Kapverdské ostrovy – exotický ráj, kde není pro stres místo | Cestovinky\nCestování > Země > Afrika > Kapverdy > Kapverdské ostrovy – exotický ráj, kde není pro stres místo\nVydáno 5. 2. 2018\nZmíněné miniaturní náramky s několika potištěnými kostičkami, na kterých se třpytí legendární heslo Kapverd, tady najdete prakticky na každém rohu. Nosí je místní, turisté, delegáti, ale třeba i obsluha plážových barů. I přes chudobu, která zemi sužuje a nepříliš příznivé podmínky pro pěstování čehokoli, si tady nikdo nestěžuje.\nSluncem zalité pláže, nápadně připomínající daleký Karibik, teploty, jež celoročně nespadnou pod 20 stupňů a bouřlivý oceán, který zde panuje obří silou, lákají do luxusních resortů turisty z celého světa. Nejde však o žádnou „masovku“. Kapverdy jsou dobře utajeným rájem, který vám po první návštěvě přiroste k srdci. Chcete si užít klidnou dovolenou? Vydejte se sem mimo hlavní turistickou sezónu, která trvá přibližně od dubna do října, a vychutnejte si božský klid.\nTradiční rybářská loďka Kapverďanů. Čerstvé ryby a mořské plody jsou zdejším bohatstvím.\nPanenské ostrovy s pohnutou historií\nInformace o objevení Kapverd se značně liší. Obecně panuje názor, že ostrovy byly objeveny až po příjezdu Evropanů v 15. století. Po objevení písmen a znaků na skále Rocha Escrita, která je součástí kapverdského ostrova Sao Nicolau, se však historikové domnívají, že k objevení tohoto pozemského ráje došlo ještě mnohem dřív. Pravdou však zůstává, že historie ostrovů byla velmi pohnutá a dosti nešťastná.\nV roce 1945 se totiž staly ostrovy součástí portugalského impéria a Portugalci je využívali jako vězení pro odsouzené trestance. Kromě toho Kapverdy sloužily také jako překladiště otroků a mezistanice při průzkumných výpravách do Afriky. Mořeplavci tady doplňovali zásoby paliva, vody a potravin a zejména pak handlovali s otroky a otrokyněmi z Afriky. Onu pomyslnou „STOPku“ Portugalcům vystavilo až zrušení otroctví v roce 1876.\nPláž Santa Monica na ostrově Boa Vista je jednou z nejkrásnějších pláží světa.\nJeště v první polovině dvacátého století byly Kapverdské ostrovy stále portugalskou kolonií. Situace se ovšem razantně změnila v jeho druhé polovině. Kapverdy se staly zámořskou provincií a v 60. letech Kapverďané dokonce obdrželi oficiální status obyvatel Portugalska. 7. července roku 1975 se staly ostrovy konečně nezávislé a Kapverdská republika se vůbec poprvé objevila ve školních atlasech.\nTurismus – to je, oč tu běží\nRazantnější rozvoj turismu na Kapverdách započal na počátku 90. let. Díky Evropské unii a Světové bance začaly na jednotlivých ostrovech vyrůstat letiště a menší přístavy. S výjimkou jednoho ostrova mají dnes letiště všechny ostatní. Protože tady nepanují příznivé podmínky pro zemědělství a na mnoha ostrovech mají problémy s pitnou vodou, země se orientuje zejména na rybolov a cestovní ruch. Megalomanské hotelové resorty tady jako houby po dešti vyrůstají pod hlavičkami exkluzivních značek Hilton Hotels & Resorts, New Horizonz či Riu.\nNa ostrovech zažijete nespočet nezapomenutelných zážitků. Romantika a silné emoce vás tady čekají na každém kroku.\nPřesto je zde turismus stále ještě v plenkách, což bude vyhovovat zejména lidem, kteří preferují klidnou dovolenou, na níž mohou zavítat prakticky během celého roku. Zdejší teploty oscilují okolo 25 stupňů Celsia a slunce tady svítí v průměru devět hodin denně. Z 365 dnů v roce je na Kapverdách obvykle 350 dnů slunečných bez jediné dešťové přeháňky.\nCo však může dovolenou nepěkně zkomplikovat, je silný vítr. Ostrovy se totiž dělí na dvě skupiny – závětrné a návětrné. Drtivá většina turistů míří na některý z druhé skupiny jmenovaných, proto je potřeba připravit se na silnější vítr a červenou vlajku na pláži. Největší pravděpodobnost, že se silného větru dočkáte, je během listopadu až května. Poté vítr utichá, objevovat se ale naopak mohou nečekané srážky a přeháňky.\nKapverdy jsou známé svými okouzlujícími plážemi s pískem, který svou strukturou připomíná polohrubou mouku.\nCo dělat na Kapverdách?\nDrtivá většina turistů míří na ostrov Sal anebo Boa Vista. Oblíbený je však i ostrov Santiago, který je v porovnání s výše jmenovanými mnohem zelenější a hornatější. Pokud preferujete čistě odpočinkovou a „válecí“ dovolenou, splní Kapverdy i vaše nejniternější očekávání a nejtajnější přání. O romantiku, spoustu nečekaných a nezapomenutelných zážitků, šumění rozbouřeného oceánu a přenádherné písčité pláže tady totiž není nouze.\nA když už jsme u pláží, musíme představit alespoň některé z nich. Bezkonkurenčně nejkrásnější je pláž Santa Maria na ostrově Boa Vista, která se mimo jiné řadí také mezi nejkrásnější pláže planety. Na paty jí šlape Praia de Chaves, kterou opět najdete na zmíněném ostrově Boa Vista. Za návštěvu ale jistě stojí i pláž Ponta Preta na sousedním Salu nebo Tarrafal Beach na ostrově Santiago.\nViana desert je jedním z přírodních zázraků ostrova Boa Vista, které rozhodně musíte navštívit.\nŽe vás už válení na plážích nebaví? Vydejte se na průzkum ostrova. Učinit tak můžete v rámci fakultativních výletů pořádaných cestovní kanceláří anebo na vlastní pěst. Na ostrovech si můžete půjčit čtyřkolku, elektrokolo či automobil. Ostrov obvykle zvládnete projet za jeden, maximálně dva dny.\nKochat se tady můžete nejen okouzlujícími písečnými dunami, obřím slaným kráterem a jezerem, které má údajně léčivé účinky, ale také můžete navštívit nevyzpytatelnou sopku Pico Do Fogo, magické „Modré oko“, některý ze zdejších kostelů či klášterů, památníky obětem obchodu s otroky nebo další kulturně a přírodně zajímavá místa. Lákavé jsou i plavby lodí s možností rybolovu, pozorováním delfínů, velryb anebo ohrožených želv, které na zdejší pláže připlouvají klást vajíčka.\nKrásnou podvodní jeskyni „Blue Eye“ najdete v zátoce Buracona. Sluneční paprsky v ní vytváří magické modré oko.\nPro milovníky adrenalinu a vodních sportů nabízí Kapverdy ideální podmínky. Díky jejich větrnosti a obřím vlnám si na své přijdou příznivci surfování, kitesurfingu nebo windsurfingu. Samozřejmostí jsou také nejrůznější centra pro potápěče a milovníky šnorchlování.\nGastroorgasmus a antistresová terapie šokem\nBěhem návštěvy Kapverdských ostrovů ale nesmíte vynechat také gastro zážitek v podobě návštěvy některé z místních restaurací. Mořské plody, tuňáci a další ryby jsou zdejším pravým a nefalšovaným bohatstvím a jejich chuti podlehnou i ti, kteří rybám v našich podmínkách příliš neholdují. Každé ráno (obvykle vyjma neděle) jsou u ostrovních přístavů pořádány tradiční trhy, na kterých pořídíte pouze ty nejčerstvější ryby prakticky „za hubičku“.\nCo je na Kapverdách nejlepší? Onen božský klid a skutečnost, že jde o dostupnou exotickou destinaci, která ještě nepodlehla masovému turismu. Pokud potřebujete vyčistit hlavu, zbavit se nahromaděného stresu, nechte problémy doma za dveřmi a uleťte každodenní rutině na jedno z nejkouzelnějších míst planety.\n16° 6' 52.5312" N, 22° 48' 38.2464" W\nPraktické informace před cestou na Kapverdy\nKapverdské ostrovy jsou od České republiky vzdáleny více než 5 000 kilometrů\nOstrovy jsou součástí Atlantického oceánu a nachází se asi 500 kilometrů západně od Senegalu\nCesta sem letadlem trvá zhruba sedm hodin. Při zpáteční cestě je obvykle nutné mezipřistání na ostrově Sal anebo na Kanárských ostrovech s nutností dotankování.\nPro vstup do země je nezbytný pas, jehož platnost bude končit minimálně za 6 měsíců po návratu zpět do České republiky.\nPro občany EU platí na Kapverdách vízová povinnost. Cestovní kanceláře nabízejí vyřízení víza za cca 1300 Kč, na místě ho pouze s platným pasem vyřídíte za 25 Eur.\nOficiálním jazykem na Kapverdských ostrovech je portugalština a kapverdská kreolština. V resortech se ale obvykle domluvíte anglicky, španělsky nebo francouzsky.\nNa ostrovech je o dvě hodiny méně než v České republice (během zimního času).\nAž 95 % obyvatel Kapverdských ostrovů vyznává křesťanství.\nV hotelech a jejich blízkosti nebudete mít se signálem mobilních operátorů problém. Ten může nastat ve chvíli, kdy se vydáte na průzkum ostrova po vlastní ose.\nNa ostrovech se platí Kapverdským escudem (1 EUR = 110,265 ECV). Hotely i obchodníci ale akceptují také Eura, která obvykle mění v poměru 1 Euro = 100 ECV.\nV hotelech obvykle můžete zaplatit platební kartou (nejrozšířenější jsou karty VISA)


Automat Cleopatra Queen of Slots online zdarma - Hraj 4000+ automatů zdarma!\nAutomat Cleopatra Queen of Slots online zdarma\nAutomat Cleopatra Queen of Slots se právě nahrává...\n Power Joker\nPopis online automatu Cleopatra Queen of Slots zdarma\n5-válcové Herní Mazooma Výherní 27/10/2016\nJste fascinováni tím, co dokázali ve starověkém Egyptě? Pak se dlouho nerozmýšlejte a vyzkoušejte si online výherní automat Cleopatra Queen of Slots. Tento hrací online automat nabídne hráčům dohromady pět válců, na kterých můžeme napočítat dvacet výherních linií. Výhry se na těchto liniích vyhodnocují pouze zleva doprava, a k tomu, abyste danou výhru získali, potřebujete alespoň tři stejné symboly vedle sebe.\nTento výherní automat zdarma nabízí pro hráče také bonusové symboly zdarma. Prvním takovým symbolem je Kleopatra. Ta dokáže v nevýherní kombinaci nahradit symbol právě tak, aby vznikla kombinace nová, výherní. Druhým bonusovým symbolem je hieroglyf, který vám zase na herní účet daruje až 250 000 kreditů! Posledním bonusovým symbolem pak je staroegyptská kniha, která si pro hráče připravila dohromady až 50 volných spinů.\nCleopatra Queen of Slots je zkrátka jedinečný casino automat zdarma. Založte si i vy herní účet ještě dnes, a začněte vyhrávat skutečně obrovské peníze každý den.\nSkvělá staroegyptská grafika\nMaximální sázka až 10 000 kreditů\nAutomat pochází od společnosti Mazooma\nTagged automatautomatyautomaty hry onlineautomaty online zdarma bez registraceautomaty zadarmoautomaty zdarma bez registracehrací automat onlineonline automaty zdarmavýherní automaty zdarma bez omezenívýherní online automat


Pronájem bytu 5+1 Dlouhá Ves | Eurobydleni.cz\nAktuální nabídka pronájem bytu 5+1 Dlouhá Ves denně zásobovaná stovkami realitních kanceláří. Vyberte si pronájem bytu 5+1 Dlouhá Ves než Vás někdo předběhne.\nKategorie pronájem bytu 5+1 Dlouhá Ves se neobjevuje v nabídce tak často. Hledáte-li pro sebe, rodinu či přátele pronájem bytu 5+1 Dlouhá Ves neváhejte ani chvilku a pokud Vás některá z nemovitostí osloví je dobré kontaktovat prodejce či makléře. Většinou je pronájem bytu 5+1 Dlouhá Ves právě druhem nemovitosti, který je obvykle hledaný a díky menší četnosti v nabídce je hojně poptávaný.\nLevné pronájem bytu 5+1 Dlouhá Ves\nPrávě hledáte své nové bydlení či jiný druh nemovitosti v kategorii pronájem bytu 5+1 Dlouhá Ves, pokud v této kategorii nemůžete nalézt vhodnou nemovitosti zkuste i kategorii následující byty 5+1 Dlouhá Ves, a to byty 5+1 na prodej Dlouhá Ves, pronájem bytu 5+1 Dlouhá Ves, dražby bytů 5+1 Dlouhá Ves.\nPokud nalezené nemovitosti v kategorii pronájem bytu 5+1 Dlouhá Ves nesplňují Vaše představy, rozšiřte své hledání na nemovitosti v následujících kategoriích byty Dlouhá Ves, prodej bytů Dlouhá Ves, pronájem bytu Dlouhá Ves, dražba bytu Dlouhá Ves.\nDalší lokality v okolí pronájem bytu 5+1 Dlouhá Ves\nPro ještě lepší výsledek ve Vašem hledání v kategorii pronájem bytu 5+1 Dlouhá Ves, si můžete upřesnit lokalitu pro Váš současný výběr pronájem bytu 5+1 Dlouhá Ves. Určitě lépe naleznete pronájem bytu 5+1 Dlouhá Ves, který hledáte.


CK Adria Sun - kontaktní údaje | dovolena-v-bulharsku.com\nZde naleznete veškeré kontaktní údaje naší CK\nspolečnost vedená Krajským soudem v Brně oddíl C, vložka 59120,\nregistrace: Živnostenský úřad města Brna č.j.ZUMB/33789/2008/Mat/8\nObjednávky a rezervace: 725 800 414, 773 262 768 .\nNaše další specializované weby: www.adriasun.cz, www.adria-chorvatsko.cz\nwww.dovolenka-v-bulharsku.sk, www.adriasun.sk, www.adriasunchorvatsko.sk\nO nás.... Více informací o naší CK\nV oblasti cestovního ruchu funguje naše cestovní kancelář Adria Sun od roku 2000. Vznikla jako nástupce stejnojmenné cestovní agentury. Zahájení činnosti v oblasti turistického ruchu ovšem zasahují do doby daleko dřívější.\nPři výběru ubytovacích kapacit využíváme tedy nejen našich velmi dobrých znalostí místního prostředí, kontaktů s místními obyvateli ale přihlížíme především k připomínkám a přáním našich klientů.\nProto také můžeme poukázat na více než přijatelné ceny většiny našich ubytovacích kapacit. Kvalita ubytování je přitom na vyšší střední úrovni, v některých střediscích nabízíme spíše luxusní ubytování. Všechny uváděné ceny pobytů v Bulharsku jsou konečné, bez dalších skrytých příplatků.\nNa rozdíl od gigantických CK Vám nabízíme osobitý přístup se zájmem o spokojenost každého klienta, domácí a přátelské prostředí v místě pobytu a v neposlední řadě činnost stálého delegáta, který je Vám k dispozici 24 hodin denně. Tento důležitý fakt je hosty často podceňován ale v případě nemoci či jakékoliv nouze – např. při dopravní nehodě Vám může jeho výpomoc ušetřit mnoho času, nervů i financí. Dále Vám náš delegát v místě pobytu nabídne a poradí s výběrem výletů nebo výlet přímo zajistí.\nHostům, kteří cestují autobusem, můžeme nabídnout ve většině středisek neocenitelnou službu - možnost přepravy minibusem, at´už na výlet do okolí nebo "jen" do okolních středisek k večerní procházce.\nZakládáme si také na pravdivosti a přesnosti veškerých informacích, které jsou uvedeny v naší nabídce. Dle zákona 159/99 Sb. je naše CK pojištěna proti úpadku u pojišťovny Union.\nVítanou službou pro naše klienty je také možnost připojištění, které kromě pojištění léčebných výloh zahrnuje i pojištění storna zájezdu za cenu více než symbolickou: 18,- Kč za den.\nJako další doplňkové služby Vám můžeme k jakémukoli zájezdu nabídnout přiobjednání dopravy.\nVelká část klientů již ocenila výše uvedená fakta a rádi se opět se k nám vrací. Budeme proto potěšeni, pokud rozšíříte jejich řady a stanete se také našimi stálými klienty.\nPřejeme Vám slunečnou dovolenou a šťastnou cestu do některého z našich letovisek. Adria Sun, s.r.o.


HOROSKOP NA KAŽDÝ DEN » BŘEZEN 2020 » 25.3.2020\nPŘEDPOVĚĎ NA STŘEDU : 25.3.2020 - KONTAKT S NEJISTOTAMI\nVe středu bychom mohli čelit životním lekcím, které nás dostanou do kontaktu s nejistotami, které podkopávají naši důvěru. Ve skutečnosti jde jen o to, že uspět můžeme jen tehdy,když budeme čelit svým vlastním obavám.\nTouha učit se a růst prostřednictvím zkušeností nám bude stále ťukat na dveře.\nOtevřenost a poctivost jsou v dnešní době více nežli důležité.\nJak jsem už psala včera, je to na vás,jak půjdete životem dál......


Skvělý závěr s Ukrajinou poslal Češky do osmifinále - Deník.cz\nLjepaja - Basketbalistky na evropském šampionátu pokračují. Výhru 79:77 zachránily famózním obratem v závěru.\nČeské basketbalistky nestačily na ME po Španělsku ani na Slovenky.Foto: www.fibaeurope.com\nNepřesná střelba a horší pohyb byly příčinou dalšího trháku Ukrajinek. O poločase tak na světelné tabuli svítil stav 31:41 z pohledu českého výběru.\nI přes nepříznivě se vyvíjející stav se dalo čekat, že se Češky v pro ně klíčových dvaceti minutách šampionátu porvou o výhru, ale nevyzrálý tým zpočátku naděje nenaplnil.\n„Už jsme byli, co se týká bodů, hodně dole, ale podařilo se to vytáhnout,“ hodnotil duel trenér Veverka. „V poločase byla v kabině malá bouřka, ale pomohla. Musely to vydřít.“\n„Holky odvedly ve druhém poločase, na to, v jaké jsme tady sestavě, velký výkon,“ pokračoval kouč. „A především, ten závěr odtáhly hráčky, které zatím na mezinárodní seniorské scéně žádné zkušenosti nemají.“\nVeselá osm vteřin před koncem proměnila obě šestky a Češky rázem vedly 77:75. Další dvě šestky vzápětí proměnila Eva Vítečková a bylo rozhodnuto.\n„Odehráli jsme dva kvalitní zápasy se silnými soupeři. Jak se Španělskem, tak Slovenskem, kdy jsme byli blízko výhře. Takže celkové hodnocení je zatím velmi dobré,“ uzavřel Veverka.\nŠpanělsko – Slovensko 71:54 (17:16, 20:14, 16:10, 18:14)\n1. Španělsko 3 3 0 222:172 6\nSkupina C: Turecko – Srbsko 65:55 (21:11, 10:24, 20:8, 14:12)\nSkupina D: Itálie – Bělorusko 67:58 (12:18, 23:12, 19:12, 13:16)


Redakce CS-magazínu získala svolení autora i vydavatelství Academia k přetisku na pokračování v dubnu vydané knížky Jána Mlynárika: Dějiny Židů na Slovensku, Academia, Praha duben 2005, 360 stran, 16 stran čb. fotografické přílohy, vázaná s přebalem, cena 360,- Kč, ISBN 80-200-1301-6\nPamátce rodiny Kirschnerů že Zeleného, kterou umučili v Osvětimi\nI. Od římského impéria k Třetí říši\n1. Příchod Židů do Podunajské nížiny\n2. Exody a návraty ve středověkých Uhrách\n3. Židovské osídlení na západním a jižním Slovensku\n4. Zápas o rovnoprávnost, boj o vnitrní reformu\n5. Schizma židovských náboženských obcí\n6. Sociologická specifika Židovstva na Slovensku\n7. V československém státě\n8. Nástup sionismu a vystěhovalectví do Palestiny\nII. Genocida (1939 - 1945)\n1. Ideologická a právní východiska holocaustu\n2. Arizace a Židovský kodex\n7. Transporty; cesta na popraviště\n10. Bubnová palba Vatikánu: Burzio, Tuka\n11. Ticho před bouří: zápas o nové deportace\n12. Hnutí odporu, svépomoc Židovstva, zprávy o záhubě\n13. Práce jako poslední prostředek k záchraně\n14. Slovenské povstání 1944; vyvrcholení tragédie Židů\n15. Poslední varování Vatikánu\nIII. Pogromy a poslední exodus (1945 - 1953)\n3. Komunistický antisemitismus v praxi; partyzánské pogromy roku 1946\n4. Kolektivní vina; co s německými a maďarskými Židy? Exodus!\n5. Od pogromu k antisemitskému bratislavskému procesu\nPhDr. Toman Brod, CSc.\nPhDr. Ivan Kamenec, DrSc.\nBudu osobní, protože ta věc mě trápí celý život. V naší malé vesničce Zelené na Ipľu s devadesáti domy a čtyřmi sty padesáti obyvateli žila židovská rodina Kirschnerů. Otec byl faktorem v místní šindelářské fabrice, matka se starala o domácnost, ve které žily čtyři děti; Šani (Alexander), Bandi, Zolo a dcera Lilla. Byla to slušná, pracovitá rodina, nikdo o ní nevěděl; nebyla bohatá ani se nepředváděla na veřejnosti, zapadla do vesnického kolektivu, jako by tam odjakživa patřila. My děti jsme si hrávaly s dětmi Kirschnerovými, chodily jsme s nimi do školy, nevěděly jsme, co je Žid či Nežid, byli to prostě naši spoluobčané, vrstevníci, kamarádi.\nJednoho dne se Lilla, která chodila do třídy se mnou; byl jsem třeťák, zničehonic objevila na ulici s několika desítkami černých postav s kufry. Byli to Židé z málinecké a uherskohradišťské doliny, kam nevedla železnice. Soustředili je tedy na našem nádraží. Tmaví, smutní, záhadní, jakoby ponoření sami do sebe nastupovali pomalu do vagónů. Neuměl jsem si vysvětlit, proč ne do normálního osobního vagónu, ale do toho, ve kterém se vozí dobytek. Zakrátko byl vagón připojen k nákladnímu vlaku a odjel směrem na Lovinobanu. Nikdy jsem už Kirschnerovy neviděl.\nAž po válce jsem se dověděl, co se stalo. Zachránil se jen nejstarší syn Šano, protože byl na vojně a generálu Catlošovi se podařilo židovské odvedence zachránit.\nOdjezd Kirschnerových padl na vesnici jako hanba. Nikdo proti ním nic neměl, naopak, všechny si získali svou vlídností. Byla to tolerantní, evangelická vesnice, která s židovskou komunitou zřejmě žila déle: na stráni u cesty na Poltár byl židovský hřbitov, na nemž se pochovávalo ješte za slovenského státu, byl tam odjakživa; další byl až v Lučenci.\nHanba, která padla na mou malou vesničku, padla i na mne. A setrvává ve mne jako znamení lidského selhání, potupy, pasivní pomoci při vraždě. Byla to hanba celého slovenského národa, který dopustil, tentokrát už ve vlastním samostatném státě, aby došlo ke genocidě části jeho spoluobčanů.\nMinulost se však vrátit nedá. Zůstal jenom čas a prostor na retrospektivní pohled a snaha najít odpověď na otázku, jak se to mohlo stát.\nVystudoval jsem historii na Univerzitě Karlově v Praže. I když jsem se věnoval novým a nejnovějším dějinám, nenacházel jsem zmínky o genocidě Židů za nacistického běsnění. Jako by se to komunistické historiografie netýkalo. Žádné články, žádné studie, natož knihy. Něco vyšlo do roku 1948, ale pak to přestalo. Lánikova a Wetzlerova kniha o Osvětimi zůstávaly v zapomenutí. Komunistický režim se projevoval svými činy, zejména politickými procesy v padesátých letech, jako antisemitský. V tomto stalinském duchu setrvával i poté, co jeho protagonisté odešli na věčnost. Po roce 1968 nastal regres; návrat ke stalinismu: období normalizace (1969 - 1989) zůstalo věrné antisemitismu z časů Stalina a Gottwalda. Práce, napsané o židovské problematice na sklonku šedesátých let, nesměly vyjít; snad nejvýrazněji se to ukázalo na tvorbě Ivana Kamence. Pokud něco vycházelo, tak jen v zahraničí a domácí historik se s touto tvorbou mohl seznamovat jen s obtížemi. Šestidílné akademické Dějiny Slovenska, vycházející od roku 1985, o historii Židů na Slovensku přinášejí minimální, ba žádné svědectví. Až na období druhé světové války jako by Židé na Slovensku nežili, netvořili, nebyli součástí osídlení Slovenska a částí místní komunity. Marxistické dějepisectví věrně kopírovalo antisemitismus vládnoucí komunistické moci � Židy nepřipomínalo.\nRok 1989 situaci změnil od základu. Práce, jež byly desítky let v depozitářích či dokonce v soudních archívech, začaly vycházet. Kdysi v roce 1980 jsem na základě studia materiálu dr. Eduarda Jelena, uložených v archívu pražského Národního muzea, napsal studii Vatikán a genocida slovenských Židů. Měla vyjít v zahraničí. Zásilku zabavila následujícího roku politická policie a mne spolu s dalšími intelektuály posadila do vězení. Studie byla určena jako předmět doličný pro soudní líčení proti mé osobě. Zůstala zapečetěná do roku 1990, kdy mi ji generální prokuratura ČSFR vrátila. Publikoval jsem ji v témže roce v Kulturním životě.\nPodobně začala vycházet i literatura, jež předtím byla publikována jen v zahraničí v cizích jazycích, zejména díla Ladislava Lipschera a dalších. Byly zpřístupněny dokumenty z domácích i zahraničních archívů, vyšly překlady vatikánských dokumentů. V Gottwaldově archívu se nalezly materiály o vztazích Československa k Izraeli po roce 1945. Začaly vycházet překlady vzpomínek účastníků perzekucí. Konaly se významné konference v Košicích a Banské Bystricí; sborníky, jež z nich vzešly, přinesly mnoho nových pohledů a materiálů. Množství článků a studií bylo publikováno časopisecky.\nPokusil jsem se udělat z této roztříštěné mozaiky přehled. Nejde o syntetickou práci, ale spíše o populárně vědecký výklad dějin Židů, žijících od úsvitu našich dějin na území Slovenska. Předpokládám, že další bádání prohloubí náš pohled na tuto problematiku a vzniknou vědecká syntetická díla. Byl bych rád, kdyby můj skromný pokus pomohl upozornit na důležitost židovské problematiky. Současně jej považuji za skromný pomník obětem holocaustu a za tichou prosbu o odpuštění.\nV Praze 17. dubna 1996\nOD ŘÍMSKÉHO IMPÉRIA K TŘETÍ ŘÍŠI\nGenocida evropských Židů během druhé světové války, prováděná nacistickým Německem a jeho satelity, patří k nejotřesnějším stránkám dějin lidstva. Nevyhnula se ani Židům žijícím na území tehdejšího území Slovenské republiky, později v jižní části Slovenska, která připadla po vídeňské arbitráži Maďarsku.\nŽidovská problematika nepatří na stránky slovenských dějin jen svým tragickým historickým zauzlením. Reflektovala se i v pozitivních rysech soužití obyvatelstva obývajícího Slovensko, a to ještě před příchodem Slovanů do Podunajské kotliny. Židé se stali trvalou součástí civilizace, jež se rozvíjela a měnila pod obloukem Karpat, tedy i na Slovensku.\nHistorici 19. století poukazovali na skutečnost, že na západním Slovensku, v Bratislavě a jejím okolí nejsou římské památky. Výzkumy z dvacátých let 20. století, hlavně zásluhou archeologa Jána Eisnera a dalších, dokázaly a v druhé polovině minulého století potvrdily, že od 1. do 3. století našeho letopočtu byla oblast Carnunta, Gerulaty (Rusovce) a jiných vojenských posádek centrem významného římského osídlení a s tím souvisejícího čilého obchodního a hospodářského života. Devín, Bratislava, Mást, Stupava, Pác, Stráže a desítky jiných lokalit na levém břehu Dunaje až po Trenčín; jak ukázal nejnovější archeologický průzkum, byly významnými římskými středisky. Část legií, jež dobyly Judeu, měla posádky i v některých jmenovaných lokalitách. Je jisté, že dějiny Židovstva v Bratislavě a na západním Slovensku se táhnou od začátku našeho letopočtu až po současnost.\nPrvními obyvateli židovského původu na území dnešní Bratislavy, okolních lokalit a římských středisek byli otroci, které si legionáři přivedli z dobyté Judey, anebo kteří jako obchodníci-markytáni putovali s těmito legiemi na západ. Konkrétněji to ukázaly archeologické výzkumy ve Stupavě. Ta byla jednou ze stanic XV. římské legie, jež roku 70 n. l. dobyla Jeruzalém v �židovské válce�, kterou působivé popsal římský historik Josephus Flavius. Části legie se znovu vrátily na svou základnu ve Stupavě a přivlekly s sebou i mnohé Židy, kteří padli do římského otroctví. Tito otroci stavěli z cihel, označených znakem XV. legie, kanály, které archeolog Gnirs objevil v první polovině 20. století. Kromě cihel archeologové vykopali mnoho dalších předmětů pocházejících z římských dob. Mezi nimi jsou stély, váhy, mísy, meče, ale i dvě menory (svícny), o nichž se tvrdí, že jsou palestinského původu, z doby kolem 1. století našeho letopočtu. Tehdy začínají dějiny Židovstva ve Stupavě, ale i v Devíně, Bratislavě a na západním Slovensku.\nPotom nastal čas dlouhého mlčení. Po zániku římského impéria v 5. století přestala být Bratislava významným sídlem a střediskem obchodu; ležela na hlavním tahu stěhování národů a Židé se na jejím území a v okolí zdržovali zřejmě jen přechodně. První písemná zmínka o židovských obchodnících pochází z 10. století. Jde o tzv. raffelstettské celní předpisy z roku 903, v nichž se uvádí, že židovští obchodníci, obývající lokalitu na středním toku Dunaje, pravidelně za účelem obchodu navštěvovali české knížectví. První historická zmínka o �velké a krásné Praze�, pocházející od španělsko-arabského kupce Ibrahíma ibn Jákúba, uvádí, že židovští obchodníci přiváželi do Prahy různé zboží.\nProtože se Židé zabývali především obchodem, usazovali se hlavně ve městech, zejména královských, ležících na obchodních cestách. K obchodování byli donucení panujícím feudálním zřízením, zákazem vlastnictví půdy a nedostupností křesťanských, světských a církevních úřadů. Židovští obchodníci byli v prvních staletích po pádu římské říše zcela svobodní. Historické prameny dokládají, že na počátku středověku se těšili všeobecné úctě a vážnosti. Bylo tomu tak i po příchodu Maďarů a Kumánů do Potiské a Podunajské nížiny koncem 9. století. Toto pro uherské Židy příznivé období trvalo s přestávkami až do vymření Arpádovců, tedy do začátku 14. století. Židé v Uhrách měli ještě před josefínským patentem určitá občanská práva. Docházelo k navazování rodinných styků, sňatků mezi nimi a příslušníky uherské aristokracie.\nJiž v 11. století tvořili Židé v Bratislavě, Trnavě a Nitře náboženskou obec. Bratislavská obec měla kontakty s náboženskou obcí v Ostřihomi, kde Židé měli svou synagogu již na začátku 11. století. Ostřihom byla kolem roku 1050 jedním z nejbohatších měst Uher, byla sídlem krále, později biskupa a arcibiskupa ostřihomské diecéze, sahající hluboko do západního Slovensko. Tehdy již byla Bratislava, podobně jako Nitra a Trnava, důležitým obchodním centrem. Její obyvatelstvo se skládalo z Vádů, Slovanů, dále Kvádů, Římanů, Arabů a Židů; Němci a Maďaři přišli do Bratislavy později.\nV době předkřesťanské se Židům dařilo lépe než později. Změna nastala poté, co král Štěpán přijal křesťanství a s ním jurisdikci římského papeže. Pod papežovým vlivem přistoupil k vydávání protižidovských nařízení. Král Béla I. nařídil přeložit trhové dny na sobotu, aby Židům znemožnil účast; na konci 11. století byly zakázány sňatky mezi Židy a křesťany, král Koloman zakázal Židům žít v městech s biskupskou rezidencí. Na mnohá nařízení se časem zapomnělo, ale řada protižidovských ediktů přetrvala až do patentu Josefa II.\nVe středověku byli Židé pod nejrůznějšími záminkami, podobně jako v jiných evropských zemích, z různých částí Uher vypovídáni. Po zaplacení zvláštní daně jim byl však vždy povolen návrat. Navzdory častým vyhoštěním a perzekucím počet Židů ani jejich význam neklesal. Stalo se tak díky jejich majetku a schopnosti účinně se zapojit do hospodářského a obchodního života země: máme na mysli jejich staletou tradicí vypěstovanou schopnost adaptovat se na dané poměry a těžit z nich. Profitovali z toho nejen panovníci, ale také velcí i menší feudální vlastníci. Uherští králové v 11. až 13. století vydali vetší počet židovských privilegií, jež kodifikovala práva a povinnosti Židů, regulovala jejich postavení v hospodářském a veřejném živote, ale často i omezovala jejich občanská práva. Roku 1360 král Ludvík I. Židy z Uher vypověděl. Po pěti letech se sice mohli vrátit, ale dřívější práva již nezískali.\nDějiny Židů na Slovensku jsou tedy úzce spjaty se životem země, s jejími vzestupy a pády, s hospodářskými a společenskými pozitivy a negativy. Židé tu nejednou tvořili konfliktní společenství, jehož význam byl pociťován diferencovaně, podle toho, jaká byla všeobecná situace. Při vzestupu křesťanského fundamentalismu se jim dařilo špatně; dokládá to i kodex Memor z Mohuče, podle něhož došlo za křižáckých výprav kolem let 1270 - 1280 k umučení bratislavských Židů a jejich rabína Johana. V literatuře se tak uvádí, že �první tragédie uherských Židu je spojena se jménem města Bratislavy�.\nBratislavští Židé v té době žili uvnitř městských hradeb, rozptýleni mezi ostatním obyvatelstvem, živili se obchodem a zprostředkováním exportu a importu. Vpád Tatarů do Uher, a tím i do Bratislavy roku 1241 je velmi poškodil; mnoho jich zahynulo, pravda, ne kvůli vyznání a rase, ale kvůli majetku. Když deset let po tomto vpádu, roku 1251, král Béla IV. převzal zákon krále Fridricha II. o Židech, znamenalo to pro ně velké uvolnění; šlo o humánní a pokrokový zákon. Podle jeho výsadní listiny se uherští Židé stali služebníky královské komory a byli součástí majetku komory. Ztratili tak sice občanská práva, ale byla jim zaručena bezpečnost a život. Král Béla IV. Židy pokládal pro jejich majetkovou i obchodní zdatnost za nepostradatelné. Vysloužil si tím sice pokárání od papeže, ale na jeho příznivém vztahu k Židům to nic nezměnilo.\nŽidovská politika uherských králů se neřídila tehdejšími evropskými poměry a vztahem vůči Židům v jiných evropských zemích, a tak se Uhry v mnohém staly zemí příznivě nakloněnou Židům i náboženské toleranci. Koncem 13. století bylo středoevropské ovzduší infikováno výbojným antisemitismem, přicházejícím že Španělska. I navzdory tomu poslední Arpádovec Ondřej III. udělil roku 1291 Bratislavě výsadní listinu, v níž se uvádí, že bratislavští Židé mají mít stejná práva na svobodu jako všichni ostatní občané. Výsady se týkaly i finančních věcí; Židé v té době financovali hradní pány a často i panovníky. Ti uznávali, i podle maďarského historika Acsádyho, že �Židé jsou prospěšnými členy společnosti�. Protižidovská opatření uherských králů měla spíše význam symbolů, jimiž si tito panovníci chtěli usmířit papeže nebo západoevropské vladaře. Vzpomínaný král Ludvík Velký sice roku 1360 vyhnal Židy že země poté, co odmítli přijmout křesťanství, a ti odešli do Rakouska a Polska, ale tentýž král je o několik let později pozval zpět, když nepřipustil v Uhrách inkvizici.\nZa panování císaře krále Zikmunda po roce 1385 se uherským Židů vedlo poměrně dobře. Za své padesátileté vlády s nimi Zikmund jednal tolerantněji než v jiných částech říše. Vyžadovala to jeho finanční situace, byl na Židech hospodářsky závislý. Upřednostňování Židů však vyvolávalo antisemitismus, jenž se v Bratislavě projevil roku 1388 přepadem židovských domů místním obyvatelstvem. V závěru Zikmundova panování se vyskytlo více protižidovských projevů. Na druhé straně se panovník v dopise Bratislavanům ujal židovských věřitelů a později na žádost bratislavského Žida Jakuba a budínského Žida Nikoly nechal vyhotovit opis privilegií vydaných králem Bélou IV., jež kodifikovala majetkoprávní poměry Židu k Židům, ale i ke křesťanským obyvatelům tak, aby bylo křesťanům znemožněno beztrestně nevracet Židům půjčky a úroky z nich.\nAle jako by si každá vlídnost projevená Židům vybírala svou daň. Koncem jara 1446, na den Božího Těla, vtrhli bratislavští obyvatelé do Židovské ulice a vyrabovali nejen domy, ale i synagogu. Z třiceti sedmi židovských věřitelů, kteří figurovali v pozemkové knize před rabováním, zůstalo jen jedenadvacet. Židé upadli do velké bídy. Od druhé poloviny 15. století již přespolní Židé do Bratislavy nepřicházeli. V té době mnoho Židů přestoupilo na křesťanskou víru, ale i po křtu jim zůstalo jméno �Jud�; pozemková kniha zaznamenala mnoho takových �Judů�, kteří vlastnili domy nebo vinice. Mnoho vinohradů, jež se zachovaly až do 20. století, nese židovská jména.\nZikmundův nástupce na trůnu Albrecht Habsburký a jeho žena Alžběta se nejednou ujali Židů, jimž se děly křivdy. Ale tatáž Alžběta jako královna vdova vydala roku 1440 bratislavským Židům příkaz odvádět daně přímo městu Bratislavě. Byla to odměna městu za služby, jež poskytlo trůnu v protitureckých válkách. Tyto příjmy byly v městských knihách označeny jako Judengeld. Alžběta v projevech vděčnosti pokračovala tím, že Bratislavany osvobodila od placení dluhu Židům a podřídila Židy administrativní a soudní pravomoci městské správy. Zrušila tím všechna privilegia, podle nichž Židé podléhali zvláštnímu �židovskému� soudu.\nNaděje uherských Židů se upínaly k Janu Hunyadimu, regentovi neplnoletého Ladislava Pohrobka. V té době vyžadovala města od Židů nepřiměřené vysoké daně. Neplatiči byli často v řetězech uvrženi do vezení. Na židovskou žádost Hunyadi zakázal Bratislavě roku 1447 přísným ediktem předpisovat daně Židům, a to vzhledem k jejich původním výsadám. Výslovně zakázal Židům křivdit a nařídil všechny uvězněné propustit. Hunyadi vzal pod osobní ochranu řadu Židů v Bratislavě, ale i v Trnavě. Války a stavovské třenice však způsobily, že král či regent se stali závislými na městech, jež donutila trůn ve věci ochrany Židů kapitulovat. Dělo se tak za protitureckých válek i v bojích proti bratříkům Jana Jiskry z Brandýsa. Aby panovník získal podporu měst, potvrdil smlouvu královny Alžběty, která přenechala všechny výnosy od Židů na deset let městu. Z toho si bratislavský magistrát vyvodil, že nikdo není povinen vracet Židům úroky či dluhy. Z židovských půjček byly postaveny a vyzbrojovány armády; Židé tím nesli velkou část válečných nákladů.\nKrál Ladislav V. v této politice diskriminace Židů pokračoval. Odpustil Bratislavanům úroky za jakékoli dluhy, jež od nich požadovali Židé v Bratislavě nebo kdekoli jinde. Dále vydal příkaz, aby Židé nadále přispívali na udržování opevnění a financovali i jiné veřejné výdaje. V porovnání s ostatními zeměmi Svaté říše římské národa německého měli však Židé v Uhrách poměrný klid. V jiných částech říše byli brutálně pronásledováni. V době panování Ladislava V. působil fanatický mnich Jan Kapistrán, který stejně krutě pronásledoval husity-kališníky i Židy.\nKrál Matěj Hunyadi, který se vrátil z Čech, potvrdil Židům staré výsady a privilegia, ale s omezující doložkou vůči privilegiím, jež udělil Béla IV. a Zikmund. Židům se zhoršily životní a právní podmínky, nemohli mít nadále úřad zemského židovského soudce. Král Matěj však na jejich žádost ustanovil nový zemský úřad, �židovskou prefekturu�, jež zastupovala zájmy Židů na královském dvoře. Prvním prefektem se stal Jakub Mendel. Král Matěj však zároveň vydal řadu ediktů, jež znemožňovaly různé obchodní transakce mezi křesťany a Židy. Roku 1475 osvobodil Bratislavany od placení poloviny úroku za půjčky od Židů. Těm bylo zakázáno žádat druhou polovinu. Židé, kteří přestoupili na křesťanskou víru, měli hmotné výhody: častý výskyt vysoké uherské šlechty židovského původu je důsledkem poměrně hojné christianizace Židů. Pokřtění Židé pak zastávali vysoké církevní a státní úřady až do hodnosti bána nebo biskupa.\nMatějův nástupce král Ladislav II. našel prázdnou pokladnu. Židovské daně za Matěje dosahovaly 20 000 zlatých florénu, za Vladislava již ani polovinu této sumy. Proto nový král zavedl zvláštní židovskou daň. Roku 1503 nařídil, aby občané dlužící Židům byli osvobozeni od placení úroků; jako zálohy nesměly být v žádném případě brány nemovitosti. Roku 1504 předepsal všem Židům další mimořádnou daň. Měl ji vymáhat židovský prefekt Mendel. I když měl ochranný glejt, byl napaden a zbit a král musel na jeho ochranu vydat novou listinu. Požadoval pro něj zvláštní ochranu i z toho důvodů, že v témže roce bylo svoláno zasedání uherského sněmu do Budína a při takových příležitostech docházelo často k protižidovským výtržnostem. Židé museli nosit zvláštní oděvy, což se přísně, zvláště v Bratislavě, dodržovalo. Zvláštní židovské odznaky byly na papežův nátlak zavedeny již ve 13. století, ale toto opatření se neujalo. Časem se na ně zapomnělo, dodržovalo se jen v místech s vetší koncentrací Židů jako v Bratislavě a v Budíně. V Budíně měli Židé na oděvu kus červeného plátna, v Bratislavě nosili plášť s kuklou. Nástupce Vladislava II. král Ludvík II. však roku 1520 Židy v celých Uhrách od povinného označení osvobodil. Zastával se židovských soudců a pronásledoval ty, kteří Židy pomlouvali a okrádali. Za jeho vlády došlo k značnému prolnutí židovských a křesťanských obytných zón.\nV době akutního tureckého ohrožení Uher se případy pronásledování Židů množily. Královský dvůr vypsal daň jednoho florénu na každého židovského obyvatele, přičemž za nemajetné měli platit bohatší Židé. Autorita krále Ludvíka II. rapidně upadala, čehož využila královna Marie, dcera španělského krále Filipa, jež že své domoviny importovala do Uher výbojný antisemitismus. Ten živili i různí novokřtěnci, kteří se na pronásledování Židů přiživovali. Navzdory všem těmto skutečnostem patřil Ludvík II. k nejtolerantnějším panovníkům uherského království. Jeho smrt a porážka u Moháče roku 1526 znamenala obrat v historii uherského Židovstva.\nKromě menších či větších útoku proti židovskému obyvatelstvu docházelo ve 14. a 15. století i k protižidovským pogromům. Jeden z největších se udál roku 1391 v Trnavě. Zprávy o něm zůstaly zachovány i na náhrobních kamenech, jež se našly při zbourání nové městské trnavské brány roku 1862. Tyto nápisy plné smutku a žalmické poezie jsou dokladem velkého neštěstí Židů v roce 1391.\nZa vlády slabého krále Vladislava II. došlo k další tragédii trnavských Židů. Král zvýšil Židům neúměrně daně a pronásledování na sebe nenechalo dlouho čekat. Protižidovský teror, běžný například v Německu, se přenesl i do Uher; výmysly o rituálních vraždách se objevily i tady a konkrétní výraz našly v Trnavě. Tady se roku 1494 ztratilo křesťanské dítě. O tom, co následovalo, napsal kronikář Bonfinius:\n�Jelikož se dlouho hledané dítě nikde nenašlo a bylo dokázáno, že předcházející den bylo v židovské ulici, právem byla podána žaloba proti Židům. Hajduci, které poslali do jejich příbytků, našli stopy po čerstvé krvi a zatkli majitele domů i s celou rodinou. Výslechu podrobené ženy se ze strachu před mučením k hroznému zločinu přiznaly. Na základě jejich přiznání byli usvědčeni i ostatní a na rozkaz palatina a městského prefekta byli upáleni na velké hranici a mnozí, jichž byla většina, byli odsouzeni k velkým peněžitým trestům�.\nBonfinius podrobně popsal výslechy, zopakoval, co při mučení vypovídali starci a stařeny, a zopakoval všechny výmysly, jež ve středověku kolovaly v souvislosti s rituálními vraždami, o krvi na macesy, o krvi na nápoj lásky a podobně. Kromě Bonfiniova svědectví vypovídá o tragédii i hebrejská smuteční elegie. Podle ní bylo 5. srpna zatčeno a 22. srpna upáleno čtrnáct Židů. Prvního natáhli na skřipec jakéhosi levitu, potom přišli na řadu dva kohani. Dva starci, Abrahám a Juda, podstoupili martyrskou smrt, odříkávajíce modlitby. Zachovala se i jejich poslední slova. Jeden z nich se na hranici modlil:\n�I za toto všechno nechť je pochváleno, posvěceno, uctěno a blahoslaveno jméno krále králu!�\nDruhý stařec na hranici zemřel se slovy:\n�Ve své úzkosti té volám, Hospodine!�\nTragédii zaznamenal Jošua ben Chaim ve smuteční písni, jež se našla v krakovské �staré synagoze� na konci starého kodexu. Píseň měla čtyřicet pět strof, přičemž čitelných z nich bylo jen dvacet dva. V jedné z nich se vyslovuje cherem, kletba nad Trnavou.\nVe městě měla celá událost zřejmě silnou odezvu. Pro její připomínku umístil magistrát na tzv. židovskou (později sereďskou) bránu, kterou Židé procházeli při svém vystěhování, sochu dítěte, jež údajně zavraždili. Socha byla na uvedeném místě vedle kláštera klarisek ještě v roce 1850.\nŘada historiků a etnografů později tvrdila, že po upálení Židů byli z Trnavy vyhnáni všichni jejich souvěrci. Tvrdil to Matěj Bél, Ocskovszký a Korabinský. Novejší bádání jejich verzi nepotvrdilo. Židé v Trnavě zůstali až do roku 1539; až tehdy nařídil jejich vyhnání císař Ferdinand I. Tento Habsburk se vůči trnavským Židům dopustil mnoha represálií, zejména v majetkových záležitostech. Židé se do Trnavy vrátili až po dvě stě padesátiletém vyhnanství za Josefa II.\nZnámé přísloví antisemitů �Der Jude ist schuld! (Žid je vinen!) nebylo objevem 20. století, ale bylo tu snad už od nepaměti. Zřejmě se jím řídila i královna Marie, která po bitvě u Moháče roku 1526 obvinila z podílu na této katastrofě i Židy a nařídila vyhnat je z Bratislavy. Pomohl jí v tom i německý patriciát, který měl ve městě významné slovo a netajil se antisemitismem, tak hojně tehdy prezentovaným v německých knížectvích.\nZa vlády Habsburků v Uhrách se osud Židů viditelně zhoršil. Bylo tomu tak zejména ve městech blízko rakouských hranic, obývaných německým obyvatelstvem. Kolem roku 1529, krátce po bitvě u Moháče, došlo k protižidovskému pogromu v Pezinku, při němž z celkového počtu sto padesáti židovských obyvatel města jich bylo upáleno na třicet. K upalování Židu došlo v té době i v Senci.\nPo vyhnání se většina trnavských Židu obrátila na západ. Mnozí se usídlili v Hainburgu, další se uchýlili k příbuzným ve Stupavě, jiní odešli do městeček na Žitný ostrov i jinam. Někteří se usadili za městskými hradbami na úbočí bratislavského hradu, jež městu nepatřilo. Toto území náleželo vždy hlavním županům a mnozí velmoži a šlechtici tu měli hospodářské dvory. Mezi nimi byli i takoví, kteří na těchto dvorech trpěli �své Židy�, někteří jim dokonce odprodali své pozemky. Tak se v druhé polovině 16. století pod bratislavským hradem objevila židovská usedlost. Zvyšování počtu Židů znamenalo ubývání ostatního obyvatelstva včetně šlechticů. Postupně byla postavena židovská ulice, rovnoběžná s hradbami. Vzniklo tak první židovské ghetto Bratislavy. Židé si tu postavili i synagogu.\nRoku 1599 se bratislavský hrad s přilehlým okolím dostal do vlastnictví hraběte Pálffyho. Magistrát sice na hraběte ustavičně naléhal, aby Židy že svých pozemků vyhnal, ten však bystře vystihl ekonomický přínos a inteligenci Židů, naléhání magistrátu ignoroval a počet Židů na jeho pozemcích stoupl. Místní Židé se zabývali obchodem a vinohradnictvím, jiné doklady uvádějí, že hlavním povoláním Židů v té době bylo půjčování peněz, obchodování s kůžemi, zlatem a stříbrem, prodej šperků, obchodování s dobytkem, solí a jiným spotřebním zbožím.\nŽidovská politika Habsburků byla značně protikladná. Ferdinand II. vydal nařízení, jímž se přísně zakazovalo ubližovat Židům a zahraničním obchodníkům přicházejícím do Uher, výslovně povolil Židům v celých Uhrách podomní obchod a uložil magistrátům pomáhat jim v této věci. Přesto docházelo k pronásledování Židů, k jejich věznění a mučení.\nBratislavský magistrát nepřestal na hraběte Jána Pálffyho naléhat, aby Židy zpod hradu vyhnal, žádal to i roku 1676. Pálffy však nebyl jen humanistického smýšlení, ale dobře znal obchodně-organizační schopnosti Židů. Během bojů proti Turkům a kurucům sehráli �jeho� Židé důležitou úlohu při zásobování vojsk. Ocenil to zejména hrabě Mikuláš Pálffy, který roku 1714 poskytl Židům žijícím pod jeho hradem řadu velkých a významných privilegií.\nKoncem 17. století došlo k založení židovské náboženské obce v Bratislavě. Jejím prvním rabínem byl Jovtom Lippmann. Židé tehdy žili nejen pod hradem, ale také v takzvaném Zuckermandlu, kde měli i synagogu. Koncem 17. století měla bratislavská židovská náboženská obec vybudovány všechny své náboženské, rituální, školské i osvětové instituce. Podobně tomu bylo i v jiných větších městech na Slovensku, odkud Židé nebyli vyhnáni.\nStředověké Uhry, tedy i Slovensko, vypovídaly Židy čas od času z celého území nebo z jednotlivých měst či městských částí. Byly to vlny antisemitismu, živené nátlakem papeže a církve, jakož i městským patriciátem, z větší části německým, který těžko snášel židovskou obratnost v obchodování, jejich finanční vynalézavost a fantazii. Po nějakém čase panovník, ale i města zjistili, že bez ekonomické aktivity Židů se země či komuna neudrží, a proto je zvali již po několika letech zpět a udělovali jim privilegia. Tyto vlny klidu, míru a nenávisti jsou pro židovskou komunitu na Slovensku ve státním rámci uherského království charakteristické.\nVe smyslu feudální jurisdikce tvořili Židé nejnižší společenskou a správní vrstvu, často i navenek označenou zvláštními znaky, oděvem či jeho částí. Ostatní obyvatelstvo se mohlo s Židy stýkat jen po obchodní stránce. Ve smyslu královských privilegií byli Židé předmětem práv Uherské královské komory. I jejich náboženská práva byla pod královskou ochranou a podléhala zvláštnímu královskému soudci. Před dvorskými úřady reprezentoval Židy královský prefekt židovského původu, ustanovený roku 1477, který úřadům zodpovídal za vybírání židovské daně. Za svou ochranu museli Židé platit zvláštní daň, která tvořila důležitý příjem uherské královské pokladny. Židé se mohli usazovat jen na královské půdě, pod hradbami a ve městech, která byla biskupskými sídly. V hornických středověkých městech, kde měl určující slovo německý patriciát, se usazovat nesměli. Žili v ghettech, jež v příznivějších časech opouštěli a mísili se s ostatním obyvatelstvem. Postupně se dostávali i do zeměpanských měst a obcí. Hlavně po nástupu Habsburků na uherský trůn byli vyloučeni ze soukromoprávních vztahu s kresťany, měli zakázána manželství s nimi i zaměstnání v křesťanských domácnostech. V zásadě neměli získávat veřejné úřady a funkce, ale uherští panovníci jim je v dobách finanční nouze rádi prodávali, nebo je povolávali do královských úřadů s tím, aby pracovali s finanční a důchodovou agendou. Hlavní doménou Židů byl obchod a finanční transakce, zejména půjčky na vysoké úroky, což vyvolávalo závist a nenávist a často vedlo k narůstání antisemitismu, ústícího do pogromu, jež podněcovali zeměpáni a feudální dlužníci. Tento věčný spor, založený na penězích a majetku, se přenesl až do 20. století.\nNěkteří feudálové, kteří rozpoznali schopnosti Židů, je dokázali pozitivně využít. Pálffyové v Bratislavě pochopili jejich význam a chovali se k ním ohleduplně, z čehož jim plynuly velké zisky. Právo volit předsedu náboženské obce a funkcionáře dál Židům v Bratislavě hrabě Mikuláš Pálffy ediktem roku 1714 o privilegiích pro Židy. Dokument o výsadách Židů, žijících pod bratislavským hradem a v Zuckermandlu, je jedním z nejvýznamnějších dokladů historie bratislavských Židů. Znamenal zásadní obrat v jejich životě. Dokument vypočítává všechna práva Židů a v souhrnu z nich vytváří vlastně rovnoprávné občany. Pálffy tímto ediktem předběhl reformy osvíceneckého panovníka Josefa II. a v evropském měřítku Velkou francouzskou revoluci, která Židy prohlásila za rovnoprávné občany. Roku 1732 privilegia potvrdil hrabě Ján Pálffy a roku 1752 jeho nástupce hrabě Karol Pálffy.\nPálffyovská židovská privilegia se neomezila jen na Bratislavu. Měla značný vliv i na ostatní Židy v Uhrách. Židé v rámci těchto privilegií získali svobodu pohybu a cestování, měli právo navštěvovat jarmarky a trhy, svobodné vykonávat bohoslužby a nechat se pochovávat podle starých židovských zvyků. Pálffyovská velkorysost k Židům měla velký ohlas i u jiných zeměpánů a šlechticů v Uhrách. Mnozí šlechtici podle jejich příkladu udělili také privilegia �svým� Židům, hlavně tam, kde byli více soustředění, jako ve Stupave, Hlohovci, Mikuláši a jinde.\nTento postup šlechticů měl odezvu i na královském dvoře. Dvorská komora na svých lenících stále naléhavěji požadovala, aby zachovávali práva Židů, a tím udržovali pevný a jistý finanční zdroj komorních zisku. Samotní panovníci vydávali mnoho listin, v nichž potvrzovali privilegia nejen jednotlivým židovským lokalitám, ale i jednotlivcům. Známá jsou privilegia udělená Židovi Menasovi Löwovi a pak hlavně těm, kteří po vzoru porýnských Rothschildů a hamburských Heinů povznesli v zemí peněžnictví. To se týkalo hlavně židovského finančníka Oppenheimera, který se stal prefektem Židů v 17. století, a posléze celé židovské finančnické dynastie Wertheimeru, jejichž předek začal svou kariéru právě u Oppenheimera. Tito bankéři, působící v době prudce se rozvíjejícího kapitalismu, získávali stále vetší prostor pro svou činnost a stali se vlivnými činiteli v celé říši. Jednou z nejvlivnějších rodin byla právě rodina Wertheimerů, bankéřů a průmyslníků. Její vliv potvrdil král Karel III., který jednoho Wertheimera jmenoval hlavním rabínem nejen Rakouska, ale celé podunajské monarchie. Po rabínově smrti se jeho syn obrátil na krále, aby jmenoval hlavním rabínem říše jeho švagra Gabriela Eselese Berendiho. Karel III. žádosti vyhověl. Vídeňská dvorská komora pokárala bratislavskou komoru za to, že nedodržela uctivý postup vůči Samuelovi Wertheimerovi, který měl složit sumu 200 florénu při příležitosti svolání krajinského sněmu; jako privilegované osobě mu měl být přípis doručen přímo, a ne zprostředkovaně.\nV 18. století bratislavští Židé navštěvovali vyhlášené lipské veletrhy. Z té doby se zachoval i soupis bratislavských Židů, podle něhož roku 1736 žilo na pálffyovském panství sto dvacet tři rodin s osmi sty osobami. Podle soupisu se Židé zabývali obchodem s vínem, pivem, lihovými nápoji, starým železem, kořením, husami, kůží, kupovali a prodávali plátno, papír, kožešiny, hedvábí, krajky, tabák, vlnu a jiné předměty denní potřeby. Obchodovali samozřejmě také s penězi, půjčovali a zálohovali je.\nNa sklonku 18. století se i mezi bratislavskými Židy, mezi nimiž pracovalo postupně mnoho vzdělaných rabínů, rozšířily myšlenky osvícenství, josefinismu a francouzské revoluce. Bratislavští vzdělaní a kultivovaní Židé si osvojovali i myšlenky židovského filosofa Mendelssohna a dramatiků Lessinga a Schillera. V náboženském a veřejném živote dosáhli značných úspěchů i díky tomu, že mezi nimi celé století působili potomci dvorních faktorů Oppenheimerů a Wertheimerů. Nejúspěšnější předseda bratislavské židovské náboženské obce Mandl Theben Koppel měl velký vliv na vídeňském císařském dvoře. Dosáhl zrušení některých diskriminačních opatření, například zákazu nosit vousy, zasazoval se za povinnou vojenskou službu Židů jen tehdy, pokud jim budou zaručena všechna občanská práva. Za vlády Josefa II. autorita bratislavských Židů na vídenském dvoře stoupla právě díky jejich vzdělanosti a kulturnosti. Je možno konstatovat, že dějiny bratislavských Židů v 18. století patří k nejsvětlejším dějinám evropských Židů vůbec. Košatěl náboženský život, rostla autorita Židů a mohutněl i jejich hospodářský význam. Na počátku 19. století za rabinátu Chatama Sófera se bratislavská ješiva stala nejvýznamnějším rabínským učilištěm v Evropě; Chatám Sófer ovlivňoval náboženské dění Židů daleko za hranicemi Uher a habsburské říše. Jeho spisy, jež vyšly v osmi svazcích, byly přeloženy do mnoha evropských jazyků.\nNa základě tolerančního patentu panovníka Josefa II. se Židé po dvě stě padesátiletém vyhnanství mohli vrátit do Trnavy. Byli to podomní obchodníci a čalouníci. Zpočátku je chránili na ulicích vojáci, aby jim místní obyvatelstvo neubližovalo. Ve �slovenském Ríme� byl hluboce zakořeněný antisemitismus nejen kvůli smyšlené rituální vraždě koncem 15. století, ale i v důsledku praxe, kterou vůči Židům uplatňoval místní magistrát; pokaždé, když se v Uhrách mělo v něčem ustoupit Židů, například při výstavbě synagogy v Budíně, trnavský magistrát ostře protestoval. Podílel se na opatřeních, znemožňujících Židům cestovat přes Trnavu, a když už tam nějaký Žid zavítal, byl okraden; král Karel III. město energicky vyzval, aby vrátilo peníze okradenému moravskému Židovi Keczelovi. Židům bylo povoleno projíždět Trnavou až roku 1717; bylo to poslední období, kdy něco takového bylo pro Židy třeba vymáhat. Magistrát dělal Židům těžkosti při přidělování půdy na hřbitov, nakonec jim přidělil kus půdy několik kilometrů za městem.\nRoku 1790 žilo v Trnavě 78 Židů, jejich počet do roku 1865 vzrostl na 524. Trnavští Židé prošli torturou i během revolučních let 1848 - 1849, kdy v Trnavě došlo k silným protižidovským výtržnostem. Roku 1855 se Trnava stala sídlem rabinátu, židovská obec byla do té doby spojena s obcí v Cíferu a měla židovskou školu s třemi učiteli.\nPodíváme-li se na mapu židovského osídlení na Slovensku, zjišťujeme, že nejhustší bylo v okolí Bratislavy, potom na Záhorí, dále v okolí Trnavy a Nitry a na Žitném ostrově. V porovnání s touto hustotou se střední Slovensko od Šaly až po Poprad jeví jakoby prázdné. Židovských obcí tu bylo možno napočítat asi třicet. V takovém Novohradsku (oblast Lučence) měli jen dvě obce, v Gemerské župě osm, na středním Slovensku o něco více. Vliv tu měla jistě politika magistrátu báňských měst, jež Židum neumožňovala, aby se v nich ve středověku, ale i v novějších obdobích usazovali. Hustější osídlení začíná zase až na Spiši, největší je v okolí Košic, početné je i na celém východním Slovensku. Tady měla vliv diskriminační politika Polska a ruské říše, kde docházelo k masovým pogromům a útěk do klidnějšího a tolerantnějšího uherského království se Židům jevil jako spása.\nJistým charakteristickým příkladem židovského osídlování východního Slovenska z Haliče a Polska jsou dějiny Židů v malé obcí Čírc, ležící mezi horami a hlubokými lesy asi kilometr od polských hranic. Podle náhrobních kamenů se dá usuzovat, že Židé tu žili již po roce 1700. Čírc byl královským loveckým revírem od 13. století, od 17. století byl vlastnictvím hrabat Desewffyových, kteří s Židy zacházeli slušně. Do 19. století byl počet Židů v obcí malý, začal vzrůstat za protižidovských pogromů v Polsku. Podle kossuthovského soupisu z roku 1848 žilo v obcí 137 Židů. V Čírci byla náboženská obec, která i navzdory své chudobě měla školu, dřevěnou synagogu, jatky a jiná rituální zařízení. Středobodem celého života Židů byla ješiva, vysoká škola talmudu. Studenti byli většinou úplně chudí, obědy dostávali každý den od jiného Žida; říkali tomu �Tagessen�. Před první světovou válkou měla vesnička zcela židovský ráz. Křesťanské obyvatelstvo pracovalo na polích, v obcí byli vidět téměř jen staří Židé v kaftanech, studenti-talmudisté s dlouhými pejzy, ženy s parukami. Byly to typické postavy východních Židů, kteří spolu s rabínem opovrhovali evropskou civilizací. Jejich počet se časem zmenšoval, protože odcházeli do jižních, bohatších sídel.\nKilometr od obce Čírc tečou řeky Poprad a Dunajec, jež tvoří přírodní hraniční cáru. Chudí Židé, kteří se do obce přistěhovali, museli tyto řeky překročit. Domácí židovští obyvatelé je proto nazývali Wasserpoláky. Wasserpoláci pocházeli z nejchudších polských vrstev. Členové rodiny zůstávali v první uherské vesnici za hranicí, kde je nikdo nepronásledoval. Vyhnuli se tak pogromům a zachránili si život. Dospělí muži chodili na trhy do okolních měst. Laciné pracovní síly byly vítány, a tak se Wasserpoláci dostávali k výdělkům. Spokojili se s nejnižší mzdou a tím silně konkurovali židovským obchodníkům, řemeslníkům i dělníkům v horních Uhrách. Když si našetřili malý kapitál, opouštěli horské severní vesničky a přestěhovali se do většího města. I tady se zpočátku usídlili v židovských koloniích kolem větších sídel. Za čtyři pět let jejich cesta směřovala dále do bohatšího města, za pár dalších let získali vlastní domy. Koncem 19. století se hlavně na východním Slovensku Wasserpoláci dostali k poměrně velkým majetkům rychlým, �americkým� tempem. Bohatství získali díky své šikovnosti, vytrvalosti, nízké životní úrovni a nenáročnosti. Křesťanské obyvatelstvo, jež i po roce 1867 zůstávalo vůči Židům předpojaté, vidělo jejich postup nerado. Nakonec i vláda volné přestěhovávání Židů z Haliče omezila. Navzdory tomu přistěhovalectví pokračovalo, i když už ne v takovém rozsahu. Řada Wasserpoláku se vystěhovala do zámoří, kde svůj majetek rozmnožili ve skutečných amerických podmínkách.\nHaličští Židé, Wasserpoláci přicházeli nejen do Čírce a níže položených Lipan, ale i do dalších pohraničních vesnic a městeček, jakými byly Spišská Stará Ves, Stará Ľubovna, Bardejov, Zborov, Svidník, Dukla, Medzilaborce a Stropkov, v nejvýchodnejším výběžku do Kolbasova a Svidníku. Část příchozích že středního a západního Polska se zachytila v náboženských židovských obcích na Oravě a v Kysucích: v Tvrdošíne, Trstené, Námestovu, Čadci a Kysuckém Novém Městě.\nŽidovská náboženská obec ve Spišské Staré Vsi existovala podle svědectví náhrobních kamenů již v 18. století. K rabinátu v městečku patřilo dvanáct okolních obcí. Židovská obec měla všechny instituce patřící k řádně fungující náboženské obcí: školu chevru kadišu, ješivu, talmud tóru, mikve a vlastní jatky. Náboženská obec byla velmi chudá, existovala jen díky podpoře okolních obcí. Z městečka pocházeli mnozí židovští žebráci, šnoreři; z celkového počtu dvou set židovských obyvatel jich církevní daň mohlo platit jen padesát. Obyvatelstvo městečka a jeho okolí bylo velmi chudé, doplňované právě Wasserpoláky. Polské vlivy se odrazily na mnoha figurálních reliéfech na náhrobních kamenech s hebrejskými, řídce i německými nápisy. Poloha městečka, chráněného ze všech stran pohořím a řekou Dunajec, poskytovala Židům klid a mír a podle legendy, rozšířené hlavně mezi Židy z východu, měl Žid pochovaný v této obcí dosáhnout takového posmrtného míru, jako kdyby odpočíval pod Olivetskou horou v Jeruzalémě. Nechalo se tu pochovat mnoho cizích Židů včetně jednoho slavného ruského rabína.\nVe Staré Ľubovni existovala náboženská obec již v 16. až 18. století. V době polské nadvlády se městečko stalo cílem mnoha polských Židů.\nBardejovští Židé pravděpodobně po bitvě u Moháče založili nové domovy v sousedních obcích: Zborově, Herneku, Šibě, Cihelce a Lenártovcích. Předtím žili přímo ve městě; svědčí o tom fakt, že bylo v polovině 18. století v právním poměru s jistým židovským nájemníkem. Mezi šarišskými Židy, kteří se roku 1806 církevně organizovali, hráli bardejovští Židé významnou úlohu. V polovině 19. století žilo ve městě 181 Židů. Po budapešťském kongresu roku 1868 se bardejovští Židé připojili k ortodoxnímu směru. Bardejovský hřbitov se svými barevnými náhrobky tvoří unikát. Jde o polský vliv. Způsob výzdoby náhrobních kamenů žlutou, zelenou, modrou, červenou, červenomodrou, červenobílou, žlutomodrou barvou pochází od členů rabínské rodiny Halberstammů, pocházejících z blízkého Sandeku. Haličští Židé totiž s oblibou používali pestré barvy.\nObec Zborov, ležící deset kilometrů severně od Bardejova na polských hranicích, hrála důležitou úlohu na silnici, vedoucí z Budína do Polska. Polští Židé, kteří utíkali do Uher za bezpečnou existencí, sem měli nejlehčí přístup. Židé ve Zborově jsou připomínáni již roku 1726. Postupně jejich společenství povznášela hlavně haličská emigrace. Ve vesnici bylo sídlo rabinátu, roku 1930 zde žilo 467 Židů.\nMěstečko Stropkov leží v bezprostřední blízkosti Haliče, odkud se Židé přistěhovali v hojném počtu, zejména po roce 1867. V důsledku toho se stropkovští Židé velmi brzy rozdělili na dva tábory. Většina jich patřila k chasidům, menšina, tzv. die Datschen, se skládala že vzdělanějších příslušníků; projevovalo se to i v existenci dvou synagog. Podle Ujváryho lexikonu žili Židé ve Stropkově od 17. století. Avšak v městečku založeném ve 13. století, ležícím na cestě do Haliče, bylo židovské osídlení zřejmě již dříve. Roku 1700 byli Židé že Stropkova vypovězení a odstěhovali se do okolních obcí. Kolem roku 1800 se do městečka vrátili. V polovině 19. století tu žilo 550 Židů, měli i synagogu. Stropkov se stal jedním z hlavních středisek chasidismu na východním Slovensku. Odtud se vyznavači tohoto hnutí stěhovali dále a zakládali klausy v Prešově, Michalovcích, Košicích a jinde.\nJedním z nejzalidněnějších regionů střední Evropy, který obývali Židé, byla Podkarpatská Rus, chráněná z východu a severu lomícím se vysokým obloukem Karpat. Sem utíkali pronásledovaní Židé z ruské říše, z blízké Ukrajiny, ale také z Rumunska. Odtud potom pronikali dále na východní Slovensko, do Košic a jiných míst.\nNa důležité staré silnici z Košic do Užhorodu leží Sebrance. Židé tu žili od 17. století a zřejmě se měli dobře; chodili na trhy do Užhorodu, do Michalovců. Žili téměř v každé vesnici, měli v nich i zvláštní hřbitovy. Sebrance měly i svého rabína. Roku 1930 v nich žilo 330 Židů. Pomníky si nechávali zhotovovat hlavně v Užhorodu.\nPatnáct kilometrů od Užhorodu se v úrodné nížině rozprostírá bohatá obec Pavlovice. Blízkost Užhorodu měla bezprostřední vliv na ráz obce a zejména na její židovské obyvatelstvo. V Užhorodu existovala náboženská židovská obec již od 18. století. Působili v ní význační rabíni, silně ovlivňující židovské obyvatelstvo blízkých i vzdálenějších obcí. Užhorod měl prosperující instituce jako židovskou nemocnici, postavenou roku 1807, talmud tóru s vlastními učiteli, lidovou kuchyni. Židé z Pavlovič chodili na trhy do Užhorodu, účastnili se však i náboženských obřadů. Jejich životní úroveň byla značně vyšší a odlišná od souvěrců v šarišské anebo spišské župě. Židé se tu živili zemědělstvím na vlastní nebo pronajaté půdě. Většinu půdy obdělávali sami se členy svých rodin, věnovali se však i obchodu a řemeslům.\nVýchodní Slovensko, zejména jeho metropole Košice a Prešov, ale i jiná vetší města a městečka, bylo vystaveno silné migraci židovského obyvatelstva ze severní Haliče a Polska, jakož i z východních a jihovýchodních území Podkarpatska a Rumunska, což tomuto regionu vtisklo zvláštní ráz a jedinečnou internacionální tvář. Židé tu vedle Maďarů, Němců a Slováků vytvářeli osobitou kulturu, která ovlivňovala celkový kolorit východního Slovenska. Tento charakter si region v mnohém zachoval dodnes. Bez specifické židovské kultury by jeho ráz byl nemyslitelný.\nMěsto Košice, ležící na důležité obchodní cestě Orient - Balt, samo též obchodní středisko, přitahovalo Židy svou polohou a finančními a obchodními možnostmi. Košický městský archív zaznamenal přítomnost Židů již v druhé polovině 15. století, kdy došlo k finančním transakcím mezi nimi a městem. Roku 1524 oznámil uherský král Ludvík II. představenstvu města Košic, že jmenoval Žida Izáka vedoucím mincovny. Po bitvě u Moháče roku 1526 došlo k masivnímu vytlačování Židů z měst do vesnic, jejichž obyvatelstvo je nepronásledovalo a nebránilo jim v náboženských obřadech. Tak tomu bylo i v Košicích, kde pod tlakem cechu a protižidovských opatření byli Židé z města vytlačováni. Roku 1690 se košické obchodní grémium podrobně zabývalo �židovským nebezpecím�. Cechmistři se obávali židovské konkurence a chtěli mít město jen pro sebe. Obchodní grémium v Košicích vyneslo rozhodnutí, že se křesťané nesmějí stýkat s Židy.\nŽidů v Uhrách však přibývalo. Pomohlo tomu i nařízení Karla III. roku 1726, podle něhož se v každé židovské rodině v Rakousku mohl ženit jen jeden muž. Postižení se stěhovali do Uher, a tedy i na Slovensko. Protože v té době Židé nemohli žít ve svobodných královských městech ani v báňských městech, kde na mostech a trzích platili dvojnásobné mýto, Židé z okolí Košic žili v Rozhanovcích ležících sedm kilometrů od města a ve Velké Idě. Odtud docházeli do Košic uzavírat obchody a tajně přebírat řemeslnické objednávky. Za Josefa II. se postavení košických Židů zlepšilo. Avšak když se košické cechy dověděly, že Židé mají být zrovnoprávněni s měšťany, prohlásily to za škodlivou věc nejen pro obchod, ale pro každého. Bratislavská obchodní komora stála v čele protižidovského hnutí, košická ji věrně následovala.\nEmancipační proces Židů, započatý osvícenskými zákony Josefa II., se však již nedal zastavit. Od roku 1840 se Židé mohli usazovat na celém území státu (s výjimkou báňských měst), vykonávat živnosti, vlastnit továrenské podniky, navštěvovat křesťanské školy. Měli povinnost přijmout občanská jména a vést vlastní matriky. Od roku 1860 mohli též vlastnit nemovitosti. Článek 17 zákona z roku 1867 přiznal Židům v Uhrách úplnou rovnoprávnost s ostatními občany státu. Židé se mohli na konfesionální bázi všestranně hospodářsky, politický i kulturně rozvíjet. Nacionálně se přikláněli k vládnoucímu maďarskému národu, neměli vlastní národnostní či etnické požadavky, a tak je maďarizační útlak postihl podstatně méně nebo vůbec - na rozdíl od Slováků či na Slovensku žijících Němců.\nRoku 1840 se Židé mohli usadit i v Košicích. Povolení k pobytu dostalo sedmdesát rodin. O čtyři roky později tu byly již čtyři židovské textilní obchody, pracoval tu klenotník a obchodník s kůží. Městská řada povolila Židům používat modlitebny, což bylo až do té doby zakázáno. Roku 1844 matrika zaznamenala 29 narozených.\nŽidé z Košic byli potomky Židů z Rozhanovců. Když dostali povolení nastěhovat se do Košic, odešli tam nejen z této obce, ale také z Bárce a z Velké Idy. Roku 1842 košičtí Židé žádali o povolení postavit si modlitebnu a následujícího roku magistrát schválil stanovy nové vzniklé náboženské obce. Roku 1844 Židé otevřeli vlastní hřbitov. Roku 1867 v Košicích žilo již na tři sta židovských rodin zabývajících se obchodem a drobnými živnostmi - řemesly. V rámci náboženské obce byl založen ženský spolek s dobročinným posláním. Byla zřízena lidová kuchyně a byl postaven dům milosrdných, za což si Židé získali úctu i ostatních obyvatel Košic.\nPrešovští Židé měli šŤastnejší osud než košičtí, a to díky cílevědomosti Žida Markuse Holländera, jenž se na konci 18. století v Prešove usadil, i když proti tomu protestovala městská řada. Bohatý Holländer měl však dobré styky s vídeňským dvorem. Roku 1820 získal občanské právo, za něž dal na hlavní prešovské ulici postavit fontánu se sochou Neptuna.\nRoku 1830 bylo v Prešove asi dvanáct židovských rodin. Tehdy začal i židovský náboženský život v Prešove. Holländer vymohl Židům v Zemplíně zrušení zákazu obchodu s tokajským vínem. Když byla na Židy vypsána zvláštní daň, zaplatil ji ze svého. Protesty obchodního grémia proti němu, že obchoduje s vínem, vlnou a antimonem, byly marné. Prvním předsedou náboženské obce v Prešove se stal Holländerův syn Leo. Pomáhal otci, procestoval celou Evropu, na setkáních s papežem hovořil o emancipaci maďarských Židů. V letech 1848 - 1849 bojoval v osvobozovacích bojích u Komárna v hodnosti majora, později se stal hlavním intendantem maďarské armády. Byl předsedou židovského kongresu v Budapešti a uherská vláda jej jako prvního židovského zástupce navrhla do uherské horní sněmovny.\nNa osudu košických Židů, ale i prešovských Holländerů se ukázalo, jakými převratnými změnami prošlo židovstvo na Slovensku v první polovině 19. století. Z vyháněných a diskriminovaných Židů se stali po roce 1840, v Prešove již dříve, plnoprávní občané. Nyní záleželo jen na jejich dovednosti, pracovitosti a pilnosti, co mohou v otevřené společnosti, chráněné zákony konstituční monarchie, dokázat


Výstavní výsledky » 2011 » Národní výstava psů Ostrava\nsekce: Výstavní výsledky › 2011 Zobrazeno: 2029x\nV článku si můžete přečíst článek z naší výstavní výpravy.\nNa národní výstavě v Ostravě, konané 10. dubna 2011 se nám opravdu zadařilo:\nCorleona Lady di Brittasgang, třída vítězů, V1, CAC, Národní vítěz\nBrittanica Halit Paša, třída veteránů, V1, BOV (BOB Veterán)\nDark Diamond di Brittasgang, třída mladých, Výborný 2\nDruss di Brittasgang, třída mladých, V1, CAJC, BOJ (BOB Junior) a stal se čekatelem Junioršampiona ČR\nPosuzovala nás paní Mgr. Božena Ovesná\nV závěrečných soutěžích o nejkrásnější chovatelskou skupinu jsme se v nejmenším obsazení, jmenovitě Corleona Lady dB, Druss dB a Dark Diamond dB umístili na krásném 4 místě.\nVšem moc gratulujeme k výborným výsledkům i velkým pohárům a děkujeme za skvělou reprezentaci. V článku si můžete přečíst článek z naší výstavní výpravy.\nDnes přinášíme novinky z našeho nedělního výstavního výletu, který byl tentokrát třígenerační. Mládež zastupovali dva dobrmaní kluci, Dai (Dark Diamond dB) a Dante (Druss dB), kteří se vystavovali ve třídě mladých. Dospěláky zastupovala Růža (Corleona Lady dB) a veterány Britta (Ch. Brittanica Halit Paša) s Matyldou.\nVýstava byla tradičně pořádána v halových a venkovních kruzích. My jsme, jako před pár roky, byli opět umístěni ve stejné hale. Před námi se vystavovalo ještě několik plemen, a tak jsme si čekání krátili pozorováním ostatních lidí i psů a to jak v kruhu, tak i mimo.\nZhruba po hodině a půl se začalo posuzovat naše plemeno. Paní rozhodčí, Mgr. Božena Ovesná, působila velmi mile. Jako první z nás nastoupili hned 3 mladí dobrmánci. Jak už bývá zvykem, posuzovalo se dle standardního postupu. Sama jsem nevěděla, který z brášků se umístí na předním místě, protože oba mají svoje přednosti a kvality. Pokud bych měla posuzovat podle pohybu, nejvíce se mi líbil Dai, který běhal velmi ladně. Zatímco Dante (Druss dB), který je pro změnu mohutnější, se v postoji předvedl o kapinku lépe, než jeho bráška. Po důkladném rozhodování nakonec titul Výborná 1, CAJC paní rozhodčí udělila Dantemu, pro kterého byla tato výstava premiérou a jeho bráška Dai (Dark Diamond dB) se v těsném závěsu získal známku Výborný 2.\nPo vystavení psů přišly na řadu fenečky. Ve třídě vítězů se prezentovala naše Růženka (Corleona Lady dB), která se moc snažila, velmi hezky se předvedla v postoji i ladně běhala. Rozhodčí jí nadiktovala moc pěkný posudek a výrazně jí chválila. Bylo to příjemné posuzování, které bylo zakončeno bonusem v podobě uděleného CAC a posléze i titulu Národní vítěz.\nPo této třídě nastoupila do třídy veteránů Britta (Ch. Brittanica Halit Paša), která byla ve svém živlu. Po předvedení v pohybu, v postoji a ukázání zoubků dostala ocenění Výborná 1 a tím se stala čekatelkou titulu Český veterán šampion.\nPo udělení těchto titulů jsme šli zkusit své štěstí do klání o tituly další. Dante (Druss dB) bojoval s fenečkou Azumi Melero, která také dostala CAJCe, o titul BOJ (Best of Junior, nejlepší mladý plemene) a tento titul také vyhrál. O titul BOB jsem se rozhodla běžet s Růženkou. Paní rozhodčí jsem tedy vysvětlila, že naše veteránka, Britta, už nepoběží. Ona si jí ale opakovaně vyžádala a šla k Mírovi, aby jí šel vystavit on. Míra neváhal a šel s Brittou do kruhu a sám Brittu vystavil. Bohužel nebyl čas na přendání výstavního obojku a vodítka, a tak se Britta vystavila na svém vycházkovém obojku s vodítkem. Musím říct, že můj manžel si zasloužil obrovský obdiv a troufám si napsat, že nejenom můj. Vím, jak se některé mužské pokolení staví k výstavám a se svými manželkami jezdit moc nechtějí...natož vystavovat. Míra naopak se mnou sdílí, pokud je potřeba, můj koníček a velmi mi pomáhá. Proto jsem na oba pyšná a za titul BOV (BOB Veterán) oběma děkuji a gratuluji ;o). V příjemném utkání o BOBa plemene se paní rozhodčí rozhodovala mezi naší Růžou a Norisem Halit Paša, a ačkoliv se Růženka paní rozhodčí líbila a velmi jí chválila, BOB byl nakonec udělen Norisovi.\nTím ovšem vůbec nic nekončilo, po obídku v místní kantýně :o) a nákupu ve stáncích jsme se přesunuli k výstavnímu kruhu, kde měly probíhat závěrečné soutěže. Musím ještě vzpomenout, že se na nás přišel podívat a fandit náš kamarád Petr, který měl mít původně malou Brittušku a kamarádka Jana, čímž nám udělali velkou radost. Do závěrečných soutěží jsme přihlásili naši chovatelskou skupinu, kde jsme v podání Růža (Corleona Lady dB), Dante (Druss dB) a Dai (Dark Diamond dB) zanechali za sebou ještě jednu skupinu a nakonec jsme si vyběhali krásné čtvrté místo. Spolu se svými poháry a dárky, které jsme obdrželi, jsme se nakonec ještě vyfotili a nabití energií z našeho velkého úspěchů jsme vyrazili do Prahy. Věřte, že ačkoliv jsme jeli do Ostravy na otočku, i přesto jsme jeli s úsměvem na tváři.\nStrašně moc chceme poděkovat všem našim známým a kamarádům za Vaši podporu a povzbuzování...bez Vás by to nebylo ono.\nNa další výstavě se těšíme s Vámi, naši přátele, na viděnou.\nFotografie naleznete na těchto stánkách, u Drusse zde.\nBrittanica diplom, třída veteránů\nCorleona Lady dB, třída vítězů\nDruss dB, diplom\nCorleona Lady, posudek


Jah Army Camouflage Rasta Cap Klobouk Rastafarian Crown Dredy\nDomovská stránka Nákupní středisko Dreadbag Jah Army Camouflage Rasta Caps - Rastafariánské koruny\ndoufáme, že jste všichni zdraví v obtížném čase Covid-19, daří se vám dobře podle okolností a děláte to nejlepší z této podivné situace!? To rozhodně chceme a musí to nějak pokračovat pozitivními myšlenkami - všichni doufejme, že brzy nastanou lepší časy! 🙂\nKolekce Jah Army Dreadbag 2020\nAle teď o nových Dreadbags Jah Army „Camouflage“ - Nová kolekce Dahbag Jah Army 2020 konečně dorazila a první z nich jsou již k dispozici v online obchodě. Jako vždy jsme nešetřili žádnými výdaji ani úsilím, abychom pro vás pořídili fair trade látky a doufáme, že splníme vaše očekávání. Všechny batohy Jah Army - Rastafariánské koruny - Rasta Caps - Klobouky Dread - Klobouky Dreadlocks jsou k dispozici ve všech velikostech M - L - XL - XXL a XXXL a tentokrát ve větším množství než obvykle, aby nebyly vyprodány tak rychle jako obvykle. Doufáme, že každý dostane kamufláž Jah Army Dreadbag Camouflage nebo klasiku se zeleno - žluto - červenou rastafariánskou vlajkou podle svého výběru ve své velikosti a užije si ji dlouho ...\nPlátěný batoh Jah Army Camouflage Jungle Khaki Canvas - Dread Hat\nPrvním novým dreadbagem Jah Army v kolekci 2020 je maskovací khaki plátno s bavlněnou podšívkou, které zaujme svým klasickým khaki flecktarnem a bude v každé životní situaci přitahovat pozornost. 😉\nDaháček Jah Army Camouflage Beige Olive Cotton Dreadbag - čepice Dredy\nDruhou novou kolekcí Jah Army Dreadbag v kolekci 2020 je Camouflage Beige Olive Cotton s vnitřní bavlněnou podšívkou a v žádném případě není horší než ta první a díky svému velkému podílu béžové barvy téměř patří do kategorie „Desert“ kamufláž. Takže pokud jste trochu více v béžových / olivových barvách, budete s tímto dreadbagem velmi dobře ...\nVšechny ostatní Dahbagy Jah Army - Rasta Caps - Rastafariánské koruny stále fotografujeme a do článku budou přidány v příštích několika dnech ...\nZůstává tedy určité napětí a žádáme o trochu trpělivosti - děkujeme za pochopení. 🙂\nDreadbag.de komentuje off pro Jah Army Camouflage Rasta Caps - Rastafarian Crowns\nSdílejte "Jah Army Camouflage Rasta Caps - Rastafarian Crowns" na Facebooku\nPost status "Jah Army Camouflage Rasta Caps - Rastafari Crowns" na Twitteru\nPin "Jah Army Camouflage Rasta Caps - Rastafarian Crowns" na Pinterestu


Kohák, Kotek a Pavlásek zabrali. Počítá s nimi T-Mobile dál? | E15.cz\n10. ledna 2013 • 12:38\nT-Mobile oznamuje, že jeho vánoční nabídka byla úspěšná. Počet zákazníků s tarify S námi se zdvojnásobil, odměny za dobití využívá více než 600 tisíc zákazníků, prodej chytrých telefonů vzrostl o 105 % a navýšení 102 % zaznamenaly datové tarify Internet na cesty.\nVedle prodejních úspěchů přinesla kampaň se Zadarem i rekordní počty zhlédnutí spotů na YouTube – celkem to bylo 10,5 milionu lidí. Největší úspěch sklízelo video „Pojď mi hop“ s 1,8 milionu zhlédnutí. V těsném závěsu za ním pak na pomyslném žebříčku stojí „Zadarovy lyže“ a „Kurýr“, které vidělo shodně po 1,7 milionu lidí. Zástupci T-Mobilu jsou spokojeni i se zájmem o vánoční microsite. Navštívilo ji rovných 825 tisíc zákazníků, což je oproti loňsku nárůst o 38 %.\nPodívejte se, jak T-Mobile točil pod skokanskými můstky:\nVánoční kampaň T-Mobilu připravila reklamní agentura Saatchi & Saatchi ve spolupráci s mediální agenturou Mediacom. Spoty režíroval a jednu z hlavních rolí zahrál Jakub Kohák. Co se týče podoby kampaní pro letošní rok, zatím není jisté, jestli T-Mobile bude pokračovat v konceptu s dvojicí Kotek-Pavlásek. Jak řekla Strategii senior manažerka firemní komunikace a tisková mluvčí společnosti Martina Kemrová, právě v těchto dnech se rozhoduje o podobě nové kampaně, která odstartuje v únoru.


14. 7. 2020 09:48 − 17343× − 101\n15. 7. 2020 13:47\nBeru zpet, vymena kastle zrejme je zcela standardni, byt se asi moc nepouziva. Defacto teda muze v MCR jet jakykoliv auto typu, kterej tu v danou dobu byl.\nStále stejné - jak něco přeruší monopol je všechno špatně !!!! Stejné jak u sousedu R.Zeltner přerušil momopol také a následovala pomsta ! Vyndat sek. skříne, pridat 200kg a ještě další a další. To chcete taky mu dát náhubek aby vše pokračovalo dál ??? Vašku jen tak dál !!!!!!!\n15. 7. 2020 14:16\nKrouťak je ovšem co jsem našel tak 550 Nm nikoliv 600,ale to je jedno. Jinak nevím jak se vyznat v tom odkaze na ty výpočty,ale první Fabia r5 má tyhle údaje : 420 Nm při 4750 ot/min tak schválně kdo se v tom odkaze vyzná kolik to vychází ?\nPodle tvých hodnot to háže 280,18 koně.\n15. 7. 2020 22:10\nPánové proč si nejprve nezjistíte nějaká fakta než začnete zásobovat "veřejný prostor" nesmysly? Výměna karoserie je možná ve všech případech, kdy je schopen výrobce tuto dodat jako náhradní díl nebo jde o originální karoserii od výrobce, který výměnu posvětí! Je to legální postup, který je aplikován při každé výměně káry u všech závodních vozů bez ohledu na požár nebo havárii. Původ ostatních dílů nemusí být spojený s konkrétním vozem a musí být použity díly dle homologace bez ohledu na to jestli jsou dodány nové, nebo je má vlastník připravené jako náhradní nebo pochází z jiného vozu. Výkon motorů WRC se pohybuje v rozmezí 300 - 320 koní dle specifikace a použitého paliva. Aktuální WRC co jezdí ve světě mají od 380 koní výše.. Výkony dnešních R5 (konkrétně mluvím o Fábii) se běžně pohybují v rozmezí 300 - 310 koní. Pokud se na to budete chtít podívat objektivně, tak musíte vždy řešit poměr výkonu a váhy vozu i s posádkou! Pravdou je, že WRC má díky dvou litrovému motoru cca o 100 - 150 NM více než R5. Při dobré trakci je to výhoda, ale pokud to klouže, tak nikoliv... R5 má zase výhodu v širším podvozku (o 2 cm) a díky tomu je stabilnější v rychlých zatáčkách, kde jak všichni víme se dělá "čas".\nPro Monte Christa: Zjisti si fakta, odpověz alespoň na některé mé otázky (z předešlých příspěvků) a přestaň si tvrdohlavě trvat na svém! Každý jezdec si I DNES může půjčit WRC a ukázat jak s tím poletí! Každý si může vyzkoušet spolehlivost podobně složité techniky! Jak skončili starty mnoha jezdců s WRC od r. 2015? Kolik jezdců s touto technikou uspělo v MČR? Všichni měli stejnou startovní čáru!!!!\n15. 7. 2020 22:27\nKonečné nekdo rizumnej\n15. 7. 2020 22:42\nJene, stydim se, ale proste me nekolik petrolheadu vcetne sberatelu aut ujistilo, ze VIN se neda legalne zmenit. A ono to jde, jen bych podotknul, ze to plati (i) pro civil.\nNemuzu dohledat predpis, kterej povoluje ucast WRC v MCR, ale pokud vim, to auto muselo bejt prihlaseny / otestovany do urcityho data a Dohnal to jako jedinej v tom sibenicnim terminu stihnul. Nevim, jestli muzou jezdit ex Tomastikovy Imprezy, kdyz uz mezitim sly do zahranici, navic pochybuju o ochote Prodrivu dostat je do konkurenceschopnyho stavu, vime jak to bylo s dlouhou prevodovkou na Mini. Pak uz zbejvaj jen Fabie a starsi. Pokud je to jinak, sem s tim.\nOsobne bych byl rad, kdyby treba i Prokop mohl vytahnout Fionu, to omezeni je debilni.\nJá jako fanoušek chrochtám blahem, vidět V. Pecha ve WRC, protože je to zážitek. Jen více takových aut.\np.s. opět se potvrdilo, že objem ničím nenahradíš.\nKenny_pce: Hledání mi zabralo přesně 15 vteřin, takže to tak složité asi není a hlavně v tom není žádná věda.\nVozidla WRC podle čl. 255 Přílohy J MSŘ FIA 2006 s datem homologace pro skupinu WRC (varianta WR) do roku 2006 včetně s využitím všech variant příslušného homologačního listu, která byla otestována v ČR a s českou registrační značkou vydanou do konce roku 2014.\nCo si pamatuji, tak tímto předpisem šlo o doježdění staších již registrovaných aut. Povolování jiných nových (jak píšete Prokop) mi nedává smysl, protože takto mohou mladí jezdci (Semerád, Cais, ...) startovat na stejné technice ve stejné třídě a rovnou mají srovnání pro nejlepším.\nkondec: Oceňujiu tu snahu o to, aby mladí jezdci měli porovnání se srovnatelnou technikou. Nicméně vaše obavy, že by naší scénu zaplnily samá WRCa nějak nesdílím, naprosto drtivá většina jezdců by tak jako tak jela se soudobou technikou. A na rovinu - Prokop by ani s WRC nebyl v našem mistráku pro špičku žádná hrozba...\n16. 7. 2020 11:55\nJo, dojezdit stary WRCa 10 let po jejich zakazu, to dava smysl. Takhle tu je jedno auto s nejakou potencialni vyhodou a nikdo jinej tu vyhodu nemuze ani zkusit vyuzit taky.\n16. 7. 2020 12:06\nMohl bys tu "potencionální výhodu" nějak specifikovat ?\nRuku na srdce, pokud by Ášín dojel na 5. místě, nebylo by o čem diskutovat, že ?\nAno, to by nebylo. Jeste naposledy se budu opakovat: Aktivni diffy, vetsi kroutak a o trochu i vykon. R5 ma zas jiny vyhody. A Asin je mozna jedinej, kdo to je schopnej vyuzit, loni ty 5. mista jezdil a ted po letech Kopeckej prohraje jinak nez vlastni chybou. Nevnimam to jako neco nefer, nefer (resp. hovadina) je jen to, ze nikdo jinej nesmi poridit stejnou techniku.\n16. 7. 2020 12:37\nTu techniku si mohl pořídit kdokoliv, kdo byl tenkrát, kdy to šlo, ochoten zariskovat.\nTady jde prostě o to, že soukromník (v podstatě amatér), který vydělává pro to, aby mohl závodit a jede s tím pocitem v zádech, že když to rozbije tak se asi dlouho, (pokud vůbec) nesveze prostě pojel jedinou profesionální posádku, která je za to, že jede placena. Navíc s vědomím, že když to rozstřelí, bude mu přistaven okamžitě jiný vůz.\nA přesto, jak bylo při rozhovorech vidět, Ášín měl pusu od ucha k uchu a řekl bych, že široko daleko byste nenašli šťastnějšího chlapa. Protože tohle je právě ten vůz, který mu přesně padne do ruky. A kontrastovalo s tím utrápeným výrazem Honzy Kopeckého, který zjevně trpěl.\nO rozdílu v technice bych vůbec nemluvil, obzvlášť ne u továrního vozu. Asi se ještě najde nějaký pamětník, co si vzpomene na termín "škodovácký plnoobjem" v éře A -1300....\n16. 7. 2020 13:08\nJá za sebe napíši tento názor - dnes už letitý souboj soukromník Pech jun. vs. tovární jezdec Honza Kopecký je něco, co dle mého k rally u nás patří. Celkově k celé té tradici rallysportu u nás. Fanoušci a vlastně celá komunita vždy měla respekt a s obdivem sledovala tovární tým, který zde nasazoval své nejlepší jezdce a nejaktuálnější techniku, ale stejně tak všichni toužili po tom, aby v daných letech a závodech jim na pomyslná záda co nejzuřivěji dýchali jednotlivci, kteří byť neoplývali zázemím a možnostmi, tak vše dohnali nasazením, srdíčkem, chytrostí a jinými "fígly" (v dobrém slova smyslu). Možná to vidím moc optimisticky a naivně, ale myslím, že ani pro jednoho z dvojice Pech-Kopecký není prohra důvodem hledat výmluvy a osočovat se z nekalých "her", ale naopak výzva toho druhého v dalším závodě sportovně "pojet".\n16. 7. 2020 14:08\nJen: Čím to teda, že má WRC podobný výkon a krouťák jako “sériový” motor v Evu, které má navíc ještě jen 33mm díru? Nebo myslíš jen konkrétně tento Focus a před 12 lety to u fabrických aut bylo jinak?\n16. 7. 2020 14:37\nKenny_pce: Co jsem viděl videa a nějaký kousek onboardu, jel Ašín na hranici rizika, obrovskou kládu a na několika místech to vyšlo jenom o fous. Rozdíl v cíli byl 6,4 vteřiny na 157 ostrých km. Proč v tom pořád hledáte něco víc, nádherné závody, super boj o místa na bedně. Můžeme se jenom těšit na další závody a spekulovat, které tratě budou vyhovovat víc kombinaci Kopecký - R5 a které Pech - WRC.\nAle "samozrejme", mistrak je letos nabitej jak nikdy a prave ty rozdilny koncepce jsou pekne ostry koreni. Jen je skoda (nespravedlnost, monopol, blbost, ...), ze konkurenceschopny WRCo uz NESMI jet nikdo jinej.\nKenny_pce: A kdo myslíš, že by to WRCo jel? A kde bys to konkurenceschopný WRCo starý 15 let chtěl vzít? Kde na světě takhle starý WRCo, který konkuruje nejnovějším R5 rychlostí i spolehlivostí, je? Když jel před pár lety Odložilík na Šumavě s Imprezou, tak v rozhovorech říkal, že by tam s R5 byl rychlejší. Ty WRCa tady byly a jsou a stejně s nima už nikdo nejezdí.\nTo jak toho Forda vypliplaly týmy Dohnala a Pecha je bych řekl docela světový unikát, stálo to určitě ohromné úsilí, které by do toho u nás pravděpodobně nikdo další nebyl ochoten vložit. Zvlášť když by s tím nakonec většina jezdců stejně asi nebyla rychlejší než s R5.\nTakže i kdyby v řádech nebyl ten dodatek o registraci do roku 2014, pochybuju, že by teď jezdilo víc WRCéček. Řešit nějaký monopol je podle mě nesmysl.\nBtw Pech od éry WRC jezdí většinu kariery s auty jiné třídy než konkurence. Někdy možná s horším, někdy možná s lepším. Spravedlnost je relativní pojem a mě osobně se zdá, že tenhle souboj soukromého Focuse WRC v rukách Pecha s profesiálním závodníkem Kopeckým a jeho tovární Fabií R5 je rovný boj (rovnější než v předchozích letech). A těším se na další závody.


Neviditelné oběti komunismu - činnost -> 2005 -> Neviditelné oběti komunismu\n„Neviditelné oběti komunismu II. Kanada 05“\nProjekt navazoval na pilotní část z roku 2004, která se uskutečnila v červenci 2004. V červenci roku 2005 byli tři studenti doplněni o dalších pět mladších kolegů. Do Kanady jsme tak odjeli ve složení Hanka Markalousová, Hanka Nováková, Verča Počerová, Markéta Kopalová, Ála Čechová, Míša Rutová, Jakub Hodboď a Vašek Ulvr. Výzkum probíhal v kanadských městech Toronto, Ottawa a Montreal a díky skvělé spolupráci se zmíněnými krajanskými organizacemi jsme natočili více než 30 rozhovorů. Setkali jsme se také s velikány Josefem Škvoreckým a Tomášem Baťou. Na sérii prezentací pro ZŠ, SŠ i veřejnost byly představeny výstupy projektu, dva historické dokumenty zaměřené na útěk z ČSR a těžké začátky emigrantů v Kanadě.\nTentokrát vznikla dvě videa, jedno je zaměřené na útěk do Kanady a druhé na začátky v Kanadě. Většina emigrantů z roku 1948 totiž musela v Kanadě pracovat nějaký čas na farmách. Začátky v Kanadě byly tehdy skutečně velmi složité.\nK dalším výstupům patří sborník studentských historických statí na téma emigrace do Kanady. Každý z členů studentského týmu do tohoto sborníku přispívá vlastním textem. „Zaměřila jsem se na problematiku Masarykovy univerzity, která nějaký čas fungovala v jednom z německých uprchlických táborů,“ uvádí Markéta Kopalová a dodává: „Moji kolegové však zpracovali nejrůznější témata, od Masaryktownu po krátké biografie jednotlivých emigrantů nebo krajanská tištěná media.“\nCelá akce se uskutečnila za finanční podpory Magistrátu města Liberce, Libereckého kraje, Knihkupectví Jaroslava Fryče, DTZ s.r.o., Prettl PEKM Kabeltechnik s.r.o. a SRPSŠ při Gymnáziu F. X. Šaldy.\nZ projektového deníku:\n„S ohledem na co nejnižší náklady jsme se přepravili mikrobusem do Vídně a teprve tady nastoupili do letadla směr Toronto. Po téměř devítihodinovém letu většina z nás poprvé stanula na kanadské půdě. Na letišti na nás již čekala paní Locher s panem Flintou, kteří byli tak hodní a přepravili náš osmičlenný tým na Masaryktown - české „městečko“ na okraji Toronta, které se stalo na příští tři týdny naším domovem. Krajané nám zde dali k dispozici byt, jehož vchod můžete vidět na fotografii. Druhý den po příletu jsme vyrazili do Downtownu, abychom poznali centrum Toronta. A pak již začala nejdůležitější část našeho pobytu - rozhovory s českými emigranty. Několik kontaktů jsme již měli z loňska, ale většinu jsme získali díky panu Waldaufovi, který nám poskytl seznam s kontakty na další krajany. Začali jsme je tedy postupně obvolávat a domlouvat si rozhovory. Rozdělili jsem se na dvě skupiny po čtyřech členech. Většinou jsme stihli dva rozhovory denně, každý trval okolo dvou hodin. Poznali jsme mnoho krajanů, vyslechli zajímavé příběhy a natočili asi třicet interview. Podařilo se nám setkat se i s panem Baťou a panem Škvoreckým. Díky ochotě pana Syptáka a paní Locher, kteří nás zavezli na Niagara Falls, jsme navštívili známé vodopády. Ve druhé části pobytu část týmu odcestovala do Ottawy, kde nás ubytovala paní Flacková. Hlavní náplní bylo zmapovat sbírky ottawského archivu. Sešli jsme se zde i s panem Šuchmou, předsedou ČSSK, a strávili s ním a jeho ženou příjemný večer. Do Montrealu jsme si odskočili jen na den. Díky ochotě místních krajanů , kteří se tu o nás postarali a všude nás vozili, jsme zvládli natočit pět velice přínosných rozhovorů. Mimo jiné i s panem Velanem, významným průmyslníkem a velkým mecenášem. Druhá skupina zatím pracovala v Torontu a stihla i výlet na Toronto Islands. Na konci pobytu jsme se opět všichni sešli a poslední večer uspořádali malé barbecue s krajany.“


Specialized Stumpjumper Evo 29 - Fotky - Bike-forum.cz\nNež to bude mít každý druhý :-D\nRám Specialized Stumpjumper Evo 29\nVidlice RS PIKE RC 140mm (tuning 4x "Tokens")\nTlumič FOX Float CTD Factory Kashima 135mm\nKliky SRAM S-2200, carbon, 30T\nStředové složení SRAM, PF30\nMěnič SRAM X01, 11-speed, carbon cage\nKazeta SRAM XG 1195, 11-speed, 10-42\nNáboj přední Roval Traverse 15mm\nNáboj zadní Roval Traverse 142+, XX1 driver body, 12mm\nBrzda přední Shimano XT BL-M785 203mm Shimano na Koloshop.cz \_\nBrzda zadní Shimano XT BL-M785 180mm\nRáfek přední Roval Traverse Fattie 29, alloy disc, 29mm wide, 24h\nRáfek zadní Roval Traverse Fattie 29, alloy disc, 29mm wide, 28h\nPedály Spank Spike black\nŘídítka Specialized 750mm 10mm zvednutí\nSedlovka Specialized Command Post IR 100/125mm\nPláště Př: Specialized Butcher Control 29\nmě nechali 3 dny s kostí trčící ven a už bych to zažít nechtěl, teď tam mám titan dlahu a 6 šroubů, ale mě otevřít museli protože kost byla rozštípaná na sračku :)\nJen orteza/korzet a klidový režim…Ale kost trčí ven nejrači bych si jí zamačkl dovnitř :-D V pátek mu řeknu jestli mě nechce raději sešroubovat jak robota :-D\ntož to je ok, předpokládám to máš bez dislokace a bez operace, to bude rychlovka\nV pátek kontrola. Zatím diagnoza korzet na 4 týdny a snad cajk. Kluci z MX říkali, že za měsíc jezdím :-D Tak snad aspoň XC do zimy pak poska a na jaro bomby :-D\ntož brzké uzdravení! jak ruky tak duše, jinak mně bylo MuDrem řečené min. 12 týdnů\n10 let a odešla… něco pohledám a vložím ať maj kluci trochu motivaci :-)\nciwe, nebyla tamta babovka nejaky dlouholety vztah? :)) ne ze by mi do toho neco bylo, ale pamatuju na ty fotky, pod kterymi bf doslova tálo.\nJeště nevím a letos už to nezjistím. Doufám, že to bude můj jediný bike. Demo je na prodej to je nevyužité a Enduro asi nechám pro novou buchtu ať jí nemusím kupovat nějaký shit jak pojedem na pivo a třeba jí to chytne a Enduro je teď vyladěné :-)\nTo mas k enduru, nebo misto nej?\nPavlik: na FR trati bylo mokro a slizké kořeny, ale nějak jsem na to nemyslel a jel jsem co to da. Asi to dopadlo ještě dobře :-D mohl jsem potkat stromy a ne zem :-)\nSem prcek mám 173cm a bez problému! Je třeba se zbavit předsudků vůči 29" a vyzkoušet testovačku…\nkolik prosimte meris..?\nVždyť už to má každý druhý, připadal jsem si jak černá ovce mezi zelenýma :-D\nvítej v klubu zlomených klíčkařů – alespoň sis ho zlomil až teď :) – kde se ti to v KOpřivné stalo?\nKlopenky taky OK a vic nestihnu testnout protoze sem si v sobotu na Koprivne zlomil klicku a mam na mesic korzet :-(. Kazdopadne ta nizka vaha a velke kola z toho delaj raketu a krasne se to vodi… Na nejake velke HC to nebude ty zdvihy tam chybi.\nTo XL bylo od kamose, zadni stavba me taky stve, je z hliny tak kdyby rupla cernou sezenu dycky lip jak limetku :-D Jinak proti enduru propastny rozdil v rychlosti vsemi smery, hrave je to luxusne na 29. Skoku jen par malych a bez problemu…\noproti Enduru velký rozdíl?\nSkoda, ze to zapomneli vzadu nalakovat :-))) Vahu bych cekal lehci … Je to hezci nez to xl z pred par dni.\nsice 29, ale i tak


Ministr Ťok slíbil taxikářům jednání u kulatého stolu ve Sněmovně - Pražský deník\nMinistr dopravy v demisi Dan Ťok chce v Poslanecké sněmovně uspořádat jednání u kulatého stolu, kde by se sešli zástupci taxi s poslanci. Ministr to uvedl na pravidelném setkání pracovní skupiny, která řeší problematiku taxi.\nPodle ministra by se setkání mělo uskutečnit na půdě sněmovního hospodářského výboru v nejbližší možné době. Zatím prý nemá informaci, zda taxikáři budou na začátku příštího týdne opět stávkovat. Sdružení českých taxikářů už ale před tím uvedlo, že stávka by měla být hned v pondělí.\nŤok chce společně se sněmovními stranami vypracovat širší novelu zákona o taxislužbě, která by vyřešila situaci kolem fungování alternativních služeb typu Uber. Prosazení novely bude trvat zhruba rok.\nTaxikářům vadí, že pro služby typu Uber nejezdí např. licencovaní řidiči, kteří nemají své vozy označené stejně jako je tomu v případě klasické taxislužby. Části taxikářů se řešení situace pomocí novely nelíbí. Na pondělí svolali protest. Podobné akce proběhly i před tím, kdy taxikáři protestovali pomalou jízdou. V Praze je asi 8300 řidičů taxi, řidičů Uber přibližně dva tisíce. Uber navíc tvrdí, že není taxislužba ale, že nabízí jízdu v rámci sdílené ekonomiky.