K výročí tzv. „sametové revoluce“ v Československu 1989 » TŘÍDNÍ VÁLKA # CLASS WAR # GUERRE DE CLASSE\n← Několik úvodních tezí k rozvoji komunistické kritiky tzv. demokratických „revolucí“\nHaiti: Zachraňte z trosek majetek kapitálu a proletáře nechte pojít! →\nNěmecká televize nedávno k výročí pádu „komunismu“ odvysílala dokument o dnešních osudech účastníků generální stávky v roce 1980 v Polsku. V jedné z nejvýmluvnějších scén přicházejí dělníci Gdaňské loděnice k železnému plotu jedné z bran, pokládají u ní květiny a pak se mezi šprušlemi snaží zahlédnout alespoň něco z oslavy na počest Solidarnošči, která se za účasti celebrit a politiků a se vstupem pouze na pozvánku odehrává vevnitř.\nMáme za to, že tento výjev charakterizuje podstatu tzv. „revolucí“ z konce 80. let více než co jiného. Právě proto si tyto „revoluce“ zaslouží pozornost komunistů (a to i poté, co už máme oslavy většiny jejich výročí za sebou). Nikoli kvůli tomu, že by představovaly nějaký vrchol boje naší třídy, ale právě naopak, protože historicky specifický vzájemný vztah práce a kapitálu vedl k tomu, že naše třída jednala spíše jako práce pro kapitál, a aktivně se podílela na vlastní porážce (v historickém, ale nikoli dobovém slova smyslu).\nNásledující příspěvek Třídní války není ani chronologií událostí v Československu 1989, ani jejich popisem. Pokouší se o obecnou analýzu tzv. sametové „revoluce“, která ji zařazuje do perspektivy třídního boje, perspektivy, která jí jako jediná může poskytnout smysluplný kontext i vysvětlení.\nBez ohledu na to, co si myslí sami účastníci, novináři, politici a další, nebyly všechny ty „převratné události“ listopadu 1989 ničí jiným, než ukončením jednoho a nastolením druhého projektu buržoazie jak spravovat kapitál, jak si udržet co nejvyšší míru zisku a jak si co nejefektivněji podřídit proletariát, čili jak restrukturalizovat kapitál. A to platí jak pro Československo, tak pro celý východní blok. KSČ i opozice byly možná „karnevalem revoluce“ zaskočeny, ale z hlediska kapitálu představoval tento dějinný pohyb naprosto logické vyústění předchozích let.\nNutnost reformovat stalinistickou správu kapitálu, tj. snahu podřídit ekonomické síly kontrole státu, se v Československu projevovala již od poloviny 60. let a v dějinách kapitalismu nebyla ničím výjimečným. Nebyla to ovšem osvícenost oné „reformní“ části vládnoucí třídy, která tehdy akcentovala potřebu této změny. Politická diktatura, která zpacifikovala a zdisciplinovala proletariát po 2. světové válce, společně s plánovanou ekonomikou uměle deformující proces valorizace hodnoty, která umožnila rychle nastartovat nový cyklus kapitalistické výroby, se prostě po dvaceti letech dobré služby staly překážkami dalšího vývoje, když se stalinistická forma výrobních vztahů stala překážkou dalšího rozvoje výrobních sil odpovídajícího požadavkům světového trhu a přiblížila se tak ke konci svých schopností a možností efektivně reprodukovat kapitál jako společenský vztah. Naplno se to projevilo v roce 1963, kdy ztroskotala třetí pětiletka, a poprvé od roku 1948 došlo k poklesu národního produktu. „Enfant terrible“ kapitálu už prostě vyrostl z těsného kabátku stalinistického řízení a dožadoval se toho, co mu mohlo umožnit pokračování akumulace – reformy trhu a demokracie, tedy ekonomické i politické liberalizace.\nBuržoazní třída si samozřejmě není a nikdy nebyla plně vědoma všech těchto procesů v rámci kapitalismu. Její hybnou silou byl a je profit. To platí i pro buržoazii stalinistickou, bez ohledu na to, jak usilovně se snažila tento fakt maskovat, a jakkoli se snažila skrývat i svou existenci jako třídy. Neefektivní výroba a neuspokojivá spotřeba, krátce řečeno krize zhodnocování, která vedla ke snižování zisku a snaha vládnoucí třídy, tehdy představované vyššími stupni státostranické byrokracie a ekonomické technokracie, obrátit tento vývoj – to byly pravé příčiny toho, proč Akční program, který KSČ schválila začátkem dubna 1968, k otázce ekonomické reformy prohlašoval: „Vkládáme hodně nadějí do obnovení pozitivních funkcí trhu jako nutného mechanismu fungování socialistické ekonomiky a prověrky toho, zda práce v podnicích byla vynaložena společensky účelně. Máme však na mysli nikoliv kapitalistický, ale socialistický trh, a nikoliv jeho živelné, ale regulované využití. Plán a celostátní ekonomická politika musí vystoupit jako pozitivní síla ve směru normalizace trhu, proti tendencím ekonomické nerovnováhy i proti monopolismu ovládání trhu.“\nNeochota „hard-line“ stalinistů čelit ekonomickým problémům přijetím tohoto z hlediska kapitálu progresivního programu, a jejich následné politické i vojenské vítězství nad „reformisty“ sice uložily reformu samotnou k ledu, potřeba restrukturalizace a změny společenského managementu vyplývající z potřeb kapitálu se však postupně projevovala jako stále nutnější a jediné řešení, které se na konci 80. let ukázalo jako nevyhnutelné.\nPokusme se ve stručnosti zodpovědět otázku, proč v 60. a 80. letech vyvstává potřeba restrukturalizace kapitálového vztahu. Na základě toho, co se nám zatím podařilo zjistit, docházíme k závěru, že stalinistický model na svém počátku sázel na brutální navyšování extenzivního vykořisťování proletariátu (naháněl co nejvíce lidí do výroby, otevřeně či skrytě prodlužoval pracovní dobu a snažil se o útoky na přímou mzdu i sociální dávky). Mezí tohoto způsobu ždímání nadhodnoty byl třídní boj. Nejprve se jednalo o velice rozšířený „skrytý“ odpor v podobě absentérství a fluktuantství, který československou ekonomiku sužoval od konce druhé světové války (a své kořeny měl ještě za nacistického protektorátu) a po únoru 1948 u části mladé generace nabyl podobu vyhýbání se pracovní povinnosti. V roce 1951 dochází k otevřenému odporu v podobě divokých stávek a menších pouličních bouří v Brně a okolí a pak v roce 1953 (v souvislosti s měnovou reformou) v podobě divokých stávek a bouří v Plzni a mnoha dalších městech. Tyto boje byly sice poraženy a dělnická třída umravněna, ale jejich hrozba a téhož roku vzpoura ve východním Německu a následně revolty v Polsku a revoluce v Maďarsku roku 1956 vedly vládnoucí třídu sovětského bloku k přijetí direktivy, že socialismus nelze budovat proti dělnické třídě, ale jedině s ní. V praxi to mnohdy znamenalo zmrazení míry vykořisťování nebo dokonce její snížení. Právě to dovedlo československou ekonomiku na začátku 60. let do krize a nastolilo otázku přechodu od extenzivního vykořisťování k intenzivnímu (s technologickými inovacemi spojená intenzifikace práce a s ní související společenské důsledky). Domníváme se, že strach z možných důsledků, které by tento přechod měl na proletářský boj, motivoval ortodoxní stalinistickou nomenklaturu k potlačení Pražského jara. Ze stejného důvodu potom období normalizace nepřinášelo nic nového, žádnou zásadní restrukturalizaci vztahu kapitál-práce. Proto se celá ekonomika a společnost postupně propadaly do stagnace, dysfunkce a rozkladu, které si vynucovaly další snahy o reformu, jež nabývaly stále větší akutnosti.\nByla to právě tato naléhavá potřeba kapitálu se restrukturalizovat, která vyprodukovala nositele nutných změn v podobě proreformní frakce v KSČ, opozičních ekonomů a disidentů. A byla to stejná nutnost reformovat produkci a možnost tak učinit, otevřená událostmi spuštěnými potlačením protestní studentské demonstrace 17. listopadu, co přimělo prokapitalistickou opozici spolupracovat s tzv. pragmatiky z KSČ. Byla to tedy právě perspektiva ekonomické krize a reálně nastalá krize politická, co v listopadu 1989 sjednotilo disent a části oficiální moci, a donutila je překonat vzájemnou animozitu ve prospěch jednotné fronty „boje“ za odstranění překážek dalšího rozvoje kapitálu, tj. stalinistické státem řízené ekonomiky a její politické formy.\nUdělejme nyní malou odbočku k tomu, co máme na mysli, když mluvíme o buržoazii a jejích frakcích, které měly zájem na politické a ekonomické liberalizaci. Buržoazii nechápeme v sociologickém slova smyslu. Není to jen třída vlastníků továren, či těch, co jezdí v mercedesech. Je to třída těch, kteří žijí z vykořisťování proletariátu, kteří toto vykořisťování organizují a řídí. Nedefinuje ji pouhé vlastnictví de iure, ale spíše skutečný vztah moci nad výrobními prostředky, to, že plní funkci správců kapitálu, personifikují kapitál. A tento vztah na sebe může brát různé formy, více či méně skrývající podstatu tohoto poměru ke kapitálu. V liberálním kapitalismu dneška je mimo jiné představován třeba manažery, kteří se de iure nachází v jakémsi pseudo-námezdním vztahu, ale v realitě kontrolují výrobní prostředky a žijí z nadhodnoty, kterou jejich prostřednictvím vyprodukoval proletariát. Ve východním bloku byl ztělesňován horními patry státní a stranické byrokracie a technokracie, která sice legálně nevlastnila nic, ale de facto disponovala silou ovládající jak jednotlivé podniky, tak i výrobu jako celek. Právě to byla buržoazie stalinismu – reálného socialismu.\nSnaha těchto byrokratů a technokratů ovládnout jednotlivé navzájem si protichůdné síly kapitálu prostřednictvím centralizované ekonomiky, snaha tak typická pro všechny stalinistické státostrany východní Evropy, měla ovšem i vedlejší efekt. Minimálně od přelomu 70. a 80. let stále zjevnější selhávání takto fungující ekonomiky vedlo jednak k velice opatrným a nesystematickým pokusům centrálního vedení tuto situaci řešit bázlivým dávkováním autonomie pro jednotlivé podniky a finančními pobídkami pro jejich vedení, ale také k růstu černé ekonomiky, která zčásti kompenzovala nesmírné nedostatky ekonomiky oficiální. Tento rámec dává vzniknout nové skupině lidí, kterým dopomáhá k nabytí větších či menších sum peněz, ale zároveň jim neumožňuje tyto finance změnit v soukromý kapitál, který by plodil další peníze. Peněžní prostředky šlo jen „projíst“, ale možnosti spotřeby nabízené „socialistickou“ ekonomikou byly rovněž omezené. Do této nové skupiny lidí patřili nejen všemožní generální ředitelé a náměstci velkých podniků, ale i aparátčíci strany zodpovědní za jednotlivá průmyslová odvětví, všechno vesměs loajální straníci, ale také různí podnikaví vedoucí prodejen s žádaným a nedostatkovým zbožím, někteří melouchařící zaměstnanci a v neposlední řadě třeba veksláci. Existence a obsah každodenního života této s kapitálovým vztahem svázané (byť značně rozvrstvené) skupiny lidí představovala kontinuální tlak na uvolnění sešněrované ekonomiky, uvolnění, které by jim umožnilo zhodnotit nashromážděnou směnnou hodnotu a změnit ji ve skutečný kapitál rozmnožovaný směnou za pracovní sílu. Tento tlak měl nezanedbatelný podíl na vytvoření nového politického klimatu ve společnosti, které dopomohlo k ekonomické i politické liberalizaci.\nV možnosti změny, která se otevřela díky listopadovému hnutí, se jako nejlepší reprezentant společenského pohybu plodícího onu novou skupinu lidí s podnikatelskými ambicemi ukázal být prokapitalistický disent a ekonomové z Prognostického ústavu, společně reorganizovaní v Občanském fóru. Zdůrazňujeme, prokapitalistický disent! Nemluvíme tedy o všech disidentech jako takových ani o jejich organizacích jako celku, máme na mysli pouze ty, jejichž funkce v sociálním antagonismu byla v opozici se zájmy proletariátu, o těch, kteří jednali jako politická frakce buržoazie, aniž by k tomu měli všechny prostředky, které má tato třída zpravidla k dispozici, o těch, kteří byli s kapitálem svázáni programem a ambicemi, aniž by byli jeho správci. Prokapitalistickým disentem, tou politickou buržoazní frakcí v opozici, míníme ty, kteří se vehementně domáhali práva stát se součástí vládnoucí třídy, když konstituovali alternativu k vládnoucí straně, prohlašovali se za schopnější a odborně způsobilejší k vykonávání moci a aktivně se podíleli na rozvinutí programu reformy, která by jim umožnila přístup do exekutivy kapitálu. Jednotná fronta s technokraty aspirujícími na to stát se soukromými vlastníky, která se v listopadu 1989 ustavila, jim umožnila, aby tuto reformu dovedli do konce a sebe postavili na místo, které jim podle jejich názoru náleželo – k řídícímu panelu politiky a ekonomiky.\nA ačkoli jedni kladli důraz spíše na liberalizaci ekonomickou (ve snaze valorizovat nashromážděné hodnoty), zatímco druzí spíše na liberalizaci politickou (přesvědčení, že správu kapitálu je třeba vést demokraticky a s respektem k lidským právům), liberalizace obojího se přece jen ukázala být společným zájmem, protože obojí bylo nutně provázáno a politická revoluce toho byla nezbytným předpokladem. Všechna ta „fóra“, „kulaté stoly“ a společně vystupující představitelé opozice i režimu ruku v ruce spěchající nastolit demokracii, to vše byly jen podoby, které tato dočasná jednotná fronta sil kapitálu nabrala.\nPrávě tato aliance umožnila, že už v noci z 18. na 19. listopadu proběhlo první jednání zástupců opozice (iniciativa Most) s premiérem vlády, o den později již s vládou jednala delegace OF a 28. listopadu, teprve 11 dní po studentské demonstraci, staré Federální shromáždění jednomyslně zrušilo ústavní článek týkající se vedoucí úlohy KSČ ve společnosti, o měsíc později kooptovalo nové poslance a nakonec jednohlasně zvolilo Václava Havla prezidentem.\nPrávě toto dočasné spojenectví jednotlivých reformních kapitalistických frakcí a sil, byť sama technokracie a její spojenci z disentu si toho nebyli zcela vědomi, stálo např. za projevem Václava Havla na demonstraci 23. listopadu, v němž prohlásil: „Občanské fórum (…) disponuje kvalifikovanými silami ze všech oblastí společenského života, schopnými vést svobodnou a věcnou diskusi o reálných cestách ke změnám politických a hospodářských poměrů v naší zemi.“ Ze stejného důvodu pak tentýž 5. prosince na zasedání akční skupiny Koordinačního centra Občanského fóra hovořil o nutnosti delegovat do vlády „jakousi naši takovou dobrou reprezentaci (…) čímž by se zajišťovala kontinuita moci“.\nTak tato „revoluce“ proběhla rychle a celkem bezbolestně, stalinisté byli u moci rychle nahrazeni demokraty, sympatie ke společensko-ekonomické „změně“ se najednou objevovaly i v nejvyšších patrech moci a vládnoucí frakce usilovně spolupracovala na svém vlastním odstranění. To vše svědčí o tom, jak velká byla potřeba kapitálu zbavit se staré a příliš sevřené skořápky „socialismu“ a jak moc kapitalistické síly spojenými silami a napříč opozicí i vládou usilovaly o to, aby tuto potřebu naplnily.\nA tato dočasná jednota napříč buržoazií a opozicí středních a nižších aparátčíků a dalších jasně prokapitalistických skupin je také jediným vysvětlením všech spekulací a konspiračních teorií o tom, jestli byla listopadová „revoluce“ naplánovaná, k čemu měla sloužit, zda byla řízená StB, KGB či KSČ atd. Jak už jsme řekli, buržoazie si není plně vědoma své historické úlohy, kterou je zachování kapitalismu a naprosto nejedná jako jedna jediná vědomá bytost. Je si ale vědoma svého bezprostředního zájmu – realizace zisku. Reaguje na potřebu kapitálu se zhodnocovat, mění a vytváří podmínky k tomuto zhodnocování, a to je podstatou buržoazní politiky. I v době krize, kdy je realizace zisků ne-li všech, pak alespoň většiny frakcí buržoazie ohrožena, a ta musí v takových vypjatých momentech dějin hledat řešení jako jednotná třída, se však za tímto jednotícím zájmem skrývají individuální protichůdné zájmy různých frakcí, skupin a jednotlivých kapitalistů, ale také společenských a politických hnutí s kapitalistickými ambicemi a tedy buržoazními programy. Ačkoli tedy společně naplňují potřebu kapitálu narušit hranice, do nichž ho uzavřela stalinistická správa, navenek se tyto frakce jeví jako opoziční, samy sebe jako navzájem opoziční chápou a v tomto smyslu také veřejně vystupují.\nVšechny nejasnosti a spekulace o možných dohodách a tajných zájmech jsou založeny právě na předpokladu, že v tzv. sametové „revoluci“ existovaly skutečné opozice a alternativy. Ve skutečnosti to však byla reformní část buržoazie a vedle ní s perspektivou reprodukce kapitálu svázaný disent – tedy ti, kdo se domáhali práva stát se součástí vládnoucí třídy, sjednocení potřebou kapitálu se restrukturalizovat, kdo byl jedinou životaschopnou variantou v událostech listopadu 1989. StB či KGB neměly s opozicí žádnou zákulisní dohodu o změně režimu, stejně jako taková dohoda neexistovala uvnitř KSČ. Všechny je spojoval (aniž by si toho byli vždy až do důsledků vědomi) jen a pouze zájem uskutečnit reformu správy kapitálu, aby rozřešili krizi ziskovosti a reprodukce kapitálu dříve, než udeří naplno (ačkoli ji tím pouze oddálili), přesto, že na ideologické rovině zůstávali navzájem si nepřátelskými soupeři a sami se tak brali a prezentovali.\nJakmile ovšem tato programově kapitalistická aliance splnila svůj historický úkol, jakmile dosáhla odstranění staré formy řízení ekonomiky i společnosti a umožnila tak kapitálu dále expandovat, tato jednotná fronta zanikla, protože zanikl jednotný zájem kapitálu. Do popředí tak znovu vystoupily navzájem soupeřící buržoazní frakce se svými navzájem konkurenčními zájmy, tentokrát odvozenými od nových štěpících linií, které s sebou přinesla nová správa kapitálu.\nVe východním bloku se buržoazie primárně ustavovala, organizovala, profilovala a řešila vnitřní konflikty skrze vládnoucí „komunistickou“ stranu a stát. „Ekonomická rovina“ její třídní pozice a od ní odvozená profilace zájmů (technokracie versus byrokracie jako její specifické části) a frakční konfrontace zůstávaly naproti tomu, vzhledem k porážce reformního programu z roku 1968, sekundární. Listopad 1989 však nastartoval proces transformace buržoazie ve vztahu ke kapitálu, redefinoval její vztah k výrobním prostředkům a primát přisoudil zjednodušeně řečeno „ekonomické rovině“ reprodukce vládnoucí třídy. Napříště to tak už nebude rozpor mezi politickou byrokracií a ekonomickou technokracií, ale jednotlivé kapitály, co bude formovat jednotlivé buržoazní frakce.\nSprávu kapitálu však nebylo nutné reformovat jen vzhledem k nevyhovující ekonomické struktuře. Neméně významným důvodem byla dlouhodobá praktická neschopnost buržoazie efektivně zvyšovat míru vykořisťování proletariátu a zabezpečit si tak dostatečnou výši zisku. Konstantní a v závislosti na něm i variabilní kapitál potřebovaly restrukturalizaci, a variabilnímu bylo navíc nutné vnutit disciplínu.\nPrávě míra vykořisťování variabilního kapitálu (tj. pracovní síly) přitom byla a je pro kapitál klíčovým faktorem. Jedině nadhodnota extrahovaná z živé práce je zdrojem zisku, a tak je nutné neustále zkracovat onu část pracovního dne, v níž dělník vyrábí náhradu za svou denní mzdu, a prodlužovat tu, kdy svou práci „daroval“ kapitalistovi, aniž za to dostal zaplaceno.\nOno známé „my předstíráme, že pracujeme a oni předstírají, že nás platí“ bylo jen jedním vyjádřením nedostatku kapacity vládnoucí třídy uvalit na pracující nárůst vykořisťování, respektive je přimět, aby ho akceptovali. A to opět platí pro celý východní blok, i když se rezistence proletariátu projevovala v různých zemích různou měrou.\nKdyž polská vláda oznámila v létě roku 1976, že plošně zvyšuje ceny potravin, proletáři v odpověď zastavili práci v desítkách továren. A aby dali jasně najevo svůj odpor proti novému vládnímu opatření, které ve své podstatě navyšovalo vykořisťování, protože snižovalo reálné mzdy, zašli mnozí ještě dál. Dělníci z traktorové továrny Ursus vytrhali koleje na hlavní železniční trati do města, v Radomi vtrhli proletáři do ulic a zapálili budovu strany. Den poté, co vláda zdražení vyhlásila, jej zase musela odvolat, tváří v tvář neudržitelné situaci v ulicích. O čtyři roky později se vláda znovu pokusila prosadit zdražení (tentokrát šlo o ceny masa) a znovu musela čelit třídnímu hněvu. Jako první vyhlásila protestní stávku výroba traktorů Ursus, během dvou týdnů se odpor rozšířil po celé zemi a ve stávce už bylo 350 tisíc dělníků. Vláda, kterou tlačily čtyři roky, po něž zdražení odkládala, už tentokrát neměla kam ustoupit a potlačila hnutí násilím. Zmasakrovat a zdisciplinovat neposlušný variabilní kapitál bylo v této situaci z hlediska buržoazie nutné, ale přece jen nešlo o standardní a pro valorizaci kapitálu nejpříhodnější situaci. Potřeba reformy, která by zefektivnila vykořisťování pracovní síly, vyvstávala před kapitálem v celé východní Evropě stále jasněji.\nEkonomická situace v Československu 80. let celkově nebyla tak katastrofální jako např. v Polsku. Nesnáze kapitálu se zhodnocovat se nicméně citelně projevovaly ve všech oblastech a buržoazie se pilně snažila svalit náklady krize tzv. „sovětského modelu“ na bedra pracující třídy.\nKrize, která od počátku 80. let požírala ekonomiku takovým způsobem, že podniky zemí RVHP mezi sebou dokonce začaly ve značné míře obchodovat barterem, protože peníze se míjely svou funkcí univerzálního ekvivalentu hodnoty různého zboží, přinesla rozklad byrokratického plánu a nárůst samostatnosti podnikové technokracie. Buržoazie se začala dělit: stalinističtí dinosauři a političtí funkcionáři odmítali problémy vidět a řešit, zatímco s ekonomickou základnou systému více spojená frakce hledala způsob jak ekonomiku zefektivnit.\nVýrazem této tendence byl např. Gorbačov se svou „perestrojkou“ a „glasností“ a nakonec i sama československá reforma, kterou KSČ hodlala spustit k 1. lednu 1990 a jejíž nutnost zdůvodňovala v usnesení ÚV „o komplexní přestavbě hospodářského mechanismu ČSSR a jejím zabezpečení“ z 18. 12. 1987: „(…) je nezbytné zabezpečit novou kvalitu růstu národního důchodu jako předpokladu plnějšího uspokojování reálných potřeb lidu (…) Výsledky (…) analýzy jednoznačně potvrzují, že bez kvalitativního zdokonalení (…) nemůže být otevřen prostor pro nezbytné (…) změny v rozvoji výrobních sil (…) a v návaznosti na to pro naplnění sociálních cílů naší společnosti.“\nReforma projektovaná s cílem otočit pokles celkového přírůstku výroby i produktivity práce spatřovala příčinu problémů v nedostatcích systému plánování a státního řízení a v nedostatku podnikové motivace (jak vedení, tak zaměstnanců). Jejím pilířem se měl stát zákon o státním podniku počítající s ním jako se samostatnou ekonomickou jednotkou hospodařící na vlastní účet s omezeným centrálním financováním, dotacemi i státním plánem, který měl nadále plnit pouze rámcovou úlohu: měl být prognózou, cílem národní ekonomiky, jehož uskutečnění ale záleželo na jednotlivých podnicích. Zahraniční obchod měl nadále zůstat převážně státní, ale část zisků v devizách měla jít přímo podnikům. Formou společných podniků s podmínkou zachování většiny českého kapitálu se měl umožnit vstup zahraničním investorům. Hlavně sektor služeb měl být doplněn umožněním soukromého podnikání.\nPro proletariát však tato reforma nevěstila nic dobrého. Lákavá udička self-managementu, kterou mu hodila vláda, sice možná stačila k částečnému uchlácholení nespokojenců, když ve „Směrnici k zabezpečení komplexní přestavby hospodářského mechanismu“ schválené v roce 1988 zaručila „účast pracovního kolektivu na rozhodování zásadních otázek hospodářského a sociálního rozvoje organizace (…)“. Ale tato „socialistická samospráva“, jejímž jádrem měly být organizace existující Národní fronty a především odbory (ROH) a v jejíž pravomoci měla být třeba volba ředitele, neznamenala nic jiného než jen krok k samosprávě pořád toho samého vykořisťování a bídy.\nDaleko významnější byly navíc pro tuto reformu návrhy, které měly zvýšit motivaci pracujících k větší produktivitě (rozuměj větší míře vykořisťování). Ekonomika měla začít provokovat „hon za korunou“ a podněcovat růst spotřeby především „luxusního“ zboží (tehdy to byly např. barevné televize, walkmany, první PC, „pravé džíny“…). Počítalo se s postupnou liberalizací už tak stoupajících cen, regulované měly nakonec zůstat jen ceny základních a strategických výrobků. Rozkvétaly tuzexové obchody, kde se západní zboží prodávalo za speciální devizové poukázky – bony. Buržoazie a její poskokové už se nadále neměli stydět za luxus, který si dopřávali, a výrazem tohoto nového sociálního „smíru“ se staly speciální zdravotní zařízení Sanops nebo zvláštní prodejny s veškerým sortimentem jen pro elitu.\nCelkové zhoršování životních podmínek, nízké nominální mzdy, krácení nepřímých mezd, zvyšování míry vykořisťování, nedostatek spotřebního zboží, postupující ekologická katastrofa atd., společně s totální byrokratizací a idiotizací společnosti, to vše se zhmotnilo ve všeobecnou nespokojenost proletariátu, ve znechucení z vládnoucí strany a jejích přisluhovačů. I ta se vedle „ekonomických“ důvodů stala příčinou nutnosti provést politickou a ekonomickou reformu, byť se v Československu nezhmotnila v samostatnou aktivitu pracující třídy, v její protirežimní vystoupení jakožto třídy, v sebeorganizovaný boj proti vykořisťování a vykořisťovatelům. Z části proto, že tato nespokojenost byla odčerpána prokapitalistickým disentem v organizacích jako Charta 77 a dalších, kde se proletariát organizoval spolu se svými budoucími vykořisťovateli pod své třídě cizími slogany a pod buržoazním programem, ale především proto, že tento program sám reprodukoval, stejně jako v práci každodenně reprodukoval společenský vztah námezdní práce-kapitál, aniž by se v tomto procesu objevily takové trhliny, které by vyprodukovaly takovou míru třídního boje, jež by mohla vést k rozchodu s buržoazním programem.\nSnaha buržoazie udržet si stávající míru zisku prostřednictvím dvojí taktiky – zvyšováním vykořisťování proletariátu a odstraněním jedné své frakce obhajující zastaralou a neefektivní správu kapitálu, která se stala překážkou dalšího rozvoje, se prostě na konci 80. let doplňovala s nespokojeností pracujících a snahou odstranit ty, kteří jejich bídu a nedostatek čehokoli organizovali.\nNestalo se tak ani náhodou, ani zhoubným vlivem buržoazní propagandy. Proletariát a buržoazie jsou personifikací dvou pólů kapitálu jako společenského vztahu, tedy práce a kapitálu. Tyto protikladné póly jsou ve vzájemném vztahu: jeden předpokládá a produkuje druhý. Setkání snahy buržoazie o reformu a nespokojenosti pracujících v listopadu 1989 bylo tedy pouze logickou výslednicí krize stalinské formy vztahu práce-kapitál, která si vynucovala restrukturalizaci a za daných historických podmínek dávala snaze proletářů o lepší životní podmínky reformní náboj (snaha proletariátu o zlepšení životních podmínek s sebou nenesla podvrácení a překonání kapitálu jako společenského vztahu, ale reprodukci vztahu práce-kapitál). Jinými slovy, byla to mimo jiné i sama nespokojenost pracující třídy, které produkovala prokapitalistický disent a reformátory ve straně a která na konci 80. let uválela onu vařenou nudli, na které se proletáři v listopadu 1989 nechali utáhnout. Obsahem této nespokojenosti totiž nebyla jen míra vykořisťování jako taková. Do značné míry jím byly i potíže s reprodukcí pracovní síly související s nedostatečností služeb a spotřeby. Jejich všeobecným projevem bylo pošilhávání po západní konzumní společnosti a všudypřítomná fascinace zbožím zpoza železné opony. V některých sektorech potom vedly k naštvání pracujících i fámy o možném propouštění a obnovení oficiální nezaměstnanosti, které souvisely s vládní reformou chystanou na rok 1990.\nPožadavky na demokracii, lidská práva, hospodářskou reformu, větší objem spotřebního zboží a vyšší dostupnost služeb atd., kterými se jednotliví proletáři během sametové „revoluce“ oháněli, tak do jejich úst nevložila pouze buržoazní propaganda, ale spíše nedostatek rozchodu s kapitálem, kapitalismem jako buržoazním projektem, rozchodu, který v listopadu 1989 rozhodně nebyl na pořadu dne.\nI tak si však buržoazie neutuchající propagandou zajišťovala to, že finální podoba restrukturalizace bude opravdu důkladná. Historickým zájmem proletariátu sice je zničit kapitalismus jako takový, ale tento zájem v tomto okamžiku pro naši třídu materiálně a bezprostředně nevyvstal, a proto jej nemohla ani rozpoznat a jednala zcela proti němu. Jednala v souladu s reformní opozicí, která chtěla pouze změnit správu kapitalismu a dávala to jasně najevo:„ Nechceme tedy vytyčovat vlastní program politických či společenských reforem či změn, ale vést v oblasti svého působeni konstruktivní dialog s politickou a státní mocí. Jsme proti nenávistným bojům, štvanicím, novým rozkolům, revanším a mstám. Jsme pro demokratickou diskusi v atmosféře dělné spolupráce všech občanů a společenských sil. Víme, že úplná shoda všech se všemi není nikdy možná, a nemyslíme si ani, že by byla k něčemu dobrá. Domníváme se však, že i odpůrci se mohou navzájem respektovat jako lidé a jako občané a v klidné, vášněmi či trpkými vzpomínkami nepodbarvené rozpravě hledat to, na čem se mohou shodnout. Po všech tragických událostech a otřesech posledních desetiletí spatřujeme jedinou perspektivu ve skutečném národním smíření na demokratickém základě“, prohlašovali například chartisté v roce 1987.\nObčanské fórum v roce 1989 odhalilo buržoazní charakter svého programu ještě konkrétněji: „Tato krize je svědectvím neúčinnosti dosavadního politického a ekonomického systému. Byly vyřazeny téměř všechny mechanismy nezbytné pro to, aby společnost vhodně reagovala na měnící se vnitřní i vnější podmínky.“ (…) „Monopol KSČ na obsazování všech významných míst vytváří nespravedlivý vazalský systém, který ochromuje celou společnost.“ Jinými slovy – vybudujme volný trh a podělte se s námi o moc – takový byl skutečný projekt reformních sil kapitálu, ať už reprezentované Občanským fórem s jeho prohlášením: „Nechceme bořit naše hospodářství. Naopak, chceme, aby fungovalo lépe“, či reformisty v samotné KSČ, kteří v osobách Lubomíra Štrougala a Antonína Kapka vystoupili v březnu 1987 s podobnou představou ekonomické reformy a změn ve společnosti. A proletariát, neschopen formulovat svůj vlastní program, protože neschopen sám sebe ustavit jako třídu, která by proti jakékoli reformě postavila zničení výroby postavené na vykořisťování a která by jasně postulovala sociální revoluci jako jediné možné východisko ze společenské i ekonomické mizérie, si v listopadu 1989 nesl tento buržoazní program ve své perspektivě a aktivitě, protože v něm spatřoval východisko z bídy a v jeho jménu vyšel do ulic. Demonstroval, cinkal klíči a pěl hymnu a ve snaze zbavit se ostnatého obojku tak sám strčil hlavu do onoho sametového, na němž ho buržoazie a její spojenci nejprve vodila na demonstrace, pak k volbám a nakonec ho znovu uvázala u stejné boudy se stejně ubohou miskou kůrek. Proto také po úspěšném završení „sametové revoluce“ drtivá většina proletářů akceptovala buržoazní motto, že nelze socialisticky pracovat (ve smyslu staré míry vykořisťování) a kapitalisticky žít (ve smyslu konzumní společnosti).\nObčanské fórum jakožto organizace kapitálu ovšem nelenilo a jakékoli možnosti, byť v tu chvíli jen hypotetické, že by mohlo dojít k pokusům o formulaci proletářského revolučního programu, se předem snažilo zabránit. Samo sebe okamžitě označilo za „reálného reprezentanta kriticky smýšlející československé veřejnosti“ a „jediného faktického představitele lidové vůle“. Stejně se snažilo pojistit i proti potenciálním výbuchům proletářského vzteku, které by se mohly vymknout její kontrole: „Jde nám tedy o věcný postup, nikoli o násilí. Nechceme hrubosti.“ (…) „Žádáme všechny občany, aby se chovali ukázněně, lidsky, tolerantně, demokraticky,“ apelovalo na demonstranty Občanské fórum. A zároveň jasně deklarovalo, že proletáři v ulicích pro ně představují pouze kulisu, i když nezbytnou: „(…) představitelé státní moci tvrdí, že problémy této země se nedají řešit na ulici. Přesně totéž říká Charta 77 třináctý rok. Občanské fórum je připraveno okamžitě jednat s mocí jinde než na ulici. Nezáleží tedy na nás, ale na nich, jestli se bude demokracie v naší zemi rodit ve vzrušené atmosféře náměstí nebo v klidu na nejrůznějších pracovištích.“\n„Ještě nebylo vidět revoluci, která by proběhla za takového ticha jako ta poslední; týden se křičelo na Václaváku a někteří dokonce čtrnáct dnů. Euforie vydržela tři neděle, protikomunistické štvaní mělo nejdelší život, vydrželo půl roku do voleb a má naději přežít“, komentoval sametovou „revoluci“ Egon Bondy. A měl do značné míry pravdu. Ti, kteří v naději na lepší život participovali na boji většinových reformních sil kapitálu proti menšině rigidní buržoazie o moc, sice pár dnů nadšeně mrzli na náměstích, kde jim na znamení „historického kompromisu“ Marta Kubišová zazpívala hymnu společně s Hanou Zagorovou (a o několik dní později to, zřejmě pro velký úspěch, opakoval i Karel Kryl v duetu s Karlem Gottem), ale vlastně nikdy neopustili svá místa v továrnách, obchodech a školách, kde dál přeměňují svůj život v kapitál, jenž měli nadále spravovat jejich bývalí „přátelé“ z opozičního hnutí. Přesto sehráli v tomto hnutí, jehož úspěch byl od počátku založen na tom, že jejich perspektiva a aktivita nepřekračovala perspektivu a aktivitu práce pro kapitál, rozhodující roli, protože bez jejich aktivní participace by to prostě nešlo.\nMesaliance proletářů a reformní buržoazie byla nutným historickým produktem a podmínkou pro to, aby bylo možné uskutečnit ekonomickou a politickou reformu. Reformní frakce vládnoucí třídy to věděla už v 60. letech, proto se konečně sami autoři soudobé ekonomické reformy zasazovali o „posilování kritického postoje veřejnosti vůči stupiditám plánovacího systému“ a „získání masové podpory pro připravované systémové změny“, když se svým přednáškově-vysvětlovacím turné objížděli továrny a podniky. A věděla to i kapitalistická opozice z Charty 77 v roce 1987, když ve „Slově ke spoluobčanům“ publikovala úlitbu, v níž se zdánlivě stavěla i za zájmy proletariátu: „V naší zemi údajně vládne dělnická třída. Nikdy nebylo toto oficiální tvrzení v tak hrozivém rozporu se skutečností, jako je tomu dnes. Vyšší a nejvyšší političtí činitelé se pohybují po této zemi obklopeni policejními strážci v autech s neprůstřelnými skly a s nemorální absolutní předností v jízdě. (…) Mají své spotřebitelské výhody, zvláštní dodavatele, zvláštní služby, zvláštní zdravotní péči, zvláštní a tajemné příjmy. Jejich moc je vybavuje bezpočtem privilegií a v poměrech, kde je pro normální občany tak svízelné zařídit či dostat tolik věcí, je pro ně cokoliv záležitostí jednoho telefonického rozhovoru; dokonce i to, aby jejich méně pilné dítě prošlo bez problémů všemi zkouškami na vysoké škole.“ (…) „Všichni můžeme hned zítra začít říkat pravdu. (…) A to ne jenom pravdu o běžném šlendriánu, který kolem sebe vidíme, ať už ve výrobě, obchodě či službách, ale i o jeho příčinách. O špatných vedoucích, kteří – opřeni o svou bezvýhradnou politickou loajalitu – mohou beztrestně páchat jakékoliv škody. O nepružném způsobu hospodářského řízení a rozhodování. O iluzornosti a formálnosti plánů a bezúčelnosti plnění jejich nekonečné řady často zcela protichůdných ukazatelů. O neuvěřitelné neschopnosti centrálně řízené výroby reagovat na živé potřeby společnosti, o nepochopitelné a přitom tolerované prodělečnosti největších průmyslových podniků a o mrhání energií v neefektivních průmyslových odvětvích. A samozřejmě o té hrozné obludě byrokracie, která nenávratně požírá tak velkou část výsledků lidské práce a přitom tuto práci ještě navíc všemožně komplikuje a maří.“ Hned v zápětí však vše odkázala do správných mezí: „Domníváme se, že nenásilný odpor proti všemu zlému, tolerance, slušnost, otevřenost pravdě i jinému názoru a trpělivá vytrvalost jsou těmi nejlepšími nástroji, kterých může naše společnost užít v nadcházejícím boji za svou emancipaci, za společenskou obnovu a demokratický pořádek. (…) K čemu tu vyzýváme, není nic jiného a nic víc než odvaha stát se občany v plném, tvořivém a nejsilnějším slova smyslu.“\nI reformní buržoazie si však byla vědoma nebezpečí, které by hypoteticky mohlo vzejít z proletariátu: „Kdybychom jen čekali, až se společenské rozpory natolik prohloubí, že si katastrofální běh věcí vynutí nějakou změnu, byli bychom sami proti sobě: na jejich prohlubování a na těžko předvídatelné důsledky výbuchu, k němuž by jednoho dne mohly vést, bychom doplatili všichni.“ I v tom se opozice shodovala s reformisty ve vládě: „(…) nebudeme-li s tím něco dělat, do dvou let to bude řešit ulice,” sdělil předseda České vlády Ladislav Adamec v červnu 1988 generálnímu tajemníkovi ÚV KSČ Miloši Jakešovi.\nVšechny tyto a další obavy nejrůznějších „vůdců“ z ulice a jejich snahy ji řídit a usměrňovat tak naznačují, že fakt, že se proletáři dali do pohybu, byl přes všechno maličkým praktickým projevem třídního antagonismu, slaboučkým vyjádřením tendence proletariátu ustavit se jako třída proti kapitálu, tendence, kterou ovšem vzápětí anulovala občanská perspektiva, buržoazní perspektiva politické revoluce. Nabízí se samozřejmě otázka, proč se proletariát neustavil jako třída alespoň částečně si vědomá toho, co je jejím historickým zájmem, proč nedošel k rozchodu s reformisty, proč nevystoupil proti oběma na čas sjednoceným kapitalistickým silám. Ale bylo by naprosto ahistorické postavit odpověď na tuto otázku na srovnání „revoluce“ z roku 1989 třeba s revoluční vlnou let 1917 – 1921 a vypočítat, co všechno tehdy naše třída měla udělat a neudělala.\nProletariát nakonec v listopadu 1989 vyšel do ulic. Demonstroval, nechal se zmlátit, znovu demonstroval, stávkoval a zakládal stávkové výbory, požadoval vyšetření policejního zásahu, zase demonstroval, vysmíval se vládním papalášům a zároveň nadšeně tleskal svým falešným přátelům z řad kapitalistické opozice, která už smlouvala o svých křeslech ve vládě.\nDeset dní po první demonstraci se pak zhruba 75 procent proletářů účastnilo dvouhodinové „generální“ stávky vyhlášené Občanským fórem. Stejně jako dnešní odborářské tanečky, měla tato událost jen málo společného se skutečným vystoupením proletariátu a reformní buržoazie to dávala od počátku jasně najevo, když ústy OF prohlásila, že „vyhlášená generální stávka na den 27. listopadu je politickou protestní stávkou a nesleduje jiné cíle,“ a navrhla soubor opatření zaručující, „aby stávkou nebyly způsobeny materiální či jiné škody“. Aby předešla možným problémům se stávkujícími deprimovanými směšným průběhem tohoto „vystoupení lidu“, přišla ještě téhož dne opoziční frakce vládnoucí třídy s další fackou do tváře proletariátu: „Koordinační centrum OF navrhuje dnem 27. 11. 1989 ukončit celostátní stávkové hnutí. Tak jak dokážeme dnes stávku ukončit, tak ji budeme schopni znovu zahájit.“\nAle děly se i další věci.\nNavzdory tomu, že Obrana lidu za Československou lidovou armádu prohlásila, že: „(…) společně s dělníky, rolníky a příslušníky inteligence jsme připraveni bránit a ubránit vymoženosti socialismu”, se vojáci základní služby, od 18. listopadu izolováni v kasárnách od vnějšího světa, poté, co k nim pronikly informace o hnutí, postavili na stranu stávkujících studentů a znemožnili tak své případné nasazení proti demonstrantům. Konfrontace těch, kteří hodlali hnutí potlačit násilím, s těmi, kteří odmítli být nástrojem této represe, sice nevyústila v otevřený konflikt, přesto ji můžeme označit za jeden z rozhodujících momentů listopadu 1989. I tak jak se zhmotnil, omezený na nejnižší úroveň svého praktického vyjádření a v daném dějinném okamžiku dále nerozvinutelný, představoval postoj „záklaďáků“ jistou míru dekompozice represivních sil.\nToto rozložení armády, policie a dalších represivních složek státu můžeme vidět v proletářských bojích na celém světě, naposledy třeba v Argentině v roce 2004, kdy se na stranu povstalců přidali mnozí policisté i vojáci, protože je ekonomický kolaps a z něho vyplývající perspektiva živoření zasáhl stejnou měrou jako ty, proti kterým měli zasahovat. V Číně se k proletářskému hnutí na jaře 1989 přidaly celé armádní pluky původně určené k jeho zmasakrování, protože ani armáda, rozdělená na důstojnickou elitu požívající všech výsad a drezírované, špatně krmené a v nelidských podmínkách ubytované řadové vojáky, se nevyhnula třídní konfrontaci. Vojáci zasahující proti masovým demonstracím a nepokojům se v mnoha provinciích a městech setkali s proletářskými kordóny, které je vyzývaly ke sbratřování a bránily jejich postupu. Tisíce vojáků dezertovaly, pálily kolony tanků a vojenských náklaďáků a se zbraněmi v rukou se společně s proletáři postavily proti loajálním částem armády. A přesto, že nakonec tváří v tvář represi toto revolučně-defétistické hnutí podlehlo, předvedlo buržoazii, že i vojáci zůstávají jen proletáři v uniformách a bez ohledu na přísahy věrnosti státu toho stále mají víc společného se svými třídními bratry a sestrami v továrnách a školách, než s těmi, kteří je ženou proti nim.\nKdyž bylo do Prahy v noci z 21. na 22. listopadu přivezeno cca 4 000 milicionářů, kteří měli zaútočit na stávkující vysoké a střední školy a divadla, stávkující byli připraveni se bránit násilím – na DAMU např. studenti plánovali školu zabarikádovat a budovali únikovou cestu ven z budovy pro případ obléhání. I když byl rozkaz k útoku Lidových milicí nakonec odvolán, úmysl bránit okupace silou byl rozchodem s výzvami k nenásilí, které zaznívaly z úst reformní buržoazie.\nA konečně studenti a herci, kteří, se například v Praze rozešli do továren, aby tam agitovali za podporu pro „generální“ stávku, se ujímali úkolů, které před ně hnutí stavělo, protože žádné hnutí nemůže přežít, pokud se nerozšíří.\nIronií osudu však všichni tito proletáři a mnozí další svojí aktivitou vynesli do úřadů své falešné přátele a umožnili transformaci reprodukce kapitálu a práce, když pomáhali prosazovat program jeho reformy. V tomto skutečném obsahu, kterým je poklidná výměna jedné správy kapitálu za druhou, a nikoli v tom fantaskním obraze svobody a ráje, jak nám ho kreslí média, totiž spočívá legendárnost „sametové revoluce“, její popularita mezi buržoazií na celém světě; představuje totiž nejlepší příklad toho, jak může jedna frakce buržoazie zaštítěná masovou podporou proletariátu převzít moc od druhé, aniž by použila násilí či ozbrojený boj.\nBuržoazie východního bloku cítila nebezpečí, které by potencionálně mohlo vzejít z proletářského hnutí stojícího mimo její kontrolu, protože v SSSR, Polsku, Rumunsku a Jugoslávii se v různé míře a intenzitě staly třídní boje realitou a dál komplikovaly řešení kritické situace. Proto se buržoazní síly v ČSSR snažily zavčasu proletáře dirigovat směrem ke svým vlastním zájmům. Jakkoliv však v Československu šlo spíše jen o onen letmo zahlédnutý – a spíš více tušený – přízrak proletářského boje, a ne o strašidlo komunismu. Proletariát vystupuje pod falešnými prapory panství kapitálu, tyto prapory sám vztyčoval a nesl k vítězství přesně tou aktivitou, která byla důsledkem dobové podoby třídního antagonismu a v níž se tedy velmi slabě a omezeně – přesně tak, jaká byla tato aktivita – projevovala tendence proletariátu ustavit se jako třída proti kapitálu zhmotňující se v praktické činnosti historického třídního hnutí. Nejen vládnoucí frakce, ale i Občanské fórum na tuto tendenci bezprostředně reagovaly, ale protože její přízrak se rozplýval sám, jejich reakce nebyly nijak dramatické. K uspokojení proletariátu tak stačilo pár demonstrací a ta směšná dvouhodinová stávka, stejně jako kooptace blekotavého Havla a spol., jejichž míra „radikality“ odpovídala náladám pracujících. Buržoazie to navíc měla o to snazší, že částečně navazovala na stejný „manévr“, který použila už v polovině 60. let a který se také nedočkal praktické kritiky ze strany proletariátu.\nTakže proletariát v dané historické podobě svého protikladného vztahu s kapitálem nedošel k dostatečné míře rozchodu s kapitálem, k takové míře třídního boje, která by mohla vést k rozkolu s buržoazním programem a k ustavení bojující třídy. Proto sám reprodukoval program jedné jeho (reformní) frakce, proto dál pokračoval v každodenní reprodukci sociálního vztahu námezdní práce-kapitál.\nPorážka československého proletariátu v 50. letech, znovu potvrzená „Pražským jarem“ a srpnem 1968 a 1969, nemožnost další reprodukce kapitálu jako společenského vztahu na základě „třídního kompromisu“ z druhé poloviny 50. let a později za normalizace modifikovaného, 80. léta stagnace a pozvolného rozkladu, to vše nevedlo k vzestupu třídního boje, a tudíž ani k ustavení proletariátu jako třídy proti kapitálu. Teprve v roce 1988 začínala rodit první viditelné projevy nespokojenosti. Z těchto historických limitů pak vyplynulo i to, že proletáři až na velice slabé projevy antagonismu nemohli překonat svoji existenci coby třídy pro kapitál, a proto jedinou možnou perspektivou byla reforma, a nikoli revoluce. Proto opozičním kapitalistickým silám stačilo jen přesvědčovat pracující o tom, že západní forma kapitalismu (k němuž stejně už minimálně deset let víc a víc vzhlíželi, hlavně z hlediska míry spotřeby a tedy implicitně i míry vykořisťování), je lepší než ta východní, „reálně socialistická“, a že po krátkém utažení opasků zase dojde k tomu opravdovému zlepšení životních podmínek.\nBondy prorokoval, že budoucnost nového buržoazního pořádku bude krátká: „Zanedlouho sebou začne házet jako plechovka na kočičím ocasu uvázaná k průseru světa rozděleného na ty, co vyhravše nevyhráli a nyní mocí mermo hledají, kam uteklo vítězství, a ty, kteří si to odnesou nakonec za všechny a to jsou vždy chudí celého světa. A když se nebudou chtít dát, budou trable i u nás za pecí.“ Přinejmenším v časové perspektivě se tedy spletl.\nProč se ty zmíněné trable zrovna teď zdají být v nedohlednu přesahuje možnosti tohoto příspěvku. Spokojme se tedy prozatím s tím, že přijít tak nebo onak musí, protože podmínky, z nichž se zrodí, už byly ustaveny. A listopad 1989 k tomu přispěl svým dílem.\n Abychom se vyjádřili ještě jasněji, jak Charta 77, tak Občanské fórum a další byly bez jakýchkoli pochyb organizace buržoazie, které dočasně sloužily k nastolení tehdejších zájmů kapitálu. Stejně dočasně také přitahovaly proletáře, kteří se v nich organizovali. Tento fakt však samozřejmě nedělá ze všech členů těchto a podobných organizací buržousty. Stejně jako jsou proletáři třeba v odborech, které jsou orgány buržoazie par excellence, byli i v Chartě a v OF. Mluvíme-li zde proto o buržoazii z Občanského fóra či o opoziční buržoazii, máme na mysli ty, kteří byli a jsou vládnoucí třídou na základě společenské funkce, kterou plnili v kontextu sociálního antagonismu, a nikoli ty, kteří byli aktivními příslušníky buržoazních organizací, ale z hlediska společenské funkce v rámci kapitalismu nebyli nic jiného než vykořisťovaní, proletáři.\nThis entry was posted in Activity of the group - Czech, Čeština, Sametová revoluce - 1989. Bookmark the permalink.


Bitten :: Fantasy University\nÚvod > Bitten\nMéně známý, ale skvělý seriál s vlkodlaky!\nAutor: Jana Finková\nVlkodlaci vystupovali už v mnoha slavných filmech a seriálech, ale já bych se chtěla zaměřit na méně slavný seriál – Bitten. Seriál je, jak je asi předvídatelné, o vlkodlacích.\nHlavní hrdinkou je Elena, která se zamilovala do muže jménem Clayton. Ten jí po krátké době jejich vztahu vezme ukázat domů své smečce, která se skládá z Logana, Nicholase, Antonia a alfy smečky, kterým je Jeremy. Smečka je ale od začátku proti tomu, aby Clayton s Elenou chodil. Při této návštěvě, kdy Clayton přivede Elenu k sobě domů, se Clayton pohádá s Jeremym, neovládne vztek, promění se ve vlkodlaka a kousne Elenu. Jak už to tak bývá, vlkodlačí kousnutí způsobí, že se člověk promění ve vlkodlaka. Smečka si je téměř jistá, že Elena proměnu nepřežije. Proměna je totiž velmi náročná a zvládnou jí jen ti nejsilnější. Ostatní zemřou. Doposud přeměnu nezvládla žádná žena. Ale Elena se stává výjimkou a přeměnu zvládne.\nPo přeměně se ale začne nenávidět. Se smečkou sice naváže perfektní vztahy a stane se jejím členem, po nějaké době však nemůže unést, že je vlkodlak a rozhodne se svoji vlkodlačí část ukrýt hluboko v sobě. Proto opouští smečku a odjíždí pryč. Stane se fotografkou a najde si pohledného přítele. Po nějaké době se ale u ní doma (ve městě kde se nachází smečka) začnou vyskytovat podvraťáci, což jsou vlkodlaci bez smečky. Podvraťáci jsou divocí, nepředvídatelní a ze všeho nejvíce touží po tom, aby si našli smečku. Pokud se ale pohybují na území určité smečky, musí dodržovat její pravidla. Ovšem tito podvraťáci pravidla smečky ve městě nedodržují, a tak se s nimi musí smečka vypořádat. Na pomoc si volají Elenu, která ne příliš ochotně přijíždí. Znovu se v ní probudí staré dobré city ke Claynovy, na které by nejraději úplně zapomněla. Clayton je Elenou nenáviděný, protože to právě on z ní udělal vlkodlaka. Když se smečka vypořádá s několika podvraťáky a myslí si, že je vše zase v pořádku, Elena se chystá odjet. Do města však přijíždí další podvraťáci, kteří nejen nedodržují pravidla, ale také ohrožují smečku v čele s Jeremym z toho důvodu, aby se stali alfou smečky. Smečka to nejdříve nebere příliš vážně, díky čemuž přijde o život jeden ze smečky - Antonio. To smečku rozzuří a rozhodnou se podvraťákům vyhlásit válku. Proto se Elena rozhodne ještě nějakou dobu zůstat a pomoci své “rodině“.\nA jaký je vlastně důvod příchodu podvraťáků do města? Tím důvodem je Elena. Jediná vlkodlačice na světě. A všichni vlkodlaci, ať už po dobrém, či po zlém, touží jen po jediném – zplodit s Elenou prvního čistokrevného vlkodlaka.\nVlkodlaci v tomto seriálu vypadají jako větší vlci. Při přeměně si sundávají oblečení, protože se jejich oblečení z důvodu proměny ve zvíře roztrhá. Tito vlkodlaci mají nadpřirozenou sílu, vynikající sluch, čich a schopnost rychlého hojení ran. Člověk se stane vlkodlakem, pokud je jím pokousán, nebo v případě, kdy jeden, či oba rodiče jsou vlkodlaci. V tomto seriálu se někdy objevují erotické scény, ale také scény velmi vtipné. Seriál má zatím 1. sérii, která ale měla velký úspěch, a proto probíhá od 7. února 2015 vysílání 2. série.\nSeriál velmi doporučuji! Najdete v něm opravdu vše – lásku, nenávist, zradu, loajalitu a hlavně nadpřirozeno!


Požár zastavil dopravu na trati mezi Lovosicemi a Ústím. Zasahuje 150 hasičů, pomáhá jim i letadlo - Aktuálně.cz\nPožár zastavil dopravu na trati mezi Lovosicemi a Ústím. Zasahuje 150 hasičů, pomáhá jim i letadlo\nAktualizováno 4. 7. 2018 16:13\nŘidiči mohou využít dálnici D8 nebo komunikaci na protější straně řeky, která vede od Litoměřic až do Děčína.\nPožár zastavil dopravu na trati mezi Lovosicemi a Ústím. Zasahuje 150 hasičů, pomáhá jim i vrtulník | Video: Aktu.cz\nMalé Žernoseky (Litoměřicko) - Na 150 hasičů bojuje s rozsáhlým požárem u kolejiště mezi Lovosicemi a Ústím nad Labem. Na místě zasahuje speciální letadlo na cestě je i vrtulník s bambi vakem, řekl Aktuálně.cz mluvčí krajských hasičů Milan Rudolf. Oheň domy kolem železniční tratě neohrožuje a hasiči evakuaci nepřipravují.\nZastavena je železniční doprava na mezinárodním koridoru z Prahy do Hamburku a silniční doprava podél Labe mezi oběma městy.\nNikdo není podle hasičů ohrožen na životě. Hořet začalo ve středu dopoledne. První ohnisko je mezi ústeckou čtvrtí Vaňov a obcí Dolní Zálezly a další jsou na různých místech až do Lovosic. Situaci komplikuje dlouhotrvající sucho a místy nepřístupný terén. "Země je vyprahlá, jedno ohnisko uhasíme a další se na jiném místě objeví," řekl Rudolf. Požár ohrožuje bývalé železniční domky u trati, které slouží většinou jako rekreační objekty nebo domky na nářadí.\nNa místě kromě 25 dobrovolných i profesionálních jednotek hasičů zasahuje také hasicí letadlo. "Situace je proměnlivá, připravujeme vrtulník s watervakem a přeskupujeme jednotky do těch nejvíce ohrožených lokalit," řekl Rudolf. Velitel zásahu na místě komunikuje se starosty jednotlivých obcí, kteří sledují situaci s dobrovolníky.\nKvůli požáru se dopoledne zastavila doprava na železniční trati z Prahy přes Ústí nad Labem do Děčína a dále Drážďan, Berlína a Hamburku. Vypnuté jsou troleje, aby hasičům nehrozil úraz elektrickým proudem. "Některé spoje jsme odklonili na druhý břeh Labe, ale dojedou se zpožděním. Sháníme autobusy pro náhradní dopravu," řekl mluvčí Českých drah Petr Šťáhlavský. Důležitou trať využívají i nákladní vlaky.\nNa místě zasahují dva vrtulníky Letecké služby Policie ČR a pomáhají s likvidací požáru, s monitorovaním oblasti a odhalovaním dalších ohnisek. pic.twitter.com/PQRLWvTeQB\n— Policie ČR (@PolicieCZ) July 4, 2018\nPolicie zastavila kvůli zásahu hasičů dopravu na silnici 30 mezi tratí a Labem. "Je uzavřen celý úsek mezi Lovosicemi a Ústím, abychom uvolnili cestu pro hasiče," řekla litoměřická policejní mluvčí Pavla Kofrová. Řidiči mohou využít dálnici D8 nebo komunikaci na protější straně řeky, která vede od Litoměřic až do Děčína.\nPříčinu požáru zatím hasiči nestanovili. "Nicméně se domníváme, i podle očitých svědků, že s největší pravděpodobností došlo k technické závadě na kolejovém vozidle a od toho se vznítil požár," řekl Rudolf. V Ústeckém kraji je to letos první tak rozsáhlý požár v době sucha.\nVlaky mají zpoždění dvě hodiny\nMezinárodní vlaky mezi Ústím nad Labem a Drážďany dráhy mají kvůli rozsáhlému požáru zhruba dvouhodinové zpoždění. České dráhy posílají spoje po trati na protějším pravém břehu Labe, omezen je provoz rychlíků mezi Ústím a Děčínem. Cestujícím je doporučeno využít jiné trasy.\nTrať je velmi vytížená, projíždí tudy osobní i nákladní vlaky mezi Prahou, Ústím, Děčínem a Drážďany, Berlínem a Hamburkem. Požár, který se vznítil zřejmě od jiskry z lokomotivy, zastavil železniční dopravu na trati krátce před 11:00. "EC vlaky mezi ČR a Německem jsou odkloněny na pravý břeh Labe, jedou přes Lysou nad Labem, protože je trasa asi o třetinu delší, pomalejší, mají spoje zdržení zhruba 120 minut," řekl mluvčí Českých drah Petr Šťáhlavský.\nTrump vyzval Turecko k zastavení palby v Sýrii, ohlásil sankce. Na oblasti letí Pence\nAmerický prezident Donald Trump brzy vydá příkaz k uvalení sankcí na současné i dřívější turecké vládní představitele.\nRosol zaskočil favorita. V Moskvě se dařilo i Muchové\nTenista Lukáš Rosol dnes v Moskvě oslavil svou první letošní výhru v hlavní soutěži turnaje ATP.\nVideo: Neskutečný Pastrňák. Český útočník sestřelil čtyřmi góly Anaheim\nČeský útočník David Pastrňák poprvé v kariéře v NHL vstřelil čtyři góly v jednom utkání a pomohl hokejistům Bostonu k vítězství 4:2 nad Anaheimem.\nLiterární Bookerova cena má poprvé dvě vítězky: Atwoodovou a Evaristovou\nPorota ocenila Atwoodovou za román The Testaments. Je to pokračování populárního Příběhu služebnice, podle nějž byl natočený stejnojmenný seriál.\nZa katalánské referendum padly vysoké tresty. Politici dostali až 13 let vězení\nPři střetech protestujících s policií bylo podle agentury Europa Press více než 30 lidí zraněno.\nŠilhavý: Devalvace výkonu s Anglií. Byl jsem rozčarovaný a křičel\nTrenér fotbalové reprezentace Jaroslav Šilhavý připustil, že byl rozčarován z prvního poločasu přípravného utkání proti Severnímu Irsku.


HP CH648A 761 Black matte DJ Printhead pro DSJ T7100, T7200\nMatná černá/matná černá tisková hlava HP 761 Designjet je navržena společně s tiskárnou, aby splnila všechny vaše požadavky - od nenákladných černobílých výkresů po výjimečné vysoce kvalitní prezentace. Tiskové hlavy HP poskytují ostrou, čistou a přesnou kvalitu. Konzistentní výsledky, nízké nároky na údržbu a bezproblémový provoz vám pomohou udržet vysokou produktivitu a snížit náklady.\nHmotnost produktu•0,07 kg\nDiskuze k HP CH648A 761 Black matte DJ Printhead pro DSJ T7100, T7200\nDiskuze k produktu: hp-no-761-matna-cerna-tiskova-hlava-ch648a není založena. Pokud chcete vložit nový příspěvek, je třeba se přihlásit nebo zaregistrovat.


Venchi mléčná čokoláda Gold Venezuela 47 % cocoa 70g | Le Chocolat\nDomů / Čokoláda / Venchi mléčná čokoláda Gold Venezuela 47 % cocoa 70g\nVenchi mléčná čokoláda Gold Venezuela 47 % cocoa 70g\n149 Kč / ks 129,57 Kč bez DPH 212,86 Kč / 100 g\nOchutnejte JINOU mléčnou čokoládu. 47 % kakaa, to je téměř dvojnásobek, kolik obsahují běžné mléčné čokolády (25%).\nA není kakao jako kakao. Kakaové boby pro tuto čokoládu jsou odrůdy Criollo a pocházejí z nejlepších pěstitelských oblastí ve Venezuele, kde se pěstují ty nejkvalitnější kakaové boby světa.\nV této čokoládě mléko podtrhuje jemnost kakaových bobů aromatické vzácné odrůdy Criollo Merideno.\nV kakau můžete ucítit vůni dálek, exotického červeného ovoce a ořechů.\nZa čokolády z řady "Venezuela 47 % cocoa", získala značka Venchi zlatou medaili na prestižní soutěži Salon du Chocolat v Miláně 2018. V kategorii vysokoprocentní Single Origin, kde se utkávají ti nejlepší z nejlepších.\nPrémiová italská značka vyrábí již od roku 1878 čokoládové speciality v duchu severoitalské tradice spojení výběrového kakaa a lískových oříšků z oblasti Piemont. Tradici v současnosti obohacuje o moderní receptury a soustředí se především na kvalitu surovin – prvotřídní kakaové boby, olivový olej, lískové oříšky v certifikované kvalitě I.G.P.\nSložení: cukr, kakaová hmota z Venezuely, kakaové máslo, sušené plnotučné mléko, emulgátor: sójový lecitin, přírodní vanilkové aroma. Bez lepku. Může obsahovat stopy ořechů.\nEnergetická hodnota 2498 kj / 614 kcal\nTuky 42,5 g\nz toho nasycené mastné kyseliny 24,4 g\nSacharidy 43,7 g\nz toho cukry 40,9 g\nSůl 0,278 g\noceněné čokolády, single origin, luxusní čokoláda\nVenchi čtvereček Gold Venezuela mléčný 47 % cocoa 1 ks\nHachez čokoláda Cocoa Maracaibo mléčná 55,5% cocoa 100g\nVivani Bio mléčná čokoláda s 50% kakaa 80g


Zprávy - Lada 4x4 Urban 5D: luxusní Niva odhalena, je o hodně delší i pomalejší | AutoAdvert\nLada 4x4 Urban: Niva to ještě nevzdává!\nLada Niva se vyrábí předlouhých sedmatřicet let. A ještě nějakou dobu s námi zůstane. Jak by mohla vypadat na konci své kariéry, to naznačuje nová verze s názvem Urban.\nLada Niva Urban už je k mání i u nás, nejluxusnější Niva vyjde na 333 tisíc Kč\nLuxusní verze má již ve standardu 16palcová litá kola, nárazníky v barvě karoserie či klimatizaci. Její světlá výška však poklesla na 190 milimetrů.\nDuel: LADA Bronto AMC vs LADA Niva Urban 4x4 AMC - Autoweb.cz\nRusko proti Rusku aneb jeden terénní automobil proti druhému, ještě terénnějšímu. Jak tohle dopadne?\nLada 4×4 – Pokrok v mezích komfortu - Garáž.cz


Jak zjistíte, že máte apendicitidu: metody diagnostiky apendicitidy - Pankreatitida 2021\nLidé často zaměňují dva pojmy - apendicitida a příloha. Apendicitida je zánět příhod, malý přísun céka, který se nachází v osobě přímo pod játry, uprostřed mezi pravou stranou a pupočníkem.\nSpodní část spadá do pánve. Může se nacházet za cékem. Tělo má malou velikost: v průměru 7-9 cm, jeho průměr je 0,5-1 cm. Malá skládací klapka ji odděluje od céka, což zabraňuje tomu, aby se obsah střeva dostal dovnitř přílohy.\nKvůli tomu zůstává dutina přílohy čistá. Tento orgán také hraje svou roli při trávení, což je druh inkubátoru pro prospěšné bakterie. Ne všechny savce mají tento orgán.\nNapříklad v rodině koček tato chybějící příloha neexistuje. Existují však hlodavci, například králíci, morčata. Tam je appendix a příbuzní osoby na biologické klasifikaci - u opic. Rozvinutá příloha má býložravce.\nMaximální bolest během zánětu přílohy se vyskytuje v oblasti jejího umístění, tj. Mírně napravo od pupeční šňůry. Bolest přílohy, zvednutá blíž k játru, není obtížné zaměňovat se s bolestí jater. Pokud se příloha snižuje na malou pánvi, pak její bolest je maskována pod patologií vaječníků, u mužů - pod zánětem močového měchýře. Když je zadní příčka bolesti lokalizována v dolní části zad a cítila se ve svazích.\nBolest se neočekávaně objeví, a to z žádného zvláštního důvodu. Zápalový proces může začít se slabou nebo tolerovatelnou bolestí, následovanou nárůstem a může se okamžitě deklarovat ostrou bodavou bolestí, která bude akutní a nesnesitelná, pokud jsou konce živých nervů citlivé. Proto, když se zánět přílohy nedokáže uklidnit, jestliže bolest ustoupí. Naopak, musí být pacient naléhavě hospitalizován.\nApendicitida je charakterizována dalšími příznaky: obecná malátnost, nevolnost a dokonce i jedno zvracení. Ztratil jste chuť k jídlu. Teplota stoupá na 37,2-37,7 o C, může být doprovázena zimnicí. Na jazyku je jasný dotek. Heart beat se zvyšuje na 90-100 úderů za minutu.\nApendicitida je zánětem přílohy.\nKromě akutní bolesti v břiše, které mohou mít jiné příčiny, apendicitida může být rozpoznána těmito rysy:\nOpatrně klepněte na podložku těsně pod pravým pravým žebrem. Když apendicitida je vždy bolest; Pro srovnání proveďte stejnou studii na levé straně, bolest by neměla být tam.\nNechte pacienta zkusit kašel. Zvýšená bolest v pravé oblasti potvrdí, že pacient má zánětlivou přílohu.\nV zóně lokalizace akutní bolesti lehce zatlačte na žaludek a zůstaňte v této poloze po dobu několika sekund. Bolest by měla zmírnit. Při akutní apendicitidě se bolest zvýší, jakmile odstraníte ruce.\nPoraďte pacienta, aby přijal pozici embrya, tj. Ležící na pravé straně as nohama zastrčenými pod sebou, se naklonějte. V této pozici se bolest ubývá. Když změníte pozici, například otáčením na druhou stranu, natažení nohou, bolesti se opět vrátí.\nDůležité: v žádném případě nemůžete udělat vlastní palpation břicha, to je cítit a rozdrtit to. V opačném případě může vést k prasknutí přílohy a tím k zánětu břišní dutiny - peritonitida.\nBez ohledu na to, jaký může být výsledek vlastní diagnostiky, může být v každém případě s akutní bolestí v břišní dutině, bez ohledu na to, jak je lokalizovaná a jakákoli nemoc je maskovaná, je nutné zavolat sanitku nebo místního lékaře. Protože pankreatitida, cholecystitida, žaludeční vřed nebo zánět ženských orgánů slouží močový měchýř jako indikace pro okamžité postoupení pacienta do nemocnice.\nV Rusku je každoročně diagnostikována akutní příloha přibližně u jednoho milionu lidí. Je pravda, že statistika úmrtnosti, jako by byla nízká, je pouze 0,25%, ale celostátně to je 2500 lidí, obvykle dětí nebo dospělých, ale v prvotním životě. Lidé se dostanou do rizikové zóny, když útok apendicitidy předčí lidi někde na dovolené - pryč od civilizace a telefonní komunikace.\nPodle statistik nejčastěji postihuje apendicitidu osoby v aktivním věku: 75% pacientů jsou lidé ve věku 9-35 let. Z nich se 80 procent onemocnění objevuje u dětí ve věku 9-12 let. Předškoláci jsou nemocní v 13%, 5% je ve stáří (do jednoho roku). U kojenců se prakticky nepozoruje apendicitida kvůli nedostatečnému rozvoji gastrointestinálního traktu.\nVzhledem k tomu, že v případě předčasné lékařské péče o pacienta může dojít k perforaci přílohy a pronikání jejího obsahu do peritonea, což vede k peritonitidě, je třeba poznamenat, že celkový stav pacienta se zhoršuje během peritonitidy. Odev očí, ostré tváře se stávají. Pacient začíná projevovat úzkost, prudce zvyšuje srdeční frekvenci na 120 úderů za minutu. Bolest se šíří po břiše.\nSymptomy apendicitidy zcela charakteristické\nPokud dospělý může vysvětlit, kde, co a jak má bolesti, pak je vše s dítětem mnohem komplikovanější. A čím mladší je dítě, tím obtížnější je provést jeho historii. Nemůže vysvětlit ani povahu bolesti ani jejího umístění. Dítě jen ubližuje.\nAle když slyšel, že je zanechán v nemocnici a že je něco vystřižené, dítě se najednou může "zotavit". Nestlákejte se. Dítě nechápe, že jeho podvod může stát jeho život. Chce se vrátit ze svého obvyklého života a být bližší k své matce, své rodině, ke všemu, co slibuje teplo a bezpečnost.\nMožná začne jednat, dělat tantru náročné ho vzít domů. Vysvětlete mu, že uklidněná bolest je smrt nervových zakončení, která by měla cítit bolest, a že pokud nebude poslouchat lékaře, může zemřít. Snažte se být blízko těmto dítěti v těchto minutách.\nModerní metody diagnostiky apendicitidy mohou eliminovat chybu v diagnostice. Pro tento účel byly aplikovány laboratorní a inštrumentální studie.\nAnalýza moči Když zánět zadního příkroku může pokrýt stěny močové trubice, pravé ledviny, močový měchýř. A pak v moči budou přítomny krevní buňky - červené krvinky a bílé krvinky ve zvýšené míře.\nKrevní test Vývoj zánětlivého procesu se projevuje v složení krve - objevuje se nárůst počtu leukocytů a nezralých neutrofilů. Obsah leukocytů se však zvyšuje pouze u 90% případů a dokonce i u pacientů infikovaných HIV.\nRentgenové zobrazení orgánů břišní dutiny a hrudníku;\nKdyž rentgen vykázal následující příznaky:\nObrys céka je modifikován a v dutině jeho kupoly je vidět nahromadění tekutiny;\nUltrazvuk ukazuje změny, ke kterým dochází u zánětlivých příhod u většiny pacientů.\nVětšina pacientů s ultrazvukem odhalila zanícenou přílohu. Obvykle, když dojde k zánětu, příloha vypadá změněná se známkami zánětu:\nZánětlivé příměsi se téměř zdvojnásobily\nStěny se zároveň zesilují o 2-3 krát;\nTvar procesu může mít písmeno S\nV dutině přílohy lze detekovat kameny;\nTam je fúze stěn.\nChirurgická diagnostika laparoskopie ukazuje následující známky apendicitidy:\nPříliv krve do břišní dutiny;\nAkumulace leukocytů v mezenterii;\nLaparoskopie umožňuje rozlišit gangrenózní a flegmonózní apendicitidu. Když je gangrenózní forma smrt nervových buněk a zničení stěn procesu. V tomto případě se nekrotická tkáň stává černou a zelenou. Když flegmonous - kritické zvýšení přílohy, podmínka, kde může prasknout. Tyto příznaky naznačují potřebu naléhavého chirurgického zákroku.\nPokud lékař provede diagnózu akutní apendicitidy, může být léčbou jedinou chirurgickou intervencí pro účely ektomie, tj. Odstranění. Další způsoby léčby apendicitidy, bohužel léky nejsou vymyšleny, ačkoli uznává důležitost procesu v těle jako součást imunitního systému.\nPo operaci je důležité vyhnout se komplikacím. Je nutné chránit drátový řez před nadýcháním. S dobrým výsledkem operace je pacient po týdenních stezích odstraněn a poslán domů. U starších pacientů s diabetes mellitus je jádro léčení mnohem pomalejší a s dobrým výsledkem pooperační období trvá 10 dní. Nedoporučuje se užívat si lázně ani měsíc a navíc jít do lázní. Taková zatížení na nezralé jizvě zpomaluje proces hojení, je to drsné a ošklivé.\nJe velmi důležité pochopit, že apendicitida, i přes zdánlivou bezcennost přílohy, je vážnou chorobou a neměli byste ji experimentovat. Ať už ti řeknou ti návštěvníci, bez ohledu na to, jaké zázračné opravy navrhnou babička-healeři, existuje jen jeden lék na apendicitidu - chirurgový skalpel.\nJe pravda, že je možné mírně zmírnit stav pacienta, pokud není možné zavolat sanitku, nebo někde uvízla. Dejte pacientovi teplý nápoj ostružinového nebo teplého mléka, ve kterém byl vařený kmín. V žádném případě nelze umístit ohřívací podložku. Teplo urychluje pouze zánětlivý proces.\nJaké jsou hlavní symptomy apendicitidy? Kdy bych měl vidět lékaře? Odpovědi - při videohovoru:\nMetody pro diagnostiku apendicitidy\nAkutně tekoucí apendicitida vyžaduje operaci již v prvních hodinách vývoje patologie. Nedostatečná včasná léčba končí pacienty s vážnými komplikacemi, proto je důležité stanovit přesnou diagnózu včas a na základě toho zvolit způsob léčby. Diagnostika apendicitidy by měla být velmi přesná, protože tato nemoc je často maskována jinými nemocemi.\nJaká je diagnóza akutní apendicitidy\nPodezření na výskyt akutního zánětu apendixu u člověka se obvykle objevuje již ve fázi vývoje prvního symptomu, protože některé příznaky jsou charakteristické pro apendicitidu. Pokud se u Vás projeví prodloužená bolest břicha, dyspeptické poruchy, nevolnost, symptomy intoxikace, musíte se obrátit na lékařskou instituci o pomoc. Lékař bude pravděpodobně schopen určit, co způsobilo změny ve zdravotním stavu, a na základě toho přiřadit vyšetření a konzultace s úzkými odborníky. Pokud je podezření na apendicitidu, celé vyšetření se obvykle odehrává v několika fázích:\nVyšetření pacienta a sběr anamnézy.\nPalpace a perkuse břicha.\nInstrumentální metody diagnostiky nemocí.\nPokud je to možné, diagnostikujte laparoskopii.\nV každé fázi vyšetření chirurg zaznamená odchylky od normy a na základě všech změn provádí diagnózu.\nKdyž pacient vstoupí do pohotovosti, chirurg se okamžitě zaměřuje na chování a postoj osoby. Apendicitida může být navržena v napjaté poloze těla - bolest v oblasti iliakální pravice vede k tomu, že osoba sedí úhledně, zatímco vleže, pacient často utahuje nohy do žaludku. Při napětí, tj. Změně polohy těla, kašli, smíchu, je zřejmé, že se bolest zvyšuje.\nBěhem vyšetření lékař shromažďuje všechny stížnosti. Důležité je zjistit, kde začíná bolest, jak dlouho trvá, zda existují příznaky intoxikace.\nPalpace se provádí s opatrností. Když se může projevit apendicitida palpací břicha, napětí břišní stěny vpravo dole nebo na místě atypického umístění přílohy. Lékař také provádí speciální testy, během kterých se zaznamenávají určité příznaky, které indikují apendicitidu.\nSymptom Sitkovsky. Pacient by měl ležet na levé straně, zatímco v procesu zánětu přídavku se bolest zvyšuje vpravo dole. To je způsobeno skutečností, že mezenteria přílohy je napnutá, a proto stěny jsou napjaté a bolest se zvyšuje.\nSymptom Obraztsova. Pacient by měl zvýšit pravou nohu narovnanou v kolenním kloubu, bolest také kvůli napětí mezenterie stoupá.\nRazdolskyho příznak sestává z lehkého poklepání s okrajem dlaně podél břišní stěny. Při rozvoji apendicitidy se bolest zvyšuje.\nSymptom Shchetkin-Blumbergu spočívá v zatlačení prstů do pravé iliakální oblasti s ostrým zatažením ramene za tři sekundy. Pozitivním příznakem je zvýšená bolest.\nPříznakem Rovsingy je palpace trhavých pohybů tlustého střeva ve spodních částech. V případě zanícené apendicitidy zvyšuje pohyb plynů během palpace bolest.\nExistují desítky testů používaných chirurgy k vyloučení nebo potvrzení apendicitidy u lidí různého věku. Lékař zkušený palpatorem může stanovit konglomerát v oblasti přílohy, který naznačuje, že v zádech vzniká apendikulární infiltrát. Některé obtíže vznikají při určování zánětu přílohy s palpací u těhotných žen. Testy používané během tohoto období života ženy mohou být zkresleny a bolest způsobená přemístěním přílohy je lokalizována nad typickou lokalizací pro apendicitidu.\nPři přijetí do nemocnice jsou pacienti s podezřením na apendicitidu zpravidla přitahováni k vyšetření gynekologa. To je způsobeno tím, že zánět ženských pohlavních orgánů, mimomaternicové těhotenství, má patologii podobnou apendicitidě.\nPokud máte podezření na apendicitidu u pacienta, vezmu si krev pro testy bez selhání. Akutní zánět přílohy je doprovázen nárůstem počtu leukocytů, normálně by tento indikátor neměl přesáhnout 8-9 * 10 9 / l. Vyjádřená leukocytóza v destruktivní formě zánětlivé reakce v přílohě, tedy při vývoji purulentního procesu.\nJak postupuje apendicitida, leukocytární vzorec se posune doleva, což znamená tvorbu nezralých forem leukocytů - stab myelocyty. Kromě leukocytózy bude zánětlivý proces v těle projevovat rostoucí ESR, tj. Rychlost sedimentace erytrocytů.\nRozbor moči předepisuje lékař pro diferenciální diagnostiku onemocnění ledvin a močových cest z akutního zánětu přílohy. Při renální kolici v moči, červených krvinkách, kamenech, to znamená, že mohou být detekovány kameny.\nInstrumentální metody diagnostiky apendicitidy\nPoužití instrumentálních metod pro vyšetření pacienta s podezřením na výskyt apendicitidy závisí na technickém vybavení zdravotnického zařízení. Pro objasnění diagnózy, pokud je to možné, lékař předepisuje ultrazvukové vyšetření, CT vyšetření nebo MRI, tyto studie mohou identifikovat patologii vnitřních orgánů.\nUltrazvuk přílohy je přiřazen ve většině případů a obsah informací získaných během tohoto vyšetření závisí na zkušenosti diagnostika. Studie se obvykle provádí přes břišní stěnu, u žen je možná transvaginální studie, která nám umožňuje vyloučit nebo identifikovat patologii příček. Ultrazvuk přílohy se provádí pomocí příjmu s kompresí dávkovanou názvem. To je doba, kdy lékař jemně měří senzory v oblasti navrhovaného umístění přílohy. Když k tomu dojde, je lepší vidění odstranění střevních plynů a příloh. Zánět orgánů je indikován zhrubnutím jeho stěn a zvýšením echogenicity tukové tkáně, která obklopuje přílohu. Ultrazvukové vyšetření přílohy umožňuje vyšetření sousedních orgánů, jejich zánět také často indikuje kliniku akutní apendicitidy. Ultrazvuk není během těhotenství a vyšetření dětí zakázán.\nCT scan nebo počítačovou tomografií je skenování orgánů, které umožňuje získat obraz vrstvy po vrstvě. Při předepisování CT vyšetření může být zánět zánětu s vysokou přesností stanoven, ale tato metoda má své vlastní kontraindikace. Počítačová tomografie není přiřazena těhotným ženám a dětem, stejně jako jiným pacientům, kterým je zakázáno expozice.\nMRI je podobná počítačové tomografii, ale tato metoda vyšetření nepoužívá ozařování. Díky tomu je MRI vyšetření bezpečné při vyšetřování zdravotního stavu těhotných žen a malých dětí.\nJakákoliv instrumentální kontrola nezobrazí téměř 100% správný výsledek. Proto na základě pouze ultrazvuku není MRI nebo CT vyšetření vystaveno.\nDiagnostická laparoskopie přílohy je jednou z nejvíce informativních metod pro přesné určení typu zánětu v břišní dutině. Prostřednictvím malého řezu v kůži do těla pacienta je zaveden endoskop s mikrokamerou na konci. Prostřednictvím této mikrokamery lékař vyšetří břišní dutinu zevnitř a identifikuje všechny změny. Na základě získaných údajů je rozhodnuto o dalším zákroku, během kterého se apendektomie provádí nebo se jiné orgány podrobí chirurgické léčbě.\nSprávná a rychlá diagnóza je klíčem k úspěšné léčbě a absence komplikací u apendicitidy. Poté, co má člověk bolesti břicha v nemocnici, provedou se všechny vyšetření co nejdříve, protože se předpokládá, že operace by měla být provedena v prvních hodinách onemocnění. Pokud se objeví příznaky podobné apendicitidě, je nutné co nejdříve kontaktovat zdravotnickou instituci.\nBolest břicha může mít jednoduchý původ, pokud jsou způsobena přejídáváním nebo menšími onemocněními, avšak v některých případech jsou příznaky zákeřnější a závažnější patologie - apendicitida. V takovém případě je nutné poradit se s lékařem co nejdříve, protože toto onemocnění je pro lidské tělo nebezpečné a může být smrtelné, pokud je povoleno prasknutí přílohy. Je možné vidět apendicitidu na ultrazvuku?\nDetekce apendicitidy se provádí pomocí různých výzkumných metod. V některých případech může být skrytý průběh zánětu nebo slabý výraz hlavních znaků. Takové situace vyžadují ultrazvukové vyšetření apendicitidy, jehož cílem je vyloučit další nemoci, které mají podobné příznaky. Je třeba říci, že ultrazvuk dosahuje devadesát procent přesnosti.\nApendicitida se zpravidla rozvíjí kvůli vlivu polymikrobiální flóry, kterou tvoří stafylokoky, Escherichia coli, anaeroby, streptokoky, stafylóza a enterokoky. Patogeny pronikají do stěny přílohy z lumen, to znamená enterogenně.\nPodmínky pro vznik apendicitidy se také vytvářejí během stagnace střevního obsahu v přídavku kvůli jeho ohybu, stejně jako přítomnosti hyperplázie lymfatické tkáně, fekálních kamenů a cizích těl v lumenu.\nSpecifickou roli hrají stravovací návyky a umístění přílohy, nadměrná spotřeba masa a tendence k zácpě, v důsledku čehož se ve střevním obsahu shromažďuje velké množství produktů rozpadu bílkovin, což vytváří příznivé prostředí pro reprodukci různých patogenních mikroorganismů. Uvidí, jestli ultrazvuk apendicitida, zájmy mnoha.\nKromě mechanických příčin může apendicitida způsobit parazitní a infekční onemocnění, jako je břišní tyfus, střevní tuberkulóza, amebiáza a yersinióza.\nU těhotných žen vzrůstá riziko vzniku apendicitidy v důsledku zvýšení velikosti dělohy a změny v pozici přílohy a céka. Mají také takové faktory, které předisponují k apendicitidě jako restrukturalizace imunitního systému, zácpa a změny v zásobování krve do pánvových orgánů.\nKteré případy vyžadují ultrazvuk?\nApendicitida je akutní zánět přílohy vyžadující chirurgickou léčbu. Přestože tato příloha je rudimentárním orgánem, stále vykonává tři hlavní funkce:\n- shromažďuje a roste kolonie prospěšné střevní mikroflóry;\n- produkuje řadu hormonů;\n- působí jako překážka, která blokuje pohyb různých druhů infekcí.\nAčkoli řada odborníků považuje tento orgán za užitečný (ačkoli to bylo dříve tvrdil, že to je zbytečné a škodlivé), je-li to zapálené, je nutné se ho zbavit chirurgicky. Nejlepší způsob, jak pomáhá identifikovat apendicitidu při neexistenci výrazného klinického obrazu, je ultrazvuk. Lékař může nařídit vyšetření břišních orgánů v následujících případech:\n- když pacient stěžuje na bolest jakékoli intenzity, koncentrovaný na různých místech břicha (nejčastěji se apendicitida vyznačuje bolestivostí dolní části břicha nebo iliakální oblasti na pravé straně);\n- Lékař má předběžné informace o vyšetření a anamnéze, které umožňují podezření na apendicitidu;\n- krevní test spolu s růstem leukocytů odráží posun vzorce doleva: v tomto případě je nutné vyloučit přítomnost zánětlivého procesu céka nebo nešpecifických příznaků u pacienta.\nUltrazvuková vyšetření apendicitidy se také provádí v atypických situacích, zejména u těhotných žen, dětí a seniorů, stejně jako u pacientů oslabených jinými nemocemi. Mohou pocítit bolest nejen na těch místech, u kterých je pravděpodobné, že se obtěžují s apendicitidou. Díky ultrazvuku můžete přestat pochybovat o původu bolesti u lidí, kteří se liší v abnormální poloze přílohy. Tento rudimentární orgán může být umístěn u různých lidí, ne tak, jak je uvedeno v anatomických manuálech. Vzhledem k tomu, že tato oblast céka je charakterizována pohyblivostí, je schopna změnit směr v břišní dutině. To je důvod, proč se bolesti nevyskytují na těch místech, která jsou typická pro apendicitidu klasického typu. V této situaci jsou nejčastěji používány metody jako ultrazvuk a počítačová tomografie. Ultrazvuk s apendicitidou je používán více široce, protože je cenově dostupný, stojí méně a je rychlejší. Kromě toho nejsou všechny nemocnice vybaveny CT.\nPokud se apendicitida vyznačuje nebezpečnými komplikacemi, jako je perforace, sepse a gangréna, je nutná okamžitá chirurgická intervence. Pokud jsou příznaky výrazné, specialisté berou v úvahu klinický obraz jako celek. Nicméně, s implicitní manifestací příznaků nebo atypickou apendicitidou, jakékoli zpoždění operace může stát život pacientů. V tomto případě je nutné použít ultrazvuk přílohy. Prostřednictvím tohoto postupu je možné analyzovat současný stav člověka. Navíc téměř polovina patologických stavů břicha je charakterizována symptomy, které se podobají akutní apendicitidě. Komplikuje skutečnost, že umístění přílohy může být zcela odlišné, což vede k rozdílům v povaze bolesti a charakteristice zánětu. Jedná se o ultrazvukové vyšetření břišní dutiny s apendicitidou, která umožňuje správnou diagnózu a předepisuje pacientovi včasnou a kompetentní léčbu.\nDo osmdesátých let minulého století byly použity rentgenové záření barya. Nyní je ultrazvuk bezpečnější a lze ji bezpečně aplikovat i na studium dětí a těhotných žen. Mnoho odborníků se domnívá, že výpočetní tomografie je přesnější metoda. Ultrazvuk však není ve srovnání s ním současně nižší, a zároveň se vyznačuje dostupností a nižšími náklady. Pokud je situace nouzová situace, pak první zařízení je ultrazvuk, protože vám umožní rychle získat informace o stavu pacienta.\nTakže apendicitida může být viděna na ultrazvuku.\nTo je zvláště užitečné při detekci zánětu procesu u těhotných žen a dětí. Vzhledem k anatomické specifičnosti je poměrně obtížné diagnostikovat apendicitidu pomocí klasických metod. Kromě toho děti často nemohou jasně a souvisle vysvětlovat přesně, kde se cítí bolest, v důsledku čehož je diagnóza obtížná, což znamená, že není možné předepsat správnou léčbu.\nUltrazvuk však má své nevýhody. Například kvůli nesprávné přípravě na proceduru, abdominální distenzi nebo nadváze pacienta nemusí být určité části břišní dutiny odrazeny na obrazovce monitoru. Konečná diagnóza a stanovení léčby je však odpovědností chirurga, protože ultrazvuk je jen způsob, jak sbírat informace.\nAť už definuje ultrazvukovou apendicitidu, vysvětlili jsme.\nUltrazvuk apendicitidy nevyžaduje žádnou zvláštní přípravu. Kromě toho se tento postup často provádí ze zdravotních důvodů. Pokud je pacient přiveden do zdravotnického zařízení s akutními příznaky, pak jen ultrazvukové vyšetření pomůže potvrdit diagnózu co nejdříve. Pokud je průzkum plánován, doporučuje se, aby se nepřejívaly, nejíst jídlo, které způsobuje meteorit, a na prázdný žaludek. Studie se provádí stejným způsobem jako v případě analýzy dalších orgánů břišní dutiny. Nejčastěji se k tomuto účelu používá jednoduchý abdominální senzor, který umožňuje diagnostikovat patologii přes břišní stěnu, stejně jako speciální gel, který zlepšuje kontakt a zlepšuje vodivost. Pacient musí přijít s plenkou a ručníkem (nebo ubrouskem). Velmi zřídka se u žen s odchylkou nebo abnormálně nízkým umístěním přílohy používá výzkum pomocí vaginálního senzoru, díky kterému je možné vyloučit cizí stavy a nemoci, například apoplexii vaječníků, adnexitidu nebo mimoděložní těhotenství.\nApendicitida bude vidět na ultrazvuku. Správné dekódování je důležité.\nUltrazvuk poskytuje jednoznačný a jasný obraz onemocnění. Na monitoru je zobrazena zapálená příloha v rozšířené podobě, obklopená exsudátem. Je-li fáze gangrenózní, pak jsou viditelné stopy hnisavého obsahu, které se vymykají z procesu. Když bolest nemá žádnou souvislost s apendicitidou, příloha má normální velikost a neobsahuje známky zánětu.\nV některých případech není možné provést konečnou diagnózu. Obvykle se to stane, když je okrajová příloha, když je zapálená nebo zvětšená, ale nemá jasný obrázek, který umožňuje přesné stanovení diagnózy a odeslání pacienta do operace.\nStejně protichůdná data mohou být získána během studie osoby s nadváhou nebo s velkým množstvím plynů ve střevě. V této situaci je nejlepší provést CT vyšetření a pacienta vyhledat pro další testy. Vzhledem k komplexnímu přístupu v závažných případech je možné potvrdit nebo vyloučit přítomnost apendicitidy.\nBude ultrazvuk zobrazovat apendicitidu? Odpověď je jednoznačná - ano, ano.\nDlouhodobá lékařská praxe ukazuje, že diagnóza apendicitidy by měla být provedena okamžitě.\nZánět přívodu céku u těhotných žen je často doprovázen vedlejšími účinky.\nPro správnou diagnózu se používají instrumentální metody včetně ultrazvuku. Přesné výsledky a dávají palpaci břicha.\nPři vyšetřování nemocného dítěte je třeba věnovat zvláštní pozornost.\nZánětlivé procesy v gastrointestinálním traktu se objevují z různých důvodů. Apendicitida se velmi často vyvíjí v důsledku expozice polymikrobiální střevní flóry.\nMezi mikroby, které přispívají k vzniku patologie, nazývají gastroenterologové následující:\nJádrem toho jsou patogenní mikrobi, které začínají za určitých podmínek aktivně pracovat.\nZ objektivních důvodů se tyto stavy vytvářejí u těhotných žen a dospělých mužů. Správně provedená diagnóza vám umožní vytvořit klinický obraz této nemoci.\nJednou z hlavních příčin zánětu je stagnace obsahu střev.\nDiagnostika akutní apendicitidy u těhotných žen, která se provádí pomocí ultrazvuku, potvrzuje tuto příčinu.\nČasto se to děje u dítěte, když už dlouho nemůže dělat pohyb střev. Příčinou akumulace cizích těl a fekální hmoty ve střevě může být triviální zácpa.\nU dospělých se to stává častěji v dospělosti, kdy je intestinální motilita slabá.\nS pravidelnou zácpou se postupně vytváří chronická apendicitida. Ve skutečnosti je to pomalý, ale stálý zánět přílohy.\nPodstatou výskytu apendicitidy u dospělých je denní strava.\nVýživový systém založený na hojném používání masa a mastných potravin vede k tomu, že střevo vytváří příznivé prostředí pro patogenní flóru.\nU těhotných žen je tento faktor také důležitý. Abyste porodili zdravé dítě, potřebujete dobrou výživu.\nŽiviny jsou absorbovány pouze během normálního fungování gastrointestinálního traktu. Jak vyplývá z nedávných studií, cékum a příloha mají vliv na funkci gastrointestinálního traktu.\nVčasná diagnóza akutní apendicitidy přispívá k řádné a rychlé léčbě.\nJe důležité zdůraznit, že u těhotných žen je pravděpodobnost vzniku apendicitidy vyšší než u dospělých mužů.\nTento fakt je vysvětlen skutečností, že s nárůstem velikosti dělohy dochází k posunu přílohy z jejího místa a krevní oběh v jeho tkáních se stává méně intenzivní.\nPříčiny apendicitidy u dítěte jsou také odlišné. Aby se apendicitida nestala chronickou, je nutné podrobit se ultrazvuku při prvních příznacích a získat přesnou diagnózu od svého lékaře.\nStejně jako každá nemoc, která je nebezpečná pro lidské zdraví a život, apendicitida se vyskytuje z určitých důvodů a končí v závěrečné fázi.\nU dospělých mužů a těhotných žen se patologie začíná tím, že se přívěsek nafoukne. U dítěte jsou první příznaky obvykle stejné.\nVelmi často je nutné diagnostikovat apendicitidu doma.\nMnoho lidí ví, že pokud je bolest, když stisknete pravou stranu břicha, je to chronická apendicitida.\nVe skutečnosti může být situace zcela odlišná. K objasnění diagnózy se provádí ultrazvuk nebo je použita jiná, přesnější metoda pro určení patologie.\nV závěrečné fázi vývoje patologie přílohy stěna zhasne a vybuchne. Celý obsah céku se rozpadá do břišní dutiny.\nK zabránění takového výsledku by měla být co nejdříve provedena diferenciální diagnostika akutní apendicitidy. Pro tyto účely je nejúčinnější používat ultrasonografii.\nPodle statistik, od začátku zánětlivého procesu až po nástup peritonitidy, to trvá dva až čtyři dny.\nPokud je diagnóza a léčba onemocnění prováděna doma, pravděpodobnost smutného dokončení lékařských postupů je vysoká. Především se týká nemocného dítěte.\nDiagnostikovat apendicitidu u dospělých s pomocí palpace mohou lékaři s velkou lékařskou praxí. Při kontrole je třeba věnovat pozornost reakci pacienta.\nChronická apendicitida může způsobit bolestivé pocity v dolní části břicha při kašli nebo nepříjemném pohybu.\nK dispozici odborníkovi, který provádí diagnostické vyšetření pacienta, jsou vhodné techniky, které odborně používá.\nJe třeba poznamenat, že palpace by neměla být používána k vyšetření těhotných žen. Diagnostika apendicitidy u dětí s touto metodou dává dobré výsledky. Někdy musí být diagnóza potvrzena ultrazvukem.\nNezávisle na diagnóze apendicitidy doma palpací se nedoporučuje.\nPoddajnost situace spočívá v tom, že bolest u apendicitidy a pankreatitidy je velmi podobná. Tenze břišního svalu způsobuje jak chronickou pankreatitidu, tak akutní apendicitidu.\nČasto se stává, že hluboké palpace v akutní apendicitidě neumožňuje odborníkovi jednoznačně konstatovat vývoj patologie.\nToto je předcházeno ochranným napětím břišních svalů, a to i u dětí. Pokud je diagnóza nutná, je výhodnější použít ultrazvuk.\nPři diagnóze patologie s palpací je patologie rozpoznána přibližně v polovině případů. Dotknout se chronické apendicitidy je ještě obtížnější.\nZ tohoto důvodu jsou prováděny další studie, které potvrzují přítomnost nemoci nebo její nepřítomnost.\nPro vyšetření těhotných žen je výhodnější použít ultrazvuk.\nV současné době je tento způsob výzkumu organismu rozšířen kvůli jeho výrobě a bezpečnosti.\nZvláště, když je dítě vyšetřeno, pacient nemá pocit nepohodlí nebo úzkosti.\nModerní diagnostické vybavení umožňuje identifikovat chronickou apendicitidu u dospělých v jednom krátkém tréninku.\nNová generace zařízení založená na použití elektromagnetického záření. Stejně jako ultrazvukové vlny, magnetické záření je pro tělo naprosto neškodné.\nMagnetická rezonance se používá při vyšetření těhotných žen, dospělých i dětí.\nTato metoda má jednu vážnou nevýhodu - náklady na relaci jsou mnohem vyšší než u ultrazvuku.\nProfesionálové si dobře uvědomují, že domácí diagnostika dává nepřesné výsledky.\nPři vyšetření dítěte musí být akutní apendicitida odlišena od následujících patologií:\nTěhotné ženy často mají gynekologické zánětlivé procesy. Někdy se mýlí s apendicitidou.\nPro získání skutečného klinického obrazu se používá ultrazvuk a další výzkumné metody.\nPři diagnostice akutní apendicitidy u dětí je důležité rozlišovat patologii od záchvatů akutní pankreatitidy. V tomto případě se bolest objevuje v pravé části břišní dutiny.\nPalpaci břicha je velmi obtížné určit pravou příčinu bolesti.\nPro získání spolehlivých informací o povaze patologie je nutné provést instrumentální diagnostiku.\nChronická apendicitida je detekována stejným způsobem. Povaha onemocnění vyžaduje, aby se všechny diagnostické postupy prováděly v co nejkratším čase.\nOsoba s diagnózou chronické apendicitidy by měla pečlivě sledovat stav svého těla.\nExacerbace tohoto onemocnění se může vyskytnout zcela neočekávaně, z nejnebezpečnějších důvodů. Pokud existují kontraindikace k odstranění přílohy, pacientovi jsou předepsány konzervativní metody léčby.\nHlavním důvodem této situace je vyhnout se zácpě, dodržovat určitou dietu, sledovat denní režim a vyhýbat se nadměrnému fyzickému namáhání.\nNejúčinnější léčbou onemocnění je odstranění zanícené přílohy. Provádění operace u dítěte je snadnější než u dospělého.\nJe však nutné, aby první příznaky byly v kontaktu s klinikou, vyšetřeny a zaslány do nemocnice.\nTrvá několik minut diagnostikovat onemocnění s ultrazvukovým vyšetřením.\nAby nedošlo k vystavení vašeho zdraví a života nebezpečí, mělo by se léčba apendicitidy provádět včas.\nLéčba dětského průjmu: Co dítěti dostat za 4 roky po průjem\nChronická kalkulovaná pankreatitida: léčba, dieta, chirurgie


Na Novojičínsku zemřeli při nehodě dva senioři, vliv mohlo mít i horko - iDNES.cz\nNa Novojičínsku zemřeli při nehodě dva senioři, vliv mohlo mít i horko\n5. srpna 2013 16:16, aktualizováno 16:16\nTragicky skončila jízda autem pro manželský pár v seniorském věku u Frenštátu pod Radhoštěm na Novojičínsku. Náraz do betonové vpusti nepřežili. Vzhledem k okolnostem je možné, že na tragédii mohlo mít velký vliv současné horké počasí.\nVeškeré pokusy oživit seniory selhaly, oba na místě zemřeli. (ilustrační snímek) | foto: Jakub Kozák, pozary.cz\nVůz řízený osmdesátiletým mužem sjel mezi polednem a třináctou hodinou bez zjevné příčiny mimo silnici I/58 mezi Frenštátem a Lichnovem a narazil čelně do betonové vpusti. Lékaři záchranné služby, kteří se dostali na místo sanitkou i vrtulníkem, už nemohli pomoci řidiči ani jeho o tři roky mladší manželce.\n"Oba při havárii utrpěli rozsáhlá mnohočetná poranění, kterým na místě podlehli," řekl mluvčí záchranné služby Ladislav Lang.\nPolicejní mluvčí Petr Přes uvedl, že příčinu nehody zatím neznají. Objasnit by ji měla nařízená zdravotní pitva. Je možné, že řidiči se udělalo za volantem špatně, možná zkolaboval.\nAuto pozvolna sjíždělo ze silnice a zároveň zrychlovalo\n"Od svědků víme, že vůz jel po rovné komunikaci a pozvolna sjížděl mimo ni. Navíc postupně zrychloval," uvedl Gřes.\n"Jestli měl řidič zdravotní problém, to ukáže pitva. Občas se to stává. Před několika měsíci jsme měli v okrese podobný případ, kdy havaroval vůz se staršími manželi a později se ukázalo, že řidič zemřel ještě dřív, než jeho vůz sjel ze silnice a havaroval. Manželka nehodu přežila," líčí Gřes.\nDodal, že tropická vedra mohou podobným nehodám nahrávat. "V autech bez klimatizace je horko a vysoká teplota zvyšuje únavu a nesoustředěnost. I mladší ročníky může postihnout slabost za volantem," říká Gřes, který doporučuje v největších vedrech cestování omezit, a když to jinak nejde, dostatečně větrat, dělat delší přestávky a hodně pít.\nTémata: havárie, Frenštát pod Radhoštěm, Zdravotnická záchranná služba, Lichnov, Moravskoslezský kraj, Lékař, Nový Jičín, silnice, klimatizace, Nehody Ostrava, Opavsko


Ořechový dort panenka Barbie od lussy. A Thermomix ® recept z kategorie Dezerty a sladkosti z www.svetreceptu.cz, Thermomix ® skupina.\n1 Ořechový dort panenka Barbie\npublished: 25.09.2013 změněno: 12.08.2016\nOřechový dort panenka Barbie neotestovaný recept\n300 gramů polohrubá mouka\n1 balíček kypřicí prášek do pečiva\n150 gramů mletých vlašských ořechů\n280 gramů cukru krupice\n500 gramů máslo (nesolené)\n1/2 odměrky rumu\n2 polévkové lžíce kávy Inka\nNa ozdobení dortu\n1 obyčejnou panenku barbie\n2 balíčky lentilek\nDoba přípravy 1h 0min\nNarozeniny dětí Děti v kuchyni Dezert Pečení\n1. Do mixovací nádoby vložíme celá vejce,cukr,vanilkový cukr a šleháme do pěny 3minuty/ "Zamknout mixovací nádobu" /R 5.\n2. Poté pomalu otvorem výka přisypáváme mouku smíchanou s kypřícím práškem a přidáme horkou vodu. To vše ještě šleháme 3 minuty/ "Zamknout mixovací nádobu" /R5.\n3. Těsto nalejeme do předem vymazané a moukou vysypané formy na bábovku a déme péct na 30 minut při 180C. Po upeční dáme schládnout a zatím si připravíme krém.\n1. Do mixovací nádoby nasaďte metličku přidejte vejce, cukr a šlehejte do pěny tak, že si nastavíte 20minut/ "Zamknout mixovací nádobu" / 100 C/ R 4. Musí se nastavit teplota na vaření stejné jakoby jste základ na krém šlehali na sporáku nad párou!!!!!!!!!\n2. Vznikne vám hustá hmota kterou necháte schládnout a po schládnutí do ni zašleháte 2 másla. Šleháte s metličkou 5minut/ "Zamknout mixovací nádobu" /R4.\n3. V hrníčku si zatím rozmíchejte rum s kávou. Polovinu krému dejte do misky a odložte stranou a zbylou polovinu ponechte v mixovací nádobě a přišlehejte kávu s rumem vznikne vám výborný kávový krém a celkem na zdobení máte 2 druhy krému.\n1. Bábovku rozkrojte na třikrát jakoby jste rozkorojily klasický kulatý korpus. Na každé patro naneste krém na střídačku vanilkový,kávový.\n2. Do horního otvoru zasaďte panenku barbie a zdobícím sáčkem dle vantazie ozdobte krémem tak aby vám vznikly šatičky a ozdobte lentilkama a marcipánovýma růžičkama.\nNejlepší narozeninové dorty pro děti jsou od maminky Panenku lze i celou potáhnout marcipánovou hmotou opět dle fantazie. Každý dort za pomocí thermomixu zvládnete hravě i přípravu náročného krému, kde odpadá složité šlehání u sporáku nad párou.\nČatová ráj pomazánka\nČočková pomazánka z krušnohoří\nPikantní pálivý dresink\nJablečné pyré s banánem\nSuper naarozeninový dort pro\nVložil Jan Stříbrný on 29. listopadu 2013 - 17:51.\nSuper naarozeninový dort pro holčičky\nMoc pěkný, ale nemám komu\nVložil yvonaj on 4. listopadu 2013 - 16:51.\nMoc pěkný, ale nemám komu dělat.\nVložil marca on 6. října 2013 - 23:59.\nJe nádherná, taky jsem už\nVložil Jaroslava Fortelkova on 4. října 2013 - 01:14.\nJe nádherná, taky jsem už několikrát dělala.\nVložil zuzka@dvk.cz on 3. října 2013 - 01:38.