátelé.“ Pak se ušklíbl a poslední rok jako by sklouzl z Kylarových zad. Byli přátelé, kteří se na sebe mohou spolehnout. Kylar, který neustále skrýval špinavá tajemství, jež mohla všechno ohrozit, ten vzácný pocit nedokázal slovy popsat.\n„Co se bude dít dál?“ zeptal se Kylar.\n„Ještě jeden úkol a pak, no… chystám se napsat knihu.“\nKylar povytáhl obočí. „Nic ve zlém, Vaše Zlobrovitosti, ale o čem tu knihu chcete psát?“\n„Ty víš, jak jsem vždycky miloval slova. Chci napsat knihu o slovech.“\n„Žil jsem v přesvědčení, že taková je většina knih.“\n„Ne napsanou slovy. Chci napsat knihu, která by definovala všechna slova v našem jazyce. Nazvu ji slovník.“\n„Budeš ji psát v jaeranštině?“\n„A definovala by jaeranská slova?“\n„Takže budeš muset znát jaeranštinu, aby sis ji mohl přečíst?“\n„Když to řekneš takhle, zní to hloupě,“ zamračil se Logan.\n„Hmm.“ Kylar pokrčil rameny. Představa, že se Logan stáhne do svíčkami osvětlené studovny a bude šilhat nad manuskripty, byla zábavná − až na to, že Logan to myslel vážně. Logan byl učený, ale nebyl učenec. Narodil se jako vůdce. Ten nápad s knihou mu měl poskytnout štít, přes který by neviděl Teražiny chyby a který by zabránil jeho nutkání s nimi něco udělat.\nPřed pár minutami si Kylar myslel, že skončil. Dodržel slib Vlkovi. Myslel si, že je volný a může jít za Elene a všechno napravit. Ale z Terah Graesinové se stala královna. Možná už na Logana uzavřela smlouvu. Nejlepší způsob, jak ukončit zakázku, byl skončit to se zadavatelem. A Terah Graesinová si konec zasluhovala. Ještě jedno zabiti a změním zemi. Když se Logan stane králem, všechno se změní. Už nebudou gildy nebo gildovní krysy. Elene byla v bezpečí ve Waeddrynu. Do týdne to zvládne a může vyrazit za ní.\n„Podívej, určitě si o tom ještě promluvíme,“ řekl Logan. „Ale nejdřív se potřebuji vymočit a potom musím vymyslet, co si počnu s Khalidořany a armádou Lae’knaughtu.“\n„Jakou armádou?“ zeptal se Kylar.\n„Právě jsem − co myslíš tím ‚jakou armádou‘? Zase máš v očích ten svůj pohled.“\n„Khalidořané nejsou Khalidořané, Lae’knaughti byli odstraněni a my se musíme dostat do Cenarie dřív, než tam přitáhne armáda Ceuranů.“\n„Ceurané − co? Cože?“\nKylar se jen pousmál.\nDorian stál v odpadní místnosti a balancoval s fekáliemi naplněným džbánem přivázaným na zádech nad jednou ze šachet. Tohle byl poslední džbán dne a Dorian byl rozlámaný, unavený a nevrlý − a to strávil většinu každého dne v přítomnosti překrásných žen. Otrok zodpovědný za odpadní místnost byl v téhle nechutné díře každý den, řídil otroky, kteří přinášeli lidský odpad z celé Citadely, udržoval odpadní šachty a byl tím nejšťastnějším otrokem, jakého kdy Dorian viděl. To Dorian si zacpával ústa pokaždé, když otevřel dveře. Jak sakra mohl být Tobby tak spokojený?\nDorian si protahoval bolavá záda, zatímco čekal na Tobbyho, až skončí s otroky z pokojů strážných. Tobby posunul dvě páky, chvíli počkal a pak za vzdáleného klapání zatáhl za řetěz. Otrok potom odvázal lano z poklice džbánu, Tobby ho překlopil a vychrstl obsah do šachty. Ke dnu přivázané lano zabránilo, aby odpad do šachty nenásledoval i džbán.\nKdyž skončil, přišel Tobby k Dorianovi. „Tohle je poslední várka?“\nDorian zívl a protáhl se. „Ano, já…“ ztratil rovnováhu a váha džbánu ho strhla dozadu k otevřenému ústí šachty. Vykřikl − a s trhnutím se zastavil, když se Tobby vrhl k Dorianovým kolenům.\nNěkolik příštích minut strávil v agonii, když váha džbánu napínala šlachy jeho nohou a břišní svaly a snažila se ho stáhnout do zapomnění nebo přetrhnout vedví. Když se ale obsah otevřeného džbánu vylil do šachty, bolest se zmírnila.\nJakmile se nádoba vyprázdnila, Tobby mohl Dorianovi pomoci zvednout se od šachty. „Chceš následovat svého předchůdce?“ zeptal se Tobby.\nTobby se ušklíbl. „A proč myslíš, že potřebovali nového eunucha? Poslední nosič z harému udělal to samé co teď ty… jen já jsem ten den nebyl dost rychlý.“\n„Do hajzlu,“ hlesl Dorian.\nTobby se hlasitě zachechtal, znělo to jako hýkání osla. Toho muže určitě řeči o hajzlu pobavit nemohly. Dorian se začínal oklepávat ze setkání se smrtí. Dobrý bože, ani ho nenapadlo použít Talent.\n„Legrační je,“ řekl Tobby, „že nezemřel kvůli pádu. To oni ho zabili.“\n„Co tím myslíš? Kde šachta vůbec končí?“\n„Kde tahle hovna vůbec končí?“ zopakoval jako špatná ozvěna Tobby a znovu se zasmál. „Dole v dole. Skoro těm ubožákům padají na hlavu. Jakmile Arry spadl do šachty, přesměroval jsem ho do jedné z bezpečných. Kdyby měl rozum, zachránilo by mu to život.“\n„Bezpečných?“ zeptal se Dorian.\n„Ty víš velký hovno, co?“ šťouchl Doriana do paže. „Tenhle byl dobrý, ne? Co?“\n„Legrační,“ potvrdil Dorian a donutil se k hořkému úsměvu.\n„Netušil jsi, že to přijde, viď?“\n„Ne, ani mě to nenapadlo.“\n„Takových znám miliony,“ nafoukl se Tobby.\n„To se vsadím.“ Pokud existoval muž, co si zasloužil otroctví, právě jsem ho našel. „Proč jsou některé šachty bezpečné?“ zajímalo Doriana.\n„Tyhle šachty tady jsou stovky let. Nejdřív tu byla jedna. Na začátku to byl od šachty na dno propasti pár stovek stop dlouhý pád − po několika staletích, co tam dolů dělalo dvacet tisíc lidí, už to žádný pád nebyl. Náš starý Bláznivý Bertold začal být vážně nervózní, myslel si, že armáda nebo otroci z jam vylezou až k šachtám a zaútočí na Citadelu zevnitř. Tak postavil tohle. Když teď hovna dosáhnou výšky padesát stop, přepnu na novou šachtu. V té první to necháme usadit, než se to změní v půdu. Pak to jámoví otroci naloží na vozíky a stráže prodají na hnojivo. Jistě, všechny šachty musím alespoň jednou denně použít, aby nezarezly, a otroci tak nemůžou odhadnout, kde je půda pod několika palci splašků pevná, a kde je omáčka dost hluboká, aby se v ní utopili. Když Arry sletěl dolů, přehodil jsem ho na šachtu, kde měl šanci přežít.“\n„Jak rychle to zvládneš?“ zeptal se Dorian.\nTobby mlaskl jazykem, trhnul za třetí a osmou páku a zatáhl za poslední řetěz. Zabralo to asi tři vteřiny.\nDorian hvízdl a zafixoval si tu pozici v paměti. „Co se mu stalo?“\n„Pár nevhodnými slovy tam dole nasral meistera. Nemůžu tvrdit, že bych mu to po tom všem, čím si prošel, vyčítal.“\n„Vypadá to, že měl pořádně podělaný den.“ Dorian si po tom vtipu připadal špinavě.\n„Uh huh,“ zabručel Tobby, nedošlo mu to. „Jámové otroky hlídají dva meisteři. Nepotěšilo je to. Bylo jim hovno po tom, co se mu stalo. Obrátili Arryho naruby.“ Zachmuřeně zavrtěl hlavou. O chvíli později se ušklíbl. „Bylo jim po tom hovno, co? Co?“ praštil Doriana do ruky.\nDorian se povinně zasmál. Dva meistery zvládnu.\nKdyž se Dorian vrátil s prázdným džbánem do harému, konkubíny naříkaly. Dorian nikdy nic podobného neslyšel. Položil džbán na zem a podíval se na Splachovače.\n„To Bohokrál,“ zašeptal stařec, byl vyděšený zvukem přicházejícím z vedlejšího pokoje. „Právě jsme dostali zprávy. Je mrtvý.“\nDorianovo srdce se zastavilo. Můj otec je mrtvý.\nOmámený se vplížil do velkého sálu harému. V chladném mramorovém luxusu tu byly shromážděny téměř dvě stovky žen. Trhaly si šaty, rvaly si vlasy, bily se do nahých hrudí a do krve si nehty škrábaly alabastrovou kůži. Z nalíčených očí se řinuly černé slzy. Některé se vrhly na zem a nekontrolovatelně plakaly. Další omdlely.\nVe smutku byli Dorianovi lidé stejně výstřední jako v lásce a pití, ale slzy těchto žen nebyly hrané. Všechny žily ve strachu a v úctě k Bohokráli a několik z nich se ho odvážilo milovat. Nebyla tu žádná z jeho oblíbených konkubín. Nikdo nenahlásí, která z nich plakala, a která ne. Ale Jeho Svatost byla středobodem jejich životů. Bez tohoto středu se vše zbortilo.\nPřinutí je, aby se vrhly na Garothovu pohřební hranici, následovaly ho do posmrtného života a navěky se staly jeho otrokyněmi. A Garoth měl vždycky v oblibě mladé ženy.\nDorian viděl půvabnou dívku jménem Pricia. Bylo jí necelých čtrnáct, seděla sama a zírala do prázdna. Stále byla panna. Yorbas Zurgah ji chtěl dát Bohokráli jako dárek, až se vrátí domů.\n„Ty máš ještě naději,“ řekl jí neohrabaně Dorian. „Nový Bohokrál na tebe možná vznese nárok.“\n„Všechny mé přítelkyně zemřou,“ hlesla Pricia, ani se na něj nepodívala.\nJejí odpověď ho zahanbila. Ona nemyslela na sebe. Tohle místo z něj začínalo dělat cynika, jakým byl i starý Dorian.\nDalší následky Garothovy smrti na Doriana dopadly o chvíli později. Bohokrál nezanechal jasného dědice a každý princ, který ho bude chtít nahradit, brzy začne zabíjet ostatní. Pokud o Garothově smrti věděly konkubíny, princové se to brzy dozvědí taky.\nDorian vtrhl do pokoje eunuchů, kde nechal Splachovače.\n„Dostaň je odsud,“ nařídil starci. „Začni s pannami.“\n„Schovej je v mém pokoji. Nejméně jeden z princů se pokusí ovládnout Bohokrálův harém, aby dokázal, že by mohl být dalším Bohokrálem. Nebo se mohou zbláznit stráže. Nemůžeme je schovat všechny, ale aspoň pannám můžeme dát šanci, aby si je přivlastnil další Bohokrál. Když je znásilní, zemřou s ostatními.“\nSplachovač přikývl. „Udělám to.“\nDorian běžel do Tygří věže. Stráže u paty věže zmizely a jeho srdce pokleslo. Vyběhl po schodech, bral je po třech. Na posledních dvaceti schodech slyšel zvýšené hlasy. „…pojď, nebo ti ublížím, a pak stejně přijdeš.“\n„Dobře,“ podvolila se poraženecky Jenine.\nKlika na dveřích byla roztavená. Ten hajzl. Byl to Tavi, přišel Jenine znásilnit. Dorian vykopl dveře právě ve chvíli, kdy Jenine vytáhla dýku, co jí dal, a zarazila ji do hrudi mladého muže. Ten zaječel a z povrchu jeho kůže okamžitě povstaly viry. Bílá koule velikosti pěsti narazila Jenine do hrudi a odhodila ji proti zdi.\nPři zvuku rozražených dveří se násilník otočil, nestačil se však ani pohnout, než ho zasáhly Dorianovy ohnivé střely. Šest jich prorazilo jeho hruď a vylétlo zády, než padl mrtvý k zemi. Nebyl to Tavi, ale Rivik, Taviho poskok. Dorian zamířil k Jenine.\nTřásla se, snažila se nadechnout, na hrudi měla prohlubeň po šesti zlomených žebrech. Dorian jí položil na hruď dlaň a Podíval se na zranění. Uvolnila se, když zahnal bolest. Dorianovi stačila chvíle a kost za kostí zapadly na místo.\nJenine se na něj dívala rozšířenýma očima. „Přišel jsi.“\n„Vždycky si pro tebe přijdu.“\nZkusmo se nadechla. „Cítím se… v pořádku.“\nDorian se nesměle usmál a začal sbírat svícny, tygří sošky, prostě cokoliv, co bylo ze zlata.\n„Všechno to neuneseme,“ namítla Jenine.\nDorian je na stole naskládal na neforemnou hromadu. Mrknul na ni a na každý předmět položil ruce. Jeden po druhém se roztavily. Zlato se rozteklo do louží, jako rtuť se oddělovalo a spojovalo do hrudek. Tuhly a tenčily se, dokud z každého nebyl plochý disk nesoucí tvář Garotha Ursuula.\n„Co… jak…?“ vyhrkla Jenine.\n„Mince mají jen zlomek ceny toho umění, ale jsou mnohem směnitelnější.“ Usmál se, když se užasle zachichotala.\nDovolil si úsměv, ale věci se nevyvíjely podle plánu. Zatraceně, všechno připravil až na zítřek. Nejhorší na tom však nebyly zmařené přípravy, chybějící koně, nepřipravené teplé oblečení pro nebezpečný přechod Kvílejících větrů a nedostatek sušeného jídla. Byl to Dorian, jenž musel použít jižanskou magii. Každý meister, který ho ucítí, to pozná. Světelný most by ho mohl shodit do propasti.\nChaos na hradě jim moc nepomůže. Bude tu teď pobíhat mnohem víc vojáků i meisterů, nemluvě o princích. Znamenalo to, že Dorianovy pečlivě zapamatované trasy obchůzek strážných a jejich osobní zvyky jsou k ničemu.\nByl tady, ale Bohokrálova armáda ne, stejně jako Bohokrálovi starší synové, Jenine byla naživu a v bezpečí a průsmyky na jih zůstávaly průchozí. Kvůli vzteku na Rivika použil příliš mnoho magie, ale stále mu nějaká zůstávala, dost, aby se vypořádal s každým meisterem nebo vürdmeisterem, když je zastihnou nepřipravené.\n„Co to děláš?“ zeptal se, když Jenine obrátila Rivikovo tělo. Nechtěl, aby se na ně dívala.\n„Takhle jít nemůžu. Potřebuji jeho šaty,“ vysvětlila mu.\nSpolu Rivika svlékli. Vpředu na tunice, kde ho Jenine bodla, zůstala krev spolu se šesti malými propálenými otvory v hrudi a zádech, ale jinak vypadala v pořádku. Rivik byl štíhlý mladík, proto jí tunika nebyla příliš velká.\nJenine si stáhla halenku a natáhla si mladíkovu tuniku, nežádala Doriana, ať odvrátí zrak nebo se rovnou otočí. Úplně ztuhlý na ni se spadlou bradou zíral, pak zahanbeně uhnul pohledem. Napadlo ho, proč se stydí on, a ne ona, znovu se na ni podíval a opět odvrátil zrak. Byl dvakrát tak starý! Jenine byla překrásná. Nestyděla se. Byla velmi důvtipná, protože věděla, že na stud není čas. Její hlava vyklouzla z tuniky, všimla si výrazu v jeho tváři. „Mohl bys mi podat kalhoty?“ zeptala se nonšalantně.\nBarva jejích tváří mu prozradila, že to předstírá, proto na nestydatost odpověděl nestydatostí a díval se, jak si stahuje sukni. Vytrhla mu kalhoty z ruky. „Pokud sis nevšiml, Půlchlape, zjevně je tě teď víc než jen půl…“ řekla s významným pohledem na jeho kalhoty, ale pak její oči doputovaly k tělu za ním. Její žertovná nálada zmizela a ruměnec se jí vytratil z tváře. „Vypadneme odsud,“ řekla. „Nenávidím tohle místo. Nenávidím celou tuhle zemi.“\nDooblékla se v tichosti a nasadila si čepici, kterou Dorian často nosil, aby co nejvíc zakryl svoji tvář, vlasy si na vrcholku hlavy svázala do drdolu. Nakonec to byl dost ubohý převlek, ne kvůli oblečení, ale kvůli Jenine, která nechodila jako muž. Neměli dost času, aby ji to Dorian zkusil naučit. Jakkoli však nevypadala jako muž, nevypadala ani jako princezna. Mohli jen doufat, že jim ostatní nebudou věnovat pozornost.\nFeir už se dvě hodiny ptal sám sebe, jak dostane meč Lantana Garuwašiho ven z Ezrova lesa. Netušil, kolik času uplynulo. Vlastně si ani nepamatoval, jak se sem dostal. Vzhlédl k sekvojím, které se tyčily nad ním a zakrývaly oblohu.\nNo, alespoň věděl, kde je. Bezesporu se nacházel v Ezrově lese. Podíval se na ruce. Obě je měl poškrábané a bolela ho kolena, jako by nedávno upadl. Dotkl se nosu a poznal, že byl zlomený a následně narovnaný. Na horním rtu stále cítil popraskanou krustu zaschlé krve.\nDorian mu vyprávěl příběhy o mužích, kteří dostali ránu do hlavy a nepamatovali si to. Nebo ztratili vzpomínky, jež ráně předcházely. Nebo často přišli o schopnost zapamatovat si cokoliv po utržené ráně. Mohli se s někým setkat, osoba pak vyšla z místnosti, vrátila se po pěti minutách a oni ji znovu zdravili jako naprostého cizince. Feira na okamžik zachvátila panika, jen když na to pomyslel, ale kromě nosu se mu nezdálo, že by utržil další zranění. Pamatoval si, jak opustil Lantana Garuwašiho a přistoupil k obrovské magické bublině obklopující Ezrův les, a vzpomínal si na vzruchy uvnitř té magie, když − míle východním směrem − do lesa vstoupila armáda Lae’knaughtu a uvízla v něm. Feir toho rozruchu využil, aby zakryl vlastní pokus. Od té chvíle si nepamatoval nic.\nTeď čelil bublině, jako by se chystal odejít. Dezorientovaný udělal několik kroků a prošel kolem dalšího kmene vysoké sekvoje. Před ním, ani ne padesát stop daleko, hned za magickou bublinou, seděl Lantano Garuwaši a vedle něj, divné, Antonius Wervel.\nMožná jsem se zbláznil. Antonius Wervel byl rudý mág, jeden z nejmocnějších a nejinteligentnějších mužů, kteří za posledních deset let kráčeli chodbami Sho’cendi. Byl to tlustý Modaini a zhruba čtyřicet let jeho blízký přítel. Na tom vidět ho, jak nervózně sedí vedle Lantana Garuwašiho, který si i takto udržoval majestátnost, bylo něco zvláštního.\nPak muži zahlédli Feira a oba vstali. Antonius na něj něco volal, ale přestože je dělilo jen čtyřicet stop, Feir ho neslyšel.\nFeir šel přímo proti magické zdi. Ať už ke vstupu do Lovcova lesa použil jakoukoliv magii, zjevně nebyla dost rafinovaná. Byl naživu jen díky shovívavosti stvoření, které tu žilo. Tak Feir prošel přímo skrz kouzelnou zeď. Ta se kolem něj rozevřela a Feir by mohl na okamžik přísahat, že z Lovcova lesa vycítil něčí pobavení.\nA byl venku.\n„Co tady děláš?“ zeptal se Antonia Wervela.\nAntonius se rozesmál. „Právě jsi unikl z Lovcova lesa, což se za sedm století žádnému mágovi nepodařilo, a ptáš se, co dělám já?“\n„Máš můj meč?“ chtěl vědět Garuwaši.\nFeir nesl na zádech batoh, který tam při vstupu do Lovcova lesa neměl. „On první,“ rozhodl.\nAntonius pozvedl začerněná obočí, ale odpověděl: „Přišel jsem s výpravou ze Sho’cendi, abych zajistil Curoch. Výprava se po bitvě u Pavvilova háje vrátila zpátky. Byli si jistí, že pokud bude Curoch v tak zoufalé bitvě plné mágů a meisterů přítomný, někdo se ho pokusí použít. Nestalo se tak, proto jsme se rozhodli stáhnout a sledovat další vodítka. Pravdou je, že si nemyslím, že by lord Lucius komukoliv v naší výpravě věřil. Jemu i mně na ostatních nezáleželo, on ale věděl, ke komu jsem loajální, a proto mě nechal jít. Teď je řada na tobě, Feire. Získal jsi Ceur’caelestos?“\nModaini byl zatraceně mazaný. Feir poznal, že si spojil dohromady Feira, který vlastnil téměř mytický meč, s objevením jiného téměř mytického meče a neviděl v tom žádnou náhodu.\nFeir otevřel batoh. Uvnitř byl dopis s instrukcemi a návodem psaným nejistou rukou, jako by pisatel použil neznámý jazyk. Feir si ho rychle pročetl a vzpomínal na útržky toho, co se stalo v Lovcově lese. Odložil dopis stranou a vytáhl jílec − pouhý jílec, žádný meč. Byla to dokonalá replika Ceur’caelestu a dokonale padla do pochvy Lantana Garuwašiho. Dokud sa’ceurai meč nevytáhne, nikdo nic nepozná.\n„Co to znamená?“ chtěl vědět Lantano Garuwaši.\n„Jsou to tři měsíce,“ řekl Feir.\n„Cože?“ nechápal Garuwaši.\n„Tolik času potřebuji,“ vysvětloval Feir. „Já jsem Tvůrce, Garuwaši, a v Lovcově lese jsem obdržel instrukce − proroctví, které tam před stovkami let zanechal samotný Ezra. Dáš-li přednost smrti, budu tvým sekundantem, ale chceš-li žít, vezmi si jílec. Antonius a já se vydáme k Černé mohyle a vykonáme něco, k čemu naposledy došlo za Ezrových časů. Do jara pro tebe Ceur’caelestos vykovám.“ Nebo přinejmenším zatraceně dobrý padělek. „Můžeš se stát králem, jak sis vždycky přál.“\nLantano chvíli jen stál, v očích se mu střídal žár s chladem, jak byl lapen mezi touhou a ctí. Polkl. „Přísaháš, že mi přineseš mou ceuros?“\nLantano Garuwaši si od něj jílec vzal.\nLogan a Kylar jeli v čele Loganových pěti set koní a devíti stovek pěšáků. Loganovi bodyguardi byli deset stop za nimi, dopřávali jim soukromí. Prosťáček Skřípal s upilovanými zuby jel na obvyklém místě vedle Logana, ale nezáleželo mu na tom, co si budou říkat − prostě se rád držel poblíž. Kylar rozbalil zteřelý dopis.\n„Co to máš?“ zeptal se Logan.\nKylar mu věnoval nečitelný pohled, pokrčil rameny a dopis mu podal. Drobným písmem tam stálo: „Hej, i já si myslel, že tenhle byl můj poslední. Řekl mi, že dostanu ještě jeden kvůli starým dobrým časům. Možná to myslel vážně. Buď opatrný, koho miluješ. Neřiď se proroctvími. Nedovol, aby tě využili k ustanovení Nejvyššího krále. Tvé tajemství je tvým nejcennějším majetkem. Nikdy dřív jsi tak důležitý nebyl, hochu. Možná jsem ho celé roky schovával pro tebe. NEUZAVÍREJ ŽÁDNÉ DOHODY S VLKEM.“\n„Předpokládám, že tohle všechno pro tebe něco znamená,“ řekl Logan.\n„Všechno ne,“ povzdechl si Kylar.\n„Kdo je Vlk?“ zeptal se Logan.\n„Někdo, s kým jsem uzavřel dohodu chvíli předtím, než jsem tenhle dopis našel.“\n„A sakra. A Nejvyšší král?“\nKylar se zamračil. „Doufal jsem, že s touhle částí mi pomůžeš ty.“\nLogan se zamyslel. „Kdysi byl jeden Nejvyšší král, který vládl Cenarii a několika dalším královstvím, je to tak čtyři sta let, ale Cenarii v posledním miléniu ovládala spousta zemí. Vypadá to jako nějaká ursuulovina. Jedině oni mají v Midcyru dostatečnou moc, aby ovládali jiné krále. Předpokládám, že tohle proroctví šíří, aby sami sebe legitimizovali. A to tajemství, jde o to, co si myslím?“ zeptal se Logan.\n„A jsme tady,“ zamluvil to Kylar. Objeli Ezrův les a hledali stopy po Lae’knaughtu. Kylar tvrdil, že tohle musí Logan vidět osobně.\nPadesát kroků od nich Logan spatřil stěnu z mrtvých mužů. Stovky se jich tlačily proti neviditelné bariéře, jak se snažili uniknout z lesa. Místy se těla vršila do výšky dvaceti stop, jak se muži škrábali přes mrtvoly v naději, že dosáhnou vrcholku neviditelné zdi. Nic se tam nehýbalo. Neviděli zraněné. Všechna těla byla zmrzačená, roztrhaná ostrými spáry, které musely mít pekelnou sílu. Ležely tam helmy rozmáčklé na placku. Hlavy prostě chyběly. Meče to zlámalo jako párátka. Dokonce to zabilo i koně, utrhlo jim to hlavy, vyrvalo šlachy a některé svaly byly úplně odtržené.\nKam oko dohlédlo, nacházelo mezi sekvojemi jen zkázu, od západu na východ viděli Lae’knaughty namačkané proti neviditelné zdi. Než zemřeli, vyzkoušeli každé možné místo a všude naráželi jen na neproniknutelnou překážku. Z těl stále prýštila krev a stékala po zdi jako po skle. Nebylo tu ale nic cítit. Magie zadržovala dokonce i vzduch.\nLogan zaslechl od bodyguardů zvuky zvracení.\n„Vesničané z Torrasovy Zátočiny říkají, že každou generaci se někdo pokusí vejít do Lovcova lesa. Stává se to tak často, že jejich výraz pro sebevraždu je ‚vejít do Lesa‘,“ řekl Kylar. Logan se otočil. Kylarovy oči byly prázdné, sklíčené. „To jsem udělal já,“ přiznal se Kylar. „Nalákal jsem je sem, aby do ceuranské pasti spadli místo vás. Ty duše jdou na můj účet.“\n„Naši zvědi slyšeli zvuky boje. Proto jsme se stáhli. To, co jsi udělal, zachránilo čtrnáct set životů…“\n„Stálo jich to pět tisíc.“\n„…a možná celou Cenarii.“ Logan se zarazil. Tímhle ho neutěší. „Kapitáne,“ zavolal, „přiveďte sem po skupinách naše muže. Chci, aby to každý viděl. Nechci, aby nějaký Cenarijec udělal stejnou chybu, jakou jsme málem udělali my.“\nKaldrosa Wynová zasalutovala, očividně byla ráda, že ji zadaný úkol odvede od masakru.\nLogan změnil taktiku. „Kylare, já vím, že se považuješ za špatného člověka, ale neznám nikoho, kdo by zašel tak daleko, aby udělal to, co považoval za správné. Jsi neskutečně morální muž a já ti věřím a považuji tě za nejlepšího přítele.“ Logan se podíval přímo na Kylara, aby si v jeho očích mohl přečíst, že mluví pravdu.\nKylar nasadil nevěřícný výraz, který pomalu roztál. Jak vstřebával pravdu, napětí se z jeho tváře vytrácelo. Logan myslel vážně každé slovo. Kylar najednou zamrkal. Jednou dvakrát a pak uhnul pohledem.\nOch, můj příteli, čím sis musel projít, že tě rozpláče, když tě nazvou morálním mužem? Nebo proto, že jsem ti řekl příteli? pomyslel si Logan. Měsíce byl izolovaný v Díře a připadalo mu to jako peklo. Kylar byl izolovaný celý život.\n„Ale?“ zeptal se Kylar.\nLogan si hluboce povzdechl. „A nejsi ani hloupý, co?“ Přes Kylarovu tvář přeletěl starý známý uličnický úsměv. „Ale jsi wetboy, Kylare, a teď i něco mnohem nebezpečnějšího. Nemůžu tvrdit, že bych nevěděl, co bys mohl udělat Terah…“\n„Opravdu mi důvěřuješ?“ přerušil ho Kylar.\nLogan mlčel možná až příliš dlouho. „Ano,“ řekl nakonec.\n„Pak tenhle rozhovor skončil.“\n„Doriane,“ upozornila ho Jenine, „myslím, že na tohle by ses měl podívat.“\nPřistoupil k oknu a rozhlédl se po Khalirasu. Do města pochodovalo dvacet tisíc vojáků, dva tisíce koní a dvě stovky meisterů. Dorianův mladší bratr Paerik se vracel z Mrazu. Nevolníci se klidili z cesty jezdcům, kteří přijeli před armádou. Dorian se nemusel dívat na standarty, aby věděl, že dorazil sám Paerik.\nDorian a Jenine seběhli po schodech, brali je po dvou, hnali se do přízemí Tygří věže. Děsivé kočky ho častovaly zubatými úsměvy, vysmívaly se mu. Stále byl čas. Pokud se dostanou k hlavní bráně, můžou překročit Světelný most dřív, než Paerik dorazí.\nTunely otroků byly jako obvykle tmavé. V dálce spolu meči a kouzly bojovaly nezřetelné postavy, ale Dorian je dokázal provést kolem nejhorších šarvátek. Nevlastní bratry Viděl už zdaleka.\nCesta, kterou je donutili jít, vedla do hrubě otesaných tunelů u Khaliria, kde sídlila bohyně. Samotný kámen tady dole byl nasáklý viry. Dorian zabočil za roh a zjistil, že se dívá na princova záda. Obvykle by mladíka Viděl, ale blízkost Khaliria ho mátla. Ztuhnul. Jenine ho strhla zpátky do vytesaného tunelu.\n„Khali tady není!“ vztekal se princ.\nNěkdo další zaklel. „Tak Moburu ji opravdu odvezl do Cenarie? Zatracený šmejd. On si vážně myslí, že z něj bude Nejvyšší král.“\n„Tolik k získání Khali. Co uděláme teď?“ zeptal se první.\nKhali je stále v Cenarii? Není divu, že to tady nepůsobilo tak stísněně, jak si Dorian pamatoval.\n„Měli bychom se dát k Draefovi. Když mu na mostě pomůžeme zastavit Paerika, možná nás nechá naživu. Paerik nebo Tavi nás tak jako tak zabijí.“\nDorian a Jenine spěchali zpátky do tunelu, jak nejrychleji a nejtišeji to šlo, ale k další křižovatce to bylo dobrých padesát kroků. V žádném případě nemohli běžet tak daleko, aniž by je princové zaslechli nebo zahlédli. Jakmile našli větší prohlubeň ve zdi, Dorian tam Jenine zatlačil a co nejvíc se k ní přimáčkl. Jeho tenký rukáv se zachytil o skálu a roztrhl se.\nJeden z princů vešel do tunelu a pozvedl hůl. Ta vzplanula a osvětlila chodbu a jeho tvář. Bylo mu možná čtrnáct stejně jako mladíkovi vedle něj. Oba byli malí, štíhlí a obyčejní, nesli v sobě jen málo robustního vzhledu a moci svého otce.\nZvládnu je. I když Dorian použije jen jižanskou magii, bude silnější než oni. Ale nechtěl, aby to zašlo tak daleko. No tak, otočte se. Otočte.\nJestliže se otočí, Dorian bude moci jít zkratkou a dostane se k Světelnému mostu před nimi. S výhodou překvapení a Khali stovky mil daleko určitě Draefa dostane a Světelný most přejde. Všechno bylo tak blízko, skoro to cítil. Copak mu už Bůh neprokázal přízeň, když pozdržel sníh?\n„Přísahal bych, že jsem něco slyšel,“ řekl jeden z kluků.\n„Na tohle nemáme čas, Viku,“ naléhal druhý.\nAle Vik s vysoko zdviženou holí pokračoval kupředu. Ušel deset kroků a zastavil se. Dorian se připravil.\nZadrž, ozval se tichý hlas, který se prodral skrze jeho zmatené myšlenky. Použij šachty.\nDorian na chvíli věřil, že to byl hlas Boží. Potřebnou kombinaci pák si dokonale pamatoval. Se dvěma meistery, kteří ho nebudou čekat, si poradí. Odtamtud budou moci s Jenine vyjít ven − meisteři tam určitě budou mít schodiště. Už ho to samozřejmě napadlo, ale nemyslel při tom na Jenine. Pomyšlení na sjíždění bůhvíjak hluboké šachty, v naprosté tmě a příšerném zápachu, bylo hrozné i pro něj, a to pracoval s lidskými výměšky.\nJenine ho bude mít za zbabělce, že utekl před čtrnáctiletými kluky. Možná s ním nakonec vůbec nepůjde. Možná s ním půjde, ale bude jím za to pohrdat. Jaký muž by nutil milovanou ženu válet se v žumpě?\nVik přišel blíž. Dělilo je teď pět kroků. Dorian ztuhl, sledoval ho jedním okem. Vik je určitě uvidí. Musí! A pokud Dorian nevyvolá ochranu, na místě je zavraždí. Když ale ochranu vyvolá, Vik to ucítí. Vyjde to nastejno.\nTo nebyl hlas Boží. Byl to hlas strachu. Zvládnu je.\nDorian vystoupil z prohlubně a vypustil na Vika ohnivé střely.\nChybu si uvědomil až ve chvíli, kdy byly střely odkloněny a mířily na Vikova bratra. Chlapci byli dvojčata. Dvojvaječná, protože jinak by to na nich Dorian poznal. Dvojčata dokázala vytvářet vlákna, kterými se navzájem chránila, a vynaložená síla se mezi ně rozdělovala. Jejich plná ochrana byla mnohem silnější než u samotného meistera.\nProtiútok přišel od Vika, mnohem silnější, než jakého by měl být schopný. Byl to úder kladiva, otáčející se modrý kužel, který Vik v mladickém entuziasmu zobrazil jako planoucí pěst. Dorian ji nemohl odklonit, musel ji zcela zastavit, aby si byl jistý, že nezabije za ním stojící Jenine. Další pěst přišla o vteřinu později od Vikova dvojčete, rachotila po nízkém kamenitém stropu. Dorian zablokoval i tu a najednou si uvědomil, kolik magie už dneska použil. Vyčerpával se.\nMagickými prsty sáhl pod Vikův štít a obrátil ho na sebe. Chlapce to tak překvapilo, že upustil od dalšího útoku. Jeho dvojče dál v hale ne. Další úder kladiva byl v prudkém oblouku odkloněn štítem, který teď chránil Doriana, a místo na něj se stočil na Vika. Rozdrtil jeho tělo o zeď tunelu.\nDorian chodbou vypustil ohnivou střelu. Po Vikově smrti bylo dvojče nechráněné a ohnivá střela mu prolétla hrudí. Zachroptělo a padlo.\nDorian zvedl Vikovu hůl − ta zatracená věc byla amplifiae, to ona mohla za to, že princovy útoky byly nepřirozeně silné − a postrčil Jenine chodbou. Stále to mohli k mostu stihnout. Byli tak blízko. Poslední chodba byla prázdná, a přestože obrovská brána byla zavřená, ta výpadová se otevírala zevnitř.\nUž tam skoro jsme!\nOzvala se rána a mohutná dvojitá vrata se rozletěla. Přes Doriana a Jenine se převalil štiplavý pach virů. Před nimi stáli čtyři mladíci, jejich kůži zaplavily zauzlované, černému tetování podobné viry. Připravili se, cítili, že se Dorian blíží.\nDorian rychle zvedl štít, tak silný, jak mu jen zbytek Talentu dovoloval, a obrátil se na útěk. Ta zatracená amplifiae mu vůbec nepomáhala, byla naladěna na viry. V rychlém sledu štít pohltil kladivový úder, osm ohnivých střel, staccato bodnutí jehlou a rozptýlený plamen nazývaný dračí dech, který měl po zhroucení štítu protivníka dorazit. Ale Dorianovy štíty se nezhroutily, dokázaly by přežít i další salvu, pokud se neodváží vyvolat pekelného wyrma.\n„Draefe!“ zvolal někdo triumfálně za Dorianem. Byl to Tavi se třemi vlastními princi a blokoval druhý východ z chodby. První skupina okamžitě přestala s útokem na Doriana.\nDorian se díval z jedné znepřátelené skupiny na druhou a oni se dívali na něj. On i Jenine byli lapeni mezi princi. „Zadržte!“ křikl Dorian. „Jsem Dorian Ursuul, Zavržený syn. Vím, že mé jméno ze záznamů vymazali, ale jsem si jistý, že jste o mně slyšeli. Jsem skutečný a vy si útok na mě nemůžete dovolit.“\nTavi si odplivl. „Nejsi ani meister.“\n„Proč?“ zeptal se ve stejnou chvíli Draef.\n„I když jsem jen magus, nedám se lacino. Když mě jeden z vás napadne, odkryje se tak před druhou skupinou. A já jsem Ursuul dvanáctého shu’ra.“ Jen se dotknout, jediný dotek. Tohle by mohl zvládnout, aniž by se virům poddal.\nDorian po nich sáhl a viry se z hlubin vyhrnuly jako leviatan, ve velkých uzlech se vyřinuly z jeho kůže a zakryly skoro celou pokožku. Rychle je zatlačil zpátky.\nPrincové, bylo jim nanejvýš šestnáct nebo sedmnáct, se na něj dívali s úctou. Někteří, co stáli u Taviho, vypadali, že každou chvíli utečou.\n„Iluze!“ vykřikl Tavi, do hlasu se mu vplížila hysterie.\n„Iluze, která páchne?“ zeptal se pohrdavě Draef. Ano, Draef je ve své třídě nejlepší. Tavi to jen předstírá. „Co chceš?“ zeptal se Draef.\n„Prostě odejít. Půjdu a potom se můžete navzájem vraždit, co hrdlo ráčí.“ Když mluvil k Draefovi, sklouzl pohledem k holi amplifiae, již nesl. Znakovou řeč princů nepoužíval léta, ale zatímco tělem blokoval Tavimu výhled, udělal nad amplifiae gesto − pro tebe.\nDraefovy oči se zaleskly. Amplifiae by dokázala zvrátit celou bitvu.\n„Doriane,“ zašeptala Jenine. Stále se skromně hrbila po jeho boku, snažila se vypadat jako sluha a Dorian k ní nechtěl přitáhnout pozornost.\n„To mi stačí, vypadněte,“ rozhodl Draef. Jeho prsty naznačily − Kdy?\nJenine zašeptala skrz zaťaté zuby: „Tavi se na mě legračně dívá.“\nDorian se snažil vzpomenout si na slovník jazyku prstů, který tolik let nepoužíval, aby odpověděl na Draefovu otázku. Pak si vzpomněl. Až se dostaneme k mostu.\nDraef vypadal spokojeně, přestože měl v každém rysu vepsané napětí, a Dorian s Jenine šli. Teprve teď Dorian riskoval pohled na Taviho. Obával se, že by jeho vznětlivá povaha mohla vybuchnout, kdyby se mu podíval přímo do očí. Dorian vyhrál, ale kvůli samolibé aroganci, jež byla princi vlastní, bylo lepší neukazovat radost z vítězství.\nOsm princů přeskakovalo očima mezi Dorianem a protivníky na druhé straně chodby. Pro ně byl každý pohyb, který Dorian udělá, možným rozptýlením pozornosti jejich nebo soupeřů. A bez ohledu na to, jestli se z chodby dostane živý nebo mrtvý, začne tu boj. Brzy.\nDorian koutkem úst sykl: „Nezapomeň chodit jako…“ pozdě, Jenine učili řádnému držení těla příliš dlouho.\n„Ona zůstává!“ zaječel najednou Tavi a natáhl se po Jenine viry.\nPohyb vyprovokoval jednoho z Draefových hochů. Instinktivně zvedl praskající štít.\nRozpoutala se ohnivá bouře magie. Dorian kolem sebe a Jenine zvedl štít. Ohnivá střela pronikla skrz dřív, než se štít zformoval, a popálila mu žebra. Zavrávoral a málem o štít přišel. Jenine ho chytila a podepřela.\nChodba se naplnila magií, útoky střídaly protiútoky, proudy ohně, kulové blesky, které po odražení štíty tavily kámen. Samotné kameny pršící ze stropu se měnily ve střely a svištěly chodbou. Většina útoků nebyla namířená na Doriana a Jenine, ale stáli v linii střelby.\nDorianův štít se tenčil, vrstva po vrstvě praskala, tavila se a mizela. Všichni princové byli odpočatí. Tahle bitva bude pokračovat dlouho po tom, co Dorianovy štíty povolí. Zemře, a co bylo horší, nechá zemřít i Jenine. Zklamal ji.\nNe, dokud dýchám, tak k tomu nedojde. Bože, odpusť mi, co se chystám udělat. Není správné modlit se za odpuštění, když se chystáte ke hříchu − ale i tak to myslel upřímně.\nDorian sáhl po virech. Ty s radostí přišly.\nNěkdo zaječel, příšerný řev stokrát zesílený viry otřásl každou chodbou a tunelem v Citadele. Dorian stál a rozhodil rukama. Když se mihly před ním, viděl, jak jeho kůže zcela zmizela pod vše pohlcující kroutící se černotou. Ne že by se viry zastavily na hranici jeho těla. Vytryskly z jeho paží − dál a dál, až vypadaly jako obrovská křídla − a na každé straně klesly dolů, skoro nevnímal poslední zoufalé útoky princů.\nCítil, jak mladíci praskají pod jeho mocnými křídly jako brouci pod podrážkou. Jejich štíty pukaly jako skořápky a měkkost pod nimi byla rozmáčknuta na krvavý flek na kamení.\nViry zpívaly o moci, nenávisti a síle. Je to zlé a já to miluji.\nPřestal křičet a trvalo několik dlouhých vteřin, než se zvuk přestal odrážet chodbami Citadely. Dorian s obtížemi zklidnil viry na svých pažích. „Jsi v pořádku?“\nJenininy překrásné oči byly rozšířené, nikdy je takové neviděl. Pokusila se promluvit, nedokázala to, místo toho jen přikývla.\n„Je mi to líto,“ hlesl Dorian. „Buď tohle, nebo smrt. Už tam skoro jsme.“\nJakmile prošli kouřící branou, Dorian zjistil, že se mýlil. V polovině zářícího Světelného mostu stál muž v majestátním plášti z bílého hermelínu, stejný nosil i Garoth Ursuul. Na krk si pověsil zlaté řetězy Bohokrále a kůže se mu hemžila viry.\nDorianův bratr Paerik Ursuul přišel vznést nárok na trůn a spolu s ním most blokovalo šest plnoprávných vürdmeisterů.\nTřetí noc, jakmile prošli Forglinovým průchodem a rozbili tábor, Dehvi na Vi konečně promluvil. „Zacvičit spolu, wetboyi.“\n„Já wetboy nejsem,“ řekla rychle Vi.\n„Být učednice Hu Gibbeta.“\nVi vyschlo v ústech. „Ano.“ Jen to samotné jméno probouzelo ošklivé vzpomínky.\nDehvi vytáhl pár sai. „Noční anděl ho zabít.“\n„Vím. Ale o moc šťastnější stejně nejsem.“ Vi si přála, aby měla žaludek udělat to sama.\nÚsměv zvadl v nechápavý výraz. „Ty nehledat pomstu?“\n„Spala jsem s chlapy za menší služby. Hua jsem chtěla zabít od třinácti.“\nDehvi se zamračil. „Moc mnoho řečí.“ Sklonil se k Viině pokrývce, kde odložila meč. Zahákl hrot jedné sai pod spoj čepele a jílce a meč jí hodil. Chytila ho a vyzkoušela ostří. Bylo otupené tenkým magickým štítem, ale silný úder by stále dokázal ublížit. Dehvi zkontroloval všech šest hrotů svých sai. Sai vypadaly jako krátké meče s úzkou čepelí, až na jílce, které byly prohnuté do širokého U a zakončené záchytnými čepelemi. Každá špice byla vybroušená.\nDehvi držel sai v jedné ruce, když si sundal plášť z koňské kůže a přehodil ho přes kámen. Vi neochotně následovala jeho příkladu. Dehvi se pak otočil, uklonil, řekl něco nesrozumitelného v ymmurštině, zatočil sai v dlaních a zaujal nemožně nízký bojový postoj.\nViiny pochybnosti o tak nízkém postoji se rozplynuly při prvním úderu. Začala výpadem proti jeho obličeji. Dehvi dopředu prakticky skočil, zachytil její meč jednou sai, pak druhou, a zkroutil se jako had. Vytrhl Vi meč z ruky a ona zjistila, že se jedna sai dotýká jejího hrdla a druhá ji píchá do kříže. Dehvi měl ve tváři lhostejný výraz. Beze slova poodstoupil a hodil jí meč zpátky.\nPodruhé vydržela patnáct vteřin a nepřišla o meč, ale Dehvi jí ho odrazil stranou a druhou sai se dotkl jejích žeber. Po několika minutách mu začínala rozumět. Pak Dehvi postoj změnil. Před prvním seknutím ustoupil stranou, ani nepoužil sai, a podkopl jí nohy.\nZvedla se z bahna a zjistila, že se začal usmívat. Hu Gibbet se jí často vysmíval a urážel ji, ale Dehviho úsměv byl nevinný. Naznačoval, že kdyby se viděla ona sama, smála by se také.\nNajednou se rozbrečela, horké slzy jí stékaly po tvářích. Dehvi jí věnoval pohled, jaký si v tu chvíli zasloužila − naprostý úžas. Zasmála se nad absurditou situace a otřela si slzy. „Hu na všechno kašlal, Dehvi. Kdykoli mě cvičil, byly to jen samé posměšky, modřiny a ponižování. Do hajzlu, vždyť tohle byla zábava. A naučila jsem se toho od tebe mnohem víc. Jsi lepší, než by kdy dokázal být on. Není divu, že jsi tak dobrý v nakopávání zadků.“\n„Já kopat do zadků,“ uznal Dehvi. „I když považovat je za méně citlivé než místa jinde.“\nVi se rozesmála a zamrkala, aby zastavila bizarní záplavu.\n„Ty vdát jako Waeddrynka,“ poznamenal Dehvi. Promnul si ucho, aby poukázal na náušnici. „Ale nebýt Waeddrynka. Kdo manžel?“\nNo tak tohle s pláčem pomůže. Odkašlala si. „Kylar Stern. Svým způsobem.“\nDehvi pozvedl obočí.\n„Je to, ehm, komplikované.“\nPokrčil rameny a vytáhl meč. Dotkl se ostří, aby se ujistil o jeho zaštítění, a pokračovali v boji. Vi se do něj ponořila, nechala plavat obavy ze života, před kterým utíkala, a života, do něhož se hnala. Přestože prohrávala a znovu a znovu cítila tupé bodnutí Dehviho meče, poprvé měla pocit, že je v šermu opravdu dobrá. Když odrazila útok, kterým ji předtím zaskočil, Dehvi lehce pokývl hlavou, ale cenila si toho stejně jako přehnané chvály.\nDehvi nejméně šestkrát změnil bojový styl a Vi vycítila, že jich ještě několik zná, ten poslední jí ale připadal povědomý. Vi se tak hluboce ponořila do svého těla, že si stěží uvědomovala, že promluvila, dokud si nevšimla Dehviho vynechaného kroku. Protiútokem mu poškrábala břicho. Řekla tři slova: „Ty jsi Durzo.“ Oči jí tvrdily, že to není možné. Znalost iluzorních masek jí říkala, že to není možné. Ale věděla to a jeho reakce to potvrdila. „Co tady děláš?“ zeptala se.\n„To ten přízvuk, co? Vždycky mi chvíli trvalo, než jsem se do něj znovu dostal. Máš snad nějakého ymmurijského strýčka?“ řekl Dehvi dokonalou cenarijštinou.\n„Bojuješ jako Kylar. Co tady děláš?“\n„Připoutala sis Kylara nejmocnějším dochovaným párem podřizovacích zásnubních náušnic na světě. To byl tvůj nápad?“\n„Bohokrál na mě seslal kouzlo podřízenosti. Sestra Ariel mi řekla, že ho můžu zlomit zásnubními náušnicemi.“\n„Myslel jsem, že Kylar miluje jinou dívku, Elene. Proč si vzal tebe?“\nVi polkla. „Tak nějak jsem ho okroužkovala, když byl v bezvědomí.“\nV Dehviho tváři se rozhostil prázdný výraz a Vi najednou vytušila, že Durzův prázdný výraz je stejnou předzvěstí násilí jako zuřivost Hu Gibbeta. Dehvi klidným hlasem řekl: „Přišel jsem se rozhodnout, jestli tě mám zabít, abych Kylara od toho pouta osvobodil. A tohle nebyla zrovna nejlepší obhajoba.“\nZarazila meč do bláta a pokrčila rameny. Kašlu na to. Zabij mě.\nDehvi-Durzo se na ni zvláštně podíval, hodnotil ji. „Cítila jsi někdy, že jsi součástí většího plánu, Vi? Že tvůj osud formuje vyšší moc?“\n„Ne,“ řekla Vi.\nDehvi se zasmál. „Já taky ne. Sbohem, Vi. Dohlédni na manžela. Změní tě.“ Pak odešel.\nSolonariwan Tofusin stál na palubě, když se modainská obchodní loď vlekla do přístavu Hokkai. Uplynulo dvanáct let od chvíle, kdy byl v hlavním městě Sethu, jež kdysi nazýval domovem, naposled. Při pohledu na dvě řetězové věže strážící vjezd do přístavu, které se bíle leskly v podzimním slunci, mu pukalo srdce.\nKdyž mezi útlými věžemi proplouvali, jeho uznání k jejich tvůrcům se změnilo v úctu. Postavené ve vrcholném období Sethijského impéria tyčily se bílé věže na úzkých poloostrovech. Každá sousedila přímo s oceánem, proto na řetěz nemohl nikdo zaútočit jinak, než že by obsadil věž. Samotné řetězy ležely s výjimkou údržby a války pod vodou. Tehdy velké skupiny královských jaků přes rumpály řetěz natáhly, až byl při vysokém přílivu těsně pod hladinou a při nejnižším odlivu osm stop vysoko. Za války jakové řetězy otočili. Ke každému článku byla připevněna žraločímu zubu podobná čepel. Protože každý článek řetězu byl pootočen vůči sousednímu, loď najíždějící na silný řetěz brzy zjistila, že jí polovina zubů rozpárala trup. Celý řetěz se tak měnil v pilu, která zničila víc než jednu flotilu a spoustu dalších odradila.\nNad jiskřivými modrými vodami − bohové, pomyslel si Solon, barva zátoky by zahanbila i safíry − se na třech pahorcích rozkládal Hokkai. Nad všudypřítomnými doky obsazenými na zimu ukotvenými loděmi vyrostlo město tisíce nabílených zdí a střech z rudých tašek. Po odpudivé směsici cenarijské architektury to byla úleva.\nAle nejkrásnější pohled ze všech, pohled na Běloskalý zámek korunující nejvyšší z kopců, nenaplňoval Solona jen úctou, ale i něčím podobným hrůze. Kaede, má lásko, stále mě nenávidíš?\nPoté co Khali a její Odevzdané duše zmasakrovaly všechny vojáky v Kvílivých větrech, Solon nevěděl, co má dělat. Jeho přítel Feir odešel několik dní předtím, než se o nebezpečí dozvěděli. Když velitel pevnosti ignoroval Dorianova varování, že přichází Khali, Dorian se vytratil. Solon byl jediný, kdo masakru unikl. Najednou si uvědomil, že ho k tomu místu nic neváže. Bylo to Dorianovo proroctví, které mu před více než deseti lety zabránilo vrátit se domů. Solon sloužil Regnu Gyrovi, jak mu diktovalo proroctví − a selhal. Regnus zemřel. Solon mu sloužil deset let a byl propuštěn den před tím, než Regna zavraždili. Kaede teď byla císařovnou Sethu. Asi ji nepotěší, až Solona znovu uvidí, ale pokud ho zabije, budiž.\nPracoval s námořníky. Mohl za cestu zaplatit, ale žádný Sethi hodný své soli by neseděl v kabině, zatímco ostatní vytahují plachty, a to ani na břichaté obchodní lodi Modainů. Sethijové dávali přednost malým rychlým lodím. To znamenalo, že jejich obchodníci naplují dvakrát tolik, ale zase to zvládnou dvakrát rychleji. Sethijská loď dokázala ujet i bouři, místo aby se plahočila skrz, ale Sethijové přijímali rozmary oceánu, milovali je a obávali se jich zároveň.\nKdyž loď zakotvila v zátoce, modainský obchodní kapitán vyšel z kajuty, oči a obočí čerstvě načerněné. Solon si vždycky myslel, že to hnědovlasým Modainům dodává zločinecké vzezření, ale kapitán byl přátelský muž. Hodil Solonovi jeho mzdu a řekl mu, že je na jeho lodi kdykoliv vítaný. Pak se vydal za správcem přístavu, který už se hrnul vybrat přístavní daň a zkontrolovat náklad.\nSprávce přístavu vyšplhal po boční síti s lehkostí muže, který to udělal už tucetkrát. Jako většina Sethijů mimo zimu nenosil žádnou tuniku a slunce zbarvilo jeho kůži do tmavě olivového odstínu. Měl výrazný nos, hnědé oči, osm kroužků klanu Hobaši a dva stříbrné kroužky na pravé líci a dva stříbrné řetězy, jež spojovaly stříbrné kroužky s klanovými − takže správcův asistent.\nMuž řekl sotva dvě slova, pak zahlédl Solona a zarazil se uprostřed věty. Solon, svlečený do půli těla stejně jako během celé plavby, nebyl opálený jako většina Sethijů. Ale navzdory světlé pleti a bílým vlasům, které postupně nahrazovaly černé, byl bezesporu Sethi − a nenosil klanové kroužky. Stačil jeden úder srdce a asistentův dlouhý nůž vyskočil z pochvy. Na Sethu jen dvě skupiny lidí nenosily kroužky.\n„Jak se jmenuješ, bezklanný?“\nModainského kapitána to vyděsilo. Nikdy neplul na Seth a neznal jejich způsoby. Právě proto si Solon vybral jeho loď.\n„Solon,“ představil se Solon, ale jako vyhnanec nedodal jméno klanu.\nSprávcův asistent chytil Solona za bradu a blíž se podíval na jeho tváře a uši, nejprve na jedné straně a potom bezradně i na druhé. Zmateně svraštil obočí. Nejenže nenašel jizvy v místech, kde by klanové kroužky vytrhli, ale nenašel ani takové, které by dokazovaly jejich nasazení.\n„Raesh kodir Sethi?“ chtěl vědět. Ty nejsi Sethi?\n„Sethi kodi,“ odpověděl Solon s dokonalou výslovností ve staré sethijštině.\nSprávcův asistent pustil Solonovu tvář, jako by se právě spálil. „Jaké je tvé jméno?“\nJeden z modainských námořníků zaklel. Asistentův opálený obličej zezelenal. Všiml si, že stále drží dlouhý nůž, a zarazil ho do pochvy. „Myslím, že byste měl jít se mnou… ehm, Vaše lordstvo.“\n„Co se tady děje?“ zeptal se kapitán.\nAni Solon, ani asistent správce mu neodpověděli. Solon s asistentem sešplhali do pramice. Námořník, který zaklel, řekl: „Tofusinové tu vládli pět století.“\nSkoro. Bylo to čtyři sta sedmdesát sedm let.\n„Vládli? Už nevládnou?“ zeptal se staženým hlasem kapitán. Solon seskočil do bárky, nemohl se ubránit úsměvu.\n„Ne, kapitáne. Poslední zemřel před deseti lety. Pokud je tenhle opravdu Tofusin, tak se to někomu pořádně prodraží.“\nTohle byla na druhou stranu pravda.


Prodeje 4,06 metrů dlouhé a vždy pětidveřové Corsy začnou se zážehovými a vznětovými motory s výkonovým rozpětím od 55 kW (75 k) až po 96 kW (130 k). Spotřeba paliva dle NEDC : město 5,5-3,7 l/100 km, mimo město 4,2-2,9 l/100 km, kombinovaná 4,7-3,2 l/100 km, emise CO2 106-85 g/km; spotřeba paliva dle WLTP kombinovaná: 6,2-4,0 l/100 km, emise CO2 140-105 g/km, (předběžné údaje).\nSilnou zbraní Corsy má být odlehčená konstrukce. Nejlehčí verze se dostala pod magickou hranici jedné tuny, protože bez řidiče váží pětidveřový vůz pouhých 980 kg. Ve srovnání s předchozí generací je nový model o celých 108 kg lehčí, což znamená úsporu hmotnosti asi 10 %. Délka nového vozu 4,06 m je přitom podobná, jako u předchozí generace. Samotný skelet vozu je asi o 40 kg lehčí, kompaktní tříválcové motory váží o 15 kg méně než čtyřválce z předchozí generace. Hliníková kapota motoru šetří 2,4 kg ve srovnání s rozměrově menší ocelovou kapotou minulého vozu. Sedačky se také podrobily dietě, jejich optimalizovaná konstrukce ušetřila dalších 10 kg hmotnosti.\nV nové Corse nabízí Opel technologie, které zákazníci doposud znali jen z automobilů vyšších tříd. Jde například o adaptivní neoslňující světlomety IntelliLux LED Matrix. Osm LED segmentů je kontrolováno čelní kamerou nejnovější generace s vysokým rozlišením, která přizpůsobuje světelný paprsek dopravní situaci a okolí.


Miloš Zeman prezidentem - okamžiky radosti\n27. 1. 2013 09:22\nFotogalerie Prezidentská volba. Rozhodnutí\nSledovali jsme on-linePět let, po které bude Miloš Zeman na Hradě, budou mít uživatelé sociálních sítí snadný cíl. To potvrdila už první tisková konference po...\nSledovali jsme on-lineKampaň byla náročná, přiznal Karel Schwarzenberg, přesto považuje setkávání s nadšenými lidmi za něco báječného. Výchozí situaci měl podle svých...\nSledovali jsme on-linePříznivci Karla Schwarzenberga se sešli v pražském Lucerna Music Baru. Přestože neskrývali zklamání z prezidentských voleb a na vítězného Miloše...


DolomitenMann '08: Češi byli vidět - Závody - Právě se stalo - MTBS.cz\nDolomitenMann '08: Češi byli vidět\nJedenadvacátý ročník tradičního závodu extrémních štafet Red Bull DolomitenMann v rakouském Lienzi přivítal letos 110 čtyřčlenných týmů složených s běžců do vrchu, paraglidistů, kajakářů a bikerů.\nZ vítězství v kategorii profesionálních týmů se nakonec po třech hodinách a 39 minutách radoval mezinárodní tým Kolland Topsport ve složení Jonathan Wyatt (NZL, běh), Christian Amon (AUT, paraglide), Herwig Natmessnig (AUT, kajak) a rakouský biker Alban Lakata. Tři minuty ztratil tým Red Bull, kde na biku závodil nestárnoucí Roland Stauder a bronz získalo družstvo Robotunits s Italem Hannesem Pallhuberem. I letos závodilo velké množství českých závodníků. Nejlepší z nich byl celek Radegast s Robertem Krupičkou, Janem Škrabálkem, Kamilem Mrůzkem a Robertem Novotným na pátém místě celkově. Na sedmém místě pak skončil tým Uniqa s bikerem Jiřím Novákem a na devátém Fackelmann s Janem Hruškou.\nV kategorii amatérů zvítězil tým Internet BillBoard Merida OpavaNet ve složení Pavel Brýdl, Tomáš Ledník, David Můrzek a Jan Jobánek.\nBiková část letos měřila 28 kilometrů, z čehož byla polovina stoupání s převýšením 1388 metrů a následoval sjez s průměrným sklonem 26%. Z profesionálních týmů si s ní nejlépe poradil Hannes Pallhuber (1:29:27 hod.), z Čechů pak Jiří Novák na celkově pátém místě (1:32:55 hod.), který tak porazil i třeba vítěze Lakatu. Nejrychlejší čas z amatérských týmů zajel Ivan Rybařík před druhým Janem Jobánkem.\n06.09.2008 - Závody - autor: Michal Červený - 767x


Zjemňující šampon pro suché barvené a zesvětlované vlasy Bain Chroma Riche (Luminous Softening Shampoo for Dry Highlighted or Color-Treated Hair) Kéra ; Bonusko.sk\nZjemňující šampon pro suché barvené a zesvětlované vlasy Bain Chroma Riche (Luminous Softening Shampoo for Dry Highlighted or Color-Treated Hair) Kéra\nStrážiť cenu a dostupnosť\tŠampon Bain Chroma Riche pečuje o suché vlasy, které mají za sebou barvení či zesvětlení. Jemně a šetrně je čistí a poskytuje ochranu před vnějšími agresory. Vlasy zanechává vyživené a hydratované.\nZjemňující šampon pro suché barvené a zesvětlované vlasy Bain Chroma Riche (Luminous Softening Shampoo for Dry Highlighted or Color-Treated Hair) - 25\nŠampon Bain Chroma Riche pečuje o suché vlasy, které mají za sebou barvení či zesvětlení. Jemně a šetrně je čistí a poskytuje ochranu před vnějšími agresory. Vlasy zanechává vyživené a hydratované.PopisAktivní látky:\nÚčinky: jemně a šetrně čistí vlasy,\nJak používatNaneste malé množství šamponu na mokré vlasy a jemně je masírujte. Důkladně opláchněte.Náš tipPro maximální účinek doporučujeme kombinovat s výrobky z řady Réflection.


Obnova dat Obnova dat na USB externim disku bez oddílu - Strana 2\n30-12-2009, 17:04 #16\nNa ten klon to mám pak jit cez linux(kua to bude)? Nebo je aj nějaký dobry sw na winech...\n30-12-2009, 17:09 #17\nhl.hl: Nojo, nevim, jak jsem se díval. Máš pravdu.\nKdyž na to koukám teď, tak ale je dosti zajímavý to, že pending sektorů je naprosto stejně jako uncorrectable sektorů. Jakoby se tomu disku (asi najednou - předtim evidentně uncorrectable nebylo nic) prostě nepovedlo přečíst nic.\nAle stejně mi to na takový (náhlý a definitivní) zpomalení přijde na poškozenou plochu divný. Blbý plotny se spíš projevujou zásekama než konstantnim zpomalenim - teda leda by odešla hlavička. A zblblá elektronika taky může považovat svoje chyby za chyby čtení...\nredfrog: S linuxem klon vytvoříš snadno. Koukni se sem:\nještě lepší než samotnej dd by byl příkaz dd_rescue\nale trochu se bojím, že jestli to hddregeneratoru trvalo tak dlouho, tak tendle příkaz bude v lepším případě na tejden. Na druhou stranu, rychlejc ty data asi z toho disku nedostaneš...\n30-12-2009, 17:24 #18\nTak me to nedalo a nasel jsem 2 disky z notebooku ktery jsem nedavno nejak resil.\n1. Disk ktery mel hodne prealokovanych sektoru a rychlost byla max 2MB/sec. bohuzel uz nevim, co mel za udaj v tech pending sektor\n2. Disk ktery se tvaril v Biosu jako disk o velikosti 1MB a ve Windows tusim vubec nebyl\nVzal jsem elektroniku z disku 1 a dal ji na disk 2 a vysledny slepenec slape jako hodinky. Takze v mem pripade za pomalost mohly plotny. No ale kdyz premyslim dale, tak urcite po tom slozeni byl vypis SMART ok a to by znamenalo, ze tyto informace musi obstaravat elektronika uvnitr disku jinak si to nedovedu vysvetlit. Zkusim ten disk najit kam jsem ho dal a udelat vypis SMART a kdyztak ho sem hodim. Minimalne pro zajimavost.\nNo a k tomu klonovani, nevim jak funguje prikaz DD, ale on musi kazdopadne klonovat disk po sektorech a ne po souborech. Acronis ve Windows ma volbu tusim BY SECTORS nebo tak nejak.\n30-12-2009, 18:28 #19\ndd právě čte fyzicky zařízení sektor po sektoru. dd_rescue má k tomu vychytávky, že nezařve při chybě, snaží se o opětovný čtení, optimalizuje velikost bloků pro čtení dle chybovosti atd... IMHO je dělanej právě pro tydle případy.\n30-12-2009, 19:34 #20\nTen počet offline uncorrectable je fakt hodně moc vysokej, příčina asi opravdu buď masivní poškození plotny anebo špatná elektronika. To jsou sektory, který nelze přečíst (tedy ani obnovit) a čeká se na požadavek zápisu do nich, aby mohla být provedena realokace (protože realokace nemůže být provedena okamžitě, neboť když nejdou data přečíst, neví se, co vlastně do realokovanýho sektoru zapsat, takže se čeká na zápis, kterej by dotyčnej sektor přepsal, a v té chvíli je prováděna realokace). Takže při zápisu do těch sektorů by se hodnota snižovala a naopak zvyšovala hodnota reallocated sector count.\nAle v tom případě je divný, že kontrola povrchu nenašla žádný bad blocky. To, že nenašla bad blocky v reallocated sectors, je ok, protože při kontrole jsou realokovaný sektory "podstrkovány" místo těch, který tam byly původně špatný, takže budou zdetekovány jako ok, ale ty, který jsou označený jako offline uncorrectable, by zdetekovaný být měly. Na ty by pak taky mohl pomoct hddregenerator (kterej často i sektory označený jako offline uncorrectable obnovit dokáže).\nCo se týká dd, pokud to zkopírovat půjde tak tam šance je, ale je možný, že pokud tam jsou opravdu bad blocky tak dd je samozřejmě nedokáže taky přečíst a překopíruje pak data chybně.\nA co se týká zpomalení při přealokovaných sektorech, tak to je kvůli tomu, že realokovaný sektory jsou na jiným místě disku (někde na vnitřním nebo vnějším okraji ploten) takže pak samozřejmě při kontinuálním čtení je potřeba místo původních sektorů, přesouvat hlavy na jiný místo na disku (a pak zase zpátky pro pokračování čtení), a proto to zpomalení.\nKdyž jsi pouštěl ten hddregenerator, jak hodně kolísala rychlost, našel a obnovil alespoň nějaký sektory? (píše to na obrazovce dole) a máš poslední verzi hirens boot cd 10.1? Ve starších verzích hirens je starší hddreg. kterej je pomalejší, v nejnovější verzi je výrazně rychlejší. Ten hddregenerator je asi největší šance, jak to spravit, takže bych ho zkusil nechat doběhnout, pokud to nespraví ten, tak pak už asi nic.\n30-12-2009, 20:56 #21\nJá bych vzhledem k tomu pending a uncorrectable shodnejch tipoval právě elektroniku - porotože se to tváří. že všechny vyskočily najednou...\nJeště bych možná zkusil seatools, co řekne diagnostika přímo od výrobce disků....\nDalší dosti zajímavá hodnota v tom SMART je ECC recovered - což by mohlo bejt např. přehříváním cache, nebo obecně blbou elektronikou. Řádově se dosti shoduje s s Raw read error rate - což by mohlo ukazovat na to, že elektronika mrší výsledky čtení a myslí, že je blbě plotna.\nNo a poslední podezřelá je seek error rate, tu maj ale prej všechny seagate dosti vysoký.\n30-12-2009, 21:02 #22\nTo Dojigiri: Kontrola povrchu nic nenasla asi proto, protoze v tom testu HD tune nechal uzivatel zapnuto QUICK TEST. Nevim presne cim se lisi od normalniho testu, ale asi hodne protoze je nekolikrat rychlejsi. Kdovi jak to vlastne v tom pripade testuje.\nS tim zpomalenim to nebude tak docela jak pises. Mel jsem v ruce nekolik takovych disku a vzdy byla rychlost mizerna pres cely disk. To prece nezpusobi tech par sektoru. Jednou dokonce bylo na disku jen kolem 20 prealokovanych sektoru a rychlost cteni na celem disku byla necelych 1 MB/sec. A elektronikou to taky nebylo, neb jsem ji zkousel na jinem disku a tam sla normalne. Typoval bych to na ty hlavicky nebo mozna elektronika uvnitr disku.\n30-12-2009, 22:09 #23\nUvnitř disku co vím, elektronika snad ani neni, nanejvejš nějaký AD převodníky a motorek. Tam se imho nemá moc co pokazit.\nNevim jak maj disky implementovaný data recovery, ale nemůže tam bejt něco, jako že když nemůžou přečíst plotnu, tak zpomalej otáčky? Ale nikdy jsem o tom neslyšel. Spíš bych to zpomalení přičítal vvadný hlavičce či čemu, že nemlže dobře číst navigační údaje a tak každej sektor čte na několik otáček, než se chytí....\nAle to už jsou jen dohady.\nJednou jsem měl disk, kterej byl taky takhle zpomalenej, z jeho posledních záškubů jsem pod linuxem (windows s nim už odmítali pracovat, jakmile byl připojenej, tak běželi rychle jako invalidní slimejš) vykopíroval data. Takže ten linux bych zkusil. Po půl roce jsem ho připojil a nenašel jsem sebemenší problém, v poho se na něj znova nainstalovali windowsy....\nPoslední příspěvek: 06-04-2015, 07:50\nPoslední příspěvek: 31-01-2011, 11:44\nPoslední příspěvek: 06-09-2010, 00:10\nPoslední příspěvek: 09-03-2010, 13:12\nPoslední příspěvek: 16-12-2008, 20:43\nVšechny časy jsou dle GMT +2. Nyní je 06:10.


Shoptet a PayU přinášejí spojení profesionálního e-shopu a platebního agregátoru, a to prakticky hned a s minimálními vstupními náklady - Podnikatel.cz\nPodnikatel.cz » Články » Shoptet a PayU přinášejí spojení profesionálního e-shopu a platebního agregátoru, a to prakticky hned a s minimálními vstupními náklady\nShoptet a PayU přinášejí spojení profesionálního e-shopu a platebního agregátoru, a to prakticky hned a s minimálními vstupními náklady\nUvažujete o prodeji zboží přes internet a nechcete dlouho čekat na vytvoření e-shopu?\nChcete začít prodávat hned, s profesionální podporou a kvalitními službami na světové úrovni? Pokud hledáte ideální spojení rychlých plateb a e-shopu nejen pro malé a střední pro podnikatele, našli jste Shoptet.\nŘešení, které umí zákazníky přivést…\nPlatforma Shoptet představuje ideální e-shopové řešení pro malé a střední podniky, které opravdu chtějí prodávat a věnovat se rozvoji podnikání a ne řešit webhosting a programování svého e-shopu. Shoptet nabízí uživatelům designově atraktivní nástroj, který se snadno a intuitivně ovládá a dělá přesně to, co majitel e-shopu potřebuje – prodává zboží. Technické funkce a další složitosti jsou přitom ukryté uvnitř, pro správu e-shopu je nepotřebujete. Velkou výhodou této platformy pro majitele e-shopu je její automatické propojení s vyhledávači zboží, sociálními sítěmi a obchodními portály, které dokážou přivést do obchodu zákazníky.\n… podpořit jejich útraty\nZákazníky je však třeba nejen do e-shopu přivést, ale především je v něm udržet a nebránit jim v nakupování. Platforma Shoptet proto nyní nabízí integrovanou platební bránu PayU s deseti různými metodami placení za zboží. Mezi nimi je i šest rychlých online plateb (např. platby kartou i platební tlačítka internetového bankovnictví), které výrazně zvyšují konverzi nákupu a tím zvyšují zisky obchodníka.\nNaše platební řešení prochází optimalizovaným check-outem, je zákaznicky velmi vstřícné a podporuje tak intuitivně jednoduchý, bezpečný a především rychlý nákup, který se projevuje ve vyšší konverzi. Tím také výrazně snižuje riziko, že zákazník opustí nákupní proces dřív, než za zboží zaplatí, vysvětluje manažer platební brány PayU Gabriel Kalapoš.\nIntegrací PayU do platforem Shoptetu získává obchodník především možnost, že jeho zákazník může prostřednictvím rychlých online plateb za zboží zaplatit ihned. Na peníze od nakupujících tak nemusí čekat, na účtu je má prakticky do několika minut a zboží může okamžitě expedovat.\n… a ušetřit čas obchodníka\nSpojením Shoptet a PayU získáte komplexní nástroj pro vaše on-line obchodování. Odpadá sjednávání jednotlivých metod s každým poskytovatelem zvlášť. A to je výhoda zejména pro začínající e-shopy, které nemusí plnit mnohdy nesplnitelné podmínky a svým zákazníkům tak mohou nabídnout nadstandardní služby v podobě intuitivně jednoduchého a vyzkoušeného nákupního prostředí a zároveň širokou paletu možností pro placení za zboží.\nIntegrace platební brány PayU je pro nás logickým krokem. Naší filozofií je přinášet zákazníkům takové nástroje a služby, které mu pomohou zjednodušit a zrychlit celkovou administraci e-shopu a tím i samotné obchodování. PayU je synonymem pro rychlé a bezpečné platby a to je určitě něco, co našim zákazníkům chceme doporučit, doplňuje Miroslav Uďan, jeden z majitelů Shoptet.cz.\nPlatební brána PayU umí také spolupracovat s účetním softwarem obchodníka, s jeho skladovým hospodářstvím či logistikou. Představuje tzv. single point of contact celého e-shopu. Přehledně totiž pro e-shopy centralizuje a automatizuje veškeré návazné procesy související s platbami za zboží. Systematicky dává do chodu účetnictví, sklad i logistiku, a tím šetří časové i personální kapacity, které je možno napřít k důležitějším, strategickým věcem, dodává Gabriel Kalapoš, manažer platební brány PayU.\nVyzkoušejte PayU a Shoptet – ideální e-shopové řešení\nV kombinaci s platformou Shoptet tak obchodník získává v jednom balíčku vše, co potřebuje – ideální e-shopové řešení, které si z hlediska designu může individualizovat dle svých představ. E-shopovou platformu Shoptet využívá v ČR více než 900 internetových obchodů s různou tematikou. Platební brána PayU představuje hlavní platební systém největšího obchodního portálu Aukro a po celé ČR ji využívá čím dál více e-shopů či internetových služeb. Vyzkoušet a „osahat“ si e-shop s platební bránou PayU mohou zájemci zdarma. Základní verze e-shopu je vygenerována za pouhou jednu minutu.