Předvolební debata o zdravotnictví - záznam » MojeMedicina.cz\nPhDr. Ivana Plechatá , Klinika dětské onkologie LF MU a FN, Brno; webový portál OZdravotnictvi.cz Jan Kulhavý, šéfredaktor, Zdravotnické noviny 15. října proběhla předvolební debata stínových ministrů a\njejí celý záznam a připravte se na volby. Předvolební diskuzi pořádaly Zdravotnické\nnoviny a internetový portál OZdravotnictvi.cz. Debatu moderovala PhDr. Ivana\nPlechatá z internetového portálu OZdravotnictví a Jan\nKulhavý ze Zdravotnických novin, ptali se zástupci\nvýznamných médií, odborných společností a pacientských\nDámy a pánové, dobré odpoledne. Děkuji Vám, že jste přišli sem k nám do Lékařského domu. Děkujeme České lékařské společnosti Jana\nEvangelisty Purkyně, že nám poskytla svoje prostory pro tuto předvolební\ndebatu. Děkujeme tedy Vám všem, kteří jste přišli,\nabyste diskutovali o budoucnosti českého\nzdravotnictví s kandidáty politických stran, kteří mají\nzdravotnictví ve svém ranku a na jejichž názory jsme určitě\nvšichni velmi zvědaví. Kulatý stůl, jehož jste účastníky, pořádají Zdravotnické noviny spolu se serverem\nOZdravotnictví.cz, jehož zakladatelku, paní doktorku Ivanu Plechatou, zde také vítám. A dovolil jsem si ji požádat, aby spolu se\nmnou dnešní setkání moderovala. Když jsme u vítání, vítám samozřejmě i diváky\npřímého přenosu, který odtud vysíláme, a\nkteří mají možnost sledovat jej na portálu MojeMedicína. A zdravíme\nodtud z Lékařského domu i čtenáře serveru Intranet České internistické společnosti,\nkteří mají možnost nebo budou mít možnost tuto debatu sledovat\nv přepisu také v reálném čase. Já myslím, že to podstatné na úvod bylo řečeno. Nejvíce samozřejmě děkujeme našim hostům.\nA to už poprosím svojí kolegyni, paní doktorku, aby nám je\npřivítala a představila. - Děkuji. Já jsem velmi ráda, že vlastně\nvšechny relevantní politické strany, které mají skutečně reálnou možnost ovlivňovat jak moc zákonodárnou, tak výkonnou v této\nzemi, po volbách do Poslanecké sněmovny, tak přijaly\nnaše pozvání. Bohužel tedy zatím nemáme pana bývalého ministra\nLeoše Hegera za TOP 09, já jsem ho chtěla\npředstavit samozřejmě jako prvního, protože ostatní\ndiskutující budu jaksi vítat podle abecedy. Takže děkuji, že přijala pozvání, Soně Markové\nza KSČM, je to bývala poslankyně a členka Zdravotního výboru Parlamentu. Pana Lubomíra Nečase ze Strany práv občanů\nZemanovci, který je lékař a zároveň radní\nve Zlínském kraji. Dále pana Antonína Nechvátala, Strana zelených,\ndermatovenerologa Fakultní nemocnice Motol, zároveň vedoucího sekce pro zdravotní politiku\nStrany zelených. Dále pana Svatopluka Němečka za Českou stranu\nsociálně demokratickou, ředitele Fakultní\nnemocnice Ostrava. Potom pana Toma Philippa, KDU-ČSL, náměstek\nředitele Thomayerovy nemocnice, vítáme. Dále pana Ferdinanda Poláka za ODS, bývalého\nnáměstka ministra zdravotnictví České republiky, pana Jiřího Štětinu za Úsvit přímé demokracie\nTomia Okamury, je to bývalý poslanec a zároveň ředitel Záchranné služby v Hradci\nKrálové. A dále pak pana Rostislava Vyzulu za hnutí\nANO, je to přednosta Kliniky komplexní onkologické\npéče Masarykova onkologického ústavu v Brně. Vítejte. - I já Vás všechny vítám jménem Zdravotnických\nnovin. Co jsme si pro Vás a pro Vás přichystali? V podstatě zjednodušeně řečeno patero témat\nve třech blocích. Naše setkání zahájíme takovým stručným představením základních myšlenek\na vizí každého z kandidátů. Každý bude mít dvě minuty. Já si tady pak\npohraji s časomírou. Já si myslím, že dokonce nám bude fungovat\nje to tak. Takže každému z Vás odečtu zde dvě minuty a na konci to bude pípat úžasně\njako kuchyňská minutka, takže to určitě nepřekročíme. V tomto prvním bloku, který proběhne kandidát\nod kandidáta, nebude ještě připuštěno a nebude možnost\npokládat dotazy, ale bude to pro Vás takový zajímavý přehled. Poté bude\nnásledovat druhý blok, kde půjde už o moderovanou diskuzi ke třem\nzákladním tématům. Chceme se dotknout, nebojte se, nikoli poplatků, nikoli amalgamových\nplomb, dnes se budeme chtít dotknout otázek obecnějších\na systémovějších, budeme hovořit o roli systému, o roli ministerstva zdravotnictví v systému\nzdravotní péče, budeme hovořit o dostupnosti a udržitelnosti financování\na budeme hovořit o roli zdravotních pojišťoven, o roli zdravotního\npojištění, o tom, zda pojištění či daň, a\ntak dále a tak dále. To budou tedy tři bloky moderované diskuse, ve které Vás již poprosím, pokud budete chtít\nvstoupit do této diskuse, prosím, reagujte\nna to, co bylo řečeno, nebo na to, co byste chtěli od našich hostů\ndoplnit. Nepokládejte otázky mimo téma, o kterém se\nbude diskutovat, protože když to nebudeme\nzdržovat těmito otázkami, záhy se přehoupneme do třetího\nbloku a ten už bude jen a jen Váš a bude určen Vašim otázkám\na odpovědím na ně. Zdravíme mimoparlamentní strany, které se\nnás snaží odposlouchávat teď (smích). Bude to\nzajímavé, mohu to slíbit. Takže dámy a pánové, poďme na to. My jsme to úvodní kolečko nazvali Diagnóza a terapie českého zdravotnictví,\nz pohledu každého z účastníků. A protože jste si všimli, že se snažíme být\nspravedliví jak jen to jde, tak že například paní doktorka představovala\nvšechny naše hosty podle abecedy, tak já si dovolím požádat\nnaše hosty, aby ty své dvě minuty odprezentovali v tom pořadí, v\njakém si jejich strany vylosovaly čísla u\nústřední volební komise. Nebudeme Vás zkoušet. Kdo se hlásí jako číslo\njedna? Je to pan Svatopluk Němeček, prosím, dvě\nminuty jsou Vaše, Diagnóza a terapie českého\nzdravotnictví - teď. - Dobrý den. Já musím říct, že jsem se hrozně\ntěšil na toto setkání a trošku se odkloním, než se dostanu k tomu tématu. - Jsou to Vaše\ndvě minuty. - Těšil jsem se, že po několika\nsetkáních, kde jsem měl mít možnost se konfrontovat s panem bývalým ministrem Hegerem, tady tu\nmožnost budu mít a vidím, že mu to zase nevyšlo,\nale věřím, že třeba přijde a že potom některé věci,\nkteré mě zajímají, nám vysvětlí. Tak a teď\nk tomu hlavním tématu. Já neřeknu nic nového, protože už to mnoho\nmnoho měsíců opakovaně prezentuji v médiích\na ty názory neměním. Já si myslím že české zdravotnictví je na\ntom velmi dobře, má špičkové lékaře, provádí\nšpičkovou medicínu, zásadní problém, který české zdravotnictví dnes má,\nnezpůsobili ani zdravotníci, ani pacienti,\nale způsobila ho politická reprezentace, která tady v posledních minimálně\ntřech letech byla, a to že si nechala odsát\nfinance z toho systému. Já nerad hovořím o tom, že my podporujeme, aby se\ndo toho systému přidaly peníze, já říkám,\nže je třeba vrátit, co se vysálo pryč, co se vytunelovalo, když použiji\nexpresivního pojmu, protože když si řekneme\nz oficiálních dat jen ministerstva zdravotnictví, tak jenom nárůst\nDPH dělá šest miliard ročně, které stát si\nbere zpátky. Minimálně čtyři roky se vlastně ani o inflaci\nnezvyšovala platba za státní pojištěnce,\ntakže to považuji dnes za hlavní klíčový problém českého zdravotnictví.\nNazvu tu věc pravými jmény, myslím si, že\njsme na prahu finanční krize. A myslím si, že\ntoto je základní téma, než budu hovořit o\nčemkoli dalším. Toto je třeba napravit. My jsme opakovaně\nřekli, že zdravotnictví pro nás je prioritou.\nVelmi vítáme to, že se stávajícímu ministru Holcátovi povedlo prosadit\nnavýšení platby za státní pojištěnce o čtyři\ncelé sedm miliardy. My bychom se přikláněli k tomu původnímu\nnávrhu sedm celých dva. Myslíme si, že už\ntato vláda by se měla pokusit o to, aby odkoupila pohledávky za pět miliard korun,\na to si myslím, že je klíčový problém českého zdravotnictví. Budu disciplinovaný, dodržuji\nčas. - Skvělé. Včetně zdravice nepřítomnému Leoši\nHegerovi to vyšlo úplně přesně. Číslo čtyři. TOP 09, přeskakujeme. Číslo šest, Občanská demokratická strana, pan Ferdinand Polák. - Dobré odpoledne i za mě. Já v něčem budu souhlasit, my se možná v\nněkterých věcech shodneme, v některých přirozeně\nne. Začnu tou diagnózou, když je to tak hezky nazváno. Já si myslím,\nže ta kvalita českého zdravotnictví je jasná\na známá, dobrá. Možná výborná. Nicméně bez změny systému\nse domnívám, že je dlouhodobě neudržitelná.\nTo je potřeba si říct. Že ten současný systém financování, respektive\nsoučasný systém veřejného zdravotního pojištění podle mě nemůže zajistit do budoucna finanční stabilitu toho systému, a tím i\nurčitý klid a jistotu jak zdravotníkům, tak\npacientům, abychom se vyhnuli nějakým velmi rychle se opakujícím\nstávkám, stávkovým pohotovostem a tak dále. Potom jsou takové dvě věci, které považuji\nza důležité, řekněme z toho provozního hlediska, a to je špatná\nprovázanost se sociálním sektorem, speciálně\ntedy samozřejmě dlouhodobá péče, tam máme velké rezervy.\nA potom věc, která se netýká financování, ani zdravotní péče jako takové,\na to je složitý a nestabilní systém postgraduálního vzdělávání lékařů. Měl bych říci také terapii nebo aspoň naznačit.\nCo se týká toho financování, tak si myslím,\nže skutečně musíme přistoupit ke změně systému toho veřejného\nzdravotního pojištění, k přechodu na systém,\nkterý my jako ODS nazýváme povinné ručení, ale jsme připraveni\nbavit se o tom, jestli to budeme nazývat nominální pojištění...\nAle prostě systémy, které se osvědčily v\nHolandsku, Švýcarsku a tak dále. Nevyhneme se zcela jistě zvýšení spoluúčasti\npacientů a já to přiznávám, takže to je potřeba také říct. Odměňovat pacienty za jejich odpovědné chování\na naopak, řekněme, nechci říct trestat, ale\nnějakým způsobem tedy neodměňovat ty nezodpovědné. Co se týká\ndlouhodobé péče, tak tam vidíme cestu v objektivním\nhodnocení potřeb, což se dnes neděje. A co se týká vzdělávání,\ntak k návratu ke dvouatestačnímu systému\npři dodržení směrnic Evropské unie. Děkuji. - Vy jste úžasně disciplinovaní. Mnohokrát\nděkuji. - Vy jste nám to třikrát řekl předtím. - q(smích) Těm, co přišli dřív, jsem to řekl\ni pětkrát. Děkuji pěkně. Pokračujeme dále. Kdo si vytáhl jedenáctku?\nTedy další v pořadí, o něco vyšší číslo. Křesťansko-demokratická unie - Československá\nstrana lidová, KDU-ČSL. Pan Tom Philipp, jeho dvě minuty Diagnózy\na terapie českého zdravotnictví. - Dobré odpoledne. Kolegové v podstatě, myslím,\ntu diagnózu stanovili velmi správně. Tady\nje jeden problém, a to je velký problém, podfinancování,\nkteré v této chvíli je dané jednak zvýšením\nDPH, jednak dlouhodobým nezvyšováním úhrady za státního pojištěnce. A to je problém,\nkterý je třeba řešit nyní akutně a potom\nsamozřejmě strategicky dlouhodobě nějakým pravidelným\nnavyšováním tak, aby se stát prostě přihlásil ke své odpovědnosti\nza své státní pojištěnce a dával zdravotnickým zařízením,\nrespektive pojišťovnám dostatek finančních prostředků\nna to, aby o ně mohly pečovat. Dalším velkým problémem je určitý zmatek\nv kompetencích, který nastal v posledních\nletech, kdy se požaduje od pojišťovny, aby nějakým způsobem\nřešila zdravotnickou síť, aby řešila, kolik\nmá být kde lůžek. Já si myslím, že to je jednoznačně role státu,\nkdy ten stát má jasně říct: "Za daň, kterou vybíráme, Vám zajišťujeme\ntaková a taková pravidla, jak co se týče kvality, tak co\nse týče dostupnosti." A v té dostupnosti právě jsou ta lůžka, jsou\nty nemocnice, jsou ti odborní lékaři, praktičtí lékaři,\nlékárny, prostě to, co celý ten rezort zdravotnictví objímá.\nTakže já si myslím, že dlouhodobě je potřeba\ntento zmatek nějakým způsobem srovnat, aby ta role toho\nstátu, potažmo ministerstva byla jasná, aby definoval, co\nchce, aby pojištěnec dostal. Pojišťovna pak má\ntu svoji roli, která je také teď trochu zmatená,\naby tu péči uhradila a aby nějakým způsobem dohlídla\nna to, jak je poskytována. A samozřejmě aby ten státem stanovený rozsah péče nasmlouvala.\nNo a lékař má potom samozřejmě povinnost léčit, podle toho, co víceméně potřebuje\npacient, a ne podle toho, jaké jsou mu dané\nlimity. - Děkuji za Vaši Diagnózu a návrh terapie. Strana práv občanů Zemanovci, pan Lubomír\nNečas. - Dobré odpoledne. Zemanovci jsme v podstatě středo-levicová\nstrana, proto tady sedím vedle pana doktora\nNěmečka, proto nás takhle posadili. Takže my se v\npodstatě moc nelišíme. Samozřejmě české zdravotnictví je, jak tady\nbylo řečeno, na odborné úrovni velmi vysoko. To samozřejmě si můžeme říkat i my, ale říkají\nto i zvenku naši kolegové zahraniční, ale\nto nejenom lékaři, ale to samozřejmě jsou i sestry i další střední\nzdravotnický personál. Co my chceme? Chceme samozřejmě zachovat\nsolidární zdravotní systém, nechceme dělat\nžádné velké revoluce, ale chceme dělat určité úpravy. Představa\nje - samozřejmě zdravotní pojišťovny chceme,\naby zůstaly veřejné, pod vlivem státu, aby rozhodně se\nneprivatizovaly, jak to některé strany uvažovaly, udělat z\ntoho akciové společnosti. Co se týká finanční spoluúčasti pacientů,\nkterá je dnes kolem těch osmnácti procent, tak naše představa je, že by tato spoluúčast\nse neměla nějakým podstatným způsobem zvýšit.\nPokud se zvýší o jedno procento, tak to není katastrofa,\nale rozhodně, tak jak jsou představy, že\nbychom se měli přiblížit na nějakých pětadvacet procent, tak s tím\nmy tedy nesouhlasíme. S čím ještě chceme přispět? Samozřejmě vidíme,\nže to odborné řízení té medicíny, chybí tady to, co tady bylo dřív, to znamená\nkrajští a celostátní odborníci, kteří se\nmohou nějakým způsobem podílet na tom řízení té\nnaší medicíny, která tady je. A co tady chybí,\ntak chybí tady úřad pro kontrolu zdravotní péče, to\nznamená jakýsi arbitr, který by měl být arbitrem mezi pojišťovnou\na mezi pacientem a mezi poskytovateli zdravotní\npéče. Nebudu tady rozvádět regulační a další poplatky,\nkde se také malinko lišíme od sociální demokracie, ale\no té spoluúčasti jsem již mluvil. Děkuji. - Děkuji za jasné, stručné nastínění. Úsvit přímé demokracie Tomia Okamury nám zastupuje pan Jiří Štětina. Poprosím\ntedy o jeho dvě minuty. - Dobrý den, dámy a pánové. Já bych mohl tady reagovat na všechny diskusní\npříspěvky, které byly přede mnou, s většinou\nsouhlasím, s některými bych zásadně nesouhlasil, ale\no tom já hovořit nechci. Já se chci vrátit o třiadvacet let zpět, kdy jsme v nadšení takzvaně porevolučním budovali Českou lékařskou komoru a chtěli\njsme co nejdříve udělat reformu zdravotnictví,\ntak jak by si to lékaři a samozřejmě pacienti, ti na prvním místě, představovali a zasloužili. Mně se nelíbí jedna věc, a tady bych trochu\nnesouhlasil s kolegou Němečkem, že to je jenom zásluha\nminulé vlády. Je to zásluha všech vlád, které zde byly\nod roku devatenáct set devadesát tři, možná od roku devatenáct set osmdesát devět. Nikomu se do reformy zdravotnictví nechtělo,\nprotože tato reforma se musí týkat třech zásadních subjektů. To znamená - kdo poskytuje, to\nznamená zdravotnická zařízení, kdo to financuje, to jsou pojišťovny, a za\ntřetí se to musí týkat i pacientů. A ten, kdo to má regulovat, je stát. A stát je buď ministerstvo zdravotnictví\na nebo kraje. Já se nebudu dlouho šířit o programu Hnutí\npřímé demokracie Tomia Okamury, když na to přijde řeč, odpovím velmi rád, ale já bych chtěl na závěr říci, že naše\nzdravotnictví je kvalitní. Nemůžu souhlasit s tím, když\nněkdo říká, že naše zdravotní je nekvalitní a nebo straší,\nže nebude kvalitní. Já si pamatuji zdravotnictví od roku devatenáct\nset šedesát pět, kdy jsem jako lékař začínal,\na myslím si, že i tenkrát bylo to zdravotnictví na solidní úrovni. Děkuji. - Já děkuji, i za dodržení limitu. Tak, protože nevím, jak to doběhne, tak to\nnechám doběhnou takhle samo. Zdravotnictví je kvalitní, ale za jakou cenu?\nAno, to bude dnes tématem diskuse. ANO a jeho kandidát Rostislav Vyzula a jeho\ndvě minuty. - Dobré odpoledne, dámy a pánové. Já tedy poněkud nemohu souhlasit úplně se\nvším, co tady bylo řečeno, protože pokud\nmáme říct diagnózu, tak musím jednoznačně potvrdit,\nže rakovina to není. To myslím, že ne. Dále bych to přirovnal trošku ten náš systém,\nteď co je, že "jde to, ale dře to". Říkáme na Moravě. A potom ještě jedno takové rčení, "už bylo\nlépe". A myslím si, že ono pomalu, když tak člověk sleduje zdravotnictví přes těch deset dvacet\nlet, tak si myslím, že ta kvalita tady stále je,\nto bych s tím musel souhlasit. Nicméně hrozí\nnám, a to už teď můžeme jednoznačně pozorovat, úbytek\nkvalitních lékařů do zahraničí. Ono se o tom několik let mluví, ale vůbec\nnic se pro to nedělá a je to velká chyba.\nPak se dělají nějaké krizové plány, jak to budeme řešit,\nkteré lékaře budeme získávat, ale my musíme pracovat s těmi lékaři, kteří tady u nás\nvycházejí školu, protože u nás vychází dostatek\nlékařů. Nicméně k tomu... To jede, mně se zdá, rychleji, ten čas...\n(smích). - Já ho podržím. - Ale já bych řekl, že jedna\nze základních věcí našeho zdravotnictví je,\na já jsem ji nenašel na webových stránkách ministerstva zdravotnictví,\na to je nějaká dlouhodobá, jasná, udržitelná\nvize, strategie, jak chceme naše zdravotnictví,\naby vypadalo za deset - dvacet - padesát\nlet. To tam prostě není. Tam chybí taková věc. A to myslím, že je základem všeho toho dalšího.\nJistě, chceme se zabývat pojišťovnami, chceme\nse zabývat zdravotnickou sítí, chceme se zabývat\npostgraduálním vzděláváním, kde je chaos,\nchceme se zabývat vztahem k odborným společnostem, jako je\nLékařská komora a sesterské asociace, ale\nprostě v podstatě těch problémů je celá řada, nicméně chybí tomu\njakási jasná strategie. - Děkuji. Vidíte, že jsme se tam vešli, do\ntoho. Já děkuji, od odborníka to potěší nejvíc,\nže rakovina to není, to jsem si tady poznamenal, protože to je\njasný vzkaz. Jednadvacítka, Komunistická strana Čech a\nMoravy, Soňa Marková. - Děkuji za slovo. Hezký den, dámy a pánové. Nemoci českého zdravotnictví tady již byly\npopsány, takže já se k tomu nebudu vracet.\nMyslím si, že to tady zaznělo. Já bych se soustředila spíše na přístup Komunistické\nstrany Čech a Moravy k řešení problematiky\nzdravotnictví. Chtěla bych říci, že my vycházíme důsledně\nz Listiny základních práv a svobod, to znamená z článku třicet jedna, který cosi\ngarantuje. Dále vycházíme ze základní teze, že zdravotnictví\nje veřejnou službou a že zdraví není zboží a kvalitní zdravotní\npéče musí být dostupná všem. Dále z této základní teze vyplývá, že odpovědnost\nnese stát, který odpovídá za dostupnost a kvalitu a musí stanovit\njasné podmínky pro to, aby byla poskytována\nzdravotní péče. My se domníváme, že pokud chceme, aby tato\nzdravotní péče byla poskytována skutečně\nvšem občanům, tak musí být vytvořen jediný správce veřejného zdravotního\npojištění, to znamená jedna zdravotní pojišťovna nebo fond, který bude důsledně kontrolován\nnezávislým úřadem, například NKÚ. No a co se týká toho řešení, domnívám se,\nže je potřeba trvale zrušit stropy na pojistné,\nje potřeba zrušit všechny zdravotnické poplatky, je\npotřeba snížit sazbu DPH a vyjednat nulovou sazbu na léky. Je potřeba\nnavýšit vůbec procento HDP, které jde do zdravotnictví\nv České republice, stanovit jasná pravidla pro marketingové\npobídky farmaceutickým firmám, je třeba vytvořit síť neziskových zdravotnických\nzařízení, zavést elektronické aukce na léky, řešit podfinancování nemocnic a samozřejmě\ntaké klást důraz na prevenci, protože tady,\nmyslím si, že je ta prevence velmi zanedbaná. - A teď nám to zazvoní. To bylo úplně přesně,\nděkuji. Strana zelených. Není to tím písmenem Z v názvu, nicméně vylosovala\nsi ze všech stran zde zúčastněných nejvyšší číslo, takže\njejímu zástupci Antonínu Nechvátalovi patří poslední dvě minuty tohoto zahřívacího\nkola. - Děkuji za slovo. Jsme v Lékařském domě a vlastně cítíme tu\nhistorii české medicíny a českého zdravotnictví.\nA ten systém určitě sám o sobě není špatný a česká medicína také\nnení špatná. Myslím, že ta kvalita je srovnatelná se zahraničím.\nSamozřejmě je možné ji zlepšovat a dále rozvíjet. Ovšem za stávajících finančních podmínek,\nkdyž procento HDP do zdravotnictví představuje\nsedm procent, to dost dobře není možné a je zajištěna taková\nbazální existence systému bez nějakého dalšího\nrozvoje. Takže určitě důležité je zjistit financování, patrně navýšit platby za státní pojištěnce, ale to vše až teprve po nějakém zásadním\nztransparentnění systému, zveřejnění smluv zdravotních pojišťoven se\nzdravotnickými zařízeními i lékaři a celkového zpřehlednění toho systému. Jelikož to je velký problém a ty smlouvy\njsou silně asymetrické, zejména třeba pro nemocnice, jak nedávno\npublikovaly Lidové noviny, jsou tam i násobné platby za stejnou diagnózu. Koncepce tedy dlouhá léta chybí, nebyla ani\nsnad nějaká snaha na ministerstvu ji vypracovávat od dob ministra Julínka, přes pana ministra\nHegera, snad i po současnost. Takže koncepce v podstatě neexistuje, jak\nzde bylo zmíněno, což je zcela zásadní věc.\nA na té koncepci by měla být shoda větší než v rámci nějaké\ntěsné koalice. Měla by být větší shoda v politickém spektru\na ta koncepce by neměla být na rok na dva, ale na delší dobu, na\ndalší horizont, aby garantovala nějaký rozvoj českého zdravotnictví. Z hlediska systému - systém zdravotního pojištění\na pluralita tedy zdravotních pojišťoven je\nurčitě vhodný, nějaké redukce na národní zdravotní službu\na jednu pojišťovnu nepovažuji za vhodné. A ten systém by se měl dále kultivovat. Měla\nby se garantovat síť veřejných neziskových zdravotnických\nzařízení a ministerstvo by ji mělo určit, na což opět rezignovalo, nepostavilo se k\ntomu v posledních letech vůbec. Zde zmiňované veřejné zdraví je velice důležité,\njelikož v současné době je to zcela okrajové.\nDěkuji. - I já děkuji. Ivano, zdá se, že jako diagnostici se naši\nhosté osvědčili. Tak uvidíme, jak to dopadne v následujícím\nkonsiliu o té vhodné terapii. Dámy a pánové, pokud jste si nestačili zaznamenat poznámky z toho, co tady hosté řekli, máte\nteď příležitost. My si trošku oddechneme. Já poprosím režii\no předěl a my budeme pokračovat druhým blokem. A vracíme zpátky do naší diskuse. Pokračuje kulatý stůl Zdravotnických novin\na serveru OZdravotnictví.cz věnovaný předvolební debatě o budoucnosti\nčeského zdravotnictví. - A ve druhém bloku se budeme zabývat těmi\ntřemi tématy, které jsme dopředu našim diskutujícím\nzaslali. Je to tedy role státu nebo role ministerstva\nzdravotnictví v systému. Dále je to téma dostupnosti zdravotní péče\na je to téma zdravotní pojištění nebo daň.\nTo znamená, jakou úlohu například by měly mít zdravotní\npojišťovny. My jsme si říkali, že se tady skutečně budeme\nzaobírat zejména tím konceptem, jak je ten\nsystém charakterizován, jakýmy body. A proto mně\ndovolte jenom krátkou rekapitulaci, jak ten systém je dnes\nnestaven. Je charakterizován existencí pojišťoven,\nkteré mají poměrně ale minimální nástroje\nk tomu, aby si vzájemně konkurovaly. Největší pojišťovna\nVZP je podle našeho mínění pod až neúměrným\npolitickým tlakem. Čili je otázka, jak vlastně jako\nmanažeři se tam mohou rozhodovat. Pojišťovnický systém, ale na druhé straně\ns povinnými odvody, které spíše tedy připomínají klasickou daň,\nnež pojišťovnický systém. Máme vysoký podíl veřejných peněz na financování zdravotního systému, je to až osmdesát čtyři\nprocent. A naopak v evropském měřítku poměrně nízkou\núroveň privátních peněz, které se v systému objevují, je to\nkolem šestnácti procent. Stát navíc je v několikajediné roli. Stát\nje jednak ten, který určuje legislativní\npodmínky, administrativní podmínky, stanovuje dokonce\nplatby úhradovými vyhláškami, ale navíc on\nsám je zřizovatelem několika významných a vlastně těch největších zdravotnických\nzařízení plus specializované péče. Máme svobodnou volbu pojišťovny a máme svobodnou\nvolbu poskytovatele péče pro pacienta. Na\njedné straně v minulém období byla výrazně posilována\npráva pacientů zejména v zákonech. Je otázka,\njak jsou posilována v realitě a navíc, jaké informace\nse našim pacientům dostávají z veřejných zdrojů, aby se tito mohli zodpovědně rozhodovat. Já jsem byla velmi ráda, že vlastně všichni\njste hovořili o tom, že naše zdravotnictví\nje velmi kvalitní. Já bych jenom dala otazník, jestli\nse domníváme, že všechny segmenty našeho\nzdravotnictví jsou dostupné, plně dostupné, jestli některé\nsegmenty, například segment nákladné a specializované péče nezačíná mít úzké hrdlo, pokud se jedná\no prostupnost jeho a dostupnost, a jestli například by s námi dnes souhlasily\nrodiny seniorů nebo jinak hendikepovaných,\nkteří potřebují kvalitní zdravotně sociální péči. Jestli\nskutečně i tento druh péče je tak vysoce\nkvalitní. Navíc, jaká je aktuální situace našeho zdravotnictví?\nMinisterstvo zdravotnictví předpokládá, že schodek v pojištění na konci roku bude\nosm až deset miliard korun. A celkem rezort spotřebuje kolem dvě stě\ndevadesáti miliard korun. Veřejně říká i\nředitel naší největší zdravotní pojišťovny, že pravděpodobně\nta aktuální opatření, to znamená nalití peněz\nza státní pojištěnce nebo dokonce i oddlužení\na tak dále, budou určitým východiskem jenom pro pár prvních\nměsíců roku následujícího. Těžko budou mít dlouhodobý dopad do zdravotnictví a dokonce\ntady i jednoznačně padlo, že systému chybí\ndlouhodobá koncepce. Takže takto, jestli dovolíte, jsme si charakterizovali\nsoučasný systém. - Já děkuji za vykolíkování hřiště. Takže my už jsme říkali, ta první debaktní\nvlna, která by se teď měla zvednout, je na\nroli ministerstva v systému a také na roli ministra\nv systému. My jsme se dohodli, že vždycky budeme začínat\nod jednoho za stolečků. Máme tři stolečky, tři okruhy,\ntakže to bude celkem spravedlivé. A já jako první, když položím otázku, co cítíte, pokud byste usedli do křesla ministra, co byste museli udělat hned, co\nby sneslo odkladu a co byste viděli, že byste museli\ndělat dál? Tak celou tuto otázku předestřu ještě tím,\ndo jakého křesla byste vlastně usedli? Pánové hovoříme o křesle. Já vím, že to zní\nteď možná dvojsmyslně, nicméně míněno to bylo tak -\nministr zdravotnictví, potažmo zdravotníků, nebo ministr zdraví,\nveřejného zdraví? To je takový trošku český terminologický\nrozpor, kterým se někdy odlišujeme od jiných zemí.\nTakže poprosím, otázka směřuje k prvnímu stolku. Ministr\nzdravotnictví nebo zdraví? - Tak já možná začnu, ale jenom krátce. Já\nsi myslím, že to je terminologická věc, která\nje nicméně problémem už ve světě. Protože když si vezmete český překlad WHO,\ntak my to překládáme jako Světová zdravotnická\norganizace, což, kdo rozumí anglicky, tak úplně bychom\nWorld Health Organisation asi nepřeložili, právě tam je to zdraví. - Stejně jako máme public health, že? - Přesně\ntak. Nicméně se přiznám, že to považuji tedy\nza úplně nejmíň důležitou věc ze všeho - jak se budeme\njmenovat. I kdybychom se jmenovali ministerstvo\ndoktorů a sestřiček, ošetřovatelek, rentgenových\nasistentů... takže to je fakt nepodstatné.\nA jenom k té Vaší otázce, abych se vrátil k té roli státu. Já si myslím, že by měla být spíše menší,\nže jestliže jste to nazval, jaká je představa\no roli ministerstva zdravotnictví, spíše menší, jistě by mělo\npřipravovat zdravotnickou legislativu, mělo\nby řekněme definovat podmínky, udělovat statuty\ncentrům vysoce specializované péče, ale nemělo\nby tvořit síť. Tady se s některými kolegy jistě\nneshodneme, prostě to si myslím, že není\nrole ministerstva. Kromě těch center vysoce specializované péče, která\nje také velmi drahá. Můžeme se bavit o dohledu\nnad zdravotními pojišťovnami, já se osobně domnívám, že lepší\nby byl samostatný úřad nebo samostatný subjekt, který by ten\ndohled měl na starosti. V tuto chvíli to\ndělá ministerstvo, je možné, aby to dělalo ministerstvo, nicméně\nnezávisle. Takže tam ta role se musí vyřešit.\nA pak samozřejmě řešení krizových situací, na to nemůžeme být připraveni.\nJestliže tady budou situace jako různé epidemie,\nmetanolová aféra a tak dále, tam se stát nezbaví své role. Nicméně opakuji,\nnemyslím si, že by měl tvořit síť zdravotních\nzařízení a podobně. - Já mám jen doplňující otázku. Vy jste říkal\nmimo jiné v tom představení, že je tady ten dluh v tom propojení zdravotní\na sociální. Na to se musím zeptat. Bylo by to třeba to,\nna čem byste začal pracovat od prvního dne?\nA upřímně řečeno, proč, když jste byl ve vládě nebo na ministerstvu,\nproč jste se k tomu nedostali? - Tak já musím říct, že to věc, na kterou\nhrozně rád odpovím. Já jsem na tom ministerstvu\nbyl rok a půl, tedy ještě to je taková dobrá informace,\njá na něm ještě pořád jsem, jestli jsem nebyl\nodvolán...v poslední hodině. To jste mě překvapil už na úvod, já se budu\nmuset zeptat. - Vy jste tam byl a jste. -\nJeště ráno jsem tam byl... Ale jsem tam rok a půl a musím říct, že toto\nje věc, které se enormně věnujeme, my jsme to opravdu připravili.\nA dokonce Vy, kdo jste v té problematice\norientovaní, víte, že některé ty body už jsme připravili dokonce\ndo novely zákona o zdravotních službách a\ndoprovodných zákonů. Padla vláda a tak dále. Dostalo se to pouze\ndo vnitřního připomínkového řízení. Takže\nto je zcela jasně priorita a tam se musí ta dvě ministerstva\nna tomto koncepčně dohodnout, ale skutečně\ntam souhlasím s tím, co už tady někdo řekl (a přiznám se, že nevím,\nkdo z kolegů), že to je věc nadstranická, věc nadčasová,\nkdyž to trošičku povýším. Na tom se opravdu\nmusíme dohodnout, ale tam se ohradím, protože tam skutečně moje sekce\nna tom odpracovala, si myslím, velký kus\npráce. - Dobře. Škoda, že výsledek... - Výsledek\nje připraven, ale v šuplíku. - Ano, škoda,\nže neprošel dál. Pošleme slovo dál, pan Tom Philipp a paní\nMarková se nám hlásili. - Já ještě musím reagovat na paní doktorku,\nkterá tam říkala, že v nákladné centrové\npéči se začínáme dostávat do úzkého hrdla. Já si myslím, že v centrové\npéči jsme byli v úzkém hrdle vždy a od začátku. A teď se dostanu k té roli toho ministerstva\nnebo eventuelně tady v tom případě částečně\nSÚKLu. Tam byla nějakým způsobem nastavena pravidla,\npro koho tato péče je vhodná nebo komu má\nbýt uhrazena. A nikdo nemyslel na to, že když\nse nějak nastaví pravidla a ti pacienti budou\ntedy samozřejmě ta pravidla chtít využívat, to znamená budou chtít tu\nléčbu dostávat, že se také k tomu musí dát adekvátní\nbudget těch peněz. Takže dochází k tomu, že pravidla jsou nastavena,\npacienti je dnes znají, chtějí tu péči a zdravotnická zařízení na ně nemají ty alokované\npeníze. To znamená, toto se nemůže stávat. Ta role\ntoho států musí být zodpovědná, to znamená, když se rozhodne, že nějaký druh péče bude\nposkytován, tak na ní musí být alokováno\npřiměřené množství peněz, podle toho kolik těch diagnóz v populaci\nje, a ty potom můžou zdravotníci čerpat. - Myslíte\npředem a systémově, jestli tomu dobře rozumím?\n- Předem a systémově, samozřejmě. - A jak byste to doporučoval? Protože my\nvíme, že například do roku dva tisíce devět\ntato centrová péče byla hrazena za pacientem a dnes je určitým způsobem zastropována,\ntakže ta centra se dostávají pravidelně do\nproblémů. Jak byste to řešil ze své pozice - předem a systémově? - Buď musíme ta indikační kritéria pro poskytnutí\nté péče zúžit, což je samozřejmě nepříjemné, ale prostě\nmusíme si za určitých okolností přiznat,\nže na všechno peníze nemáme. A nebo je necháme tak jak jsou, a\npotom tam pro tuto péči musíme alokovat přiměřené množství finančních prostředků. - A na základě čeho byste je alokoval? -\nNa základě spolupráce s odbornými společnostmi,\nonkologická, neurologická, všechny odborné společnosti mají představu a dneska už je\ni ta zkušenost, kolik těch pacientů je. Na\nzačátku to bylo možná poněkud složitější, ale v tuto chvíli už\nje to celkem jasné, jakým způsobem ti pacienti\nse generují a kolik jich přibývá ročně a jestli to plató, kdy těch\npacientů bude tolik, že ten odbyt pacientů,\nkteří už nebudou tu péči potřebovat vůči těm, kteří jsou generováni\njako ti, kteří ji potřebují, tak když se\nto zastaví, tak je celkem vypočítatelné, kdy se na to\nplató dostaneme. Čili je to predikovatelné\na dostávat zdravotníky do situace, kdy jsou daná pravidla, pacient je samozřejmě\nzná a má právo na čerpání, na druhou stranu oni nemají na ně finanční prostředky, to\nje podle mě od státu neseriózní. - Můžu jenom\nkrátkou technickou na to? - Určitě. - Chtěl jsem zareagovat, protože si myslím,\nže řešíme trochu falešný problém. Já si myslím, že ten systém tak, jak byl nastaven pro centrovou\npéči, byl velmi dobře nastaven, zvláště u\ntěch onkologických pacientů byla možnost to v podstatě v tom\nroce spočítat, kolik jich bude a jaká ta\npotřeba bude. Ale zase jsme tady u toho, že tady v tom systému chybí deset\nmiliard. A pak si nenalhávejme, že za situace,\nkdy pojišťovny nemají peníze, kdy část nemocnic\nje málem před krachem, budeme mít dostatek\npeněz na to, abychom tu péči pokryli. Čili zase jsme u toho okamžiku,\nkdy ten deficit tady bude narovnaný, tak\nsi myslím, že i z hlediska pojišťoven není nějaký zásadní problém tuhle\npéči vyfinancovat. Ale když se nám ten systém\nbude hroutit, tak můžeme mít stokrát nastavena systémová\nkritéria a prostě fungovat to nebude. - To\nbylo doplnění. A paní Marková. - Já jsem chtěla jenom zareagovat tady na\npana kolegu, ještě současného náměstka v tom smyslu, že když nám bývalý pan ministr\nHeger představoval v roce dva tisíce deset\nsvojí reformu, takzvanou, tak řekl, že se připravuje zákon o dlouhodobé\npéči. A ten měl platit od roku dva tisíce\ntřináct. Ano? Já mám docela dobrou paměť, takže si to pamatuji.\nA mělo to být ve spolupráci s MPSV, protože tato dvě ministerstva sídlí vedle\nsebe. Ale bohužel za celé tři roky, a dokonce\nza minulé roky se nedokázala tato ministerstva mezi sebou\ndohodnout, i když ministři byli z jedné politické strany.\nA mělo tam být právě upravováno financování té léčby i to, jak vlastně budou\nopatrováni ti dlouhodobě nemocní, kteří potřebují\njak zdravotní, tak sociální služby. Protože dlouhodobá\npéče je právě také otázka financování. Škoda,\nže ty proklamace, které tady dnes znovu zaznívají,\nnenašly za ty tři roky v ministerstvu nějakou\noporu. - Já to musím jenom ještě doplnit jednou\nvěcí. Já si vzpomínám, jak první rok minulé\nvlády byl takový jeden hezký den, kdy bylo podepsáno memorandum\no spolupráci mezi oběma ministerstvy. To\nbyl takový opravdu první konkrétní krok, takže nemůžeme\nříct, že se úplně nic nestalo. Podepsalo\nse memorandum, u toho jsem byl. Pan náměstek\nchtěl reagovat. - To je pravda. Když jsem nastupoval před\nrokem a půl, tak pět dní po mém nástupu legislativní rada vlády podruhé už vrátila\nvěcný záměr toho zákona o dlouhodobé péči. Právě to byla první věc, kterou jsem se zabýval,\njak tu situaci řešit. A ta situace se dá\nřešit novelou stávajících zákonů, což je připravené. Jenom technicky,\nže to není o tom, jestli bude nový samostatný\nzákon, ale dokážeme to dostat i do těch novel. - Omlouvám se,\nabychom posunuli debatu dále, můžeme vyjít\nz toho, že Vy jste přesvědčen o tom, že byste mohl sáhnout do šuplíku, vytáhnout a to,\nco je připraveno, by se dalo použít. Rozumím\ntomu dobře? - Přesně tak. - Dobrá, hlásili se nám pan Štětina, pan\nNečas, pan Vyzula, v tomto pořadí. - Já budu asi stručný. - Ať jdeme k těm prioritám,\nprosím, hleďme dopředu. - Já si myslím, že bychom měli používat takové\nsystémy, které jsou zaběnuté, to znamená,\njá jsem byl pouze na jedné zahraniční cestě, kdy\njsem vedl delegaci na jednání v Německu,\njinak jsem na žádném zájezdu nebyl v rámci parlamentu. A tento\nzájezd nebo respektive služební cesta mně\nhodně dala. A týkalo se to právě zdravotnictví a sociální\npéče. A já se divím, že my jezdíme studovat od roku devadesát do Spojených států zdravotnictví,\nkde je HDP sedmnáct procent, možná i více a dodneška tam nemají zdravotní pojištění. Takže já bych jenom\nmoc apeloval, abychom zde využívali zkušenosti, které jsou od nás\nza hranicemi a které jsou nám blízké. - Od tohoto okamžiku moc prosím, držme se\ntoho, co jsem říkal na začátku, co by bylo prioritou pro\nVás. Pojďme se už neohlížet. Pan Nečas. - Ten ministr, pokud nastoupí, a může to být, jak mi tady říká paní Marková,\nsamozřejmě i ministryně, tak je potřeba,\naby ten ministr... On nemusí chodit vůbec na ministerstvo, ale\non musí jít za svými koaličními partnery\npředevším v parlamentu, protože on musí sehnat peníze. Jeho úkolem je sehnat\npeníze. To, co se nepodařilo teď ministru\nHolcátovi, on se dostal na nějakou poloviční částku, protože to podfinancování\ntady jasně je. A to je ta nitka. Já myslím,\nže to vidí všichni. A tím pádem se odvíjí i ta role toho ministerstva\nzdravotnictví, čili ministerstvo zdravotnictví je garantem celé té péče všem občanům a vyplývá\nto z Ústavy. - Takže Vy byste začal s tím jednáním, začít\nshánět peníze? - Samozřejmě. Tam je důležité, ideální by bylo, kdyby se spojilo\nministerstvo zdravotnictví ne se sociálem, ale s ministerstvem financí. Pak by to zřejmě\nšlo. - No možná kdyby ministr zdravotnictví byl\nekonomickým ministrem, v tom ranku těch ministrů, co drží největší kasy. Pan\nVyzula. - Já jenom krátce v podstatě k tomu,\nkdyž se bavíme o tom, co by ten ministr měl hned na začátku udělat. Tak já si myslím,\nže na prvém místě by měl zredukovat administrativu ministerstva zdravotnictví, úplně na prvním, za druhé měl by si udělat velmi důkladnou analýzu\ntoho, kde se eventuelně možná ztrácejí peníze. Protože my potřebujeme více peněz, na tom\njsme se možná shodli, ale možná ne všechno\njenom tak, že budeme kumulovat další a další a přitom se budou rozkrádat\nnikde jinde. My potřebujeme napřed udělat\nanalýzu toho, co máme, a ty peníze alokovat tak, aby byly správně\nalokovány. Protože například u té specifické\npéče, u té velmi specifické jako v onkologii, tam není možné, aby nám ministerstvo v takzvané\núhradové vyhlášce dalo nějaký devadesát osm\nprocent spotřeby nákladů z předminulého roku. Ten\nvývoj jde tak rychle, výzkum je tak rychlý,\nže přináší nové a nové léky, které jsou extrémně drahé. A to si nevymysleli lékaři, že jsou tak extrémně\ndrahé ty léky. Oni je prostě chtějí používat,\nprotože na to mají právo a ti pacienti mají právo\nje dostávat. - Vy byste tedy ustanovil ten\nexpertní tým a udělal analýzu? Jednoznačně. - Jako první krok. - Výborně.\nDvě technické jsme měli. Pan Němeček, paní\nMarková. Dáme přednost paní Markové, protože ta chtěla\nreagovat. - Já jsem jenom chtěla říct, že\nnení potřeba žádnou analýzu už dělat, protože taková analýza\nexistuje a za minulé vlády byl vytvořen kulatý stůl k financování zdravotnictví,\nkde se zúčastnily všechny politické strany. Byl z toho výborný materiál, který lze použít.\nBohužel jediný výsledkem toho bylo, že pan Julínek zavedl zdravotnické poplatky. Ale ta analýza, která byla pod vedením pana\nOndřeje Mátla, což je ekonom, která byla\nvytvořena, tak by bylo možné ji použít. Tam je všechno\npopsané. Já jsem se účastnila toho kulatého stolu. Takže není\ntřeba dělat analýzy, už je máme. A myslím, že stály dost. - Já jen upřesním,\nza předminulé vlády. Ty vlády běží... - To\nje rychlost. Pan Němeček. - Já jenom poznámku k těm analýzám.\nJá si také myslím, že bych nedělal další\nanalýzu, že my, co se v tom tady pohybujeme, tak plus\nminus víme, kde nás bota trápí. A žádná analýza\nnám nic nového neřekne. Ale k té Vaší původní otázce,\njestli ministerstvo zdravotnictví nebo zdraví...\nJá říkám zdravotnictví, protože primární úlohou toho\nministra je, aby ten systém poskytování péče\nprostě byl funkční, ministr nemá řešit, jestli se bude běhat a jestli budou\nlidé zdraví. To jim stejně nezajistí. Ale\nmá zajistit, pokud budou nemocní, pokud jim něco bude,\naby ten systém fungoval. A jestli má být ministerstvo slabší nebo\nsilnější, jak tady kolega říkal - já si myslím,\nže u nás lidé chtějí, aby za něco ministerstvo zodpovídalo,\naby stát něco garantoval. A pokud to tak má být, tak musí mít silné\nkompetence. Vrátím se zase k tomu a budu to říkat pořád\ndokola, protože si myslím, že je to důležité:\nna prvním místě opravdu je povinností ministra zajistit finance\ntak, aby ten resort mohl fungovat a aby mu\nho neodsávali kolegové na zachraňovaní státních financí, které stejně\nnakonec nezachrání. Myslím si, že je třeba\nvelmi výrazně posílit kompetence ministerstva vůči pojišťovnám.\nA tady musím říct bohužel, protože ty pojišťovny\nzatím vůbec nikdy neprojevily nějakou snahu, že\nby si chtěly nějakou tu zodpovědnost vzít\na chtěly by některé věci řešit. Další věc je léková politika,\ntam si myslím také stát trošičku selhává\na podle mě tam zbytečně utíkají finance a ty úhrady se začínají\nv posledních dvou letech nastavovat zbytečně\nvysoko. - K lékové politice se dostaneme v dalších\ntématech, protože budeme hovořit o dostupnosti péče. A myslím si, že léky\nk tomu patří. - Dámy a pánové, chtěli jste se našich hostů\nna něco zeptat? Jen pokud chcete něco opravdu upřesnit této\nchvíli, pak bude prostor. Není to bezpodmínečně nutné, děkuji Vám za\nto, že můžeme dodržovat čas. Můžeme uzavřít toto kolo odpovědí našich hostů a připravíme se na\nkolo další. Ve druhém tématu bychom se měli věnovat,\njak zachovat kvalitu a dostupnost zdravotní\npéče. Mnozí z Vás tady hovořili, že úroveň českého zdravotnictví\nje na velmi vysoké úrovni obecně. Máme data, která bychom měli dále kultivovat.\nPodle toho plánovat finanční zdroje. Já bych se chtěla jednak zeptat, jak do tohoto\nsystému plánování budou zavzaty zdravotní\npojišťovny, které jsou plátci zdravotní péče. A také někteří z Vás taky naráželi na problém\nstandardů ve zdravotnictví. Předpokládám, že jsou to\núhradové standardy, to znamená na co bude\nmít pacient nárok z veřejného zdravotního pojištění. A zároveň\njste tady hovořili a vytvoření základní sítě\nneziskových zdravotnických zařízení, někteří u Vás. Tak\nbych byla jenom ráda, kdybychom se tomuto mohli věnovat v\nnašem druhém tématu. Oslovíme druhý stůl, takže pánové, kdybyste\nse dohodli, kdo bude vykopávat takzvaně. - Já třeba začnu. Dostupnost a kvalita péče,\nto je úkol ministerstva, které to má zajistit. Co se týká kvality, tak je kvalita vzdělávání.\nČili to ministerstvo se musí podílet na vzdělávání nejen lékařských, ale i nelékařských\noborů. A k tomu taky musí mít vytvořený nějaký\norgán, jak se postupně se likviduje ILF, tak bohužel\nten stát toto podle mě také zanedbal. A musí\nna to někde sehnat také nějaké prostředky. To co vidíme, kde nám\nchybí to vzdělávání, je ta síť praktických\nlékařů, která nám natolik stárne, že tam je potřeba to podpořit. Taky\nvidíme, že stát garantuje přes kraje zdravotnickou\nzáchrannou službu a tam vidíme, že ti lékaři dnes také nejsou.\nTakže jestli to chce ten stát zajistit, tak musí zajistit vzdělávání. Ta síť, to, co jsem říkal, je ta záchranka.\nTo, co ten stát samozřejmě může dělat, je\nta centrová péče, to je ta dostupnost, tak aby ta centrová péče byla\nzajištěna, to je také úkol státu. A tak jak se sice lišíme od těch pravicových,\ntak si myslím, že skutečně v každém tom kraji by měla být jedna nezisková nemocnice, která\nby byla řízená státem. Buď je to fakultní, která v současně době\nje, a nebo například tři kraje nemají fakultní\nnemocnice a potýkají se s velkými problémy,\nprotože ta spádovost pacientů tam je, ta léčba tam probíhá podobně\njako ve fakultních nemocnicích, ale financování\ntam není. Takže to souvisí s těmi úkoly. - Já s dovolením\nmám doplňující otázku. Vy jste řekl, že je\nvelmi důležité, a někteří Vaši předřečníci také, vzdělaný personál, vzdělaní\nlékaři, soustředit se na vzdělání o péči, o kvalitním poskytování z té pozice lékařů\na dalších zdravotníků. Co říkáte, zabýval byste se s tím jako ministr:\nbyla asi před třemi týdny zveřejněna studie České lékařské komory a\nI. lékařské fakulty na poměrně velkém vzorku\no tom, že až jedna třetina českých lékařů jsou vyhořelí.\nA já bych k tomu dodala: jsou tedy potenciálně nebezpeční pro své pacienty. Zabýval byste se tím? - Tak samozřejmě, ono\nje to trošičku strašení, protože ono to tak\núplně není, protože kdybychom se podívali na sebe, jsme\ntady lékaři a každý třetí, že je vyhořelý, nevím, nevím. Je pravda, že ta práce lékaře\nje velmi náročná po té psychické stránce, to je pravda, že\nmnozí lékaři skutečně pracují ty přesčasy,\nse kterými se budeme zabývat teď po novém roce, protože\ntam bude problém těch přesčasových hodin,\nkteré zatím nejsou u nás v republice vyřešené. A to je ten problém\ntěch vyhořelých lékařů, především jsou třeba AROví lékaři, kteří pracují trojnásobně i\nvícenásobné hodiny přesčasové a tam může dojít skutečně k chybě u tohoto.\nTakže ten ministr, ano, musí se tím zabývat.\nPatří to ke vzdělávání a patří to k tomu, aby vyřešil\ntřeba situaci těch přesčasů a nějakým způsobem\nnastavil parametry, to je úkol toho ministerstva.\nVyhlášky, zákony patří ministerstvu. - Jsou\nto spojené nádoby. Přesčasy versus odměny, ekonomická situace,\nto je velmi těžké. - Samozřejmě to souhlasím,\nale první musí být to, co jsme tady všichni říkali, ta ekonomika - čili nalít peníze. A pak se věnujeme vzdělání. - Ano, zachytil\njsem pořadí. Je pan Štětina, pan Philipp,\npan Němeček. - Mě tady v tom bloku velmi zaujaly dvě věci. Jednak ta studie\no vyhořelosti. Ať se na mě nikdo nezlobí já jsem lékař,\nkterý od roku šedesát devět poskytuje služby\nv oboru anesteziologie, resuscitace a záchranné služby.\nMůžu pak odpovědět kolegovi Nečasovi. S tím já nemůžu souhlasit. Protože v době, kdy my jsme museli pracovat, za ceny, za které by dnes nikdo ani nesbíral\nodpadky, tak jsme nemohli být vyhořelí. A já myslím, že pan kolega Polák je také\nanesteziolog, takže v tom jistě bude se mnou\nsouhlasit. To je jedna věc. Druhá věc - záchranná služba. Já jsem se chtěl k tomu ještě dostat u bodu ministerstva zdravotnictví, ale myslím si, že to můžu říct i tady. Já se domnívám nebo jsem dokonce přesvědčen\no tom, že stát musí říct jednoznačně, co\nbude platit. A je to tedy přednemocniční neodkladná péče\na za druhé to je prevence. To jsou dvě zásadní věci, které musí garantovat\nstát v jakékoli době, levicové i pravicové. Nelze na tom vydělávat. A že nemáme lékaře? Já se obávám, že je to věcí jenom financí. Jestliže jim dáme odpovídající mzdu, tak se domnívám, že ti\nlékaři budou. Ale teď bychom se mohli bavit o tom, co to\nje, jestli to jsou dvě stovky za hodinu nebo čtyři stovky. Ale na to je také jednoduchá odpověď. Můžeme dát tolik, na co ten stát má. Děkuji. - Zachováme pořadí s dovolením, takže pan\nPhilipp. - Já jsem právě chtěl reagovat na dvě takové informace, které tady byly.\nTo znamená jedna informace, to je ta studie\no tom vyhoření. A druhá informace, která nedlouho probleskla,\nže zhruba jedna třetina dostudovaných nových lékařů odchází rovnou do zahraničí. Já si myslím, že ty dvě informace je potřeba\ndát dohromady. Ať už to je jedna třetina vyhořelých... prostě\noni se tak cítí. Můžeme si definovat, co to přesně to vyhoření\nje, jaké jsou kořeny. V každém případě ti\nlékaři se takto cítí, což je jasný indikátor toho,\nže něco není v pořádku. A myslím si, že to není jenom o penězích. Já s těmi lékaři\nmluvím dnes a denně a lékaři, zdravotní sestry, vůbec zdravotnický personál, to je\npersonál, který lze motivovat i jinými způsoby,\nnež jenom finančními prostředky. Protože to většinou\nbývají lidé empatičtí, nějakým způsobem do\ntoho zdravotnictví vkládají sebe, mají z toho benefity nejenom\nfinanční, ale mají z toho i osobní benefity\nve smyslu potěšení z práce, potěšení z pomoci těm druhým a tak. Takže já se domnívám, že to vůbec nemůžeme\nbrát na lehkou váhu. A když si uvědomíme, že vychovat\nlékaře je otázka šesti, možná osmi let, opravdového specialistu, tak si musíme uvědomit, že jsme na nějakém\nbřehu a že se dostáváme do situace, že když\nten problém nebudeme rychle řešit, jak co se týče vzdělávání,\ntak co se týče dalších problémů v tom zdravotnictví, tak zhruba\nza osm let si to vypijeme. A to si musíme tedy pánové dát pozor, protože\nmnozí z nás už za osm let to zdravotnictví budou hodně\npotřebovat. - Ano (smích), to je možná ta nejlepší motivace\nv tomto okamžiku, ke změnám. Pan Němeček, potom máme zde pány\na paní Markovou. - Já jen tři kratičké poznámky k tomu takzvanému\nvyhoření, byť každý si pod tím může představovat něco jiného.\nJá se vůbec nedivím, respektive divím se,\nže to pociťuje jenom jedna třetina. Myslím si, že vzhledem k tomu chaosu, nekoncepčnosti\na frustraci je takový malý zázrak, že ten zbytek se necítí vyhořelý a že s tím nemá\nproblém. To jsou takoví trvalí optimisté, jako jsem\ntřeba já (smích). Druhá věc, co se týče toho vzdělávání, tam\nsi myslím, že to je jednoznačně odpovědnost\nstátu, protože ten to nějakým způsobem deklaruje,\nten to vyžaduje a ten by to měl kontrolovat.\nA tam si myslím, že v těch posledních letech jsme svědky opravdu rozpadu\ntoho systému, který tady předtím fungoval\npodle mě velmi kvalitně. A myslím si, že to je po těch platových možnostech\ndruhý hlavní důvod, proč jsou lékaři naštvaní a proč třeba odcházejí do zahraničí, kde\nten systém je jednodušší. Jsou to, říkám,\nneustálé změny, myslím si, že na lékařé zvláště v těch základních oborech\njsou zbytečné požadavky k tomu, že to nemůžou\nvykonávat v těch svých nemocnicích, kde pracují, že jsou požadavky,\naby dlouhé roky byli mimo svojí nemocnici,\ncož není reálné ani finančně, ani řekněme z nějakých jejich osobních\ndůvodu. Takže tam si myslím, že je třeba\nto zredukovat. Myslím si, že to tady říkal pan kolega Polák,\nto znamená, aby ten systém toho základního\nkmene dostal alespoň zčásti tu váhu té první atestace. To je,\nsi myslím, inspirující. A stát je od toho,\naby tady deklaroval reálný počet těch rezidenčních míst, kolik těch doktorů v jednotlivých\noborech dlouhodobě bude potřebovat a aby\nto pak reálně zaplatil tak, aby to pro ty poskytovatele\ni pro ty jednotlivé lékaře bylo zajímavé. - Poprosím další reakce, tak jak jsme říkali.\nPan Vyzula, Polák, Marková, pan Nechvátal\nna závěr. Poprosím, zrychlíme trošku ty reakce? Děkuji. - Co se týká kvality, kvalita je dána několika\nfaktory. Jistě je tam kvalita lékařů, jistě je tam kvalita zdravotnického zařízení,\njistě je tam potom také stanovení třeba equity, vybavenost vůbec těch zařízení. O tom všem\nse dá mluvit dlouze. Mluvilo se tady o vzdělávání. To je tak chaotické\nmnohdy, ty zákony, které vyšly v poslední\ndobě, že jsou v nich díry. My jsme klinická onkologie,\nto je interní obor v podstatě, my jsme internisté\nze zásady. A my nemáme povinnou interní atestaci. To je prostě základní chyba, která se stala a která se musí napravit, stejně jako další,\nco tam jsou. Já si myslím, že to je další ještě otázka\nakreditací nemocnic. To není špatný systém\nvůbec. To je systém dobře nastavený, ale nemocnice,\ni když je jich celá řada, které už tu akreditací\nmají, ale přesto je to nemotivuje, protože ony\nz toho nic nemají. To mají jako řidičák na sněžné saně v podstatě. Skoro k ničemu, i když to tak úplně není,\nto přeháním trošku, protože je to dobré jako\nnástroj toho řízení. Nikdo to nezohlední, to je chyba.\n- Naopak jsou trestáni za to, že k nim chce\njít více pacientů, to je asi také strašná chyba toto. - To téma se trošičku rozrostlo, tak já zkusím\njenom, tak jak jsme začali tou dostupností. Já si myslím, že ta dostupnost té péče není zase tak špatná systémově. Možná se\nmůžeme bavit o tom, jestli když tam budou\npeníze..., ale ten systém v tomto není. Já bych tam vypíchl dvě věci. Myslím\nsi, že jiný přístup bychom měli mít u té\nvysoce specializované péče, kde pokud chceme zajistit tu dostupnost\na je to strašně drahá péče, tam my i jako\npravicová strana jsme pro centralizaci té péče do těch center\nvysoce specializované péče typu komplexních\nonkologických center a tak dále. Jsem přesvědčen o tom, že Česká\nrepublika nepotřebuje žádných typů center\nvíce než řekněme třináct, čtrnáct, spíš třináct. Možná dvanáct. A některá třeba jenom tři.\nAno? To je potřeba si říct. Nejvíce těch\nKOCů, traumacenter, ty prostě musíme mít v každém kraji. Co se týká u dlouhodobé péče naopak, tak\ntam není cestou ta centralizace, protože tu dlouhodobou péči potřebují ti lidé tam,\nkde bydlí většinou. Ale aby byla přístupná\na všichni, kdo s tím máte zkušenosti, víte, že tam ten přístup k této\npéči je trošku problém, i když se to zlepšilo. Tak tam je to, že nám chybí ta objektivizace\npotřeb. Protože tam je zase potřeba toto. - Teď se shodujete stále, ano. - A co se\ntýká toho vzdělávání... - Já mám pocit ale, že existuje objektivizace. Tedy já musím říct, že už před pěti šesti\nlety všechny kraje a regiony si dělaly komunitní\nplány, kde byla zcela jasná, konkretizovaná, kdo\npotřebuje zdravotní péči, kolik jí bude,\njak bude stárnout populace. - Pozor. Dnes máte tři stejné pacienty, tři\nstejné lidi, klienty. Jeden může ležet ve zdravotnickém lůžkovém\nzařízení, jeden v pobytovém zařízení sociálních služeb a jeden bude doma a bude\nmít pečovatelskou službu nebo kombinaci s\nhome care. To je fakt. Ti lidé na tom budou úplně stejně, za úplně\njiných finančních podmínek. A tam je potřeba\ntoto zavést. To je ta objektivizace potřeb, kdy musíme\nříct, co potřebujeme. A poslední věc, abych nezdržoval dál. Vidím, že běží ten\nlimit. To je to vzdělávání, protože tam skutečně já vidím návrat k tomu\ndvoustupňovému systému za dodržení podmínek směrnice Evropské unie, což víme, že to byl ten důvod, proč se to\nrozvolnilo. Tam skutečně i kolegové dva vědí, že jsem\ni z pozice náměstka pravicové vlády s nimi\nto konzultoval, protože tam se musíme shodnout. Vidím ten\nnávrat řekněme k dvoustupňovému systému.\nTo znamená po kmeni, který by měl být dvacet čtyři měsíců, udělat jakousi\nmalou atestaci, říct jasně, co ti lékaři\nmohu dělat. A ten kmen by ti lékaři měli absolvovat,\nty dva roky, v podstatě z naprosté většiny v místě, kde jsou schopni pracovat. To znamená\nv nemocnici v Náchodě, Rokycanech, Semilech\na tak dále. Ti potřebují praxi v terénu. Vůbec není důvod, aby na ten kmen byli v\nnemocnici v Motole, u pana ředitele Němečka\nnebo v Brně ve fakultce. - Díky za reakci. KSČM, paní Marková. - Děkuji. Já bych souhlasila s tím, co tady\nříkal pan náměstek, protože v tomto směru,\nmyslím si, že není žádný problém, ani není problém vlastně\nshodnout se napříč politickým spektrem i s otázkou centrové\npéče a podobně. Tady v tom opravdu není problém. Ale já bych, aniž by chtěla jakkoliv snižovat\ndebatu ohledně vyhoření a vzdělávání lékařů,\ntady souhlasím, já bych nemluvila jenom o lékařích,\nale také o sestrách, protože myslím si, že\nvšichni, a dokonce i zdravotníci, kteří se starají\nv těch různých zařízeních o ty IT a tak dále, ti také patří k těm zdravotníkům. Tak bych\nchtěla vrátit to slovo dostupnost k tomu\npacientovi. Protože o tom jsme tady ještě nehovořili,\ni když to samozřejmě spolu souvisí. Já jako\nzástupkyně KSČM skutečně vidím problém v tom, pokud\nbychom měli tu cestu k dostupnosti pouze\nnějakým způsobem formálně ve vyhláškách jaksi charakterizovat\na stanovit a dále bychom nešli. A určitě\nproblém v těch takzvaných nadstandardech a standardech,\nprotože jestliže by mělo to být rozděleno\npodle ekonomicky nejméně náročné varianty, to znamená pokud bychom\nrozlišovali tu péči podle toho, že bychom\njí dávali těm, co by měli více peněz. Ti by měli lepší péči a ti, co\nby měli méně peněz, tak horší péči. Tak v\ntomto případě já s tím musím zásadně nesouhlasit. - Poslední reakce, Strana zelených k tomuto\ntématu. - Děkuji, já budu stručný. Ona vlastně ta\nnestabilita v tom systému, taková ta nejistota,\nco bude, se vlastně přenáší do vztahu lékař - pacient a do přátelskosti zdravotnictví\nk pacientům, takže tam často vznikají kolize, které jsou\nasi zbytečné a pramení z nejistoty pacientů\ni těch lékařů. A i třeba syndrom vyhoření nebo opotřebení lékařů coby pomáhající profese,\nsamozřejmě i dalších pracovníků ve zdravotnictví je markantní a ta nejistota, nezajištěné\nfinancování, nejasná budoucnost, stálé změny, to se tam samozřejmě přenáší\na vede k vyhrocování toho systému a toho stavu.\nDěkuji. - Nám z toho neustále vychází nový ministr\nnebo ministryně jako ten, kdo půjde jako\nprvní shánět ty peníze na stabilizaci a na to uklidnění.\nTo mi tedy z této diskuse vychází jednoznačně. Ovšem hovořili jsme o dostupnosti, my bychom\nneměli asi vynechat ještě jednu důležitou\nvěc a jsou léky. - My jsme to navíc slíbili panu Němečkovi,\nže o tom budeme mluvit, o lékové politice.\nA já s dovolením nastíním takové dva směry. Jedno jsou samozřejmě léky pro velmi početnou\nskupinu, ať si vememe kardiaky, diabetiky\na tak dále, kde většinou jde i o generické léky. Mnoho\nz Vás i ve svých volebních programech říkáte,\njak je mnoho úspor v této oblasti, tak bych poprosila\no nějaké konkrétní návrhy. Možná pak ještě\nbudu mít jeden dotaz, bohužel Vy jste tady, pane Poláku, jako jediný zástupce ještě současného ministerstva, tak\nto budu mít otázku... A potom druhá oblast, oblast léků nových,\ninovativních, které třeba existují na diagnózy,\nkde žádná jiná alternativa léku není. Tak jenom poprosím,\nbychom se mohli věnovat těmto dvěma oblastem\na tomu, jaké tam vidíte opatření nebo co třeba dnes nefunguje. - Můžu být kritický, hned na úvod? Myslím si, že zrovna léková politika, která dnes je v podstatě plně v kompetenci SÚKLu,\nrespektive s některými kompetencemi ministerstva řekněme někdy od konce roku dva tisíce jedenáct,\ndoznala výrazného zhoršení z hlediska efektivity toho systému a úspor pro veřejné zdravotní\npojištění. Myslím si, že minimálně pět šest\nmiliard ročně tam zbytečně utíká. Řeknu tři konkrétní\ncesty, kde to vidím. V tom na závěru roku\ndva tisíce jedenáct ministerstvo zdravotnictví vydalo vyhláškou\nnový úhradový mechanismus pro generika, který\nje mnohem přátelštější k těm farmaceutickým firmám\nnež ten předchozí. Více preferuje velká balení,\nvelké síly a když se dělá přecenění těch léků, když srovnáme ten předchozí\nvzorec a ten nový, tak šetří stovky milionů\nfarmaceutickým firmám. První věc. Druhá věc, v tom zákonu o léčivech byla zakotvena\nmožnost úhradové aukce u části léčiv, která\nje vlastně jediným způsobem, jak snížit ceny těchto\nléků. Viděl jsem záznam z České televize,\nkde pan ministr Heger si mnul ruce, jak každý rok udělá ty úhradové\naukce a ušetří pět miliard. Hádejte, kolik\ntěch úhradových aukcí se od té doby udělalo? Žádná. A) je správně. A třetí věc samozřejmě, která s tím souvisí,\nto je rychlost těch správních řízení na SÚKLu,\nkteré velmi velmi pokulhávají. Oni dnes, pokud mám správné\ninformace, tak to, co měli mít do konce roku,\ntak z toho mají zhruba dvacet pětadvacet procent a tam dále utíkají další\npeníze. Čili myslím si, že na tuto oblast\nje třeba si posvítit. Samozřejmě že to vyžaduje nějaké nasazení\nod toho SÚKLu, ale myslím si, že si nemůžeme\ndnes ve zdravotnictví dovolit, aby nám utíkali finance. - Na druhou stranu ale musíme si uvědomit,\nže tady je problém reexportů. A to, že tu je problém\nreexportů, nám jasně ukazuje, že některé\nléky se dostávají výrazně pod cenu jiných, pravděpodobně\nv producentských státech. To znamená já bych\ntrošku tu cenotvorbu malinko hájil, i když je to\ntakový tenký led, protože do toho málokdo z nás docela dobře\nvidí. Ten SÚKL je takový trošku stát sám pro sebe.\nAle nicméně ty výsledky, to znamená to, že\njsou tu reexporty, hovoří pro to, že ty ceny těch léků, alespoň\nněkterých skupin, nejsou zas tak vysoké. - Já jen technická. Já si myslím, že ten\nreexport je řešitelný a bohužel zase zde\nministerstvo zaspalo, když si vezmeme, jaká je situace na Slovensku,\nkde samozřejmě oni to vzali takovým tím razantním\nzpůsobem a přímo zakázali reexport některých léků. Nicméně\nz hlediska evropské legislativy, pokud ten\nlék je nedostatkový na tom vnitřním trhu, tak má možnost ta členská\nzemě po nějakou dočasnou dobu ten reexport\nzakázat. A myslím si, že tady se zase neudělalo nic. A představa, že budeme\nbránit reexportu tak, že budeme mít ceny stejné nebo vyšší jak Německo, myslím\nsi, že na to bohužel nemáme finance. - Pan Polák chtěl reagovat. - O lékové politice bychom mohli mluvit stále,\nprotože v lécích je strašně peněz. My se\nasi v některých věcech neshodneme. V čem se shodneme je, si myslím,\nže u SÚKLu je potřeba zlepšit rychlost těch\nsprávních řízení. To cítíme všichni, což je věc chodu toho úřadu. Je to samozřejmě samostatný úřad, nicméně\nprostě ministerstvo má možnost ho ovlivňovat, především\nřekněme personální politikou. Zase asi by nemělo do něj zasahovat více,\nnež je zdrávo. Ale to je velký problém, protože\nto celé se pak oddaluje, ta reakce změn, tam to vidím, tu problematiku.\nCo se týká úhradových aukcí, k tomu se nevyjádřím,\nprotože jsem tam nebyl... - To není výtka Vám. -\nTak to děkuji. A co se týká reexportu, tam\nsi jenom musíme říct, a to je pravda, že reexporty (a bez ohledu\nna to, že některé léky jsou u nás přeceněné), pokud ty firmy dodržují příslušnou legislativu,\npředevším zákon o léčivech, to je dneska\nlegální byznys. Jestli je dobrý nebo špatný, záleží samozřejmě\nna schopnosti té které firmy. Některé se\nna to specializují, to samozřejmě víme všichni, ale v tuto chvíli to je legální. Pokud to\ntedy chceme řešit, tak musíme tedy říct: "Tento\nbyznys je nelegální." Musíme ho zakázat, což já nepodporuji, já\nsi myslím, že by to byla cesta zpět. Ale reexport je dnes legální. Ty firmy neporušují\nzákony a dodržují je. - Já jsem tedy o reexportu mluvil, oni to\npánové pochopili nějak jinak. Já jsem vůbec\no reexportech jako takových nechtěl mluvit. Já jsem jenom chtěl ukázat,\nže ty léky asi nebudou zas tak drahé a že\nto, co politici si velmi často dodávají do pusy, že prostě\nza všechno může špatná léková politika, že\nza všecko můžou ty ceny, které odčerpávají ty miliardy. Já\nsi myslím, že to tak úplně pravda není, že\nto možná byla pravda před deseti lety, to určitě, ale že dnes už jsme\nněkde úplně jinde. - Já jenom jednu větičku. Ten reexport vidím jako problém, když ten\nlék přestane být dostupný na českém trhu. - Na tom se shodneme. - V tom okamžiku by\nstát měl zasáhnout, měl by vydat příslušná\nopatření a ten český trh chránit. - Já souhlasím s panem Philippem, že ty léky u nás tak přehnaně drahé nejsou. Jasně, pojďme to zlepšit, tu rychlost těch\nsprávních řízení. Ale u nás ty léky, podíváte-li se na Evropu, my nejsme předražená\nzemě. Neříkám, že se někde nedá šetřit, ale nejsme\nv pozici před deseti lety. To skutečně souhlasím. - Dobrá. Poprosím paní Markovou, pan Štětina, Strana\nzelených také. - Tady pan Vyzula byl první.\n... - Já bych chtěla přece jenom reagovat na ty reexporty, protože skutečně ta vůle\ntady byla, aby se to řešilo, ale bohužel\nvládní koalice nenašla odvahu, abychom to řešili. V poslanecké sněmovně\njsme o tom dlouhodobě hovořili a bylo to\npřipravené. Nebyly potom pro to vůle ze strany bývalé\nvládní koalice. To za prvé. A za druhé, proč\nbychom si to neměli skutečně regulovat a říkat si: "No, ještě nejsme tak\nmoc drazí," když jde o veřejné peníze? A\nVZP dává čím dál víc peněz na léky. Vždyť přeci jde o veřejné\npeníze a Česká republika by měla mít zájem na tom,\naby si tyto věci regulovala. Protože přeci\nto jsou peníze nás všech, protože všichni jsme potencionální\npacienti. - Slibuji, že na ty regulace se\nzeptám ve třetím bloku vzápětí. Takže abychom to napravili, pak Vyzula, pan\nŠtětina, Strana zelených a konec tématu. - K lékové politice. Předně, když si vezmeme statistiku toho,\nkolik se utratí peněz za léky v naší republice\nza posledních pět deset let, tak je to mírně narůstající,\nale nicméně je to něco kolem padesáti osmi,\npadesáti devíti miliard korun stále. Takže není to nějaký\nstrašák, že by docházelo k prudkému nárůstu exponencionálnímu a tak dále. A pokud se týká reexportu, tady není problém\nani reexport, to já v tom nevidím. Protože\njestliže zdravotnické zařízení má jasnou smlouvu,\nže distributor mu má dodává tyto léky, tak\nten distributor to musí dodržet, i kdyby bylo, co bylo. Chyba je\nve smlouvách v tom případě. Ale problém je\ntehdy, a problém tady je, že farmaceutická firma\npřestane dočasně vyrábět určitý lék a přestane ho dočasně do republiky\ndovážet. Co s ním potom? Tady by měl zasáhnout jednoznačně\nstát s nějakou flexibilní organizací, která\nby ho dovážela prostě z jiné země. Máme celou řadu možností,\ngenerik a tak dále. Takže tady by měl zasáhnout\nstát a nikoliv nějaký další distributor. - Role\nstátu v zajištění dostupnosti, distribuce... - Já k lékové politice. Myslím si, že to\nje taková mantra, že se stále podsouvá, že\nstoupají náklady na léky. Ono tomu tak není. Já jsem v roce dva tisíce deset, když jsem\nse stal "nováčkem" v parlamentu, tak jsem si dal práci a zjišťoval jsem, jak\nto vlastně je s tou lékovou politikou. A\nzjistil jsem, a to nebylo moje zjištění, protože jsem vždy\nkonzultoval s Českou lékárnickou komorou, s Asociací inovativního farmaceutického průmyslu, s lékárníky a tak dále, abych byl informován. Ono se to v podstatě stabilizovalo a nedochází\nuž k tak velkým rozdílům, jak to bylo, že\nprostě některé firmy na našem trhu měly větší zisky než\ntřeba jiné firmy. Ale skutečně ten reexport je věc, která je podle mého názoru i trestná.\nProtože jestliže pro náš stát se vyrobí v nějaké firmě lék a teď mám třeba i na mysli,\npane profesore, onkologika, která jsou skutečně\ndrahá nebo dejme tomu léky pro psychiatrické pacienty, tak samozřejmě ten, kdo je distrubuuje v\nČeské republice, tak je to v pořádku a je\nto samozřejmě podle plánu s tou firmou, která tento lék vyrábí. Ale už je nenormální a já bych řekl přímo\nzločinné, když tento lék je redistribuován\npřes hranice. A toto je podle mě už trestný čin. To se\nnetýká "kšeftu", ale to se týká nedostatku\ntěchto léků pro naše pacienty. A s tím bych se já nikdy nesmířil. A já mám jednu výhodu na rozdíl od pana kolegy\nNěmečka, že tím ministrem nikdy nebudu. A já ho v podstatě lituji, jako lituji i\npana náměstka, protože to není jednoduchá funkce a vždycky\nto jde na jeho hlavu. - To bylo krásně řečeno. Technickou... - Já jen, že bych se tady podepsal pod slova\npana kolegy Štětiny, ale máme Evropskou unii a jeden z těch principů je\nvolný pohyb zboží. My nemůžeme úplně volně to zastavit, nicméně\nopravdu, jak jsem řekl, myslím si, že v případě nedostatku na vnitřním\ntrhu ten stát zasáhnout může. Úplně to zakázat\nbohužel nejde. To jsme vázáni. - Děkuji za odpověď na otázku, která ani\nnemusela padnout. Já jsem jí měl připravenou. - Děkuji. Já k těm lékům. Určitě by byly\npřínosné elektronické aukce, ale docela zajímavý je zdravotnický materiál,\nkterý vlastně regulovaný vůbec není. Ty ceny jsou diferencované, nadsazené a určitě v rámci ministerstva zdravotnictví\na přímo řízených organizací by nějaké centralizované nákupy i nějaké řízení a regulace\ntam byla velice potřebná. To myslím k tomu.\nA to samé o zdravotnické technice, ta byla chaoticky\nrozmísťována bez nějakého systému a dřívější\nkomise, která existovala pro zdravotnickou techniku, byla dobrá a\nměla by se obnovit. Děkuji. - To jsme nakousli další téma, ke kterému\nse možná na závěr ještě dostaneme, protože\nse na to naše auditorium třeba bude chtít zeptat podrobněji.\nV tomto okamžiku můžeme ukončit tedy to druhé téma\ndruhého bloku. A jsme zpět na předvolebním kulatém stolu Zdravotnických\nnovin a serveru OZdravotnictví.cz. Zdravotní pojištění nebo daň? "Z mosta do\nprosta" skáčeme k té třetí otázce, kterou\njsme měli připravenou. Kdo má být plátcem zdravotní\npéče? Jakou roli mají mít pojišťovny a jakou\nstát v tomto systému? Obracím se na náš třetí stůl, který má právo\nvykopávat. Myslím si, že ve vhodný okamžik,\nprotože pokud jsem si dobře poznamenával, minimálně dva jste se\nshodli v tom, že jste se vyslovili pro existenci jedné\npojišťovny. Ať už tady v diskuzi, nebo jsem\nto zachytil předtím v novinách. Jedna pojišťovna by stačila?\nPokud ano a pokud by to mělo ušetřit našemu systému,\nmáte tak nějak alespoň rámcovou představu,\nv jakých procentech by se ta úspora mohla pohybovat? S dovolením spouštím časomíru na deset minut\nvěnovaných tomuto bloku. - Já bych jenom\nchtěla říct, že primárně to není o ušetření peněz za provoz\ntěch zdravotních pojišťoven, protože samozřejmě\nprovozní fond musí být ze zákona pouze do určitého procenta\na to není na ušetření tohoto. Spíš jde o\nušetření celkově veřejných finančních prostředků, které v podstatě jsou skutečně ze solidárního\nsystému. Zatím tomu říkáme zdravotní pojištění, je\nto spíše zdravotní daň, kterou platí zaměstnanci, platí ji OSVČ, platí tedy i\nosoby bez zdanitelných příjmů. A vlastně\nza více než polovinu České republiky to platí stát. Takže\njsou to opravdu finanční prostředky veřejné,\nsolidární, a proto je třeba, aby na ně byl dohled. A proto stačí ta jedna zdravotní pojišťovna\nnebo jeden fond, který bude skutečně kontrolován, a ten tok\nfinančních prostředků bude kontrolován natolik,\nže ten systém nebude vysáván. To si myslím, že je základ. A k tomu je potřeba\nsamozřejmě tu solidaritu tak trošku vrátit do toho systému, protože ona byla\nnarušena. Byla narušena zmrazením plateb\nza státní pojištěnce, byla narušena zavedením stropu na pojistné na\nnejbohatší příjmy, byla narušena i tím, že v podstatě stát vysává\nze zdravotního pojištění prostřednictvím\nDPH finanční prostředky. Plus nekompenzuje inflaci\na tak dále. Plus když k tomu dodám, než by vznikla jedna\nzdravotní pojišťovna, protože to je otázka\nsamozřejmě dohody, zdravotnictví by nemělo být kořistí strany,\nkterá zvítězí, ale mělo by být předmětem\ndohody. A všimli jsme si tady, že jsme se na některých věcech shodli. Takže\nnemělo by to být přetlačování, tak jako se\nto stalo třeba při schvalování takzvané reformy, že nás někdo\npřeválcuje, ale že bychom se měli na těch\nzákladních věcech dohodnou. Takže i toto musí být dohoda. A\nnež ta dohoda bude na tom, že nám stačí jedna\nzdravotní pojišťovna plus další pojišťovny, které budou dělat\nkomerční připojištění, až jasně stanovíme,\nco budeme z toho veřejného zdravotního pojištění platit, tak do té doby je potřeba srovnat podmínky\npro všechny zdravotní pojišťovny, které dosud\nexistují. Protože jestli něco narušuje celkový systém\nhrazení té péče, tak jsou to určitě nerovné podmínky v neprospěch\nVZP. A tato situace měla být také dávno řešena.\nMěli jsme tato řešení připravena, ale bohužel\npřes bývalou vládní koalici to neprošlo a mě to strašně\nmrzí, protože to je zdravotní péče pro všechny. Ne pro "pravičáky", ne pro "levičáky", pro\nvšechny. - Vzpomínám si na Nizozemsko, které jste\ntady několikrát citovali. Tam tu reformu\nnapříč spektrem projednávali dvacet let, než něco spustili.\nByla tady reakce, pan Němeček, pan Polák. - V Sociální demokracii se tato debata vedla\na ty názory tam nebyly úplně sjednocené. Nicméně do těchto voleb a pro toto volební období nejdeme s tím,\nže chceme jednu zdravotní pojišťovnu. Ale\nmyslím si, že s paní Markovou nemáme nějaký zásadní\nrozpor. Spíše bychom chtěli nechat nějakou přirozenou\nevoluci, ona každým rokem část těch pojišťoven nějakým\nzpůsobem sfúzuje. A myslím si, že ten systém se tam vyvíjí.\nŘeknu proč nejsem úplně příznivcem toho,\nabychom to v tom následujícím volebním období dělali. Protože\nv okamžiku, kdy máte jednu pojišťovnu, tak\njakoby systém pojištění trošku ztrácí smysl. A pak je nasnadě udělat nějaký\nstátní zdravotní systém. Myslím si, že to by byla tak veliká změna,\nže bychom zase celé volební období nic nedělali, než realizovali tuto změnu. Ale souhlasím\ns tím, že je třeba srovnat podmínky. VZP\nje dneska opravdu ta, která finančně táhne celý systém nemocnic.\nJe třeba posílit roli státu v těch stávajících\npojišťovnách, ve správních radách, v dohledu ministerstva\nzdravotnictví, ať přímo, nebo nějakým úřadem. A pojišťovny\nby opravdu měly realizovat zdravotní politiku, kterou stát bude definovat a oni by ji měly\nprovádět. - ODS, pan Polák. - Tak odpověď na tu první otázku, jestli zdravotní\npojištění nebo daň, my jako ODS říkáme, že\nprávě to musí být pojištění. Já jsem tím začínal v těch\núvodních dvou minutách, vidím to jako zcela zásadní věc, protože\ndneska to je reálně daň. A to malinko, kde ty zdravotní pojišťovny\nsoutěží, je to. Takže musí být pojištění\na právě v tom my vidíme tu cestu, že se to musí změnit. Já jsem pro\nto, aby to bylo po dohodě. Skutečně si nemyslím, že se má tady něco měnit na\nčtyři roky a tak dále. Ale musí to fungovat\njako pojištění. My mluvíme o komplexních zdravotních programech,\nproto jsem já mluvil na začátku o tom, co my nazýváme v ODS povinným ručením. To\nznamená pojištění, které je povinné, ale ti klienti si skutečně mohou vybrat z\nrůzných pojistných programů. Ale jsem připraven\no tom diskutovat, protože si myslím, že by na tom\nměla být alespoň elementární shoda, na těch\nparametrech. Myslím si, že stát by neměl určovat shora\npočet pojišťoven a říkat, že správný počet\nje tři, pět, sedm. Ty pojišťovny prostě mu buď na tom trhu přežijí,\nnebo nepřežijí. Stát by měl zajistit dohled nad férovým fungováním. Já\njsem tady na začátku mluvil o tom, že si\nmyslím, že by to neměla být úplně role ministerstva, tu roli ministerstva\nvidím menší. Měl by to být řekněme nezávislý\núřad, kancelář zdravotních pojišťoven, ale také to asi není úplně klíčové.\nNevidím rozhodně cestu v tom kopírovat Británii\nv NHS. To je výborný systém, který fungoval po válce.\nV padesátých, šedesátých letech se osvědčil,\na dneska víte, že to nefunguje. To prostě není správná cesta. A rozhodně\nsi nemyslím (a o tom jsem mluvil), že bychom\nměli... Tento systém, pokud s ním nic neuděláme a pouze se budeme bavit o tom,\nže dáme tolik a tolik pojišťoven, ale nic\ns ním jako neuděláme zásadně, tak to bude furt daň a cestou jedinou bude,\nže do toho systém budeme nalívat peníze,\nať už cestou státních pojištěnců, nebo tedy zvyšováním odvodů za\nzdravotní pojištění, což je ve finále zvyšování\ndaní, a to já odmítám. My se tomu jinak nevyhneme. Takže my ten\nsystém musíme, teď řeknu ošklivé slovo, zreformovat\nnějakým způsobem, aby skutečně to bylo pojištěním, ale souhlasím\ns tím, že bychom na tom systému měli mít\nalespoň elementární shodu napříč relevantním spektrem. - Zatím\nz toho systému bohužel vytahujeme peníze. - Ale i kdybychom je dále nevytahovali, tak\njestli chceme udržet kvalitu toho zdravotnictví...\nVíte sami, jak to jde dopředu, na tom se shodneme. Armáda\na zdravotnictví, to jsou věci, kde to jde nejvíc dopředu. A to prostě neufinancujeme\nv tomto systému dál. - Na tom se určitě shodneme,\nteď je otázka, jak to udělat. Tam budu mít jednu konkrétní\notázku, ale teď dodržím pořadí. Pan Nečas, pan Vyzula,\nkterého jsem nepřehlédl. - To, co tady bylo již řečeno, že zhruba\nšedesát procent našich pacientů jsou státní pojištěnci, a jestliže my takto financujeme tyto pojištěnce,\nto znamená děti a důchodce, tak jsou to skutečně veřejné peníze. Není to tak všude. V Izraeli samozřejmě za\nděti si platí rodiče, pojištění zdravotní.\nV Německu si důchodci platí ze svého důchodu pojištění\na tak dále. Čili toto je potřeba rozhodnout,\njestli nechceme jít třeba i některou jinou cestou a nebo zůstaneme\nu tohoto. Čili toto je dost podstatné. To, jestli bude jedna pojišťovna, my si myslíme, že to není správné, že to\nsnížení těch pojišťoven, kterých je dnes\ntuším sedm, což je zbytečně moc roztříštěné, že v podstatě ta konkurence\nby měla být a ta konkurence může být, pokud\nbudou dvě tři třeba ty pojišťovny. Může jich být víc, ale ten stát svým rozhodnutím\nto může samozřejmě zredukovat lehce, řekne\nkolik pojištěnců minimálně má mít pojišťovna, a tím pádem se nám to spojí. Čili lze to\nvyřešit. A to, co by ty pojišťovny mělo kontrolovat,\nco tady bylo řečeno, tak my si myslíme, že\nby to měl být úřad pro kontrolu ne zdravotních\npojišťoven, ale zdravotní péče jako takové.\nTa kontrola těch pojišťoven v podstatě dnes není žádná. Čili to je ta větší úloha toho státu. - To\nbyl ten Váš návrh toho arbitra, že pod něj\nby spadalo i toto? - Tak. - Děkuji za jasný názor. Pan profesor Vyzula.\n- Já bych k tomu jenom dodal krátce asi toto. Pokud se týká konkurence pojišťoven, prosím\nVás, o jaké konkurenci tady mluvíme? Vždyť ty pojišťovny všechny dostávají stejné\npeníze od státu. A nebo plus minus. Ale de facto oni musí\nposkytovat ze zákona, z Ústavy musí poskytovat to nejlepší, co je v současné\ndobě k dispozici - a to všem. To je dáno, to je v Ústavě. To nemůžeme nějak měnit. Takže proč máme\nsedm pojišťoven? To je úplně zbytečné, podle\nmého. Stačí nám v tom případě jedna pojišťovna,\nkterá bude státní, a potom budeme mít řadu\nkomerčních, které se vyprofilují samy na tom, co ten\ntrh bude potřebovat. A hlavně, vzhledem k tomu, co nám Ústava umožňuje,\nže můžeme dostat všechno, tak to si jednou\nmusíme uvědomit, že to není možné, že to není udržitelné do\nbudoucnosti. A je třeba prostě říct, na co\nnemáme. A každý pojištěnec, každý klient pojišťovny\nmá právo na to, aby věděl přesně, na co je\npojištěný. Aby měl jasný seznam výkonů. Ten seznam výkonů\nten pojištěnec nemá. On neví, jestli může\ndostat platinový stent, nebo nějaký radioaktivní stent, nebo nějaký\numělohmotný stent. On to neví. - Děkuji. To je druhá otázka, která nemusela\npadnout díky Vám, protože jsem se chtěl zeptat\npřesně na to, o čem se bavíme, když je to určeno. Takže\nděkuji pěkně. Dvě reakce, třetí reakce pan\nPolák a dáme prostor našemu publiku. Paní Marková, dáma byla první. - Já jen velmi\nstručně. Já jsem chtěla zareagovat na to,\nže bychom se neměli nechat tlačit stále do myšlenky, že na to nemáme, že to je neufinancovatelné.\nPřeci když ten stát bude prosperovat, nebudeme mít sedm set tisíc nezaměstnaných,\nale budeme mít dostatek práce, ti lidé budou\nmít za tu práci spravedlivou odměnu, budou platit do systému, nebude mít šest milionů státních pojištěnců,\nbudeme jich mít mnohem méně, tak bude přeci dostatek finančních prostředků\nna to, aby každý dostal péči, kterou potřebuje. Nenechme se do toho zatlačit a já se nechci\nnechat zatlačit ani do toho, že budeme lidem\nříkat: "Není na to, zaplaťte si to ze svého. Jo, že na to nemáte?\nTak to máte smůlu...". Už od devatenáctého\nstoletí existuje solidární systém, tak se nenechme\ndo takových věcí natlačit. - Já už jsem se hlásil delší dobu, ale to\nnevadí. Já tedy velmi souhlasím s panem ředitelem\nNěmečkem, protože když jsem šel sem, tak\njsem říkal: "Mám říct myšlenku - jedna pojišťovna?" To\nznamená jedna, která bude platit veřejné zdravotní pojištění, a další komerční. Mně se líbí to, co říkal pan doktor Němeček, že samozřejmě je možno o tom uvažovat, ale ne teď hned. Evolučně. Já se musím vrátit k té mojí jediné vzpomenuté\ncestě do Německa. Já bych doporučil všem, kteří budou vládnout, aby se tam jeli podívat. Protože my jsme\nměli nabídku od jejich zdravotního výboru,\nže nám budou nápomocni jak v poskytování zdravotní...\nNe že bychom to dělali lépe nebo hůř, ale\nže nám řeknou, jak na to jdou. A tam mají sto padesát osm\npojišťoven a funguje to. A já si myslím, že to není v tom, jestli\nmáme jednu zdravotní pojišťovnou a nebo jich\nmáme deset, ale nesmí to být přerozdělování peněz. Tak\nbohužel pojišťovny fungují. - Právě v tom se shodneme, to jsem rád, že\nnení to o tom počtu pojišťoven, jestli jsou tři,\npět, sedm, sto padesát osm, ale jde o to, aby skutečně mezi sebou mohly\nefektivně soutěžit a nebylo to jen, jak říkáte,\npřerozdělování peněz, ten jeden systém. Tomu rozumím, ale\nmusíme jim tu možnost dát, kdy my říkáme, že musíme mít nějaký systém těch zdravotních\nprogramů. A musím říct, že ten systém je solidární a funguje. Když se podíváte,\njak funguje systém v Nizozemí i v tom Švýcarsku,\nkteré je v podstatě ještě o kus dál, má i vyšší spoluúčast. I\ntam je ta solidarita zachována. To musím\nse vymezit a říct, že to, co říkal pan Nečas, že dohled nad zdravotními pojišťovnami ano,\ntam se shodneme, ale nemyslím si, že máme mít dohled nad zdravotní péčí. To\nsi skutečně tedy myslím, že nikoliv. A souhlasím s tím, teď nevím, kdo to říkal\nz kolegů, že pacient musí vědět, na co má právo, já bych dokonce\nříkal - na co má nárok. Ale to zase je o\ntom, že ten pacient si může rozhodnout tím, že\nsi v nějakém programu něco připraví. To není\no tom, že nedostane tuto péči. Ale jakým způsobem\nse pohybuje v tom systému. Ale to už bychom\nse dostali do systému řízené péče, což je pro někoho sprosté slovo,\na já si naopak myslím, že to je velmi smysluplné\nslovo. - Já ještě musím, protože jsem se v tomto\nbloku nevyjádřil. Já bych řekl, že momentálně\nty pojišťovny mezi sebou velmi čile soutěží, ale soutěží bouhužel\nv tom, jak s prominutím, já to slovo použiji,\nodrbat toho poskytovatele. A musím trochu v této chvíli pochválit malinko\nVZP, která se chová v tuto chvíli zrovna\ndocela solidně, ale ty ostatní pojišťovny, některé více, některé méně, opravdu v tom\nnerovném postavení, kdy mezi poskytovatelem\na mezi zdravotní pojišťovnou se snaží vlastně si konkurovat,\nkdo nám zaplatím méně. Takže oni už soutěží teď. - Poprosím pana doktora. - Já bych řekl, že zdravotní pojišťovny jsou\nveřejnoprávní subjekty, takže by to mělo být prostě veřejné, co vše se kolem nich děje. Mají nějaké provozní\nnáklady, které jsou stanovené, určitě je možné je třeba trochu\nsnížit, čím samozřejmě bude docházet ke snížení počtu\nzdravotních pojišťoven. Jinak ta regulace těch zdravotních pojišťoven\nnějaká ideální není, jelikož byla velká diskuse kolem slučování\npojišťoven. A je samozřejmě problém i řetězení a monopolizace\nposkytovatelů péče se zdravotními pojišťovnami. A ještě závěrem bych řekl k\nté VZP, která má tady poměrně velké zastání,\njsou tady kolegové z řad VZP. A tam byla řada kauz, jako třeba\nIZIP, Ora Print, asymetrické smlouvy a další věci, které dosud\nnejsou objasněné, takže před nějakým dalším financováním VZP\nbych viděl jako zásadní objasnění těchto\nvěcí, což zatím není. - Poprosím o ty dvě zbývající reakce. Paní\nMarková, pak Němeček. - Já bych chtěla jen zareagovat na to, jak\nse tady mluvilo o těch zemích, kde to všude\nfunguje, Německo, Holandsko a tak dále. A můžu říct,\nže já jsem ve všech těch zemích byla, zkoumali\njsme tam ty zdravotnické systémy. A co jsme si odnesli zásadního a to mi musí\ntady pan kolega bývalý potvrdit je, že všude mají\nstejné problémy ve zdravotnictví, jako máme\nmy. To za prvé. A za druhé, že většinově ti lidé,\nco tam žijí, dostávají menší zdravotní péči\nnež u nás. Takže já bohužel nemohu souhlasit s tím,\nže máme všechno okopírovat z těch zemí, o\nkterých se tady mluvilo. Po těch osobních zkušenostech to\nnemohu doporučit. - Otázka je, jestli můžeme\nnajít my ten nejlepší systém v Evropě. - Už ho máme, jenom ho stačí vylepšit. - Já si dovolím zareagovat na pana náměstka\nPoláka a zkusím tomu vrátit nějaký ten střet pravice a levice. První poznámka, já mám\npocit, že ty stávající pojišťovny nechtějí\ntu konkurenci, že jim to velmi vyhovuje, že je to velmi pohodlné pro ně,\noni se do ničeho pouštět moc nechtějí. A\ndruhá věc, pan náměstek Polák tady říkal, že ideální bude, když si ti pojištěnci\nbudou vybírat ty plány těch pojišťoven, co\ntam bude. Já to považuji za iluzorní, protože prostě ten pacient bude\nvždycky vůči tomu doktorovi v takové informační\nnerovnováze, že to prostě nebude fungovat. A zeptám se\nještě jinak, pane náměstku, Vy jako pravice jste\ntady vládli sedm let v této zemi. Proč jste to za těch sedm let alespoň nezkusili\nudělat? - Já odpovím na tu první výzvu, že ten pacient\nje vždycky v tom podřízeném postavení. Já zas musím říct, když to funguje v jiných\nzemích, pane řediteli, proč by to nefungovalo.\nTi lidé se v tom naučí velmi dobře fungovat. V tom to skutečně není. A o tom, proč to\npravicové vlády nezavedly, jasně. Já jsem tam rok a půl, mám na starosti\njinou sekci a navíc to by byla otázka na TOP 09, protože ODS to zdravotnictví\nneměla... - A Leoš Heger zase nepřišel. - Já se z toho takto vyvléknu. - Já s dovolením to jenom uzavřu jednou věcí.\nTy pojišťovny měly samozřejmě i delší čas, podmínky na to budování jakýchkoli konkurenčních, alespoň nějakých, vazeb, produktů a tak dále.\nNikdy se žádná z nich o tu zodpovědnost,\nmyslím si, nepřihlásila. - Já jen, jestli můžu, abych se z toho úplně\nnevyvlékal. Už v době, kdy ODS měla ministra\nzdravotnictví, myslím teď konkrétně ministra zdravotnictví\nJulínka, tak toto bylo připravováno. To,\nže z politických důvodů se začalo nepopulárními poplatky a z politických důvodu\nnásledně se nerealizovaly podobné kroky,\nale možná jinak nazývané, ale v principu, systémově podobné kroky, tak ten pokus tady\nbyl, v době, kdy ODS měla ministra zdravotnictví.\nV poslední době ne. - Já s dovolením uzavřu tento blok a tuto\ndiskuzi s tím, že jsme nakonec neplánovaně\nzodpověděli tu otázku, zda ministr zdraví nebo zdravotnictví, protože\nnám z toho přesně vyplynulo: nový ministr\nzdravotnictví bude muset být manažerem systému a nějakým způsobem se postavit\njednak do fronty na ty peníze a řešit jeho\nfungování, ale zároveň jste potvrdili, že v centru bude ten pacient. A to je ten ministr zdraví.\nTo je tím míněno, že to není systém pro systém. A s těmito slovy můžeme uzavřít celý tento\nblok. A nyní se můžeme obrátit do našeho auditoria,\npro které je připraveno těch závěrečných dvacet minut\n(přibližně) našeho kulatého stolu, pro jeho\ndotazy. Vidím pana doktora Dostála jako prvního, prezident České\nlékárnické komory jako druhý, Jana Petrenko\njako třetí, čtvrtý dotaz médií. Dobrá, já si to pokusím\npamatovat. - Dobrý den. Protože většina z Vás usiluje\no výkonnou moc, tak konkrétní dotaz. Stejně\nna ty filozofické věci nebude Ústavní většina, aby se to mohlo změnit. Čili je nějaký prosinec, Vy jste ministryní\nči ministrem zdravotnictví a z titulu své\nfunkce odpovídáte občanům za řízení a hospodaření\npřímo řízených nemocnic. Nemocnice hlásí zadlužení a objevují se případy\nomezování péče o pacienty, jak je na konci\nroku folklorem. Na stole máte zprávu NKÚ ze čtyř fakultních\nnemocnic, která uvádí, že rozdíly v nákupních\ncenách léků a materiálu mezi těmito nemocnicemi dosahují\naž dvojnásobku. Například stejný typ defibrilátoru nakoupila jedna nemocnice\nza šest set tisíc a druhá přes milion. Zpráva NKÚ dále tvrdí, že tyto naše Vaše\nnemocnice nakupují mnohdy od jediného dodavatele, bez otevřeného výběrového řízení, někde bez\npísemné smlouvy. Jejich ředitelé uvádějí,\nže od toho jediného dodavatele dostávají slevy a sponzorské dary. Prosím\nvysvětlete, zda je to v pořádku. A pokud není, jaké konkrétní kroky\nuděláte ke změně? První je třeba říct, že asi ty organizace,\npokud nebude centrální nákup zajišťován ministerstvem\nzdravotnictví a u některých komodit asi je to na zvážení,\ntak vždycky ty ceny budou mít jiné, protože\ns konkrétním dodavatelem dohadují konkrétní podmínky.\nNěkdo má splatnost dva měsíce, někdo má splatnost\nrok. Samozřejmě to v té ceně se nějak projeví. Za druhé, pokud se v tom\nnálezu opravdu objeví, že flagrantně porušují zákon, tak je to samozřejmě\nna nějaké personální řešení, ale neznám ty\ndetaily, takže k tomu Vám více neřeknu. Ale myslím si, že to, co z toho vyplývá,\ntak určitě sdružit nějakým způsobem aspoň\nu části komodit, které řekněme ty nemocnice potřebují jako\nvelmi podobné nebo velmi stejné, a využít\ntu sdruženou ekonomickou sílu k nějakým společným nákupům,\nto určitě je cesta. Protože jinak, když bude\nkaždá nemocnice nakupovat sama, tak vždycky bude mít jiné podmínky, nedosáhnete na otevřeném trhu toho, že budou\nnakupovat za stejně. - V této části si dovolíme s kolegyní vymínit\nsi právo omezovat diskuzi pouze na dva diskutující, takže ještě\npan Polák a půjdeme k dalšímu dotazu. Není nad to to říct dopředu, že? - (smích)\nNe, v pořádku, to já jsem rád. Já si obecně myslím, že teď v prosinci, když jste tedy říkal,\ntak bez té Ústavní změny, tam je to prostě\nodpovědnost managementu těch nemocnic. Ty mají skutečně\nhospodařit správně. Jestli někdo je špatný,\nřeknu ředitel, nakupuje ty defibrilátory za dvojnásobek,\ntak pak nechť nechodí na ministerstvo, že má špatný hospodářský výsledek. A pak\nje to tedy spíše o tom personálním řešení\nv dlouhodobějším horizontu, ale myslím, že skutečně by stát\nměl mít co nejméně přímo řízených organizací, nemocnic, léčeben a\ntak dále. A toto by se skutečně mělo přenést. Takže toto by se vyřešilo. To, že se někde\nnakupuje bez výběrových řízení komodita,\nkterá je možná soutěžit, tak to je samozřejmě špatně. Tam já s Vámi jednoznačně\nsouhlasím. Tady jenom zareaguji, s těmi splatnostmi by se to mělo v podstatě\nvyřešit, protože víme, že bychom se měli\ndostat všichni na splatnost těch šedesát, eventuálně devadesát\ndní. (...) Teď se bavíme o zákoně. To není obchodní politika, že by ta obchodní\npolitika tudy jít neměla. Tak asi stručně\ntolik. - Děkuji. Takže jsme slyšeli názory dvou\npotencionálních usednuvších do křesla. Dobrá, Česká lékárnická\nkomora. - Děkuji, dobrý den. Já bych se zeptal ohledně\nléků. Samozřejmě náklady na léky, to je nekončící\npříběh. Každý to posuzuje podle svého. Podle\nmého je tam potřeba základně rozlišit náklady v průběhu času\nna léky běžně předepisované na recept a na\nléky, které jsou spotřebovávány na ty nákladné\ndiagnózy, centra a tak dále. Asi všichni\nvíte jak se to vyvíjí. Že skutečně ty náklady na ty běžné léky u\nběžné populace stagnují nebo se snižují v\ntěch posledních letech, úhrady pojišťoven rostou naopak, ale je to\nasi dobře, ale zase by to mělo být trošku\nvíce hlídané. A v této souvislosti otázku spoluúčasti. Jestli Vaše strany, pokud byste měli možnost,\nhodláte změnit ten současný model? To znamená my máme nějaký model, který se na jednu stranu\ntváří jako logický, započitatelný, nezapočitatelný\ndoplatek. Nicméně nikdo už nesleduje, jestli ty léky, na které jsou\nnastaveny ty započitatelné doplatky, nebo\nten nezapočitatelný, ten bazal je dostupný. Z části to řešíme v rámci generické\nsubstituce, přirozené, z části teď zdravotní\npojišťovny chtějí dělat pozitivní listy. Ale je to prostě\njeden velký chaos a pacient neví. Na mě dívají jako na exota, když se ptám\nkolegů z jiných evropských zemí, jestli mají různý doplatek v různých lékárnách\nna stejný lék. Prostě tam, kde mají solidární systém, tak\nje to předvídatelné. Sice se přechází od\ntoho procentuálního postupně k nějaké třeba fixní částce, plošné\nčástce, ale prostě jak ten limit ochranný\nbývá vyjádřen nějakou úhradou ze strany pacienta do nějakého limitu, ale potom už všechno hradí pojišťovna, nemají to takto rozkolísané. Tak i potom\nta přímá spoluúčast na lék, který předepíše\nlékař a který je hrazen částečně z veřejného zdravotního pojištění, tak dostane\nvšude se stejným doplatkem. Jestli z tohoto\npohledu předpokládáte nebo budete iniciovat nějakou\nzměnu? Děkuji. - Jestli můžu tedy zareagovat, já si myslím,\nprávě z těch debat s pacienty a i s kolegy třeba ve zdravotnické\nkomisi, toto je opravdu jeden z problémů,\nkterý ty pacienty strašným způsobem rozčiluje nebo\nnejsou schopni se s tím srovnat. Takže my\nurčitě máme v program, že toto chceme řešit. Není to\njednoduché. Znamená to přejít na jiný systém\nstanovení úhrady, nicméně si myslím, že tak jako třeba ty pojišťovny, souhlasím že nejsou k řešení, tak toto k\nřešení je. A co nejdřív. - Já si to také myslím. Pan Němeček. - Poznámku\nk té lékové politice. Také bych se přikláněl\nk tomuto názoru, ještě bych možná zdůraznil jednu věc, že co by se mělo\nlegislativně řešit, tak si nemyslím, že je\neticky správná, aby lék, který je hrazený ze zdravotního pojištění,\naby na to různé zdravotnické řetězce dávaly\nrůzné bonusy. Bylo to součástí nějakých loterií a podobně.\nTo si myslím, že v tom by měl stát zasáhnout.\nMyslím si, že ten stávající ochranný limit nějakou roli plní a že by\nměl zůstat, nicméně vrátil bych se i k tomu\nsystému, který stát kdysi deklaroval. Že by se mělo vrátit to, a stát\nby na to měl dohlídnout, aby opravdu v každé\nlékové skupině byl aspoň jeden lék bez doplatku pro toho pacienta,\naby ti lidé to pak nemuseli ex post řešit\nse zdravotními pojišťovnami. A ještě samozřejmě jeden bonbonek,\nto tady musím prodat, z programu sociální\ndemokracie je, že my budeme prosazovat po nějakém jednání s Evropskou\nkomisí buď nulovou, nebo pětiprocentní daň\nna léky hrazené ze zdravotního pojištění, což jednak ušetří\nsystému, jednak samotnému pacientovi. - A\nje šance toto projednat u Evropské komise? - Pokud mám informace, tak ta záležitost\nje průchozí a opravdu ta možnost tady je. V některých zemích to je. Ale jde o to, abychom\nbyli schopni to vyjednat, samozřejmě. - Budeme držet palce. (...) Pacienti a paní Jana Petrenko. - Dobrý den. My tady máme několik svědků,\nže jsme od začátku roku hledali způsob, jak\nzakotvit pacientské organizace do české zdravotnické\nlegislativy, protože ty organizace skutečně vykonávají\nhodně práce, dělají to zdarma z nadšení a nebo za minimální\nceny. A konečně se nám povedlo to vymyslet tak,\nže budou zakotvení do zákona o zdravotnických\nslužbách. A pan náměstek Polák to údajně škrtnl. A nám řekla paní ředitelka Seidlová, že prý\njste řekl, že pacientské organizace žádné\nslužby nikomu neposkytují. Jakou si myslíte, že mají roli pacientské\norganizace ve zdravotnictví? - Jasně formulovaná otázka. - Tady asi budu jedním z těch dvou. - To\nje diskriminační otázka (smích). - Já skutečně, pokud tedy se bavíme o zákonu\ntři sta sedmdesát dva, zákonu o zdravotních\nslužbách, tak já se tím netajím, skutečně si nemyslím, že by v tom\nzákoně, v těch paragrafech měla být nějakým způsobem jasně definovaná\n(nedokážu si to moc představit) role pacientských\norganizací. Stejně by tam byla deklarativní, stejně by\ntam bylo, že ministerstvo nebo stát nebo někdo konzultuje a tak dále. Stejně víte, že všechny\ntyto formulace jsou velmi vágní. Je to o\nté ochotě s těmi lidmi mluvit. Vy víte dobře, že když jste\nmě někdo požádali o schůzku, tak i když jsem\ntřeba neviděl důvod, aby to bylo v zákoně, tak jsem se\nvždycky sešel. To samé se domnívám, že bude\ndělat každý ministr zdravotnictví. Když to bude mít v zákoně, že musí, že tato organizace například musí být připomínkovým...\nnebo já nevím, jak byste to tam chtěli zakotvit, tak dobře, bude. Já nevidím důvod. Já jsem někdy nazýván právním\npuristou. Já se za to nestydím, skutečně si myslím,\nže zákony mají být spíše strohé, věcné a\nmožná je to nepopulární, myslím si, že toto do zákona\nnepatří. - Můžu ještě doplnit? - Určitě. - My jsme to tam potřebovali dostat z toho\ndůvodu, že jsme se pak potřebovali odvolávat v zákoně o reklamě na pacientské organizace. A právě jsme to potřebovali někde zakotvit, pan poslanec Štětina nám s tím pomáhal, Ondřej\nDostál na tom pracoval. My potřebujeme někde pacientské organizace\njako legitimní součást zdravotnictví, protože\nony skutečně pracují. - Já neříkám, že nepracují. A víte, paní Petrenko, že to jsem nikdy neřekl.\n- S dovolením od osobního to trošku zklidníme. - Já jsem neřekl, že nepracují. Pouze zastávám\ntento názor, že to nemá být součástí legislativy. - A já se přesto vrátím k tomu, tedy jak\nzakotvit místo pacientských organizací? Jenom\nna přirozené autoritě? - Přesně tak. Vy jste říkali, že by to bylo\nvágní, ale to přeci vágní být nemusí. Já teď vezmu\nnějaký jiný příklad, doufám, že tady mě právníci\nnějak nevyplísní, že jsem mimo, ale když se podívám na to, jak v zákoníku\npráce jsou zakotveny třeba odborové organizace, kterých je taky více, můžou vznikat nové,\nmohou se nějakým způsobem množit a zase jiné\nzanikat, takže i takovéto organizace jde zakotvit\nv zákoně poměrně jasně a dávají, tady v tom\npřípadě ne tedy ministerstvu, ale zaměstnavateli,\npoměrně přesná pravidla, jakým způsobem s\nnimi zacházet, jak brát na zřetel jejich názory a jakým\nzpůsobem s nimi uzavírat kolektivní smlouvy.\nTakže proč by to nešlo? - S dovolením připustím třetí názor. A to\nz toho důvodu, že pan Štětina byl jmenován jako ten, kdo s tím pomáhal. - Já budu velmi stručný. Já souhlasím s panem\nnáměstkem, že zákony mají být stručné. Ale ty nejsou. Já už jsem ve sněmovně říkal, že zákon je podle mě pokud možno co nejméně\nrozvitá věta, protože čím širší věta, tak tím potom jsou\ndalší odklady. A pan doktor Dostál by mě dostal tam, kam\nbych chtěl, protože já právník nejsem. Takže já se domnívám, že by měly být v zákoně\nty pacientské organizace. Ne samozřejmě všechny, protože jich máme minimálně stovku, z nichž\nněkteré jsou (nechci se někoho dotýkat), ale mělo by být\njasně stanoveno, co to je pacientská organizace. Mělo by to být součástí zákona. A mohlo to\nbýti i v tom zákoně o reklamě. - Děkuji. Naprosto jasný názor. Média nám dlouho mlčela. - Dobrý den. Hana Válková z iDNES. Já mám\ntu otázku ale postavenou tak, že nevyhovuje těm pravidlům,\nkterá jste tady nastolil. Já bych chtěla poprosit, aby\nkaždý nám tady řekl, byť stručně, to, co na začátku tady od dvou\nřečníků zaznělo. A to je zvyšování spoluúčasti\npacientů. Stačilo by mi, jestli ano, jestli ne. A pokud\nano, tak o kolik a jakým způsobem. - A na\nco, jo? - Třeba (smích). - Vezmeme to jako kolečko, nebudeme dávat\npořadí. Vezmeme to tentokrát opačným směrem, takže\nod Zelených. Zelení vždycky byli poslední, budou první. - Děkuji. Spoluúčast pacientů, snad mírné\nnavýšení, ale revize doplatků za léky v rámci lékové\npolitiky, navýšení maximálně do dvaceti procent a ochranný limit zahrnující veškerou péči\nvčetně doplatku na léky do čtyř tisíc. - Pan Štětina. - Spoluúčast je dnes, jak\nzde padlo, minimálně kolem těch osmnácti\nprocent. Čili hnutí Úsvit nezvyšovat. - Paní Marková. - KSČM samozřejmě nechce zvyšovat spoluúčast\npacientů, naopak chceme zavést tak zvanou\nsociální klauzuli, která by pomáhala těm, kteří jsou nízko a\nstředně příjmoví a u kterých by mohl právě\nnedostatek finančních prostředků být bariérou přístupu k té zdravotní\npéči. - Musím se zeptat, doplňující: sociální\nklauzuli ve zdravotnických zákonech o zdravotním pojištění\nnebo v sociálních zákonech? - Já si myslím, že záleží na dohodě, kam\ndáme tuto klauzuli, protože je důležité hlavně, aby existovala. - Pan Nečas. - Já už jsem to říkal na začátku. My nechceme zvyšovat, chceme ponechat, ale nebráníme se nadstandardům v minimálním rozsahu samozřejmě stanoveném\nzákonem. - Já asi paní Válkovou nepřekvapím za sociální\ndemokracii. To znamená v žádném případě spoluúčast\nnezvyšovat. Myslíme si, že doba zvláště v těch regionech\nje velmi špatná, že spousta lidí opravdu\nobrací každou korunu. Naopak si myslíme, že po případném zrušení\nzdravotnických regulačních poplatků ta spoluúčast\nby měla ještě klesnout. - To byl pan Němeček. Pan Phillip. - KDU si určitě nedává jako svůj cíl zvyšovat\nspoluúčast, to je samozřejmé. Jde o to ten\nsystém nastavit tak, aby byl sociálně únosný, aby\nmožná i ta spoluúčast, která teď je, třeba\nnebyla tak vysoká nebo aspoň nějakým způsobem byla regulovaná právě pomocí\nochranných limitů, které je možné i zpřísnit. - Pan Polák. - Já už jsem to říkal. My jako ODS vnímáme\nrealitu, takže nechceme slibovat nemožné,\nchceme být korektní. Já se domnívám, že se\nnevyhneme zvýšení spoluúčasti řekněme v horizontu několika\nlet na úroveň kolem dvaadvaceti procent. Celkově cestu, když jste se ptala, tak vidíme\nprávě v těch zdravotních programech, ale\nv možnosti se tedy na to připojistit. Ten systém takto musí\nbýt nastaven. Ale obecně si myslím, že v\nřádu let kolem dvaadvaceti procent. - Pan Vyzula. - Já sedím tady napravo, takže\nzřejmě to bude spíš jiný názor, ale musím podpořit tady pana náměstka\nPoláka. To, že se nebude zvyšovat spoluúčast, prosím\nvás, to je jenom čirý populismus. To není realita. My máme nejnižší spoluúčast\nv Evropě a my si to nemůžeme dovolit zase, tak bohatí\nnejsme. Pochopitelně spoluúčast nebude zase enormní,\nmy počítáme něco kolem dvaceti procent, ale na druhé straně ty nesmyslné regulační poplatky je nutno už konečně jednou\nzrušit. - Děkuji. To by mohla být tečka v tomto okamžiku.\nJá se obracím na kolegyni Ivanu Plechatou, ne z toho důvodu, že bych chtěl vědět její\nnázor na zvyšování spoluúčasti, ale zajímal by mě názor OZdravotnictví.cz\nna tento kulatý stůl. - Já bych chtěla zejména všem poděkovat,\nvšem účastníkům, myslím, že zástupci osmi\nstran si na nás udělali čas. Za to jim velmi děkuji.\nDěkuji za jejich věcnou a konstruktivní diskuzi. Samozřejmě děkuji auditoriu a lidem v auditoriu,\nže s námi setrvali, že aktivně vystupovali,\nptali se, poslouchali. A tak bych to shrnula, že snad můžeme být trochu klidní, že se zdá, že v\ndalších letech bude více prediktabilní naše zdravotnictví, že nás\nvelké a razantní změny pravděpodobně nečekají,\nžádná reformní smršť nás také nečeká, že pravděpodobně většina\nkandidátů má spíše tendenci systém nějakým\nzpůsobem stabilizovat, zejména finančně. Věříme, že\nho tedy stabilizují tak, aby nebyl v krizi\nza další rok, ale že budou přemýšlet trošku alespoň v\nhorizontu tří až pěti let. A zároveň bych\nměla velké přání, aby měli chuť, energii a čas při jakýchkoliv změnách, i třeba jenom kultivaci\ntoho systému, konzultovat se všemi klíčovými\nhráči v systému. A moc bych se přimlouvala, aby\njedni z těch klíčových zástupců byly právě\npacientské organizace a jejich zástupci, protože, jak už to tady\nkolega Kulhavý řekl, pacient by skutečně\nměl být v centru všeho našeho konání. Takže ještě jednou děkujeme\npěkně a na shledanou a loučíme se v tuto\nchvíli i se všemi, kteří nás poslouchali v online vysílání na\nserveru MojeMedicína.cz. - Děkujeme a na viděnou\nu voleb. Snad jsme Vám pomohli.\n(formát MP3, velikost 106,0 MB) Poslechněte si nesestříhaný záznam živé\ndiskuse. Debata proběhla v několika blocích, nechcete-li\nposlouchat celý záznam, klikněte na téma, které vás nejvíce zajímá,\nvideo se posune k žádanému tématu: Představení\nDiagnóza a terapie českého\nsystému a základních témat debaty\nJaká by měla být role\nstátu? Ministerstvo zdravotnictví nebo ministerstvo\nJak zachovat kvalitu a\nZdravotní pojištění nebo\nDiskutující odpovídají na\nOtázka JUDr. Dostála o\nhospodaření nemocnic na konci roku\nOtázka PharmDr. Chudoby o\nOtázka Jany Pentrenko o\nzakotvení pacientských organizací do legislativy\nOtázka Hany Válkové\n(iDnes) o zvyšování spoluúčasti pacientů\nDiskutovali: Doc. MUDr. Leoš\nHeger, CSc. (TOP 09)\nMedailónky diskutujících na portálu\n* Kritériem pro výběr účastníků diskuze byl výsledek\npředvolebního průzkumu agentury Tn aISa pro ČT ze dne 5. 9., kdy\nšanci na překročení 5% hranice pro vstup do PS PČR splnily: ČSSD,\nKSČM, TOP09, ODS, ANO, Úsvit, SPOZ, SZ, KDU-ČSL.\nvideo - film; zdravotnictví\nPokud se vám někde na těle objeví bělavá ohraničená místa, jde pravděpodobně o počínající omrzlinu. Podstatou zbělání je stažení drobných cév v kůži. Postižené místo zahřívejte třeba dlaní nebo suchou rukavicí. Na kůži nedýchejte, protože odpařovaná tekutina postižené místo ochlazuje. Více o prevenci a ošetření omrzlin se dozvíte v našem videu... Sekundární navigace\nPro pacientyVyšetřeníDiagnózyLéčbaPéče o pacientaSlovníčekZpět na MojeMedicina Vyhledávání