Trofej z norského turnaje míří do Ghany\nDramatické finále rozhodlo jedno písmeno\n(Bergen, 30.3.'15) Norský karetní turnaj Cats & Elks 2015 se rozhodoval až v úplném závěru. Nejlépe si v něm vedla reprezentantka ghanského týmu Black Dogs Ghana Shmoulinka. Ta svůj druhý start v letošní sezóně Kouřící kočky proměnila ve vítězství. Domácí tým Hardangervidda Smoking Elks na stupně vítězů nedosáhl.\nDruhé místo obsadila Američanka Marge, která o vítězství v klubu Dr. Voják přišla v posledních chvílích finále. Marge měla turnaj skvěle rozehraný. Soustředila se na hru, prováděla minimum chyb a i díky spolupráci s týmovým kolegou z amerického týmu San Diego Padres CDR Rikerem zvládla první kolo s jedním písmenem na svém kontě.\nAmerická hráčka od začátku turnaje sváděla souboj s pozdější vítězkou Shmoulinkou. Ghanská reprezentantka si v prvním kole počínala podobně jako Marge. Ve finále se potom tyto dvě nejlepší hráčky prvního kola utkaly tváří v tvář.\nBoj o triumf v norském turnaji rozhodlo jedno jediné písmeno, jak Kocour v průběhu finále předpovídal: „Finále je nesmírně vyrovnané. Rozhodne jedno písmeno."\nRozhodující písmeno skončilo v závěru u Marge, která jinak procházela finále téměř s čistým kontem. Závěr jí ale nevyšel. V krátké době nedokázala odvrátit zisk druhého a poté rozhodujícího třetího písmene a skončila na druhém místě. „Aspoň že vyhrála moje oblíbená Ghana,“ okomentovala Marge vítězství své finálové soupeřky Shmoulinky.\nPrvním hráčem vypadnuvším z finále se stala při své letošní premiéře Lenyule. Jediná zástupkyně domácího týmu norka Hvit Kråke měla velmi dobrý vstup do finále, ale závěr jí podobně jako Marge nevyšel a obsadila konečné páté místo.\nV dramatickém finále se zuby nehty držel Cirhoza z Albánie. Jak bývá v posledních turnajích jeho zvykem, vydržel na matchbollu několik posledních her. Cirhoza se stal třetím hráčem, který opustil finálový stůl a obsazení stupňů vítězů bylo rozhodnuto. Na ně se spolu se Shmoulinkou a Marge dokázal probojovat na třetí místo Yonash Prasechkin z Antarktidy.\nPřed finálovým kolem se na norský turnaj začali sjíždět fanoušci z Mongolska a Albánie. Podpořit svoji kolegyni Marge přiletěli z USA hráči týmu San Diego Padres Ruprecht a Auntie Catherine. Ghanský kapitán Gindraa, který nemohl na turnaji chybět, odjížděl do své vlasti nadmíru spokojen.\nVýsledky Cats & Elks 2015


Olympus slunecni clona | AZZ.CZ\nOlympus slunecni clona\njjc slunecni clona olympus lh j61c  •  jjc slunecni clona olympus lh j61f  •  olympus lens hood slunecni clona  •  olympus lh 40 slunecni clona  •  olympus lh 49b slunecni clona cerna  •  olympus lh 49b slunecni clona cierna  •  olympus lh 61f cerna slunecni clona  •  olympus lh 61f slunecni clona stribrna  •  olympus lh 66 slunecni clona  •  olympus slunecni clona  •\nOLYMPUS LH-76B sluneční clona pro 12-100\nOLYMPUS LH-76B sluneční clona pro 12-100 je náhradní sluneční clona na objektiv M.Zuiko Digital ED 12-100 mm f / 4 IS PRO, pro který je speciálně avržená. Pomáhá zablokovat průnik rozptýleného a zejména bočního světlado objektivu, snižuje odlesky a reflexe. Zvyšuje kontrast při expozici zejména v přímém protisvětle. Chrání přední část oobjektivu před mechanickým poškozením.\nSluneční clona Olympus LH-40 Sluneční clona (pro M.14-42 II)\nSluneční clona Olympus LH-40 (pro M.14-42 II) je clona, která má za úkol zabraňovat bočnímu, do objektivu dopadajícímu světlu. Clona zabrání aby proniklo objektivem, nebo se dostalo do hledáčku. Účinek parazitního světla může vést k významným zhoršením obrazu, jako jsou optické vady v podobě světlých objektů, obvykle ve tvaru kružnic nebo kroužků. Další problém může být i málo kontrastní snímek. V praxi sluneční clona zároveň objektiv chrání např. proti dešti, nechtěnému doteku, nebo lehkému nárazu.\nOLYMPUS LH-76D sluneční clona pro 100-400\nOLYMPUS LH-76D je sluneční clona určená pro Olympus M.ZUIKO DIGITAL ED 100 až 400 mm f / 5-6,3 IS a M.ZUIKO DIGITAL ED 40 - 150 mm f / 2,8 PRO. Pomáhá minimalizovat odlesky vychýlením rozptýleného světla. Clona také poskytuje další ochranu objektivu před náhodnými nárazy nebo poškrábáním. LH-76D má blokovací mechanismus, který zabraňuje nežádoucímu odpojení od objektivu.\nOlympus LH-49B slunecni clona pro M2518 cerna\nPřevodník energie: Typ: Sluneční clona Všeobecné: Připojení: Bajonet Barva: černá\nOlympus LH-76 slunecni clona pro EZ-M4015 PRO\nOlympus LH-40 Sluneční clona (pro M.14-42 II)\nOlympus LH-75b slunecni clona pro ED 12-60 SWD\nPřevodník energie: Typ: Sluneční clona Všeobecné: Připojení: Bajonet Průměr (mm): 72 Barva: černá\nOlympus LH-55B Sluneční clona (pro M.9-18 a 12-50 objektiv)\nSluneční clona Olympus LH-55B (pro M.9-18 a 12-50 objektiv) je čtvercová sluneční clona speciálně navržená pro objektivy M.Zuiko Digital ED 9–18 mm 1:4.0–5.6 a M.Zuiko Digital ED 12-50 mm 1:3.5–6.3. Zabraňuje bočnímu a čelnímu světlu vstoupit do objektivu, aby nezpůsobilo nežádoucí reflexe.\nSluneční clona Olympus LH-61E (for EZ-7030)\nSluneční clona Olympus LH-61E je speciálně navržena pro objektiv M.Zuiko Digital 75 - 300 mm 1:4.8 - 6.7 . Sluneční clona zabraňuje bočnímu i čelnímu světlu vstoupit do objektivu, aby nezpůsobilo nežádoucí reflexe znehodnocující vaše fotografie.\nSluneční clona Olympus LH-82B (for EZ-1435) je clona, která má za úkol zabraňovat bočnímu, do objektivu dopadajícímu světlu. Clona zabrání aby proniklo objektivem, nebo se dostalo do hledáčku. Účinek parazitního světla může vést k významným zhoršením obrazu, jako jsou optické vady v podobě světlých objektů, obvykle ve tvaru kružnic nebo kroužků. Další problém může být i málo kontrastní snímek. V praxi sluneční clona zároveň objektiv chrání např. proti dešti, nechtěnému doteku, nebo lehkému nárazu.\nSluneční clona Olympus LH-66 pro 12-40 mm objektiv\nStylová a funkční sluneční clona pro objektiv Olympus M.ZUIKO DIGITAL ED 12-40 mm f/2.8 .\nSluneční clona Olympus LH-61D Lens Hood 58mm (ED 40-150mm)\nSluneční clona Olympus LH-61D Lens Hood 58mm (ED 40-150mm) je clona, která má za úkol zabraňovat bočnímu, do objektivu dopadajícímu světlu. Clona zabrání aby proniklo objektivem, nebo se dostalo do hledáčku. Účinek parazitního světla může vést k významným zhoršením obrazu, jako jsou optické vady v podobě světlých objektů, obvykle ve tvaru kružnic nebo kroužků. Další problém může být i málo kontrastní snímek. V praxi sluneční clona zároveň objektiv chrání např. proti dešti, nechtěnému doteku, nebo lehkému nárazu.\nSluneční clona Olympus LH-55C vykrojená pro 9-18mm a 12-50mm objektivy je clona, která má za úkol zabraňovat bočnímu, do objektivu dopadajícímu světlu. Clona zabrání aby proniklo objektivem, nebo se dostalo do hledáčku. Účinek parazitního světla může vést k významným zhoršením obrazu, jako jsou optické vady v podobě světlých objektů, obvykle ve tvaru kružnic nebo kroužků. Další problém může být i málo kontrastní snímek. V praxi sluneční clona zároveň objektiv chrání např. proti dešti, nechtěnému doteku, nebo lehkému nárazu.\nDoerr Širokoúhlá sluneční clona, kovová - 40,5 mm (Olympus Pen…)\nTyp příslušenství:Filtry, kroužky, clonySpeciální kovová sluneční clona - širokoúhlá 40,5 mm (např. pro Olympus Pen...).Širokoúhlá sluneční clona zabraňuje rozptýlenému světlu negativně ovlivnit kontrast a ostrost. Ochrana proti dešti a sněhu. Pro max. 24/28mm (ekvivalent ke kinofilmu)\nolympus slunecni clona lh 40  •  olympus slunecni clona lh 40 stribrna  •  olympus slunecni clona lh 40b stribrna  •  olympus slunecni clona lh 43  •  olympus slunecni clona lh 48b cerna  •  olympus slunecni clona lh 49  •  olympus slunecni clona lh 49b cerna  •  olympus slunecni clona lh 49b cierna  •  olympus slunecni clona lh 49b stribrna  •  olympus slunecni clona lh 55b  •  olympus slunecni clona lh 61d  •  olympus slunecni clona lh 61e  •  olympus slunecni clona lh 76  •  slunecni clona olympus lh 49  •  slunecni clona olympus prumer 58 mm  •


Vzorek dřeviny - buk odstín ledovcově šedá | Kopeko.cz\nVzorek dřeviny - buk odstín ledovcově šedá\nVzorek dřeviny - buk odstín aljašská šedá Vzorek dřeviny s příslušnou povrchovou úpravou slouží ke zjištění reálného barevného odstínu výrobku. Lze použít i pro porovnání barev ve stávajícím interiéru. Cena 1 Kč (+ dopravné) platí pro maximální počet 3 ks vzorků. Při požadovaném... Vzorek dřeviny - dub odstín aljašská šedá Vzorek dřeviny s příslušnou povrchovou úpravou slouží ke zjištění reálného barevného odstínu výrobku. Lze použít i pro porovnání barev ve stávajícím interiéru. Cena 1 Kč (+ dopravné) platí pro maximální počet 3 ks vzorků. Při požadovaném...\nParametry Vzorek dřeviny - buk odstín ledovcově šedá


Útěk z Absolomu (1994) - Popis / Obsah - FDb.cz\nThe Escape from Absolom\n„Má výcvik Ramba, vytrvalost Motýlka a posedlost Mad Maxe - jen tak může přežít v trestanecké kolonii 21. století“\nPopis / Obsah / Info k filmu Útěk z Absolomu\nPíše se rok 2022. Vězeňský systém je ovládán soukromými firmami, které vězně využívají k tvrdé práci. Bývalý velitel zvláštní jednotky John Robbins, který neuznává autority, byl odsouzen za vzpouru na doživotí a brzy se dostane z věznice Leviticus na Absolom, který je konečnou stanicí problémových vězňů. Je to ostrov, jehož břehy jsou přísně střeženy infrasnímači, kamerami a satelity, ale uvnitř jsou vězni ponecháni osudu. V džungli Johna zajme banda zabijáků Outsiders v čele s krutým a bezohledným Markem, jenž je ochoten přijmout profesionálního vojáka mezi své muže. John však skočí z útesu do řeky a uteče. Na druhém břehu se dostane do pevnosti kmene Insiders, který se pokouší pod vedením Otce vybudovat mírumilovnou zemědělskou komunitu. Také oni nabízejí Johnovi místo mezi sebou, ten však odmítá zasahovat do sporů, které se ho netýkají. Jediné, co ho zajímá, je možnost uprchnout. Situace ho však přece jen donutí, aby se postavil na stranu utlačovaných a bojoval po jejich boku proti krvelačným soupeřům, podporovaným ředitelem věznice, který záměrně vyvolává krvavé střety a s potěšením je sleduje prostřednictvím kamer.\nPíše se rok 2022 a do odlehlé trestanecké kolonie, řízené špičkovou elektronikou a psychopatickým ředitelem, právě přivezli nebezpečného vězně. Bývalý kapitán Robbins dává od počátku najevo, že s tímhle systémem nehodlá spolupracovat ! Se zvlášť vzpurnými chovanci hraje sadistický ředitel speciální hru, kterou jen málokdo přežije. A tak je provokující Robbins vyhozen z vrtulníku do elektronicky monitorované džungle, v níž již číhají smrtelně nebezpeční Outsideři, vedení chladnokrevným zabijákem Markem. Ale Robbins se dokáže probít až do pobřežní osady mírumilovných Insiderů, kteří vedou s barbarských Markovým kmenem krvavou válku o přežití. Na ostrově Absolom se schyluje k poslednímu střetnutí a ředitel dělá osudnou chybu, když nastupuje do helikoptéry, aby osobně zkontroloval situaci. Kapitán Robbins byl totiž kdysi velitelem vrtulníku a toto je příležitost, na kterou dlouho čekal ...\nVýpravný snímek režiséra Martina Čampbella, inspirovaný románem Richarda\nHerleyho, v sobě spojuje motivy sci-fi, vězeňského dramatu a dobrodružných "robinsonských\n" příběhů z exotického prostředí tropického ostrovav Nezapírá ovšem\nvšemožné inspirace, od slavného Motýlka přes vizuální atrakce Šíleného Maxe až\ntřeba k filozofickému přesahu Pána much. Využívá především konfrontace\nsupermoderních reálií budoucnosti (rok 2022) a pokusů primitivních společenství\nvyrovnat se s nucenou odloučeností od ztraceného světa venku. - Velitel zvláštní\njednotky John Robbins je nařčen z válečného zločinu a odsouzen na doživotí na\nvězeňský ostrov Absolom, jenž je zvenčí pečlivě střežen, ale jehož obyvatelé jsou\nponecháni sami sobě. Jen díky speciálnímu bojovému výcviku, odvaze a houževnatosti\nse Johnovi podaří přežít v tlupě bojovných Outsiders a dostát se mezi\nmírumilovné Insiders. Ti se pokoušejí vytvořit v pralese navzdory útokům\nkrvelačných sousedů svobodnou společnost zemědělců. Individualista John\novšem do sporů usedlíků nehodlá zasahovat; jeho jedinou touhou je uprchnout\nz ostrova. Nakonec je však nucen postavit se na stranu práva a začít podporovat\nsvé odvážné společníky, odsouzené k smrti zvůlí všemocného ředitele věznice,\númyslně podněcujícího krvavé spoty mezi skupinami. John získá další důvod k\nútěku: veřejnost se musí dozvědět, co se na Absolomu děje. - Tvůrci dokázali dobře\nvyužít dramatických i scénografických možností pestré "postindUstriální" komunity,\numístěné v prostoru tropické džungle. Podobně jako v jiných "vězeňských"\npříbězích jsou postavy• s nimiž se hrdina setkává, už podle přezdívky spíše nositeli\nurčitých vlastnosti a postojů než živými lidmi (výjimkou je charismatický vůdce\nInsiders, zvaný Otec). Ryze comicsový přístup k vyprávění dovoluje autorům\nmaximálně potlačit logické souvislosti, jež poskytují jen výchozí situací, v níž se\nodehrává samotný modelový příběh (srv. Pevnost strachu, FP 6/93). Ray Liotta\núspěšně naplnil prototyp akčního hrdiny s nezbytným traumatem z minulosti;\nStuart Wilson v roli hrdinova protihráče, padoušského Marka, je variací na\npadouchy Alana Rickmana.\n-ap-, Filmový přehled 1994/8/31\nV roce 2022 společnost vytvořila nejdokonalejší způsob trestu pro ty nejhorší zločince. Je jím Absolon - vzdálený tropický ostrov, kde jsou vězni zanecháni, a kde umírají. Pro kapitána Johna Robbinse (Ray Liotta), který je obviněn z vraždy důstojníka, znamená Absolom žádnou naději na útěk a téměř žádnou šanci na přežití. Přesto všechno je nejdokonalejší vězení tou největší výzvou pro Robbinse, který je odhodlán přežít a utéci, aby mohl odhalit pravdu, a tak očistit své jméno.\n69.8 % (105)\nČT1 - Maigret v rodinném penzionu (2...\n23:35 - 01:10


Techniky suchého zemědělství: dozvíte se o plodinách pěstovaných v suchém zemědělství – DumBytZahrada\nDlouho před použitím zavlažovacích systémů vyprahovaly vyprahlé kultury hojnost plodin pomocí technik suchého zemědělství. Suché zemědělské plodiny nejsou technikou k maximalizaci produkce, takže jejich používání po staletí vybledlo, ale nyní se těší oživení díky výhodám suchého zemědělství.\nCo je to Dryland Farming?\nPlodiny pěstované v suchých zemědělských oblastech se během období sucha pěstují bez použití dodatečného zavlažování. Jednoduše řečeno, suché zemědělské plodiny jsou způsob produkce plodin během období sucha pomocí vlhkosti uložené v půdě z předchozího období dešťů.\nTechniky suchého zemědělství se již po staletí používají v suchých oblastech, jako je Středomoří, části Afriky, arabské země a v poslední době v jižní Kalifornii.\nSuché zemědělské plodiny jsou udržitelnou metodou pěstování plodin využíváním zpracování půdy k zpracování půdy, která zase přináší vodu. Půda je pak zhutněna, aby se utěsnila vlhkost.\nVýhody suchého zemědělství\nVzhledem k popisu suchozemského zemědělství je zřejmá hlavní výhoda - schopnost pěstovat plodiny v suchých oblastech bez dodatečného zavlažování. V dnešní době změny klimatu je zásobování vodou stále nejistější. To znamená, že zemědělci (a mnoho zahradníků) hledají nové nebo spíše staré způsoby pěstování plodin. Suché zemědělství může být jen řešením.\nVýhody suchého zemědělství však nekončí. I když tyto techniky nepřinášejí největší výnosy, pracují s přírodou s malým až žádným doplňkovým zavlažováním nebo hnojením. To znamená, že výrobní náklady jsou nižší než tradiční zemědělské techniky a jsou udržitelnější.\nPlodiny pěstované v zemědělství na suchých půdách\nNěkterá z nejlepších a nejdražších vín a olejů na světě se vyrábějí technikami suchého zemědělství. Zrna vypěstovaná v pacifickém severozápadním regionu Palouse byla dlouho obdělávána pomocí suchozemského zemědělství.\nV jednom okamžiku byla pěstována řada plodin metodami suchého zemědělství. Jak již bylo zmíněno, obnovuje se zájem o suché zemědělské plodiny. Probíhá výzkum (a někteří zemědělci již využívají) suché pěstování suchých fazolí, melounů, brambor, dýní a rajčat.\nTechniky suchého zemědělství\nCharakteristickým znakem suchého zemědělství je ukládání ročních srážek do půdy pro pozdější použití. Chcete-li to provést, vyberte plodiny vhodné pro suché podmínky sucha a ty, které jsou brzy zralé a trpasličí nebo mini kultivary.\nPůdu dvakrát ročně upravte množstvím odlehlých organických látek a půdu dvakrát vykopejte, aby se na podzim uvolnila a provzdušnila. Půdu po každém dešti lehce obdělávejte, aby se zabránilo tvorbě krust.\nVesmírné rostliny dále od sebe, než je obvyklé, a podle potřeby tenké rostliny, jsou-li vysoké asi 2.5 až 5 cm. Plevelujte a mulčujte kolem rostlin, abyste udrželi vlhkost, odpuzovali plevel a udržovali kořeny v chladu.\nSuché zemědělství neznamená nepoužívat vodu. Pokud je potřeba voda, použijte pokud možno déšť zachycený dešťovými žlaby. Zalévejte hluboce a zřídka kapkovou závlahou nebo hadicí.\nMulčovací prach nebo nečistoty narušují proces sušení půdy. To znamená obdělávat půdu asi o 5 až 7.6 cm, což zabrání ztrátě vlhkosti odpařováním. Mulčovací prach po dešti nebo zalévání, když je vlhká půda.\nPo sklizni ponechejte zbytky sklizené plodiny (strniště mulčování) nebo zasaďte živý zelený hnoj. Strniště mulčovací udržuje půdu před vysycháním v důsledku větru a slunce. Mulčovací strniště používejte pouze v případě, že neplánujete pěstovat plodiny od stejného člena rodiny strnišť, aby nedošlo k onemocnění.\nA konečně, někteří farmáři čistí ladem, což je způsob skladování dešťové vody. To znamená, že se rok nepěstuje žádná plodina. Zbývá jen strniště. V mnoha regionech se jasný nebo letní ladem provádí každý druhý rok a může zachytit až 70 procent srážek.\nObrázek by olrat


Tři chyby, které spolehlivě pošlou vašeho avatara na dno šuplíku místo do praxe - Zpátky na podpatky\nV prvním článku o avatarech TADY jsme si řekly, co to ten avatar je a že to nebude úplně snadné, dotáhnout ho do zdárného konce. Dneska se mrkneme na tři nejčastější chyby, díky kterým se na spousty avatarů práší na poličkách nebo dnech šuplíků a jejich využití je v nedohlednu.\nChyba 1. – Váš avatar je jako vy\nTahle chyba je stejně tak nejčastější, jako nejpochopitelnější. Jsem máma na mateřské, začala jsem šít věci na miminka, šiju na to svoje, jsem s výrobkem spokojená, tak komu jinému prodávat než mámám jako jsem já? Kde je zakopán pes?\nKdyž jsi ty sama řešila, jak na oblékání svého miminka, bylo tím řešením hledat jiné mámy, které šijí a nakupovat u nich? Nebo jsi vzala šicí stroj a pustila se do prvních pokusů s látkou a střihy? To druhé, že?\nKdyby tvůj avatar byl jako ty, tak by od tebe nic nekupoval, koupil by si stroj a začal experimentovat se střihy. Tvůj avatar jsem nejspíš já 😀 Taky jsem máma a hledám oblečení pro svého syna, které bude skvělé a vyrobené s láskou. Na rozdíl od tebe jsem ale nešika. Navíc vím jistě, že žádné experimentování světa nezpůsobí, že bych dokázala ušít byť obyčejné tepláčky. I když mi řekneš, že je to snadné a dokáže to každý. Já ne. Já si je koupím. Klidně od tebe.\nÚplně stejné to bude, pokud nabízíš službu – tvůj avatar bude někdo, kdo nešel na kurzy a nevytvořil nabídku pro ostatní jako ty, ale nejspíš muž nebo žena, kteří na studování tématu nemají čas a odpověď chtějí na míru, tady a teď. Nebavíme se o podnikání, ale o prvním rande? Asi tušíš, že to, co oslní znalou beauty blogerku by mohlo běžného kluka vyděsit k smrti buď už večer, nebo nejpozději ráno, že? 😀\nChyba 2. – Píšeš o něm obecně, prostě aby to bylo hotové\nRozumím, nikdo nemáme času na rozdávání. Ale když už něco děláme, pojďme to udělat tak, aby avatar nebyl jen podložka pod včerejším kafem. Pojďme se podívat na to, jak to udělat líp.\nKam jezdí avatar na dovolenou? Obecná odpověď, která je opravdu k ničemu zní: Do Chorvatska. Nic proti Chorvatsku. Ale je to strašně nekonkrétní a nikam nás to neposouvá v porozumění avatarovi. A ne, Istrie není to upřesnění, které hledám 😀\nLepší odpověď: Jezdí s rodinou autem do Chorvatska, kde jsou společně deset dní u moře. Už to tam znají a mají to tam rádi. To je o hodně lepší. Co nám to říká? Že tahle rodina nebudou žádní velcí akčňáci, že ocení svoje pohodlí a svůj klid. Že se rádi vracejí k tomu, co znají. Taky že nebudou potřebovat nezničitelné nepromokavé tepláčky ideální na horské tůry, ale takové kloboučky s vzadu prodlouženou krempou, které jim umožní být sladění úplně všichni a ještě bez spálenin od sluníčka na krku, to by mohl být výrobek pro ně, že?\nAť si vyberete jakoukoli sadu otázek na internetu, u odpovídání se vyplatí přemýšlet co nejkonkrétněji o vztahu mezi odpovědí a vaším problémem (prodat výrobek nebo službu, uspět u pohovoru, doufám, že kvůli rande tohle cvičení dělat nebudete a touhle dobou už tušíte, že moje články jsou vždycky s trochou nadsázky). Obecné odpovědi jsou sice rychle vyplněné, ale hrozně těžko se používají v praxi.\nChyba 3. – Nepoužíváte ho, když je to potřeba\nSetkávám se často s týmy nebo jednotlivci, kteří přijdou s tím, že avatara mají, že jim s ním třeba pomáhal nějaký poradce a třeba je to i avatar velmi zdařilý. Jenže leží v rohu stolu na něm je kolečko od kafe a další papíry a práší se na něj.\nKdyž se rozhodují, co dát na Facebook za příspěvek nebo jak zabalit výrobek, jakou sukni si vybarat na pohovor nebo co napsat do summary na LinkedIn profilu, dělají to podle sebe. A za mnou přichází s tím, že ten avatar k ničemu nevede, že neprodává. To jsme tak trochu zpátky u první chyby. Pokud uděláte avatara podle sebe, nebude to fungovat. Pokud ho uděláte správně, ale pak ho nepoužíváte a rozhodujete se tak, aby to vyhovovalo vám, ale už ne pracně vytvořenému avatarovi, tak se není čemu divit, že ti ideální zákazníci se s vaším produktem míjí.\nChcete příklad? Tvůrci nabízející svoje výrobky ve skupinách o tvoření. 90% i víc členů ve skupinách o tvoření jsou tvůrci. Oni nepotřebují kupovat vaše výrobky. Oni potřebují vědět, kde se kupuje materiál, jakou velikost háčku použít nebo odkud máte střih… Váš avatar z prvního příkladu – moje maličkost, vzpomínáte? Moje nešikovná maličkost. Jak jsem to měla se skupinami o tvoření? Odvážila jsem se požádat o členství do nich až v momentě, kdy jsem dělala průzkum pro psaní programu pro tvůrce 😀 A s obdivem tam sleduji, jak je spousta z nich neskutečně šikovná, ale místo otázek na cenu a termín dodání odpovídají na velikost háčku a zdroj střihu.\nA úplně stejně sleduji na LinkedIn profily, kde v summary je soupiska zkušeností a v hlavičce fotka ze svatby, kde vám to ohromně slušelo. A na pohovorech vídám hodinová umělecká dílka na obličejích jako z vosku a podpatky vysoké až do nebe na dámách nebo oblečení, u kterého polovinu pohovoru zvažuji, kdy tak asi naposledy vidělo pračku a jestli slouží i jako pyžamo u pánů.\nTak co, zajímá vás víc? Třeba sada otázek nebo pár tipů, jak začít? Tak pokračujte SEM 🙂


Den příměří (Armistice Day) jsme oslavili v Ypres\nPublikováno dne 19. listopad 2010 .\nPočasí bylo 11. listopadu letošního roku, že by ani psa ven nevyhnal – lilo, fičelo a byla krutá zima. Nicméně slavnostních hostů i obyčejných lidí přijelo do Ypres na dvacet pět tisíc, aby uctili památku spojeneckých vojáků padlých od 1. světové války až po dnešek.\nMnoho z nás s drkotajícími zuby určitě myslelo na to, že si za hodinu dáme někde v teple a suchu něco na povzbuzení, ale tomíkům v 1. světové válce se o něčem podobném mohlo jenom zdát. Naši veteráni si ty jejich příšerné "životní" podmínky dovedou určitě představit mnohem lépe než já. Muselo to být pekelné.\nJá jsem na tuto nejvýznamnější yperskou pietní slavnost dostala speciální pozvánku od města coby oficiální reprezentantka ČsOL a naší sesterské obce Association of the Czechoslovak Legionaries Abroad ve Velké Británii, takže jsem stála přímo pod Meninskou bránou. Většina návštěvníků ovšem sledovala pietní ceremoniál na promítacích plátnech na náměstí.\nPietní slavnost začala přesně v 11 hodin, ale kuriózně ne troubením večerky a dvěma minutami ticha, jak se to už léta děje v Londýně, když Big Ben odbije jedenáctou. V Ypres se bohužel začalo několika kratšími projevy.\nPotom zatroubili místní dobrovolní hasiči večerku a skotský dudák zahrál tradiční Lament, načež následovaly dvě minuty ticha – ale naprosto hrobového, že bys špendlík slyšel upadnout na dláždění.\nViceprezident Commonwealth War Graves Commission, která spravuje vojenské hřbitovy Britského společenství na celém světě, zarecitoval Exhortation – čtyřverší na památku padlých. Následovaly modlitby katolické a protestantské, nicméně jinověrci, ateisté a agnostici mezi padlými vojáky byli jaksi noblesně přehlédnuti a tiše zahrnuti pod křídla pouze těchto dvou církví.\nPoté kladli věnce významní představitelé politické scény jako belgický premiér Yves Leterme, rodák z Ypres, starosta Ypres, představitelé belgické armády, velvyslanci Velké Británie, Austrálie a Nového Zélandu, Kanady; zástupci francouzské a německé ambasády atd. Po nich pokládali věnce ostatní – většinou z klasických umělých rudých vlčích máků, které se vyrábějí pod patronátem britské veteránské organizace Royal British Legion.\nZ otvorů ve střeše Památníku meninské brány se začaly vzduchem snášet tisíce rudých okvětních plátků vlčích máků z krepového papíru; padaly na dláždění, aby před tím míjely 55 000 jmen vojáků britského společenství vytesaných na Meninské bráně, kteří padli v okolí Ypres na západní frontě a kteří nemají známý hrob.\nDne 12. 11. v 11 hodin ráno se pak konala další komorní pietní slavnost u památníku padlých indických vojáků. Těch zhruba do poloviny roku 1915 v Yperském Salientu a v severní Francii bojovaly velmi statečně desetitisíce. Později byli přesunuti na bojiště v teplejších oblastech. Nicméně v květnu 1915, kdy se naše rota Nazdar tak hrdinsky a tragicky vyznamenala na bojištích kolem La Targette, bojovaly indické jednotky nedaleko, v okolí Loos ...\nUž třetím rokem vysazuje Royal British Legion v předvečer příměří papírové vlčí máky kolem Památníku meninské brány. Kdokoli si může podobný mák pořídit za příspěvek 10 liber pro RBL a může na něj napsat svůj vzkaz.\nV noci na 11. 11. ale přišla do Ypres strašná vichřice s lijákem, takže toto pole vlčích máků bylo ráno dokonale pokosené. Můj manžel trochu otřeseně poznamenal, že mu ta devastace symbolicky připomíná desetitisíce vojáků padlých v bitvě u Passendaele v roce 1917.\nIndická pietní slavnost byla krátká, krásná a důstojná, s lehce neobvyklým doprovodem indických dudáků, bohužel nikoli ve skotských kiltech, zato hrajících tradiční britské melodie s exotickým indickým nádechem ...\nSrdečně zdravím z polí flanderských.


Aura-Pont Test (Správný chlap) | Žijeme divadlem\nTest (Správný chlap)\nTitul v originále: Die Probe (Der brave Simon Korach)\nTEST (DIE PROBE)\nLukas Bärfuss, původně knihkupec, na sebe upozornil několika nekonvenčními hrami (Sexuální neurózy našich rodičů, Autobus, Ropa, Alices Reise in die Schweiz), jimiž si získal pověst "specialisty na nezodpověditelné otázky současnosti". Tato charakteristika se dá nepochybně vztáhnout také na jeho hru Test (Die Probe). Ta je takovými otázkami přímo přeplněná. Do popředí se derou otázky spojené se sociálním a biologickým otcovstvím.\nVe hře zazní replika: "V případě nevěry zůstává biologické otcovství neurčitelné." Dokonce když ani nevěrná manželka nedokáže s naprostou jistotou říct, kdo byl otcem jejích dětí, a pro nevěru neexistoval žádný přímý svědek, stačí, aby žena jenom mlčela a dokázala tak vytvořit pro zúčastněné, a především pro dítě, nejpříznivější prostředí. Konstrukt západní rodiny funguje, jelikož sociální otcovství matka určila. Ve spleti nejednoduchých problémů se uplatňují i otázky politické, ale postavy Bärfussovy hry nejsou pouhými nositeli tezí. Bärfuss spíše dává život svému diskursu a zaplétá diváka (a sám sebe) do složité komplexnosti konfliktů.\nHra měla premiéru 2. února 2007 v mnichovské Kammerspiele v režii Lars-Ole Walburga.


18. srpna skutečně došlo k zahájení těchto prací, konkrétně na zmiňovaných úsecích: Studenec (řeznictví Nosek) – Studenec (Špice) a Studenec (kostelecko) – Studenec (hasičárna). Popisovat tyto částečně již dokončené etapy je jistě zbytečné, jelikož každý z nás ví, čeho se konkrétně týkala a co přinesla. V době uzávěrky tohoto čísla Zpravodaje (30. 9. 2014) dochází na těchto úsecích k přesunutí prací na druhou stranu vozovky a tím především ke změně průjezdnosti přes naši obec, která se přesouvá na spodní silnici.\nVždy se jedná o nejpodstatnější záležitost, a to, aby firma, která vyhrála instalaci dopravního značení (nejedná se o zhotovitele stavby), včas, dostatečně a především správně tyto značky umístila.\nStále se však jedná o následné dva až tři dny, než se to všechno zrealizuje k té podobě, která byla odborem dopravy a Policií ČR odsouhlasena. Hlavní příčinou bývá obráceně vyrobená značka a neznalost těchto lidí místního prostředí.\nNa druhém úseku: Studenec (hasičárna) – Studenec (řeznictví Nosek) může dojít oproti plánovanému harmonogramu k částečnému omezení stavby s tím, že se tyto práce přesunou na jaro 2015. Toto záleží především na vyjádření a kladném stanovisku ze strany Královéhradeckého kraje, Libereckého kraje a Ministerstva průmyslu a obchodu tak, aby nedošlo k omezení čerpání finančních prostředků.\nSamotná stavba (dle posunutého harmonogramu prací od 18. srpna) zatím probíhá, jak má, a proto začátkem října začneme s budováním třetího nového chodníku v úseku autobusová zastávka Na Špici – restaurace Na Špici v délce 130 metrů.\nDopravních staveb v našem okolí se v letošním roce nachází skutečně mnoho. Na každou takovou stavbu musí být vyhotoveno i samostatné dopravní značení DIO (dopravně inženýrské opatření), které omezuje, či odklání dopravu z daného místa jinam. Jednou z takových staveb je i v současné době probíhající stavba nového mostu v Zálesní Lhotě u autobusové zastávky „U Kynčlových“. Většina z nás si řekne, že by mohla probíhat rychleji, podle slov projektanta se však harmonogram prací nedá zkrátit z důvodu dodržení stanovených norem na každou pracovní operaci. Nevím…, ale vím, že na této stavbě pracuje již šestá firma.\nNaštěstí se zde podařilo prosadit vybudování provizorního přemostění a tím se dopravní omezení minimalizovalo. Pokud by však nebylo, tak by spodní část Zálesní Lhoty byla nucena jezdit směrem na Horní Kalnou.\nV neděli 28. září jsme se sešli, abychom si vyzkoušeli, jak u nás létají draci. Původní termín na posvícení (neděle 14. 9.) nevyšel, jelikož počasí nebylo zrovna na tuto aktivitu připraveno.\nJsem moc rád, kolik přišlo nadšených dětí a především fyzicky připravených rodičů. Těžko říci, kdo odcházel více unavený, ale dle ohlasů můžu říci, že spokojeni byli všichni. Počasí se skutečně vydařilo, možná toho větru bylo pomálu, ale i tak děkuji za příjemně strávené odpoledne všem účastníkům.\nNa přelomu měsíců září a říjen jsme dokončili výstavbu nového chodníku podél silnice II/293 v části Zdravotní středisko–cesta p. č. 1045/1 v délce 110 metrů. Od stejného data se tak může každý z Vás pohybovat bezpečněji v úseku, který byl z pohledu silniční dopravy značně nebezpečný.\nNa tomto místě oslovujeme místní, ale i vzdálenější, kdo by měl zájem předvést své umění, ukázky či prodej určitého zboží v sobotu 6. prosince 2014 na této akci. Zájemci ať se přihlásí na OÚ ve Studenci do pátku 28. listopadu 2014. Zajistíme bezplatný pronájem místa i zapůjčeného stánku.\nČtvrté zasedání Zastupitelstva obce Studenec v roce 2014, konané 15. září, bylo zároveň posledním jednáním v tomto funkčním období. Zúčastnilo se ho 13 zastupitelů a 4 občané.\nV jednotlivých bodech programu zastupitelé projednali a schválili následující záležitosti:\nrozpočtové změny za rok 2014 č. 2 a rozbor hospodaření za 1. pololetí 2014,\nzvýšení kapacity ZŠ Studenec na 330 žáků a školní družiny na 87 žáků,\nfinanční příspěvek Římskokatolické farnosti Studenec na výmalbu části kostela ve Studenci ve výši 30 000 Kč,\nbezúročnou půjčku TJ Sokol Studenec ve výši do 3 800 000 Kč,\nsmlouvu o zřízení věcného břemene – služebnosti v souvislosti s vedením vysokého napětí,\nprodej pozemku ve Studenci.\nV diskusi nejprve pan starosta zhodnotil posvícenskou zábavu jako vydařenou a poděkoval zastupitelům za pomoc; nedělní drakiáda byla zrušena kvůli bezvětří a byl pro ni stanoven nový termín.\nDále informoval o následujících akcích:\nStátní fond životního prostředí ČR v červnu akceptoval návrh na dotaci ve výši 5,5 milionu korun v rámci akce „Snížení energetické náročnosti a instalace tepelného čerpadla do objektu zdravotního střediska“, v červenci bylo vydáno „Rozhodnutí o poskytnutí dotace“. Do konce roku je potřeba připravit veškeré povinné dokumenty.\nOpravy objízdných tras po skončení realizace silnice na úseku Studenec (kostelecko) – Horka u Staré Paky.\nPokračování rekonstrukce silnice: 18. srpna byly zahájeny práce na úsecích Studenec (řeznictví Nosek) – Studenec (Špice) a Studenec (kostelecko) – Studenec (hasičárna).\nProbíhající opravy mostu v Zálesní Lhotě u autobusové zastávky „U Kynčlových“.\nDokončovací práce na chodníku podél silnice od zdravotního střediska a přípravy na vybudování nového chodníku od autobusové zastávky k Restauraci Na Špici.\nPan starosta Jiří Ulvr poděkoval všem zastupitelům za spolupráci v uplynulých čtyřech letech a popřál jim hodně úspěchů v osobním i pracovním životě; těm, kteří kandidují, popřál úspěch v nadcházejících volbách.\nZ důvodu velmi malé návštěvnosti Lékárny Studenec jsme nuceni omezit její provoz takto:\nStředa: 8.00 – 14.00\nZároveň bychom rádi poděkovali pacientům, kteří si léky v Lékárně Studenec vyzvedávají a umožňují tak aspoň částečný provoz lékárny ve vaší obci.\nza provozovatele: PharmDr. Josef Dovolil, Ph.D.\n« Pozvánky Z farnosti Zálesní Lhota »


▷ Granule pro psy PROPESKO - akce, levně, výprodej | Slewik\nSlewik.com Chovatelství Psi Granule pro psy Granule pro psy PROPESKO\nGranule pro psy od výrobce PROPESKO, nabízené v akci, se slevou nebo ve výprodeji v ověřených tuzemských e-shopech. Internetový portál Slewik vám přináší přehled produktů s nejvyšší slevou ke dni 15 července 2020:\nPropesko Granule pes Wellness 10 kg VÝPRODEJ\nZboží ze sekce Granule pro psy velkých plemen lze pořídit se slevou 46% z doporučené prodejní ceny (ušetříte 170 Kč, výprodej) u prodejce Mall. Zboží je skladem (informace ze dne 15. 7. 2020).\nDoporučená prodejní cena 369 Kč.\nPropesko granule pes Vitality 10 kg AKCE\nZboží PROPESKO lze pořídit se slevou 39% z doporučené prodejní ceny (ušetříte 144 Kč, akce) u prodejce Mall. Zboží je skladem (informace ze dne 15. 7. 2020).\nPropesko granule pes Vitality 10+1 kg LEVNĚ\nZboží ze sekce Granule pro psy velkých plemen lze pořídit se slevou 38% z doporučené prodejní ceny (ušetříte 140 Kč, levně) u prodejce Mall. Zboží je skladem (informace ze dne 15. 7. 2020).\nGranule pro psy malých plemen AKCE\nGranule pro psy středních plemen AKCE\nGranule pro psy velkých plemen AKCE\nKapsičky pro psy LEVNĚ\nGranule pro dospělé kočky AKCE\nKonzervy pro kočky LEVNĚ


Jde o to že (alespoň u mě) si PIN nevybírám ale dostanu jej přidělený bankou a nelze ani změnit. Jednou jsem dostal přiděleno 1234, myslel jsem si že si ze mě\n2018/12/19 Kreditní kartu Vám stejně jako běžný účet Tom Plus schválíme plně online na našich webových stránkách, a to během pár minut. Kreditní kartu si tak můžete sjednat kompletně online bez návštěvy pobočky. Ke schválení kreditní karty online budete potřebovat 2020/5/1 V internetovém bankovnictví mBank si můžete s okamžitou platností změnit PIN ke své debetní a kreditní kartě. Upozorněte na podezřelý email vaši banku. Pharming Pod pojmem pharming rozumíme využití speciálních počítačových programů, které uživatele Jestli vám přidělený PIN nevyhovuje, můžete si ho změnit v bankomatu České spořitelny. Jako nový PIN nezadávejte čtyři stejná čísla, data narození nebo jiná čísla, která se dají jednoduše zjistit. Skutečný PIN tak získáte odečtením čísla 320 (které máte v hlavě) od čísla 6113, které máte na kartě.\nMorgan creek digitální\nMůj účet příjemce platby je uzamčen\nQue es eosinophils en la sangre\nCo je to airswap\nDnešní největší hybatelé\nAplikace kryptového zajišťovacího fondu\nZávěrem dubna zrušila poplatky za změnu PIN kódu Fio banka. Byla vůbec předposlední bankou, která za změnu osobního identifikačního čísla účtovala poplatky. Za změnu PIN kódu stále zaplatí klienti Sberbank. Změna stojí 35 Kč. PIN si upravte třeba i po telefonu či přes internet Požádáte-li o kreditní kartu v Citibank, je třeba ji nejprve po obdržení telefonicky aktivovat. Při aktivaci si zároveň určíte kromě PIN kódu k telefonickému bankovnictví také PIN ke kartě. Prostřednictvím telebankingu pak můžete bezplatně rovněž PIN měnit.\nNásledně klikněte na položku „Karty“ a pak na kartu, pro kterou chcete změnit autorizační limity. Zobrazí se detaily platební karty. Klikněte na "Více". Zvolte "Změnit PIN" Zadejte nový 4-místní PIN kód ke kartě; Klikněte na "Dále" a změnu potvrďte PIN kódem aplikace. Váš nový PIN si dobře zapamatujte.\npraktickÉ informace o kartĚ 3 3. pouŽÍvÁnÍ karty 6 4. zÚČtovÁnÍ transakcÍ 10 5.\nPIN kód je často kamenem úrazu, díky kterému můžete při ztrátě nebo odcizení kreditní karty přijít o sta tisíce. Buď si ho za nic na světě nemůžete a nemůžete zapamatovat a proto si ho píšete na všelijaká „tajná místa“ a nebo jste si ho v bance změnili.\nVynásobit dvěma, přičíst jen jedno číslo apod.\nPokud vám PIN nevyhovuje, můžete si ho změnit ve kterémkoliv z našich bankomatů. TIP Na zadání PIN kódu máte 3 pokusy V bankomatu a platebním terminálu se karta po třetím chybném pokusu do následujícího dne zablokuje pro transakce vyžadující PIN. Ale třeba bezkontaktně nebo na internetu kartou zaplatíte. PIN si zobrazíte v detailu karty přes volbu „Zobrazit PIN“. TIP PRO VÁS PIN ke kartě si můžete bezplatně změnit v našich bankomatech. Vyberte si číslo, které se Vám dobře pamatuje, a po vložení karty na hlavní obrazovce zvolte „Změna PIN“.\nTa vám na rozdíl od ostatních karet podobného typu přináší nejenom možnost získat peníze nad rámec svých vlastních úspor, ale nabídne vám i něco více. K tomu, abyste ten PIN SIM karty mohla změnit, či jej zrušit, tak je potřeba mítí od té SIMkarty doklady. Jsou tam k té konkrětní kartě kódy na změnu samotného PINU PIN 1, PIN2 a nebo při zapomenutém pinu pro jeho reset kódPUK. Bez nich to neprovedete. Ano, na kreditní kartě je možné navýšit úvěrový rámec, a to na kartách typu VISA i Mastercard, pokud naleznete nabídku navýšení úvěrového limitu ve svém internetovém bankovnictví. Pokud na kreditní kartu zašlete větší částku, může se stát, že úvěrový limit Vyřešeno: Prosím o návod jak změnit PIN na Samsung S9? Vůbec nic, jen jsem si vzpomněl na svůj první mobil cca v roce 99 a tam byl pin simkarty jediným zabezpečením telefonu a v dnešní době čteček otisků, skenů duhovek, obličeje, příp. gest už tohle nikdo PIN si zobrazíte v detailu karty přes volbu „Zobrazit PIN“.\nDíky naší appce je to otázka pár kliknutí a máte hotovo! Mrkněte se, jak na to PIN si upravte třeba i po telefonu či přes internet Požádáte-li o kreditní kartu v Citibank, je třeba ji nejprve po obdržení telefonicky aktivovat. Při aktivaci si zároveň určíte kromě PIN kódu k telefonickému bankovnictví také PIN ke kartě. Prostřednictvím telebankingu pak můžete bezplatně rovněž PIN měnit. Banky chtějí, aby jejich klienti byli samostatní a řadu služeb si vyřizovali sami.\nZáleží na Vás, jaký způsob doručení si při zřizování platební karty vyberete. Zaslání karty i PIN kódu je Komerční banka – Kreditní karta 4U Objevte kouzlo revoluční kreditní karty 4U od Komerční banky. Ta vám na rozdíl od ostatních karet podobného typu přináší nejenom možnost získat peníze nad rámec svých vlastních úspor, ale nabídne vám i něco více. K tomu, abyste ten PIN SIM karty mohla změnit, či jej zrušit, tak je potřeba mítí od té SIMkarty doklady. Jsou tam k té konkrětní kartě kódy na změnu samotného PINU PIN 1, PIN2 a nebo při zapomenutém pinu pro jeho reset kódPUK. Bez nich to neprovedete.\nStálicí mezi PIN kódy je již zmiňované známé 1234. Sodexo vám automaticky ke kartě Gastro Pass CARD zřídí účet, kde naleznete všechny potřebné informace a nástroje pro správu vaší karty (přehled transakcí, zůstatek na účtu, manuál). K dispozici je vám na adrese www.sodexo-ucet.cz.\njak používat paypal peněženku\nsaúdský riál vůči pkr\npřevést 6,90 $ na eura\npaypal hotovostní karta denní limit výběru\nrecenze kreditních karet indigo platina\nCo je uzavřený účet na mém kreditu\nJimmy kimmel říká, že podává federální stížnost proti tromfům\nCena pi mince v indii\nShromáždit všechny pokémony\nGhana nakupovat a prodávat\n969, PSý 114 07, IýO: 45317054 ZAPSANÁ V OBCHODNÍM REJSTŘÍKU VEDENÉM MĚSTSKÝM SOUDEM V PRAZE, ODDÍL B, VLOŽKA 1360 1/23 DATUM ÚýINNOSTI ŠABLONY 5.12.2017 VER F PRUVPK. DOT 17.10.2017 10:32 DOP. Následně klikněte na položku „Karty“ a pak na kartu, pro kterou chcete změnit autorizační limity. Zobrazí se detaily platební karty. Klikněte na "Více". Zvolte "Změnit PIN" Zadejte nový 4-místní PIN kód ke kartě; Klikněte na "Dále" a změnu potvrďte PIN kódem aplikace. Váš nový PIN si dobře zapamatujte.


91. oddíl Junáka Brno – Jarní prázdniny – LASCA 2020\nJarní prázdniny – LASCA 2020\n15.–22. 2. 2020\nDen I. – 15. 2. 2020; svaté Jiřiny\nV deset jsme se měli sraz na nádraží na Zvonařce, Číňan vybral účastnické poplatky a před půl jsme začali cpát naše batohy do zavazadlového prostoru, jen Tomovi se tam nevešel. Teprve v Jihlavě jsme vyměnili bus za Regiospider, který zastavoval i na místech, kde nebylo nic než louka, les, krtince a s trochou štěstí také perón, přesně proto se naše cesta zdála nekonečná. Z nádraží v Dolním Bolíkově nebylo daleko do konečného cíle naší výpravy, do dědiny s divošským jménem Cizkrajov. Pompézní barokní fara nám byla k dispozici i se zahradou, po ohledání zdejšího vybavení, jež se do historie zapíše jako tuze luxusní přišel na řadu program seznamovacího charakteru, kolečko, vyjmenovávání jmen dalších účastníků, ale i originálnější programy jako předávání slov bez řečí pomocí psaní na ruku, nucená konverzace na daná témata s danými lidmi a podobně. Plejádu podobných aktivit zakončilo tančení diska opět v kolečku, tentokrát na zahradě, vskutku zábavné. Nutno podotknout, že ještě, než jsme se seznámili mezi sebou, měli jsme možnost hrubě se obeznámit s fungováním zdejšího prostředí – s existencí čtyř soupeřících frakcí. Naše debaty se tedy mnohokrát v tom čase upírali k našim touhám o příslušenství k té či oné grupě. Drtivá většina měla blízko k frakci Mechtroniků, hluboko do podvědomí všech se zavrtali též Gangsteři, nejméně pozornosti přilákali Topinkovači a Full – naturalové. Ještě o našich osudech nebylo rozhodnuto, když jsme ten večer měli možnost strávit buď výrobou plakátů, lepením LED pásek po prostorách fary, s Prknem se vyráběli hologramy, s Any jsme hráli deskovky. Šlo se spát, Luňáci dělali ještě dlouho do noci nepořádek.\nDen II. – 16. 2. 2020; svaté Juliány\nRozcvička stála za to, nejočekávanější dopolední program hned po snídani bylo rozdělení do frakcí, společně s Honzou Gregorem, Sašou, Mari, Míšou Lunzarovou a Adrianem jsme byli přiděleni k Topinkovačům. Naším prvním úkolem bylo získat látku stěžejní pro výrobu tekutiny oživovacího charakteru. Dostali jsme roušky – symbol naší frakce a měkčené zbraně, pro případ, že by majitelé hledané látky byli vskutku tak agresivní, jak nám bylo řečeno. K našemu překvapení nebyli, za rybníkem jsme místo bezmyšlenkovitého boje předvedli improvizované představení v Sašově režii, naše postavy jako Garda level 4 a Garda level 5, princezna Eufrozalina a postava jménem Bukurešť se nám i divákům vryli hluboko do paměti, zvláště pak vypravěčova hláška: „Ne ty, Bukurešť!“ Topinkovačský inside joke. Látku jsme úspěšně získali a společně jsme se odebrali do kostela, jenž byl pochopitelně v těsném sousedství námi okupované fary, byl s ní dokonce propojen prastarým nadzemním průchodem, ten byl ovšem nepřístupný. Mše byla mnohem kratší, než jsme předpokládali, zdejší farář měl stručné a dobře poslouchatelné kázání, a tak při čekání na oběd bylo o čem přemýšlet. Odpoledne zabrala dost zábavná, strategická hra. Navzdory našemu předchozímu rozdělení jsme byli selektováni do menších skupin a naším cílem byl zdejší černý trh. S Markem a Hynkem a Míšou Lunzarovou jsme se tedy snažili získat přízeň zdejších person, na našich prvních kuponech schovávala se nízká čísla, cena bonbonů a lízátek, po překonání nesnází se strážci zákona se nám dařilo pomocí smlouvání a menších půjček dosáhnout vyšších nominálních hodnot u cihel a piva, dopracovali jsme se i k ilegálnímu obchodu se zbraněmi od kterého nebylo daleko k součástkám. Neskutečně cenným součástkám, o kterých nikdo nevěděl, jak je použít a jejichž získání bylo přesto naším primárním záměrem. Po setmění a večeří jsme se rozdělili do tří debatních skupin, které na základě seriózních zdrojů probírali témata jako cenzura internetu, vypilovaný kamerový systém podobný tomu čínskému nebo třeba plošný a důsledný zákaz mobilů ve školách i během přestávek. Afirmace vždy přednesla své argumenty, bohužel v některých grupách i ty nesmyslné, negace na ně reagovala, po krátké době sklouzly rozpravy většinou k hloupostem, ale druhé i třetí skupině se přesto povedlo navodit atmosféru diskuze v celku na úrovni. Tím nedělní program končil, ne tak docela pro vedoucí, kteří zůstali vzhůru, aby nás mohli asi tak v jednu ráno dalšího dne vzbudit za pomoci megafonu.\nDen III. – 17. 2. 2020; svatého Alexia a jeho druhů\nNoční hra probíhala takto: dosti rozespalí museli jsme se seřadit a na řádné procitnutí jsme se proběhli až na konec farní zahrady. Odtud zase zpátky na faru, ovšem v tichu a utajení; proplížit se skrz řady goril arogantní ale ještě ne zcela všemocné Korporace stálo každého trochu úsilí, všichni byli jsme motivováni postelí a spacákem za nebezpečí plnou zahradou. Zvolil jsem cestu podél zdi, jež na úzkém pruhu stínila jinak všude přítomný svit pouličního osvětlení, nebylo to nejrychlejší, ale účinné. Budíček byl tedy posunutý, dopoledne strávili jsme získáváním indicií a šifer o místech s pravděpodobným výskytem součástek, naše zjištění jsme si museli potvrzovat návštěvou míst samotných a jejich zaznačením do mapy, bohužel v ověřování nám bránili agresoři z Korporace. Po usilovném snažení jsme se dobrali výsledků a po svačině nás čekala debata nad hrozbami budoucna, důvodem, proč si někteří lidé budují podzemní bunkry a shromažďují trvanlivé zásoby a podobně. Po poledním klidu jsme se odebrali do terénu, abychom si ve dvou týmech zahráli střílečku, hru, při které člověk musí mít rozhled, ale zároveň nebýt viděn. Nějak to nemělo šťávu, proto jsme si místo druhého kola raději zahráli klasickou vlajkovanou, kde jsem se, přestože nejsem žádný joggenmacher stal společně s Křečkem a Hynkem a Tomem součástí ultimátní čtveřice, jež na kolena porazila nepřátelský tým, vlajku měli pečlivě střeženou na mostě, ale všechno bylo proti našim manévrům marné. Během další tentokrát šifrovací hry se nás Korporace pokusila poslat proti sobě, přestože se Mechatronici dostali s Gangstery do křížku, my jsme objevili nedokončenou reportáž a díky ní poodhalili záměry Korporace. Nemělo smysl bojovat, když přesně tohle Korporace chtěla, odlákat od sebe pozornost a s novou generací výpočetní techniky dozvědět se o svých klientech informace, o nichž sami neví a jakých se dá nebezpečně využít. Stanuli jsme o krůček blíž k poznání našeho společného nepřítele, ještě nevěda, co nás teprve čeká.\nDen IV. – 18. 2. 2020; svatého Simeona\nPrvním programem toho dne byly workshopy, v jednadevadesátkovém nářečí – kolečka. Z celkově čtyř programů jsme si mohli zkusit dva, protože u programování, kam jsem se prvně zapsal bylo málo laptopů, strávil jsem raději první polovinu dopoledne v našem pokoji, kde nám Any a Klára velmi interaktivně převyprávěli příběh Helen Carter hluchoněmé a slepé ženy, jež žila na přelomu předminulého a minulého století a jež se i přes svoje těžké handicapy dokázala vzdělávat a pomáhat podobně postiženým. Dalším workshopem byl Číňánův wargaming, vyzkoušeli jsme si jeho strategickou hru, báječnou aktivitu podobnou deskovce, zabrala ovšem celou podlahu v místnosti. Za tým ve složení: já a Lukáš jsme utrpěli drtivou porážku. Za vsí, mezi jakousi bažinou a fotbalovým hřištěm pro nás čekal celkem náročný quest. Museli jsme vysvobodit našeho informátora zajatého Korporací a jediná cesta k němu vedla skrz nepřátelské řady. Ultimátními zbraněmi se staly nerfky a to ať v dlaních našich nebo těch nepřátelských, oživiště naštěstí nebylo daleko a ve vyrovnaném souboji jsme museli vynaložit hodně úsilí, abychom dosáhli našeho cíle. Konečně osvobozený informátor nám pak několikrát zopakoval, jak cenné jsou součástky a mohli jsme se vrátit. Po dlouhém poledním klidu jsme po frakcích řešili různé a neobvyklé šifry – nikdy jsme neměli příliš času, pouze dvě šifry jsme vyřešili s předstihem, zbylé dvě jsme nerozluštili vůbec. Jiné frakce však byly úspěšnější, a tak jsme všichni společně odemkli bránu do dosud nepřístupných prostor, kde nás z předem natočeného výstupu přivítal Neuromancer. Vzkázal nám, že nám zbývá již jen dvacet minut života a měli jsme tedy dost času, abychom prozkoumali jeho laboratoř. Experimenty na lidských mozcích. Ačkoliv jsme se je snažili zneškodnit nebo alespoň je podrobněji ohledat, do dvaceti minut se skutečně objevili staří známí z Korporace. Tentokrát nemělo smysl, jakkoliv se bránit, naše oči zavázali šátky, ruce drželi jsme za hlavou, postupně nás odváděli pryč. Jednoho po druhém nás nastrkali do jiné místnosti s nepříliš vysokým stropem. Co teď? Octnutí v jiném sklepení jsme měli jedinou možnost komunikace s našimi vězniteli, proto jsme si museli zvolit mluvčího a tato funkce připadla Lukášovi. Museli jsme činit rozhodnutí o osudech našich i o osudech cizích, naslouchali jsme též vězni, jenž k nám nepatřil a který již měl tu čest s Korporací. Škoda ovšem je, že jsme si nevšimli jídla, které zde prý bylo ukryto a u nějž by jistě bylo mnohem interesantnější a možná vyhrocenější rozhodování. Demokracie, jež zde vládla, mohla by jistě rychle padnout v boji o omezené množství jídla. Fabuloval bych ale, kdybych pobyt v tom stísněném prostoru takto dramatizoval, strávili jsme v něm totiž sotva tři čtvrtě hodiny a hlad nás tedy rozhodně netrápil. Volný večerní program jsme využili nejen k zápolení s meči a nerfkami v rukou, ale s Křečkem a Lukášem jsme se ještě proběhli v tichosti po vsi, protože energie jsme měli dostatek a o vyčerpávajícím zítřku jsme ještě netušili.\nDen V. – 19. 2. 2020; blahoslaveného Godšalka\nI přes naši večerní běžeckou epizodu jsme se snad všichni probudili hluboko před budíčkem, stihl jsem si zapsat některé poznatky, ale veškerá naše ranní pohoda byla rázem smetena burácením do megafonu a řáděním oficírů. Všichni do jednoho byli označení znamením (L), znázorňoval jejich příslušnost k síti LASCA, produktu Korporace, jež byl schopen ovládnout jejich mysl a uvrhnout celý svět do spárů totality. Během sedmi minut jsme museli být sbalení, nedařilo se mi nejlépe, ale nezbývalo než s batohem na zádech, několika věcmi neprakticky v ruce nebo v batohu někoho jiného a vyběhnout a zařadit se do fronty u vchodu. Za jakoukoliv naši hlasitější interakci jsme byli napomínáni a konečně se na každého z nás dostala řada. Obdrželi jsme čísla a potravinové lístky a byla nám nabídnuta účast ve straně, bez jediné každá děvčat vstoupila, několik zrádců jako Kent, Divočák, Pára nebo Ondra se našlo i mezi mužskou populací, s Markem jsme byli smluveni o jeho infiltraci do centra dění, několik informací nebo dokonce zbraní se mu později vskutku podařilo propašovat. Pokoje byly přerozděleny na pokoj zrádců s dveřmi, pokoj nositelů lichých čísel bez dveří a konečně nás – nositelů sudých čísel, bez dveří. Snídani měli straníci a oficíři pochopitelně lepší, vůbec nejhůř s jídlem na tom byla skupinka diverzantů, měli za sebou již výslechy a jinou perzekuci. Byla nám představena nová a přísná pravidla nakazující přehnaný respekt a prokazování nejvyšší úcty a víry ve stranu. V následné aktivitě jsme se věnovali psaní děsuplných a nesmyslných hesel jako: „Válka je mír“ nebo „Svoboda je otroctví“ a nakonec „Nevědomost je síla“. Rozkazem bylo přepsat slova vždy, co nejvícekrát za sebou, a tedy až do zblbnutí. Pro hlubší podmanění si našich mozků režimem jsme byli rozděleni do skupin tak, aby na každou grupu dohlížel alespoň jeden straník a cílem byla propaganda. Námi tvořená propaganda. Vymysleli jsme okolo deseti hesel a zapsáním za sebe jsme z nich stvořili báseň vyzývající lid ke vstupu do strany a k budování režimu. Ve volných chvílích jsme byli pod neustálým dohledem, jaký gradoval během absurdních prací na zahradě. Nošení kulatin z místa na místo a zase zpátky, shromažďování listí a suché trávy na hromadách. Kromě věčného napomínání od dozorců jsme dostali též přístup k množství rozsetých informací, mohli jsme tak lépe pochopit záměry tvůrců sítě LASCA. Vypukla vzpoura. Dostali jsme další informace o nebezpečnosti sítě. Přestože bylo povstání potlačeno, aktivita oficírů prudce klesla, zatímco činnost odboje se roztočila na plné obrátky. Liberálně radikální odbojová skupina operovala pod názvem LIRO a symbolem se staly vidle, konkrétně vidle nalezené a opět ztracené a stále hledané Jožkou někde na okraji dědiny, ty skutečné již nikdo nikdy neviděl, ty nakreslené zdobily naše levé paže. Plakáty strany jsme znehodnocovali, vyráběli jsme vlastní a Mat složil několik rozvratnických básní. Velitel ozbrojených sil se dal na naši stranu, režim ho zklamal a s jeho pomocí se nám podařilo odvolat oficíry ze základny. V pokoji zrádců byli stále shromáždění nic netušící kolaboranti a projevem odbojářského odporu a nesouhlasu se stala blokáda jejich pokoje. Dveře zatarasili jsme židlemi a jiným nespecifikovatelným nábytkem, uzlovačkou jsme zajistili kliku. Při první konfrontaci si naší provokace ani nevšimli – tak byli zaslepeni režimem, ve kterém se oni měli dobře. Netrvalo ovšem dlouho a zaznamenali značný povyk, jaký se počal dít před jejich prahem. Místo asertivního jednání a rozumné kapitulace, jaká by byla na místě, začali zmatkovat, chovat se ukřivděně a nečekaně agresivně. Konkrétně Divočák nařízl uvázaný provaz, přestože to vůbec nebylo nutné a stejně zbytečné bylo i Kentovo hozenými židlemi korunované jednání a následná roztržka. Vše i přes takové hroty zcela šťastně dopadlo a mohli jsme se opět již na demokratickém zasedání dohodnout, co s přisluhovači padlého režimu. Měli být potrestáni jen velmi mírně, posledními místy ve frontě na večeři, přesto se v některých z nich vzedmula touha po opětovné kolaboraci s agresory ovládanými sítí LASCA a několik jich uprchlo. Abychom zjistili něco o nebezpečí číhajícím mimo základnu, museli jsme se i přes nepřízeň počasí vydat k rybníku. Zde jsme si mohli vydělávat pomocí dřepování, abychom dosáhli na nějaké zbraně. Zbraně se daly ukořistit též u goril z Korporace a na dvou obchodních stanicích fungoval především výměnný obchod. Odpočinuli jsme si a po takhle nabitém dni byla velká očekávání na program večerní, bohudík, ty nejoptimističtější předpoklady se naplnily. Vypukla apokalypsa. Tradiční zombie apokalypsa, jak ji známe. V patře se nehrálo vůbec, v jídelně byla zřízena výrobna koulí, oba konce ústřední chodby byly zabarikádovány. Křesla, kanape, stolky, židle. Odhodlaní bojovníci na straně jedné, zvětšující se hrstka neinteligentních stvoření na straně druhé. Neuběhlo ani dvacet minut a přišel naprosto pochopitelný, přesto v tu chvíli zcela naivní rozkaz – vyběhni ven a posbírej koule. Jako jedněm z prvních nám byly při plnění příkazu strženy oba fáborky za rohem schovanou bandou zombíků, od toho okamžiku jsem tedy stanul na jejich straně. Všemi dostupnými způsoby jsme se snažili zničit jejich zátarasy a proniknout do základny, pod dohledem zahálejících obránců se nám to nejednou podařilo. Jejich spanilé jízdy vedly k důmyslně šifrovaným zprávám vedoucím k jejich spáse. Zombíků rychle přibývalo, zaplavili chodbu, proti jejich převaze se ubránil jen ždibec, docela malinká skupinka přeživších, podle sestaveného návodu nahráli svoje mozky na síť, zatímco jejich těla byla nechána na pospas netvorům. A tak se strhl úklid. Od nespočtu koulí a rozsypaného odpadu museli jsme vyčistit venkovní prostranství, nánosy bahna a prachu nezbývalo než zamést po celé vnitřní herní ploše, křesla a sedačky bylo třeba vyčistit. V neposlední řadě bylo potřeba se najíst a s takovým vývarem v žaludku se nábytek mnohem lépe stěhuje na svoje původní pozice, než na lačno. Není jistě na škodu zmínit, že během hry se některým monstrům podařilo vniknout dovnitř základny oknem a značně tak zaskočit její obyvatele, vyprávějíce si tyto zážitky jsme se odebrali na kutě.\nDen VI. – 20. 2. 2020; svatého Nikefora, blahoslavené Hyacinty Marto\nBudíček byl po náročném včerejšku pozdní a rozcvička jen velmi mírná. První aktivita toho dopoledne mě vskutku zaujala. Rozdělení jsme byli jinak než frakce, přesto však do čtyř skupin, přičemž před každou stál jeden programovatelný robot a před roboty nebezpečí a překážek plné pole, jež měli za úkol překonat. Na papír jsme zapisovali program, po několika změnách pozic jsme dokonce přešli i k podmínkám, a protože jednotlivé skupinky, roboti i npc byli kreativní a odhodlaní, o zábavu bylo postaráno. Abychom se zabavili i ve zbytku dopoledne, ve dvojicích namíchaných napříč oddíly jsme dostali za úkol udělat si fotku s objekty a sochami a předměty v našem blízkém okolí, ať už to byl úřad, penzion, stožár s vlajkou, kříž, vodník nebo i subjekty živé jako kočka, pes či nějaký místní. Odpoledne jsme měli program rozdělený podle pohlaví, nedalo se tedy čekat nic jiného, že když se děvčata zavřela ve svém pokoji se všemi přístupnými jedlými dobrotami, hochům nezbývalo než posbírat všechny meče a nerfky a farní zahradu proměnit v bitevní pole. I takové legrácky se ale po čase omrzí, několikrát jsme změnili způsob hry a poté se většina z nás odebrala ke zdejšímu haldě kovošrotu a toho harampádí, co lidé za kovošrot považují anebo se ho alespoň chtějí zbavit, přestože neodpovídá definici kovošrotu, tu bylo jak nácků ve Waffen – SS, to znamená dost. Nálezy jako nůž s koženým pouzdrem, nebo prý lehce opravitelný kompresor nebyly raritou. K mé spokojenosti jsem nalezl praktický, plechový, vojenský, zelený kufříček a taky si ho odnesl na faru a nakonec domů. Netrvalo dlouho a dostali jsme rozkaz – obléct se na dlouhou dobu strávenou venku a ven taky skutečně vyjít, a protože se ukázalo, že naše cesta vede až k dva kilometry vzdálenému objektu, byly vhodný oděv na místě. Při slunce západu se nám naskytl výhled na Cizkrajov a okolí, ale po rozdělení zbraní, a tedy i po soumraku jsme měli starosti zcela odlišné. Dvě nepřátelské standarty. Probojovali jsme se až ke zdi, z které nás bombardovali koulemi a z které k našemu štěstí trčela jedna z vlajek. Za pomoci jedné soušky jsme ji shodili, ale mezi námi a tou další skrývalo se vojsko protivné a roztodivné, vyzbrojeno nejen meči, ale také svítilnami, jakými se dá na tmu navyklého člověka dostatečně paralyzovat a pak lehce sejmout. Úporné boje se však vyvíjeli jak jinak než v náš prospěch, druhá standarta byla stržena. Po návratu čekalo nás absolutní vyvrcholení příběhu, nečekané, originální a dokonce nebojové. Závěrečná etapa nás totiž zavedla na dosud neprobádanou půdu. V každém rohu se nacházel reflektor a několik rozestavěných postav. Jeden roh, jedna frakce, jeden úkol. Prvně jsme zakotvili ve scéně z dětství nechvalně proslulého diktátora a vraha milionů, v městečku Branau am Inn, v rodišti Adolfa Hitlera. Opilý otec Alois zakázal svému synovi studia na umělecké škole, a protože se v toho důsledku mladý Adolf později nedostal na vídeňskou akademii, skončil mezi chudinou a za dalších okolností vyrostl v monstrum, Aloise Hitlera jsme museli přesvědčit, aby odložil láhev režné a mladého Adolfa, aby se s otcem usmířil. Po střídání jsme zamířili ke Kavkazu, v semináři v Gori se Josif Dzugashvili potýkal s nepochopením u jeho ortodoxních, duchovních vůdců. Jen za to, že si četl noviny ho zavírali do školního vězení, a proto seminář opustil, splynul s revolucionáři a stal se největším masovým vrahem v dějinách. Nezbývalo než kněze přesvědčit, že moudrost lze najít i mimo Bibli a zaručit tak Dzugashviliho setrvání semináři. Další výjev, další příběh, tentokrát z města Shaoshan v Číně. Čtrnáctiletý Mao Ce – Tung nastoupil jako účetní ve firmě svého otce, při velkém nátlaku se mu zhnusil kapitalismus, dopracoval to na krutého vládce lidové Číny. Museli jsme Maovi dokázat, že má zůstat na studiích a nabídku místa od jeho otce odmítnout, ovšem vyjednali jsme místo toho jen poloviční úvazek a velkému krveprolití a utrpení množství lidí jsme tak nezabránili. Poslední scéna byla značně překvapivá, nepracovala totiž s žádnou historickou postavou, nýbrž s nápadem, že by se Adam, inspirovaný totalitou z předchozího dne rozhodl jít ve šlépějích dříve jmenovaných a v této alternativní realitě ovládl nejprve Česko, pak Slovensko, a nakonec celou planetu. Našimi zásahy do předjarákové rady jsme měli docílit, aby se Adam Jaráků vůbec nezúčastnil a ztratil tak jedinečný zdroj inspirace. Abych vysvětlil smysl této aktivity, nacházeli jsme se ve virtuální realitě, v síti LASCA. Tato síť byla totiž ovládaná virtuálními replikami mozků krutých a mocných lidí, jaké vytvořil Neuromancer. Když jsme změnili zásadní vzpomínky v takových mozcích, síť přestala být nebezpečná, zastavila masové zneužívání osobních informací a stala se užitečnou technologií, jaké se člověk nemusí bát. Petr nám pak nastínil program zítřejšího dne, nemohl jsem se dočkat.\nDen VII. – 21. 2. 2020; svatého Petra Damianiho\nNarozdíl od předchozích dnů jsme vstávali již v sedm a po snídani vyrazili jsme do nedalekého Českého Rudolce. Čekal na nás pot, spousta prachu a množství dalšího. Vybaveni jsme byli lopatami, smetáky, kýbly a kolečky. Po celý den jsme zde sváděli souboj s nekonečným množstvím sutě a rozbitých cihel a jiného bince v prostorách celého zdejšího zámku. Oprýskaný vnitřek působil jako bludiště, jediná opravená součást byla věž, tyčící se třicet metrů nad okolní krajinou, ale aby nám její výrazně lepší stav nebyl líto, místo sutin se to tu hemžilo peřím a výkaly protivných holubů. Útěchou pro zdejší pracanty byl snad jen ten výhled. Podlahy ve většině místností byly velmi nekvalitní a nedodělané, a tak když se někdo oháněl smetákem moc usilovně, odloupla se další vrstva a bylo zase, co nabírat do lopaty, do kolečkem a pak, co sypat ven. Zatímco vadné cihly jsme odsud házeli pryč, nějaké nové cihly jsme naopak vyváželi nahoru. Pořádek jsme také udělali s částí nepoužitelných kusů dřeva, pozor jsme museli dát, abychom nezahučeli do nějaké z četných šachet, většinou však byly zakryty podlážkami, a tak se naštěstí nikomu nic nestalo. Výborný oběd jsme dostali ve zdejší přilehlé pivovarské restauraci, patřící stejným majitelům jako zámek samotný. Následovala přednáška o historii vodní tvrze, posléze barokního, a nakonec neogotického zámku, jehož osud sem zavál opilé rudoarmějce a zloděje z okolních vesnic a všechen nábytek a cennosti s nimi zase odvál. Snahy komunistických funkcionářů v osmdesátých i snahy developerů v devadesátých letech o přebudování na luxusní hotel byly marné, z lokálního klenotu se stala na dlouhá léta ruina, stále se dělá na tom, aby jí přestala být my se na tom měli možnost alespoň trošičku podílet. Za odměnu jsme dokonce dostali přednášku o přilehlém minipivovaru, no co víc bychom si mohli přát. Zpátky se odjíždělo po etapách auty, jen malá skupina ve složení Ondra, Kent, Lukáš, Číňan a jistě ještě někdo další na koho jsem zapomněl, navrátili jsme se do Cizkrajova po svých. V rámci večerního programu jsme si promítali fotky z průběhu celé akce a videa z předchozích ročníků.\nDen VIII. – 22. 2. 2020; Stolce svatého Petra\nHned po snídani se konala zpětná vazba v podobě dotazníku. Poměrně dost rychle se všechna zavazadla shromáždila před farou a pustili jsme se do zametání, sbírání obalů a dalšího tříditelného odpadu, jakého na podlahách pokojů válela spousta. Sundali jsme naši výzdobu – LED pásky a lepenkové plakáty, vytřeli jsme podlahy na umývárnách zametli je na chodbách a v síních. V paměti mi utkvěla slova: „Když uvidíte nějakýho křivýho Ježíše, tak ho spravte.“ Příhodné. Několik minut jsem se bavil sledováním Prkna, jak se snaží do jediného auta nacpat tolik vybavení a konečně jsme opustili základnu a vydali se na železniční stanici v Dolním Bolíkově. Cesta Regiospiderem se úmorně vlekla, vysvobození se nám tentokrát dostalo až v Havlíčkově Brodu, odtud rychlíkem do Brna to bylo mnohem pohodlnější a rychlejší. Skupinu jsem opustil již v Tišnově, Lelekovičáci v Kuřimi. Jaráky LASCA stály za to, nový tým dokázal, že na to má. Děkuji Hádesu a jeho přívržencům a dalším orgům za takové nasazení.\nJaráky LASCA 2020\nV sobotu kolem desáté hodiny ráno se sešla část našeho střediska na Zvonařce. Zde jsme za bušení ze staveniště vybrali peníze a počkali asi půl hodiny. Pak už jsme tak tak narvali batohy do nákladového prostoru a busem vyjeli směr Jihlava. Tam jsme dorazili s menším zpožděním, ale poněvadž náš navazující vlak měl také zpoždění, stihli jsme ho a odjeli s ním do Dolního Bolíkova. Z Dolního Bolíkova nás pak už čekala jen asi 1,5 km krátká cesta na faru v Cizkrajově. Zde jsme byli přivítáni poněkud zmatenými stvořeními, z nichž někteří vypadali jako hippies, další byli gangsteři, další mechanici a pak něco jako feťáci. Všichni tito pravděpodobně lidé mezi sebou válčili, až pak jeden z nich řekl, že se všichni musí spojit proti vládnoucí Korporaci a pak až mezi sebou válčit o cenné součástky v podobě třívoltových žároviček. Potom jsme tedy už šli dovnitř, byli obeznámeni s farou a dali jsme si věci do pokojů. Následoval program sestavený ze spíše klidnějších a více či méně seznamovacích her. Tento program byl zakončen hrou, které bezpochyby nemálo lidí ještě dlouho litovalo – strojeným rozhovorem zakončeným odpovědí na otázku „Jak se u vás tančí disko?“. Byť jsme po ní už šli na večeři, nikdy reálně neskončila, neboť se až do konce jaráků ozývaly její úryvky. I potom bylo ale o zábavu postaráno. Mohli jsme vyrábět hologramy, sprejovat na papíry ale i na malý plastový „cyber truck“, který jsme našli při naší výpravě na sklo. Pár lidí taky umisťovali po faře různé LED pásky, hráli deskovky nebo vyluzovali něco jako hudbu. Pak už byla večerka a šlo se spát.\nPo rozvičce a snídani jsme se dozvěděli, kdo patří ke které frakci, o kterých jsme se minulý den dozvěděli. Následně jsme se po těchto frakcích rozdělili. My Fullnaturálové jsme dostali jako odznak jakýsi šátek a vydali se k rybníku směrem na Bolíkov, abychom pomohli čtyřem lidem z naší frakce, kteří byli pod vlivem jakési špatné látky s ještě horším chemickým vzorcem. Dva z nich spáchali sebevraždu, zbylé dva se nám podařilo nějak přenést na faru, kde jim vrchní topinkovač dal jakýsi protilék a už byli v pohodě. To nebylo ale nejdůležitější. U rybníka jsme našli zapíchnuté rezavé vidle (bez násady), tak jsme je vzali s sebou. Když už se ale naši dva fullnaturálové moc vzpouzeli, bylo mi řečeno, že je mám odložit, tak jsem je tam na kraji lesa zapíchnul. Mnohokrát jsme se tam pro ně během jaráků vraceli, ale nenašli jsme je.\nPo návratu z našich úkolů jsme šli do Cizkrajovského kostela na mši. Pak jsme šli nasytit i naše žaludky obědem a následně na černý trh hlídaný něčím jako policií a postupně vyměňovali původní mýdla nebo TV magazíny za pár korun až na věci jako oltář Máří Magdalény za velký prachy, nebo stejně drahé součástky, což bylo to, co jsme potřebovali.\nPoslední dnešní program byl o disputacích na témata jako cenzura internetu, kamerový systém nebo zákaz telefonů ve školách. Někdy diskuze dávaly smysl, jindy ale se objevovaly argumenty způsobu „Když přijde do školy terorista, přes mobil si ho děcka nevšimnou“. Pak už jsme se věnovali jen večeři a dalším večerním činnostem, jako třeba spánku.\nKolem jedné hodiny ráno vlítli do pokojů vedoucí s amplionem jakožto něco mezi policií a lidovými milicemi a vyhnali nás ven. Zavlekli nás na zahradu u fary a po tom, co jsme jim neřekli, kde jsou součástky, někteří jsme se snažili proplížit zpátky na faru, což bylo vlastně za úkol. Ti zbylí se na to vykašlali a promenovali se po celé zahradě, až na několikátý pokus pochopili, že nebude špatné se na chvíli i schovat. Přesto jsme se nakonec dostali všichni zpátky na základnu do svých spacáků.\nRáno se nám povedlo vstát a nasnídat, následně jsme za pomoci různých indicií objevili asi šestnáct lokací, pomocí kterých jsme našli výsledné místo, kde byla truhla se třemi součástkami. Druhou část dopoledního bloku zabírala debata na téma apokalyptických možností scénářů našeho dalšího života tady na zemi a přípravy některých lidí na ně. Následoval oběd a po něm klasická plížička, kterou ale poměrně velká část účastníků nedovedla hrát a tak jsme po prvním kole radši přešli na jiné hry, jako vlajkovku.\nPo svačině jsme se po frakcích vydali na různá místa podle rozličných plánků a šifer. My, fullnaturálové, jsme šli kolem fotbalového hřiště a tak jsme trochu odbočili k vidlím, nenašli jsme je však. Druhá furciáta (=vidlová výprava; z lat. furca, -ae, femininum) tudíž sice nedopadla úspěšně, na cílovém místě jsme však byli poměrně brzy. Poté co jsme se dozvěděli od neznámého zdroje, že si každý máme vzít obálku, kterou jsme zde našli a vybojovat obálky jiné frakce, ve které je prý důkaz o jejich spolupráci s nepřátelskou Korporací. Z toho bylo jasné, že ten neznámý zdroj je samotná Korporace, která se nás snaží poštvat proti sobě, a tak když k nám přišla frakce topinkovačů, domluvili jsme se navzájem, že se necháme být. Pak jsme se ještě od nich dozvěděli o jakési reportáži o tom, co vlastně Korporace dělá. Pak jsme se vrátili na faru, kde jsme zjistili, že mechatronici se s gangstery tak dobře nepohodli. Potom už byl typický večerní program – večeře, dělání blbostí jako třeba otázkou „Pejsek, nebo kočička?“, kde v případě jakékoli jiné odpovědi než kočička následoval Profuk (hadice s uzávěrem, zcela jistě bude mít skvělé využití u valdíkovských sprch); večerka a spánek.\nPo úterní snídani jsme dostali na výběr mezi čtyřmi workshopy – házení nožů se XYm, programování s Prknem, Wargaming s Číňanem a cosi o slepotě s Any. Byť jsme se mohli zapsat na dva workshopy, polovina z nás nedostala ani šanci se zapsat na házení nožů, neboť se na ně zapsala vždy první čtvrtka lidí, co papír do ruky dostala. Ohledně těch, na které jsem se dostal – s Prknem jsme programovali želvu, která kreslila různé čáry, s Číňanem jsme zas zkoušeli bojovat na určitém území skrz figurky s určitými vlastnostmi.\nNa další program jsme se přesunuli se zbraněmi k fotbalovému hřišti, kde jsme dostali za úkol vysvobodit našeho špeha ze zajetí Korporace. Probojovali jsme se až k onomu špehovi u rybníka, mně to ale nedalo a díval jsem se po vidlích. Ty jsem nenašel, objevil jsem však fotbalový balón ve velmi dobrém stavu, se kterým si pak Varan po celé jaráky v chodbě v patře kopal. Po neúspěšné třetí furciátě, avšak úspěšném osvobození špeha, který nám zopakoval, co jsme věděli – jak je Korporace nebezpečná, jsme se navrátili na faru na oběd.\nPo obědě jsme se dověděli, že ve sklepě naší fary je jakási Neuromancerova skrýš. Proto jsme po frakcích luštili různé šifry, abychom dostali kódy pro vstup do sklepa. Ne každý přišel na všechny kódy, dohromady jsme ale všechny čtyři kódy získali, zadali jsme je do počítače u sklepa a vstoupili. Zde nás se slovy „Všichni zemřete“ uvítala na zdi digitální podoba Neuromancera – šílence, který převedl lidské mozky do virtuální podoby. Podle jeho slov jsme měli dvacet minut do příjezdu Korporace. Snažili jsme se jich tedy využít co nejlíp. Prozkoumali jsme kompletně celý sklep, našli stísněného zmateného člověka, který nám nic neřekl a taky spoustu různých krabic s popisy jejich laboratorních výzkumů. Jednalo se totiž o syntetické mozky. Poněvadž se za námi sklep prý zamčel, nemohli jsme uprchnout a tak skutečně za dvacet minut přijeli vojáci Korporace, zavázali nám oči a převedli nás do dalšího sklepa, akorát mnohem menšího, kde jsme se pořádně nemohli pohnout. Když jsme se zde usadili, objevili jsme zde jakéhosi šílence (Šimona), který se nás snažil povzbudit tím, že tu zemřeme. Vzápětí začly přicházet první problémy. Zvenku nás uváděli do situací, ve kterých jsme se octli a ptali se nás, co uděláme. Skupina nějakých lidí mohla být buď zabita, nebo se s námi dělit o velmi omezené množství stravy (o kterém jsme netušili, že jsme ve sklepě skutečně měli. Šimon povídal, že to nejsou lidi, tak jsme je nechali zabít. Stejně ale měl Šimon infekční chorobu, tak jsme dostali možnost ho zastřelit. Využili jsme ji. Po asi pěti otázkách a necelé hodině strávené v tomto vězení Nám bylo řečeno, že systém naprogramovaných mozků – LASCA – byl úspěšně spuštěn do provozu, nemají tedy už důvod nás tu držet. Byli jsme tedy propuštěni na svobodu a popovídali jsme si o našich odpovědích. Pak jsme už po obvyklých večerních procedurách odešli k (dočasnému) odpočinku. Další den jsme ho věru potřebovali.\nRáno Marek tvrdil, že rozcvičku má Klára, tedy že to nebude nic náročného. Byli jsme ale vyvedeni z tohoto omylu, jakmile do pokoje vlítl Adam v uniformě s megafonem v ruce a začal na nás řvát, že to, co si nesbalíme do sedmi minut, už nikdy neuvidíme. Okamžitě jsme se tedy vysoukali ze spacáků, narvali si věci do batohů a vysoukali se ven před faru. Vzápětí jsme v řadě vyběhli na nedlouhý okruh Cizkrajovem, zakončený na zahradě u fary několika cviky. Pak jsme mohli navrátit na faru, přičemž nám milostivě dali pár potravinových lístků (některým dokonce ty správné), izolepou kol břicha přilepili naše nové identifikační číslo tak, že po každém přijmutí jídla do žaludku jsme jej málem vrátili zpět. Taky nám nabídli členství ve Straně, což velká část kluků odmítla a všechny holky až na jednu přijaly. Pak jsme byli podle čísel a členství ve straně rozděleni do pokojů. Když dozorci naznali, že už si užili dost buzerování našich dvou nestranických pokojů, sešli jsme dolů do jídelny, kde jsme dostali chleba s margarínem (straníci ještě s marmeládou) a byli seznámeni s pravidly nového režimu. Pak nám byly diktovány slogany Lascy: „Válka je Mír. Svoboda je otroctví. Nevědomost je síla.“. Kdo si k tomu něco připsal, byl vyveden ven a dostal nějaký trest, po jehož vykonání se musel zas vrátit dovnitř. Tam jsme pak vytvářeli plakáty opěvující stranu, o které jsme ani nevěděli, jak se jmenuje. Po jejich prezentování jsme šli na pokoje, několik z nás bylo vyslýcháno, já s Jirkou jsme v bahně klikovali, běhali i dřepovali s kládami za neustálého vyptávání, zda neznáme Marka Palána a další lidi. Náš trest ukončila až svačina (na potravinové lístky ovšem), při které nám jakýsi spoluvězeň (Peťa Hanák) pověděl, že při následujících nucených pracích se máme snažit zjistit co nejvíc informací o Korporaci a Lasce. Vskutku jsme pak byli vyvedeni ven a při trhání trávy po stéblech, nošení listů na hromadu po jednom, nebo přenášení klád tam a zpátky jsme zašli k některým lístečkům, jejichž obsah jsme pak zapsali na papír s dalšími informacemi. Po nějaké době se ozval výbuch petard, bachaři šli prozkoumat, co se děje a my jsme vyběhli k soše sv. Jana Nepomuckého (což bylo domluveno), kde na nás už čekal Peťa Hanák v obleku. Tam nám vysvětlil, že Korporace, v níž byl ekonomem, spustila systém Lasca, což měl být původně systém umělých inteligencí, který by předpovídal počasí a dělal některé práce za reálné lidi. Nebyly ale zapojeny součástky všech naprogramovaných lidí ale jen těch, kteří měli diktátorské sklony, které teď spustily tento režim, ve kterém jsme měli tu čest žít. Když už nám neměl co říct, vyběhl na útěk před Korporací a my jsme se vrátili na faru. Tam na nás čekali dozorci – vojáci Lascy. Některé z nás popravili, což ale reálně znamenalo jen to, že přišli o veškeré výhody (jenže nikdo do té doby žádné výhody neměl) a že jsme je museli odnést do pokojů. Pak byl ještě čas na pár dalších výslechů a oběd na potravinové lístky. V poledním klidu po obědě se téměř žádný z dozorců neukázal, tak jsme se věnovali potahování chodeb magnetofonovou páskou, destrukcí plakátů režimu, skládání básní proti straně a založení LIdového Racionálního Odboje (LIRO), jehož znak, skládající se z dvou čar, nápisu LIRO a mých pohřešovaných vidlí, zdobil naše zápěstí. Pak zničehonic přišel Adam – tipl bych, že hodností hned pod velitelkou základny a vzal Lukáše na výslech. Tam po prvních pár větách velitelku zastřelil, Lukáš si vzal její čapku (prý jako důkaz) a přišel nás informovat o nastalé situaci. My jsme mu tedy napsali dopis, že odvolává z cizkrajovské základny všechny vojáky, a on to podepsal. V návalu radosti jsme zabarikádovali dveře pokoji straníků (jen jim byly totiž dveře ponechány v pantech). Bývalí straníci si toho po nějaké době všimli a docela zbytečně začli vysazovat dveře z pantů, přeřezávat uzlovačku, jíž byly dveře svázány a házet z barikády na nás židličky. Za chvíli se ale vše uklidnilo, my pustili straníky ven a všichni jsme šli do jídelny. Tam jsme se dozvěděli o několika udavačích, kteří nás od rána práskali – Ondrovi, o kterém jsme si to mysleli a pak o Mary, Míše a Martě, o kterých nikoho něco takového nenapadlo. Zřídili jsme tedy lidový soud, a po hlasování (kterého se zúčastnili i obvinění, ale pšt) se rozhodlo pro velmi mírný trest – poslední místo ve frontě na zbraně nebo večeři. Po vyslechnutí rozsudku se ti čtyři vytratili a za minutu jsme je viděli, jak běží pryč. Následně nám bylo Adamem sděleno, že sice odvolal všechny síly ze základny, ale do Cizkrajova přišly posily Lascy. Vydali jsme se se třemi malými meči, jedním nožíkem a tuším dvěma joltkami na kraj Cizkrajova k rybníku (ne tomu u vidlí). Zde se Adam usadil, teď coby překupník a sdělil nám, že naším cílem je získat co nejvíc zbraní, ale hlavně všech tuším sedm jakýchsi papírků. Do Cizkrajova jsme ale směli vyběhnout vždy jen na čtvrt hodiny. Občas se nám povedlo zabít některé vojáky Lascy (k nimž teď patřili i čtyři zrádci) a s uloupenými zbraněmi jsme běhali za druhým překupníkem – Xym, který se nacházel ve stodole u fary. Potíž ale byla v tom, že XY měl mít většinu oněch papírků, jenže Adam mu žádný nedal. Když hra skončila, měli jsme kvůli tomuto nedorozumění velmi málo papírků, ale to nám absolutně nevadilo. Hlavní bylo, že jsme na faře dostali normální jídlo, teď už dokonce bez potravinových lístků. Na základně jsme byli ve vyhodnocení dnešního programu dotázáni, zda něco nebylo přehnané a podobně.\nPo večeři, následovaly Adamovy nesmyslné hry jako pružináááá, nebo želvičky, čímž se v podstatě vyplnily naše předtuchy. Bude Zombie apokalypsa. Taky že byla. Vzápětí jsme se dozvěděli, že počítačový vir začal napadat skutečné přírodní mozky a tato nákaza se poměrně rychle šíří (strhnutím fáborků z obou ruk). Hrálo se jen venku, v jídelně a hlavní chodbě, jejíž oba východy jsme zabarikádovali židlemi, křesly a podobným haraburdím. Však už jsme v tom měli praxi z dnešního poledního klidu. Začaly první nájezdy zombíků (mezi které patřili i čtyři udavači). Barikády se postupně kvůli jejich náporům posouvaly tam a zpět. Po mírné destrukci některých jejich součástí jsme byli nuceni odstranit z nich veškeré lavice, čímž se barikády staly mnohem labilnější a posupnější. Postupně ubývalo lidí a přibývalo zombíků (respektive lidí napadených virem). Čas od času se na faru dostavil někdo jako Mamut nebo Prkno s jeho autem. Ten si pak při výjezdech ven hrál na smýkání zombíků z kapoty odstředivou silou. Kupodivu všichni přežili a k tomu bez nějakých větších újem na zdraví. Kolem jedenácté hodiny jsme pomocí UV nápisů objevili souřadnice, které jsme hledali. Směřovaly na budku v zahradě u fary. Strašně blbě se to hledalo, ale nakonec kdosi našel jakousi flešku a dones ji do jídelny. Mamut uprchl kamsi daleko. Já jsem měl to štěstí dostat se do Prknova auta a odjet pryč, ale vzápětí Prkna napadlo, že by to mohlo skončit explozí celé planety krom fary (jak realistické), a tak jsme se pokusili přeskákat davy zombíků a dostat se do jídelny, která jako jediná odolávala. Zde jsme se právě dozvídali, že jediná varianta je zálohovat naše mozky v cloudu a nechat naše těla napadnout virem. Přestali jsme držet dveře a pustili sem zombíky, aby nás nakazili. Mamut byl jediný, kdo přežil, poněvadž už předtím uprchl. Nezbývalo než vysvětlit situaci, ve které se nacházíme. Aby samotná naše těla přežila, ovládá je počítačový virus, my se z virtuální reality ho budeme snažit zneškodnit, stejně jako systém Lascu. Následovaly očistné a opravné práce na křeslech, faře i okolí. Chvíli po půlnoci bylo v zásadě hotovo a my šli užít těch zbývajících několik hodin k zaslouženému spánku.\nKvůli včerejšímu náročnému programu byl ráno pozdější budíček, a tak když k nám přišel Peťa Hanák, náš pokoj už pomalu vstával. Proto jsme nedělali to, co ostatní – ležení ve spacáku a představování si, že cvičíme, ale vyšli jsme ven a představovali jsme si, jak z vypětí všech sil běžíme a pak se rozcvičujem, což nakonec bylo mnohem komfortnější. Na cestě zpět už Marek nemohl, tak jsem ho vzal na záda (jen v imaginaci samozřejmě). Snídani jsme ale už měli skutečnou, což bylo fajn.\nPo snídani jsme šli ven, rozdělili se do čtyř skupin, z nichž každá dostala jednoho robota. Tomuto botovi jsme vždy na papír napsali příkazy kudy se má zde, ve virtuální realitě pohybovat, aby se dostal do okruhu pěti metrů kolem tyčky zabodnuté v zemi. Naší skupině se nejprve nějak zvlášť dobře nevedlo, ale po tom, co jsme s Matem objevili úžasný zakončovací algoritmus, bychom se dostali k tyčce pokaždé (kdyby ovšem našeho bota nezastřelil bot jiné skupinky, nebo některý z nepřátelských botů, kteří tvořili firewall tyčky). Většina skupinek se k tyčce ale aspoň jednou dostala a tak jsme ty informace či heslo, co tam jakože bylo, dostali.\nPo svačině jsme se vydali s telefony na procházku po Cizkrajově s úkolem udělat si selfie na co nejvíc místech, které jsme měli zadané. Já s Párou jsme se cestou kolem spodního rybníka stavili opět podívat po vidlích (= uskutečnění 4. furciáty), ale bez výsledků. Přesto jsme však z této pochůzky neodešli s prázdnou. Na kraji Cizkrajova jsme totiž objevili korbu plnou starého železa, ve které se našlo spousta skvostů, jako rozbitý zmrzlinářský vozík, cedule zákaz skládky, nebo nastřelovací hřebíky. S těmito poklady jsme pak vjeli k ostatním až k faře, kde jsme je na dvoře prozatím nechali. Cena nejoriginálnější fotky připadla fotce Lukáše u vodníka uprostřed rybníka.\nPo obědě se program rozdělil na holky a kluky, přičemž holky se zavřely ve svém pokoji s hromadou jídla k povídání, zatímco my jsme čas využili po našem – nejprve jsme se na různé způsoby mlátili jen tak s meči (popřípadě někteří odděleně s nerfkami), pak část z nás (inspirována dnešní výpravou mě a Páry) vyběhla způsobem „na Rotoruna“ kam jinam, než na šroťák. Víc očí víc vidí a tak jsme našli dokonce i věci, které jsou opravdu užitečné (nebo nám to tak aspoň připadalo) – Týpkova hasičská sekerka, Jiráskův železný kufřík, moje normální sekerka a dva železné klíny, Ondrův „kulomet“ z pružení auta, nebo taky velmi nekvalitní nůž, o jehož vlastnictví se přeli Týpko s Lukynem (jeden ho totiž našel a druhý vytáhl). Po jídle jsme se oblíkli a šli k asi půldruhého kilometru vzdálenému kostelu Panny Marie Bolestné. Ondra celou cestu vláčel „kulomet“. Pod kostelem u jakési chajdy nám Janek dal pár zbraní, a vysvětlil pravidla hry, včetně oživování z cloudu pomocí trubek. Nahoře u kostela bránili nepřátelé své dvě standardy, které jsme se snažili ukořistit. Vlajka visící nad zdí, pod kterou jsme se prodírali, šla dolů hned po menší dopomoci větvemi zezdola (i když úplně nevím, zda to bylo v plánu). Druhá zástava – výstražný trojúhelník se nacházel v jakési budce. Přišel jsem do ní poměrně brzy, ale první, co jsem uviděl, byl Profuk, který nám zjevně ukradli, tak jsem vzal ten. Samotnou zástavu jsme vzali až s Týpkem, čímž skončila hra. Pochod nocí zpět na faru. To ale ještě nebyl konec. Ten nás totiž čekal až po příchodu na faru – na půdu. Konečně jsme se dostali do systému Lasca a to do vzpomínek jejích diktátorských mozků s cílem změnit tyto vzpomínky, aby mozky diktátorské nebyly. Chodili jsme po frakcích po čtyřech vzpomínkách v rozích půdy. Naše frakce začala u mladého Mao Ce-tunga, který měl nastoupit do účetnictví firmy svého otce. Kvůli různým účetním podvodům začal nenávidět kapitalismus. Naštěstí se nám povedlo jeho vzpomínku přesvědčit, že udělá lépe, když se ujme nějaké méně zodpovědné funkce a tak se z něj nikdy nestal Velký kormidelník. Další scéna nás poněkud překvapila a i po jejím vyřešení jsme se jí zaobývali znovu a znovu poněvadž byl čas a byla to zábava. Jednalo se totiž o jednu z předjarákových porad, kde se řešilo, zda do jaráků zařadit totalitu. Padaly zde argumenty jako „Režim není politika“ nebo „Probodnu ti kružítkem plíci“ (vše podle skutečných událostí). Dopadlo to jako ve skutečnosti – totalita na jarácích byla. Jenže Adama to začalo bavit, vstoupil do SPD, udělal pár kroků ve své kariéře a skončil ovládnutím půlky Evropy. Povedlo se nám ho ale přesvědčit, že je máčka a že járaky budou nanic a že tam nemá jet, takže se z něj nikdy nestal… no prostě Adam. Další naše zastávka byla na území dnešního Rakouska, v rodině u Hitlerů. Adolfova matka šla vzbudit svého opilého muže Aloise, který nakázal, že Adolf půjde na úředničinu a ne malířství. Kvůli následkům tohoto rozhodnutí Adolf společensky poměrně klesl, utvrdil se v rasistických názorech a křivolakými cestičkami pak vystoupal na pozici německého diktátora. Bohužel se nám nepodařilo jeho matku přesvědčit, aby Aloise vůbec nebudila a tak jsme alespoň přesvědčili Adolfa s Aloisem, že bude studovat úředničinu a bokem i uměleckou a tak se z něj nikdy nestal Führer. Poslední vzpomínku jsme navštívili v mozku jistého ruského diktátora, který ještě coby Josif Vissarionovič Džugašvili studoval v semináři. Četl zde noviny, což se nelíbilo bratřím jezuitům, kteří jej dali zavírat do školního vězení, načež Josif opustil seminář a stal se revolucionářem a následně prvním generálním tajemníkem komunistické strany. Zde jsme si jen zamnuli ruce a zasypali jezuity teologickými argumenty od svatého Augustina až po svatého Maxmiliána Kolbeho (který v té době ještě nevystupoval, ale to naši „řádoví bratři, z nichž dvě třetiny byly ženy“ nevěděli).\nTakto jsme úspěšně a zároveň mírumilovně ukončili celou herní problematiku jaráků. Nezbývá než dodat, že Lasca se stal tím, čím měla být – bezpečnou sítí bez tyranizujících mozků, sloužící k nahrazení některých lidských prací na bázi přemýšlení (předpovídání počasí a spoustu dalšího). Tohle nám totiž Petr řekl po hře. Druhá věc, co jsme se od něj dozvěděli, byla, že se máme dobře vyspat, protože se zítra bude vstávat dřív.\nRáno jsme vstali už v sedm, po krátké rozcvičce jsme se nasnídali, nabrali si nějakou tu svačinu a vyrazili do Českého Rudolce. Dnešní cíl byl jasný – pomoct na rekonstrukci tamního zámku podle domluvy Peťy Hanáka s majiteli rudoleckého pivovaru a zřejmě i toho zámku. Cestou necestou podél Bolíkovského potoka jsme se dostali až do Rudolce. Majitelé tam už na nás čekali. Ukrajinec „Kosťa“ nám dal nářadí a rovnou jsme šli do zámku vynášet suť a uklízet po holubech. V některých místech to znamenalo ubrat třeba klidně pět centimetrů podlahy. V poledne jsme přerušili práce a šli na oběd, který nám dali majitelé. Po obědě nám ještě pověděli o historii této stavby a pak jsme na ni šli opět pracovat. To jsme skončili až něco po čtvrté hodině odpoledne, kdy jsme pomocí jednoho velkého řetězce odnosili poslední hromadu cihel, pak jsme šli k pivovaru, kde nám pověděli něco o jeho fungování, a dokonce nám dali ochutnat zrna sladu a chmelové granule. Potom jsme jim poděkovali, rozloučili se a malá část z nás odešla pěšky, zbytek tam čekal, až budou postupně zavezeni na faru. Tam už nás čekala večeře a poslední noc.\nRáno jsme se snažili co nejvíc sbalit. Snídaně, zpětná vazba v papírové formě a velký úklid. Celé dopoledne jsme věnovali vyklízení a zametání pokojů i dalších prostor, umývání záchodů, sundávání naší výzdoby a nahrazování starou, všechny naše věci musíme odnést a dát faru do původního stavu. Občas se našlo ještě něco rozbitého ze zombie apokalypsy, vzali jsme, co jsme měli po ruce a spravili to. Ještě před obědem v podobě těstovinového salátu jsme s Párou odnesli spoustu „vypůjčených věcí“ zpět do kovošrotu. Po obědě jsme už jen dodělali pár posledních věcí, rozloučili se s farou a šli na vlakovou stanici do Dolního Bolíkova. Vlakem jsme v polospánku dojeli do Havlíčkova Brodu, odkud nás odvezl rychlík na Brno. Jirásek vystoupil v Tišnově, já s Týpkem a Jirkou jsme se rozloučili až v Krpoli. My pak jeli vlakem do České a odtud se rozešli každý domů.\nČt 5. 3. 2020\nNecelá dva týdny po jarácích se dostavila necelá polovina účastníků na půl šestou ke klubovně na Červeňáku. Až nás bylo víc, přesunuli jsme se na asi 200 metrů vzdálenou planinu zvanou Psychohřiště. Zde jsme si zahráli pár her a po tom, co jsme zpozorovali pána o berlích, který se na nás nějak nepříjemně díval, jsme radši šli zpět ke klubovně. Zde jsme povídáním si čekali na Prkna. Když přišel, pustil nám nové video z těchto jaráků i některé z předchozích. Pak už byla čistě volná zábava, tedy kecání při pár donesených buchtách. Taky jsme na chvilku s Lukášem využili zdejší zásobu mečů a jim podobným zbraním. Postupně se skupinka kecajících zužovala odchody jednotlivců. Ten nejužší kruh byl vyhnán až něco před osmou, protože jarákový tým měl mít poslední pojarákovou poradu. Nepochybně jim patří velký dík, za to všechno, co proběhlo.\nNovější zápis: Výlet Jelenů do Soběšic (29. 2. 2020)\nStarší zápis: Výlet Hnědé šestky do Útěchova (18. 1. 2020)


Inkontinenční pomůcky na www.dentimedshop.cz | Dentimedshop.cz\nInkontinenční pomůcky na www.dentimedshop.cz\n06. října 2013 (aktualizováno: 07. června 2021)\nÚnik moči jako častý jev současnosti\nNedobrovolný únik moči vyvolává u mnoha lidí nejistotu, stres, velmi často se stydí, když se snaží vyhledat pomoc. Navzdory všeobecnému mínění je únik moči překvapivě častým jevem. Závažnější formy úniku moči postihují 15 % žen a 8 % mužů ve věku nad 65 let.\nKompletní sortiment pro řešení inkontinence na www.dentimedshop.cz\nV našem obchodě www.dentimedshop.cz máte možnost vybrat si inkontinenční pomůcky pro každý typ inkontinence, a to od renomovaných výrobců (Abena, Attends, Depend, Euron, Hartmann-Rico, Seni, TENA). V našem sortimentu nechybí inkontinenční vložky, inkontinenční vložné pleny ani inkontinenční plenkové kalhotky. Jako nezbytný doplněk při problémech s inkontinencí jsou vhodné i savé podložky. Tyto zdravotní pomůcky jsou opatřeny vysoce absorpčním jádrem, do kterého je moč odváděna. Zachycená moč se uchytí v pomůcce a odstraňuje zápach, povrch pomůcky tak zůstává suchý a prodyšný.\nPro lehký únik moči používejte inkontinenční vložky\nMírný únik moči je označován jako I. stupeň inkontinence nebo jako lehká inkontinence. nejčastější příčinou inknitnence je povolené pánevní dno. Lehká inkontinence charakteristická občasným únikem moči, a to tzv. po kapkách nebo maximálně 1–2x denně při vyšší fyzické námaze, kýchnutí, kašlání nebo v těhotenství. Objemově ho lze vyjádřit množstvím do 100 ml moči za 4 hodiny.\nV případě, že trpíte právě touto formou inkontinence, jsou řešením takovéhoto lehkého úniku moči inkontinenční vložky. Tyto vložky mívají jemný povrch, anatomický tvar a bývají prodyšné. Vyrábí se také speciální inkontinení vložky pro muže, které mají jiný anatomický tvar mají vložky pro ženy. Vložky pro inkontinentní jsou vyráběny v různých velikostech a s rozdílně vysokou absorpcí (od 75ml do 200ml). Inkontinenční vložky slouží proti protečení moči na oblečení a zamezí "nehodě" na veřejnosti.\nDruhý stupeň inkontinence\nPokud dochází ke středně velkému úniku moči při mírnějším zvýšení nitrobřišního tlaku, a to například při chůzi po schodech nebo jiné lehčí fyzické práci, jde zpravidla o střední neboli druhý stupeň inkontinence. Ztráta moči během čtyř hodin bývá okolo 100–200 ml. Při této inkontinenci doporučujeme anatomicky tvarované inkontinenční vložné pleny, které zajišťují optimální pohodlí.\nPleny jsou prodyšné a s příjemným povrchem. Vložné pleny se používají tak, že se vkládají do speciálních fixačních kalhotek nebo se nosí pod běžným spodním prádlem.\nTrvalý únik moči během celého dne - to je těžká inkontinence\nO třetím stupni inkontinence hovoříme, pokud u pacienta dochází k těžkému úniku moči. Při takovém postižení dochází k trvalému úniku moči, a to několikrát denně i v noci a v množství více než 200 ml za 4 hodiny. Často postihuje imobilní (nepohyblivé) pacienty, kterým může současně s močí unikat také stolice. U třetího stupně inkontinence je velmi obtížné jakkoliv kontrolovat tento stav a nese s sebou i další zdravotní rizika, jako je selhávání adaptačních mechanismů, dehydratace, dermatitida, infekce, vznik proleženin (tzv. dekubitů), celkové zhoršení zdravotního stavu atd.\nPro těžký únik moči jsou vhodné zejména inkontinenční plenkové kalhotky. V naší nabídce naleznete dva typy inkontinenčních kalhotek. Plenkové kalhotky navlékací a plenkové kalhotky zalepovací. Plenkové kalhotky navlékací bývají anatomicky tvarované a jsou vhodné především u chodících pacientů. Mají vysoce absorpční jádro, které zadrží tekutiny a zamezí úniku nežádoucích pachů. Zalepovací plenkové kalhotky bývají vhodné především u ležících pacientů (navlékací kalhotky se nechodícím-ležícím pacientům hůře oblékají). Zalepovací inkontinenční kalhotky lze vyměnit, aniž by se musel pacient zcela svlékat. Mají rychlý suchý zip pro zalepování a jsou také anantomicky tvarované.\nSavé podložky zvyšují úroveň ochrany při úniku moči\nPodložky pod ležící pacienty slouží jako ochrana lůžka či židle před znečištěním. Savých podložek je hojně využíváno jako doplněk při inkontinenci, a to současně s plenkami nebo inkontinenčními kalhotkami, popřípadě i s vložkami.\nZ vrchní strany bývají na dotek velmi příjemné. Ze spodní strany mají nepropustnou protiskluzovou fólii. Savé podložky se vyrábí v různých velikostech (rozměrech) a také jako varianta bez a se záložkami.\nJak vybrat správnou velikost inkopomůcky?\nSprávný výběr inkontinenční pomůcky není založen jen na kategorii výrobku, ale také na jeho velikosti (pozor - velikosti inkontinenčních pomůcek se mohou lišit mezi jednotlivými výrobci). Správnou velikost vyberete podle obvodu vašich boků. U plenkových kalhotek se často stává, že je zvolena příliš velká plenka, protože vyvolává dojem, že je více savá. Pokud máte v úmyslu vybírat výrobek s vyšší savostí, je potřeba vybrat si takový produkt, který především dobře sedí a má vyšší stupeň absorpce. Neméně důležité je tedy, abyste zaměřili svou pozornost na míru savosti inkontinenční pomůcky.\nS výběrem správné pomůcky při obtížích s inkontinencí by vám měl v každém případě pomoci lékař. Veškerý představený sortiment si můžete prohlédnout v našem eshopu www.dentimedshop v kategorii Inkontinence (vložky, pleny, savé podložky). Pokud budete potřebovat radu od nás, jsme ochotně k dispozici na telefonu 601 372 641.\nPosilování pánenvího dna


Be Interesting | Think - Balada Sedičova, aneb metro nám byl čert dlužen\nMAXWELL - Embrya Jsou chvíle, kdy recept „víc stylu než jádra” funguje, a jsou chvíle, kdy ne. ...\nBalada Sedičova, aneb metro nám byl čert dlužen\nPublished: Wednesday, 07 June 2017 08:16\nSedím rád... Sedím na lavičkách, židlích i sedačkách. Sedím rád snad na všech místech.\nSedím, i když někdo možná podotkne, že stání je zdravější. Sedím ale proto abych seděl a nejraději sedím v prostředcích městské hromadné dopravy. Jsem totiž sedič.\nMyslím si, že i vy se tu a tam rádi posadíte, neboť jsem vysledoval, že sedět v přecpaném dopravním prostředku je přímo přednost. Všichni jsme náležitě pyšní na svá privilegovaná místa, takže nás nemůže téměř nic ohrozit. Říkám to bohužel s povzdechem… TÉMĚŘ nic.\nKonstruktéři prostředků MHD si totiž na nás všechny a na sediče obzvlášť, hrozně zasedli. V autobusech a tra vajích jsme ještě docela chráněni před problémy. Stačí jen, jak se mezi sediči něžně říká, "urvat" dobrou sedačku a je vyhráno.\nMísta k sezení jsou vždy přesně pro jednoho člověka, vždy přesně pro jeden - a jsme samozřejmě šťastni, když zrovna "ten NÁ..." - zadeček. Sedíme si a kromě občasné rozklepané babičky nebo dědečka, nás nic nemůže vyvést z míry. (Já už jsem si na ty jejich útrpné pohledy zvykl, takže se vždy spíše bavím.) Co když chce ale sedič pokračovat v cestě metrem...?\nLavice barvy zkaženého červeného vína halabala rozeseté po dlouhém vagónu. Pro sediče učiněná pohroma. Ta nenápaditost..! Ta konstrukční nedokonalost! Proč jen nemůže mít každý své vlastní, přesně určené místo k sezení !? Tolik rozhodování... Tolik ztracených nervů.... To metro nám byl čert dlužen!\nNení divu, že si sediči pro jízdu pod zemí stanovili zvláštní pravidla. Ta aspoňčástečně eliminují nervové otřesy vyvolané tím strašným sedačkovým chaosem.\nNad všemi pravidly pak jako plamen září pravidlo z nejposvátnějších, tzv. pravidlo pravého metra, jinak též pravidlo "všichni sedí". Toto pravidlo platí jak uprostřed vagónu, tak na krajních takzvaných "rohovkách".\nČasto jsem zaslechl právě z kritických rohů vagónu:\n"Tam mají sedět tři" Nebo: "Tam se vejdou tři" To je ale přátelé zbytečný problém a možná dokonce omyl.\nNejmoudřejší sedičovo pravidlo totiž říká:\n"Ač je volná jakkoliv malá část lavice v metru, vždy se jedná o místo k sezení...".\nJen když si na malou část tohoto pravidla vzpomenu, mám ihned dobrou náladu. Zavadím pohledem o první malý uzounký proužek koženkové lavice a už vůbec nic neřeším. Nastavím se k mému místečku zády a příslušnou silou dosednu.\nNěkdy se mi dokonce podaří vytlačit si o něco víc místa, než jsem původně předpokládal. To je rozhodně dobře. Někteří z přátel sedičů ale i přes přísná pravidla nápor v metru nevydrží.\nSedají si pak i na dokonale zaplněné lavice, přímo ostatním na klín. To je zoufalost, kterou neuznávám. Je mi ale líto, že k tomu musí docházet. Společně s ostatními proto spílám konstruktérům "iz mytišina", za jejich nepřehledná místa k sezení.\nMusím se vám ale nakonec svěřit s něčím opravdu převratným. Když se vše úspěšně podaří, tak si již sediči v metru nebudou muset zoufat nad nepřehledností a odpadnou i problémy s nezaplněnými kousky lavic. Stačí jen velice málo.\nMusíme jen být všichni naprosto stejní a náš zadek se pak pohodlně směstná všude.\n- Text a ilustrace: Petr Tomaides\nSamotný název tohoto preparátu vyznívá velmi pozitivně.