E-kniha: Dcery světla a temnoty – Démon stínů | Knihy.ABZ.cz\nE-kniha: Dcery světla a temnoty – Démon stínů – Lenka Dostálová\n> Dcery světla a temnoty – Démon stínů\nElektronická kniha: Dcery světla a temnoty – Démon stínů\nDvojčata Lea a Sára jsou nerozlučnou sourozeneckou dvojicí a nezdá se vůbec možné, že by se někdy jejich vzájemné pouto přetrhlo. Přesto dojde k fatálním událostem, které od sebe ... (celý popis)\nDvojčata Lea a Sára jsou nerozlučnou sourozeneckou dvojicí a nezdá se vůbec možné, že by se někdy jejich vzájemné pouto přetrhlo. Přesto dojde k fatálním událostem, které od sebe doposud milující se sestry vzdálí. Ve chvíli, kdy Sára zjistí, že vládne čarodějnými schopnostmi, rozhodne se Leu od světa magie držet stranou. Ale dříve než mladá tajnůstkářská čarodějka dokáže získat od svého nového učitele dostatek magických vědomostí, zasáhne tvrdě zlo. A to si rafinovaně vybere právě Leu, aby byly obě dívky vtaženy do odvěkého boje mezi světlem a temnotou. A z tohoto kolbiště neodchází nikdo nepoznamenán. Úvodní díl fantasy řady pro starší děti a mládež Dcery světla a temnoty. Šestnáctiletá dvojčata Leu a Sáru čeká komplikovaný osud, v němž se budou pohybovat na rozhraní světlé a temné strany.\nKatalog vybraných autorů > D > Dostálová – Lenka Dostálová\na temnoty –\nDcery světla a temnoty – Démon stínů – e-kniha\nPo zemi tančily černé stíny, jak silný vítr pohupoval větvemi stro mů. Noc byla temná a měsíc zakrývaly těžké mraky. Náhle se me zi stromy objevila čísi postava. Její kroky šustily ve spadaném listí.\nJen na chvíli se obloha vyjasnila a světlo měsíce dopadlo na dív čí tvář. Vítr jí trhal oblečením a vháněl dlouhé tmavě hnědé vlasy do obličeje.\nDívka sebou trhla a prudce se otočila za šepotavým hlasem bez těla, který k ní dolehl zpoza stromů.\n„Kdo je to?!“ vykřikla neohroženě a napřímila se.\n„... brzy bude naše...,“ přidávaly se další a další hlasy ze všech stran. Hnědovláska se rozběhla pryč. Hbitě přeskakovala padlé kme ny, aniž by se zadýchala. Její atletická postava se pohybovala lesem, jako kdyby byla jeho součástí. Vtom vítr nečekaně ustal a ona zastavila, svaly napnuté k prasknutí. Les byl náhle tichý a nehybný.\nDívka se narovnala a sytě modrýma očima zapátrala mezi tma vými stíny. Kulatou tvář měla staženou soustředěním.\nTrhavě se nadechla a pohlédla přímo na starý vykotlaný strom, z jehož středu se hlas ozval. Pomalu se sehnula, sebrala ze země silnou pokroucenou větev a obezřetně zamířila k široké průrvě ve dřevě.\nNáhle z kmene vystřelily temné stíny a vztyčily se vysoko do vzduchu jako kobry číhající na svou kořist. Dívka vykřikla a vyra zila pryč. Temné provazce se jí však omotaly kolem nohou a zápěs tí, až upadla, a začaly ji táhnout zpět k průrvě ve stromě.\n„Nne!“ zajíkla se a zazmítala sebou v marné snaze se osvobo dit. Prsty se snažila něčeho zachytit, ale dlaně jí klouzaly ve vlh kém listí. „Nech mě být!“\n„NAŠE!“ zaznělo jí těsně u ucha v okamžiku, kdy ji pohltila temnota a veškeré světlo zmizelo.\nDívka sebou trhla a probudila se. Její hruď se prudce zvedala a zpocené pyžamo se jí lepilo na kůži.\n„Sáro?“ zamumlala zmateně a zaclonila si oči proti světlu, které dovnitř pronikalo otevřeným oknem spolu s teplým vánkem kon čícího léta.\n„Jsi v pořádku?“ zeptala se dívka, která seděla na okraji její po stele s rukama stále položenýma na jejích ramenou. Tvář měla sta ženou starostmi a v temně zelených očích se jí zračily obavy.\n„Jo,“ vydechla Lea a pomalu se posadila. Tmavě hnědé vlasy, které se jí obvykle neposlušně kroutily kolem obličeje, měla zplihlé a rozcuchané. „Promiň. Zase jsem tě vzbudila.“\n„To je tenhle týden už potřetí,“ poznamenala její sestra a polo žila jí dlaň na čelo. „Jsi úplně ledová.“\n„Nic mi není,“ usmála se mdle Lea.\nDruhá dívka si nespokojeně shrnula až po pás dlouhé, rovné kaštanově hnědé vlasy za uši a založila si paže na prsou. Na rozdíl od svého dvojčete byla o něco vyšší a mnohem útlejší. „To vykládej někomu jinému. Od té doby, co jsem ti řekla, že mám šanci na pěs tounskou péči, se nemůžeš pořádně vyspat!“\nLea se zamračila. „Tím to není,“ zamumlala rozmrzele, sho dila nohy z postele a začala se převlékat. „Ty sny začaly mnohem dřív.“\n„Leo,“ ozvala se Sára, když si všimla sestřina výrazu. „Jestli chceš, abych zůstala, tak –“\n„Tak nic,“ skočila jí do řeči Lea prudce. „Na něco takového ani nemysli. Je nám šestnáct. Takovou šanci už nedostaneš. Raději se soustřeď na to, jak na svoje pěstouny dneska udělat dojem, protože jestli se za týden vrátíš, tak tě zkopu.“\n„Vždycky obdivuju tvůj způsob, jak říct mám tě ráda,“ usmála se Sára.\nLea si pouze odfrkla. „Vždyť o nic nejde,“ řekla pomalu. „Není to, jako kdybychom se už nikdy neměly vidět. Budeš jen na druhé straně města. Když budu chtít, můžu u tebe být za dvacet minut.“\n„To je pravda. Ale bude to nezvyk. Celý život jsme strávily tady v dětském domově, a najednou mám jít pryč. Kromě tebe jsem nikdy žádnou jinou rodinu neměla.“\n„To už se stává, když ti rodiče umřou dřív, než si je vůbec mů žeš zapamatovat,“ odtušila škrobeně Lea. „Jsem naštvaná, že od cházíš, ale...“ Dívka se odmlčela a zadívala se kamsi do dálky. Potom se však obrátila ke svému dvojčeti a na tváři se jí objevil úsměv. „Ale asi bych tě zabila, kdybys toho nevyužila,“ dodala.\n„Díky,“ vydechla vděčně Sára, vstala a pevně ji objala. Lea ji k sobě krátce přitiskla, než se odtáhla.\n„No,“ odkašlala si a nejistě se rozhlédla kolem. „Půjdu se po dívat po něčem k snídani,“ dodala, než se otočila a zmizela na chodbě.\nSotva Sára osaměla, zmizel jí úsměv z tváře. Znovu zapochybo vala, jestli dělá správnou věc. Nakonec ale otevřela skříň, vytála z ní velký batoh a začala do něho skládat své věci.\nZabralo jí to mnohem víc času, než čekala. Za celou dobu se její sestra nevrátila. Když byla konečně hotová, pohlédla na hodiny a zjistila, že už je skoro devět.\nRychle zavřela svůj batoh a přehodila si ho přes rameno. Napo sledy se rozhlédla po pokoji s jednou postelí a palandou, jejíž horní patro zelo už nějakou dobu prázdnotou. Chvíli postála na prahu, ale pak se rozechvěle nadechla a rázně za sebou zavřela.\nPomalu došla chodbou ke schodišti a pohlédla do haly v příze mí. U hlavních dveří stály dvě ženy a o něčem se spolu tiše bavily. Jedna z nich byla hlavní vychovatelka, Alice Pormoglová. Byla to starší žena s černými vlasy vyčesanými nahoru do tuhého drdolu, tvrdými rysy a hranatými brýlemi. Její společnice byla o něco ro bustnější, v elegantním kostýmku a s krátkými blonďatými vlasy, pečlivě sčesanými na stranu, díky čemuž vypadala mladší, než ve skutečnosti byla.\n„Sáro!“ zavolala na ni Alice, když si jí všimla, a zářivě se na ni usmála. „Už na tebe čekáme.“\nDívka se zhluboka nadechla a sešla poslední schody, které ji od nich dělily. „Dobré ráno,“ pozdravila a vynutila na své tváři úsměv.\n„Ráda tě zase vidím, Sáro,“ usmála se na ni přívětivě žena v kos týmku a přátelsky jí stiskla ruku.\n„I já vás, paní Dosenová,“ řekla dívka zdvořile.\n„Jsi připravená? Můžeme jet?“\n„Ještě bych se chtěla rozloučit.“\n„Ale jistě,“ usmála se paní Dosenová.\nSára se otočila a vydala se k hloučku několika dětí, které postá valy opodál. Většina z nich byla mnohem mladší než ona.\n„Budete mi chybět,“ řekla, když se k ní vrhly a v jednom vel kém chumlu ji objaly, až nemohla skoro dýchat. „Dáte mi pozor na ségru, že jo?“\n„Na mě, jo?“ ozvala se Lea, která se zničehonic vynořila z boční chodby a křivě se usmála. „Copak se o sebe nedokážu postarat sama?“\nSára se spokojeně uculila. „Znám tě. Navíc jsi technicky vzato mladší, i když jsme dvojčata, takže za tebe nesu zodpovědnost.“\nLea se rozesmála. „Sni dál,“ zažertovala a podala sestře zabalený dárek. „Tohle je od nás všech.“\n„Děkuju,“ řekla Sára, vymanila se z objetí ostatních dětí a spo lu se svým dvojčetem zamířila zpátky k čekajícím ženám.\n„Lea, že?“ zeptala se Anna Dosenová, když došly až k nim.\n„Jo,“ přikývla hnědovláska a krátce si s ní stiskla ruku.\n„Ráda tě poznávám,“ usmála se žena, než se znovu obrátila k Alici Pormoglové. „Děkuji za všechno.“\n„To já bych měla poděkovat vám,“ odpověděla vychovatelka přátelsky a otočila se k Sáře. Krátce ji k sobě přitiskla a přívětivě se na ni usmála. „Dávej na sebe pozor, ano?“\n„Budu,“ slíbila dívka, naposledy se podívala na svou sestru, kte rá sotva znatelně přikývla, a vydala se spolu s paní Dosenovou vel kými dveřmi na dvůr, kde na ně čekalo zaparkované auto.\nLea stála bez hnutí a se strnulým výrazem je sledovala, zatímco prsty přejížděla po zeleném jadeitu ve tvaru kruhu na svém krku. Potom se však rozběhla za nimi.\n„Sáro, počkej!“ vykřikla, když už se její sestra chystala nastou pit. Sára se překvapeně zastavila u otevřených dveří auta a otočila se. Lea doběhla až k ní, zvedla ruce a odepnula si ozdobu z krku.\n„Na, tady máš. Chci, aby sis ho vzala,“ řekla a vložila ho sestře do dlaně.\n„To nemůžu,“ vydechla překvapeně Sára. „Je to tvůj amulet.“\n„Už ne. Teď je tvůj.“\nSára se usmála a znovu svou sestru objala. „Slib mi, že se brzy uvidíme.“\nLea přikývla. „Slibuju. Hlavně už zmiz.“\nSára se krátce zasmála, odtáhla se od ní a nasedla do auta. To se pomalu rozjelo a zamířilo k bráně.\nLea ho sledovala až do poslední chvíle. V okamžiku, kdy zmi zelo za stromy, vytratil se jí z obličeje úsměv a oči potemněly. Zvedl se prudký vítr a vehnal jí dlouhé tmavé vlasy do obličeje. S podiv ným pocitem prázdna vrazila ruce do kapes a zahleděla se na čisté nebe.\n„Můžu si s tebou promluvit?“ ozval se vedle ní nečekaně žen ský hlas.\nLea sebou trhla a překvapeně vzhlédla k Alici, která stála jen kousek od ní a propalovala ji odměřeným pohledem.\n„Pomůže mi, když řeknu, že se to zrovna teď nehodí?“ odpově děla Lea otráveně.\n„Leo, vím, že pro tebe bude velká změna, když se teď tvoje sestra odstěhovala, ale chci, abys věděla, že je to pro ni životně důležité.“\n„Životně? A nepřeháníte trochu?“ ušklíbla se.\n„Ne, myslím to zcela vážně,“ usadila ji chladně Pormoglová a věnovala jí tvrdý pohled. „Proto chci, abys to Sáře nepokazila. Vlastně by bylo lepší, kdyby ses jí po nějakou dobu vyhýbala, aby měla čas se s tím vypořádat.“\n„To mě skutečně tak moc nenávidíte, že si myslíte, že bych udě lala něco takového, co by ohrozilo její šanci na skutečný domov?“ zeptala se naštvaně Lea.\n„Vím jen to, že jsi dost sobecká na to, abys vždycky stavěla sebe před ni.“\n„Cože?!“ vyjekla nevěřícně a rozčileně Lea. „Sobecká?!“\n„Jen se nad tím zamysli,“ pokračovala nevzrušeně Pormoglová. „Necháš ji, aby si v klidu žila vlastní život bez tebe?“\n„Samozřejmě že...,“ vybuchla Lea, ale uprostřed věty se zara zila. Poslední slovo ze sebe nedokázala vypravit. Zaťala pěsti a vrh la po ženě před sebou nenávistný pohled. Ta se však jen vědoucně usmála, otočila se na patě a odešla. Lea rázně zapíchla vidle do kupy hnoje a vyhodila ho vysoko na vlek. Mechanicky pokračovala a bylo jí jedno, že už ji začínají bolet ruce.\n„Kdybych věděl, že se do dnešní práce pustíš s takovou vervou, vymyslel bych toho pro tebe víc.“\n„Ahoj, Aleši,“ zamumlala přes rameno ke statnému muži s kní rem, který se opíral o nejbližší ohradu, kde se popásalo několik koní.\n„Víš, jak poznám, že máš mizernou náladu?“ zeptal se a přišel blíž. Dívka k němu vzhlédla a tázavě povytáhla obočí.\n„Jak?“ zeptala se zvědavě.\n„Tak, že před tebou všechna zvířata utečou,“ odpověděl s úsmě vem. „Dokonce ani Aka nevylezla z boudy, aby tě dneska přivítala. A ta by šla přivítat i zloděje.“\nLea se nad jeho odpovědí musela pousmát. „No jo,“ připustila. „Něco na tom asi bude.“\n„Takže?“ zeptal se Aleš a sebral jí vidle z rukou, když se chtěla znovu pustit do práce.\n„Víš, že nejsem člověk, co by se svěřoval,“ zabručela neochotně.\n„Jde o tvou sestru? Dneska měla odjet, ne?“\n„Jo,“ povzdechla si dívka. „Ale o to nejde. I když mě to vážně štve, přeju jí to.“\n„Tak kvůli čemu je dneska bezpečnější se ti vyhnout? Zase kvů li vrchní šéfce?“\nLea si odfrkla. „Leze mi na nervy,“ zavrčela podrážděně. „Se všemi vychází, i když je otravná, ale mě vysloveně nenávidí.“\nAleš pokrčil rameny. „Není možné, abys vycházela s každým. Někdy to prostě nejde, i když se snažíš,“ řekl vážně, ale pak se mu v očích objevila jiskra pobavení, když se naklonil blíž, až se Lea musela trochu zaklonit, aby mu vůbec viděla do tváře. „Ale možná že si její nenávist zasloužíš. Oba dva víme, co jsi zač.“\n„Já?“ ušklíbla se provokativně dívka. „Takový andílek?“\nMuž se rozesmál a nevěřícně zavrtěl hlavou. Pak ukázal ke stá jím a řekl: „Běž radši osedlat Saskii. Dlouhá projížďka prospěje vám oběma.“\n„Díky,“ usmála se vděčně Lea, proběhla kolem něho a zmizela ve velkých vratech stájí. Sotva se objevila uvnitř, ozvalo se z jedno ho boxu radostné zařehtání.\n„Ahoj, krásko,“ zašeptala něžně dívka k hnědé klisně, která vy strčila hlavu ze svého stání a lehce Leu nosem dloubla do ramene. Ta ji pohladila po hebkých nozdrách a přitiskla čelo k její nepravi delné hvězdě. „Půjdeme ven, co ty na to?“\nKlisna zahrabala kopytem, jako kdyby se už nemohla dočkat, a tak si dívka došla pro hřbílka a pustila se do práce. Během pár minut byla Saskie vyčištěná a osedlaná. Lea si stáhla vlasy do culí ku a nasadila helmu.\n„Tak pojď,“ řekla a vyvedla zvíře ze stájí. Venku rychle nasedla a spokojeně se uvelebila v sedle. Sotva se dostaly zadní brankou na louky, pobídla Lea klisnu do klusu a navedla ji k lesu.\n„Zdá se, že budeš jediná, která mi tu zbude, Saskie,“ zašeptala Lea a pohladila klisnu po krku, když je obklopily stromy a ptačí zpěv. „Vždycky jsem věděla, že nebudu se Sárou napořád, ale nena padlo mě, že to přijde tak brzy. Mám dojem, jako kdyby mě všich ni opouštěli. Nejdřív odešla Karolína, teď Sára.“\nKlisna si odfrkla a Lea se pousmála. Zafoukal vítr a dívka si shrnula uvolněný pramen z čela. V tichu lesa nechala směr na Sas kii. Náhle se však klisna prudce zastavila a zvedla hlavu. Ušima stříhala ze strany na stranu a nehýbala se.\n„Copak je, Saskie?“ zeptala se hnědovláska zmateně a rozhlédla se. Nic zvláštního však nespatřila. Přesto měla dojem, že něco není v pořádku. Ptáci přestali zpívat a les najednou vypadal zlověstněji než kdy dřív.\nBlízko se ozvalo zapraskání větvičky. Lea se rychle otočila za zvukem a přimhouřenýma očima sledovala stromy. Nikde ale ne bylo ani živáčka.\n„Radši zmizíme,“ zamumlala sama pro sebe, když se jí vyba vil sen z rána, otočila Saskii na druhou stranu a s nepříjemným mrazením v zádech ji pobídla. Klisna svižným krokem vyrazila pryč, ale trvalo ještě několik minut, než přestala nervózně švihat ocasem. Sára seděla v pohodlném sedadle na straně spolujezdce a dívala se na cestu před sebou. Nakonec se ale osmělila a zeptala se: „Proč jste si vybrala zrovna mě?“\nAnna Dosenová se zatvářila překvapeně a krátce na ni pohlédla, než se zase věnovala silnici před sebou.\n„Ani nevím,“ přiznala váhavě. „Nikdy jsem neuvažovala nad tím, že bych si vzala nějaké dítě do pěstounské péče, nebo ho snad dokonce adoptovala. Popravdě nemám nejmenší tušení, odkud se ten nápad tak najednou vzal.“\n„Aha,“ zamumlala hnědovláska.\n„Ať už to bylo cokoli, co mě tak náhle pobídlo, jsem za to ráda,“ dodala spěšně žena a přívětivě se usmála. „Vím, že ti na jaře bude sedmnáct a brzy budeš dospělá, ale mám dobrý pocit z toho, že ti můžu pomoct. Lepší start do života, co ty na to? Ber to jako jakýsi druh... Co já vím, třeba jako mecenášství než pěstounství.“\n„Já jen nechci být někomu na obtíž,“ řekla Sára upřímně. „Na domov už jsem si zvykla, mám tam sestru.“\n„Máš ji hodně ráda, viď?“ zeptala se žena a dívka přikývla. „Při znám se, že když jsem se dozvěděla, že máš dvojče, chtěla jsem si vás vzít obě. Ale pak jsem zaváhala. Pěstounská péče je přece jen velká změna a já si nebyla jistá, zda bych dokázala nést zodpověd nost za tak... divoké dítě, jako je Lea. Je to určitě chytrá a odvážná dívka, ale je v ní něco... nevím. Působila na mě takovým nepola pitelným, odtažitým dojmem.“\n„Lea je hodně svéhlavá a dokáže se snadno naštvat, já jí však naprosto věřím.“\n„To jsou silná slova.“\n„Já vím,“ přikývla Sára. „Ale jsem s ní celý život. Znám ji. Po znám, kdy zuří, i když se navenek usmívá, i to, kdy skrývá svůj strach nebo smutek za sarkastickou poznámkou.“\n„Chápu,“ zamumlala paní Dosenová v okamžiku, kdy odboči la na příjezdovou cestu. Přímo před nimi se vynořila dvoupatrová vila v rokokovém slohu s bílou fasádou, obklopená velkou zahradou plnou okrasných záhonů, sestříhaných keříků a vysokých stromů.\n„Doufám, že se ti tu bude líbit,“ řekla a zaparkovala před gará ží. Sára vystoupila a nadechla se čerstvého vzduchu prosyceného vůní květin.\n„Tak pojď,“ vybídla ji baculatá žena k masivním dvoukřídlým dveřím na vrcholku schodiště. Společně vstoupily do prostorné haly obložené tmavým dřevem. „Tenhle dům postavil můj praděda a otec ho zrekonstruoval. Já mám příliš mnoho práce na to, abych se o něj starala, takže na to najímám lidi. Amálie je naše kuchařka a uklízečka a nedávno jsem ještě přijala jednoho mladíka. Chlap ská ruka tu chyběla už moc dlouho. Jsem rozvedená už roky, takže kromě těch dvou a mě tu na nikoho jiného nenarazíš.“\nSára se pousmála, když ji žena vedla po schodišti naproti dve řím, které se větvilo na dvě strany. „Musí to tu působit prázdně.“\n„Ano,“ souhlasila žena a ukázala na konec chodby. „Tamhle je tvůj pokoj. Zabydli se. Já teď musím jít ještě něco zařídit do firmy, ale doufám, že se stihnu vrátit na oběd. Ten bude v hlavní jídelně. To je v přízemí vlevo od schodiště.“\n„Dobře. Na shledanou,“ rozloučila se Sára a pomalým krokem se vydala k bílým dveřím na konci chodby. Váhavě vzala za kliku a vešla do prozářené místnosti s velkými francouzskými okny, kte rými dovnitř pronikaly sluneční paprsky. Všechno bylo sladěné do příjemné zelené a bílé barvy.\n„Páni,“ vydechla dívka uchváceně a přejela prsty po bílé komo dě hned vedle dveří. Prošla kolem sněhobílé postele s nebesy a po hovky s malým konferenčním stolkem až k vysokým oknům a ote vřela dveře na balkon.\n„To je nádhera,“ vydechla nad výhledem, který se jí naskytl, a opřela se o zábradlí. Svěží vítr si pohrával s jejími dlouhými vlasy a přinášel k ní vůni čerstvě posečené trávy.\nPo chvíli se Sára vrátila do pokoje a kolem stolu přešla k dru hým dveřím hned naproti posteli a otevřela je.\n„Už žádný boj o sprchu,“ pousmála se nad vlastní koupelnou plnou světla. Zavřela za sebou a vrátila se do pokoje. Batoh se vše mi svými věcmi položila na nadýchanou postel a otevřela ho.\nHned navrchu měla zabalený dárek, který jí daly děti z domo va. Opatrně roztrhla červený papír a na postel vypadlo velké album s fotkami. Smutně se pousmála, když ho otevřela a hned na prv ní straně našla obrázek, na němž byla se svou sestrou. Fotka byla přes rok stará a obě na ní byly špinavé a mokré. Vzpomněla si, jak tenkrát v létě Lea sehnala hromadu balonků na vodu a rozpoutala vodní bitvu po celém dvoře. Ušetřen nebyl skutečně nikdo. Jeden zásah schytala i Alice Pormoglová, když přišla, aby tomu zabránila. Sára si doteď nebyla jistá, jestli to byla skutečně nehoda, nebo zda její dvojče trefilo vychovatelku úmyslně.\nS povzdechem album zavřela a rozhlédla se po místě, kam by ho uložila. Nakonec ho dala na prázdnou polici nad stolem, kam vy skládala i další svoje vzpomínky, které za svůj život nasbírala. Prů zračný krystal na černé kůži od Karolíny, která před pár lety z dět ského domova odešla, nebo vonné svíčky, jež pravidelně dostávala od své sestry. Nakonec z batohu vytáhla svoje oblečení a uložila ho do velké skříně v rohu místnosti. Když pohlédla na tu směšně vy padající hromádku v obrovském prostoru, musela se usmát. Nedo kázala si představit, že by tenhle šatník někdy dokázala zaplnit.\nJe tu krásně. Kdoví, jestli si na ten klid tady vůbec kdy zvyknu, pomyslela si v duchu, když se znovu rozhlédla po pokoji. Pak se vydala ke dveřím a vyklouzla na chodbu.\nČas do oběda strávila bloumáním po domě, aniž by kohokoli potkala. Skutečně měla dojem, jako kdyby byl dům úplně prázdný.\nTeprve pár minut před polednem zamířila do jídelny. Okny orientovanými na jih dovnitř pronikaly polední sluneční paprsky a tančily po naleštěném masivním stole, tisíckrát odražené na skle nicích a blyštivém nádobí. Kolem stolu bylo dvacet polstrovaných židlí s vysokým opěradlem.\nSotva se Sára váhavě usadila na jedné z nich, objevila se i paní Dosenová.\n„Doufám, že máš pořádný hlad,“ usmála se a uvelebila se na židli v čele stolu hned vedle ní. „Poprosila jsem Amálii, aby připra vila něco dobrého.“\nNež stihla dívka odpovědět, objevila se v menších dveřích v ro hu usměvavá žena. Měla jednoduché černé kalhoty a bílou halen ku a tmavě hnědé vlasy svázané do volného drdolu, z něhož jí vy padávalo několik pramenů lemujících její kulatou tvář.\n„Dobrý den,“ pozdravila vesele a začala na stůl pokládat hlubo ké talíře s vonící polévkou. „Nechte si chutnat.“\n„Děkuju,“ řekla Sára, když před ni postavila její porci. Žena jí věnovala zářivý úsměv a vytratila se.\n„Dobrou chuť,“ popřála Anna Dosenová a dala se do jídla.\nPo celou dobu nikdo ze stolovníků nepromluvil a Sára se cítila příliš trapně a nejistě na to, aby dokázala promluvit první. Když však Amálie přinesla druhý chod, řekla: „Chtěla jsem vám podě kovat za ten pokoj. Je překrásný.“\n„Líbí se ti? To jsem ráda,“ usmála se spokojeně žena. „Na jeho zařízení jsem si dala záležet. Na můj vkus je tam ale příliš zelené.“\n„Ne, je to dobré. Zelená se mi líbí.“\n„Dobře. Když budeš cokoli potřebovat, stačí říct. Zařídila jsem ti platební kartu, na kterou budeš dostávat každý měsíc kapesné. Mělo by ti to bez problémů stačit na všechno, co bys mohla potře bovat.“\n„Ehm... děkuju, paní Dosenová,“ vysoukala ze sebe dívka roz pačitě.\n„Prosím, říkej mi Anno. A tykej mi.“\nHnědovláska přikývla a odložila příbor. „Děkuju,“ řekla vděč ně. „Za všechno.“\n„Opravdu není za co, zlato. Jsem ráda, že tu s námi bude někdo další. Ráno odjíždím do práce většinou po sedmé, takže tě můžu brát do školy, pokud budeš chtít. Chodíš na jazykovku, ne?“\n„Můžu klidně chodit pěšky. Není to daleko.“\n„Nesmysl. Mám to po cestě.“\n„Tak dobře,“ souhlasila váhavě Sára.\n„Výborně. Večeře bude opět tady kolem šesté. A snídaně bývá ve všední den přichystaná mezi půl sedmou a půl osmou. O víken du je tu na stole k snědku něco malého pořád. Doufala jsem, že tě tu dneska alespoň provedu, ale bohužel musím ještě na chvíli do práce,“ povzdechla si žena a nespokojeně zavrtěla hlavou.\n„To nevadí. Už jsem si to tu trošku prošla.“\n„Měla by ses podívat na zahradu. Ten mladík, co tu teď pracu je, ji dal konečně do pořádku,“ prohlásila Anna a vstala. „Uvidíme se tedy zítra,“ rozloučila se a vyšla z jídelny.\nSára zůstala ještě chvíli sedět na místě a zamyšleně příborem přejížděla po talíři. Nakonec však také vstala a zamířila ke scho dišti. V hale se ale zastavila a zaváhala. Nakonec se otočila, vzala si z botníku svoje boty a vyšla ven. Po štěrkem vysypaných cestič kách obešla dům a zamířila ke skupince stromů v rohu zahrady. Posadila se v jejich stínu a opřela se o hrubou kůru kmene jednoho z nich. Teplý vítr ji pohladil po tváři a ona zavřela oči.\nTrhla sebou a vzhlédla. Kousek nad sebou uviděla sedět svou sestru. Bylo jí sotva pět a jednou rukou se přidržovala větve.\n„Podívej, co umím, Sachari Sher!“ zvolala vesele a soustředě ním přivřela oči a zatnula pěsti. Sára ucítila dotyk čehosi zvláštní ho, ale než to dokázala pořádně zachytit, probrala se.\n„Omlouvám se, vzbudil jsem tě?“\nSára překvapeně zvedla hlavu a spatřila pohledného mladíka se zahradnickými rukavicemi a hráběmi v ruce. Vypadal na devate náct a v opálené tváři se mu zračil úsměv. Kratší hnědé vlasy měl rozcuchané větrem.\n„Nne,“ zakoktala se Sára. „Jen jsem... nespala jsem.“\nMladík k ní natáhl ruku a pomohl jí vstát. „Jsem Lukáš,“ před stavil se. „Lukáš Menzl. Pracuju tady. A ty budeš Sára, viď?“\n„Správně,“ pousmála se dívka.\nVěnoval jí další okouzlující úsměv. „Rád jsem tě poznal,“ řekl, než se otočil a zamířil pryč. Sára si promnula spánky, v nichž jí začínalo nepříjemně tepat, a znovu pohlédla na prázdnou větev stromu.\nCo to bylo? podivila se v duchu. Na nic takového si nevzpomí nám. Že bych přece jen na chvíli usnula? Proč mi Lea říkala Sachari? Nikdy jsem to jméno neslyšela. Nebo ano?\nNakonec nad tím však pouze potřásla hlavou a vyrazila zpátky k domu. Mladík, který ji ze snu vyrušil, už byl pryč. Slunce se pomalu sklánělo k obzoru a vzduch se začal ochlazovat.\nTřeba zítra ve školní jídelně nebo ve městě potkám Leu a zeptám se jí na to, pomyslela si hnědovláska, než se dostala do pokoje.\nLea se ze spaní zavrtěla a křečovitě stiskla víčka. Schoulila se do klubíčka a zprudka se nadechla, jako by se jí něco zdálo. Pak se s trhnutím probudila a posadila.\nNějakou dobu trvalo, než se její dech zpomalil a srdce jí přesta lo divoce bít. Unaveně si promnula obličej a pohlédla na budík na nočním stolku. Byly teprve čtyři. Měla pocit, jako by vůbec nespa la, třebaže večer šla do postele velice brzy.\nPak si vzpomněla na sen, který se jí zdál, a otřásla se. Těs ně předtím, než se probudila, ji pronásledovaly nezřetelné stíny a snažily se ji zardousit svou přítomností. Nedokázala před nimi utéct ani se schovat. Bojovala s nimi, ale nehmotné přízraky ji obklopily a nepustily. A pak ji pocit něčí přítomnosti z toho snu vytrhl.\nLea se rozhlédla po ztemnělém pokoji a potřásla hlavou. Nikdo jiný tam nebyl. Pak se zamračila a pohlédla na vedlejší postel, která patřila Sáře. Pořád si nedokázala zvyknout na to, že vedle ní už sestra nespí.\nNatáhla se po lampičce a rozsvítila. V jejím světle si všimla, že dveře pokoje jsou pootevřené. Rychle se vyštrachala zpod peřiny a chtěla je zavřít. S rukou na klice však zůstala stát. Znovu měla pocit, jako kdyby nebyla sama. Pomalu vyklouzla na chodbu a roz hlédla se.\nChvíli trvalo, než si její oči opět zvykly na tmu, ale zanedlouho byla schopná rozeznat jednotlivé tvary. Chodba však byla lidu prázdná.\nDívka se zamyslela a pak se po špičkách rozběhla ke schodům a dál k hlavnímu vchodu. Před vstupní halou zpomalila a obezřet ně nakoukla za roh. Velké dveře byly pootevřené a mezerou do vnitř pronikalo měsíční světlo.\nLea s bušícím srdcem došla až k nim a s pocitem, že by se měla raději vrátit, je otevřela dokořán. Okamžitě se do ní opřel nápor chladného větru, který snadno pronikl jejím pyžamem a zastudil ji na kůži.\nOčima propátrala vlnící se stíny venku, ale nic podezřelého neobjevila. Přesto se nemohla zbavit podezření, že ji někdo pozo ruje. Už se chystala dveře zavřít a zamknout, když si všimla pohybu v rohu zahrady.\n„Tak hele. Jediná, kdo se tu může toulat po nocích, jsem já,“ zašeptala, když si uvědomila, že se některé z mladších dětí nejspíš vydalo na noční výpravu.\nS potutelným úsměvem bosky přeběhla zahradu a zády se přilepila ke staré zdi. Obezřetně se blížila k díře, kterou sama pou žila už tolikrát, že by to ani nedokázala spočítat. Pořád čekala, kdy se před ní objeví světlo něčí baterky, ale nic nezahlédla. Prolezla otvorem a popošla dál mezi stromy. Všude však byla tma a napros té ticho.\nMuselo se mi to zdát, pomyslela si zklamaně a obrátila se, aby se vydala zpátky.\nV ten okamžik však zaslechla slabé zašustění látky ve spada ném listí. Prudce se otočila a překvapeně si zastínila oči před mod rým světlem, které ji oslnilo. Vyjekla bolestí, když jí cosi vrazilo do hrudi. Celým tělem jí projela ostrá křeč, jako kdyby dostala ránu elektrickým proudem.\nOmámeně klesla na kolena, a než si to uvědomila, dopadla do měkkého listí. Zamrkala, aby zahnala slzy, které jí vyhrkly, a spatřila před sebou něčí siluetu.\n„Kdo...?“ vysoukala ze sebe s obtížemi, než ztratila vědomí. Sára se netrpělivě zadívala na hodinky a přešlápla z nohy na nohu. Stála před budovou střední veterinární školy, kam chodila její ses tra, a čekala.\n„Je první den,“ postěžovala si potichu. „Co jim může tak dlou ho trvat?“\nNaštěstí se chvíli nato otevřely dveře a ven začalo vycházet ně kolik studentů.\n„Zuzko!“ zavolala Sára, když spatřila povědomou tvář. Dív ka v jejím věku s hřívou blonďatých vlasů zamířila k ní a usmá la se.\n„Ahoj, Sáro. Co tady děláš? Jak sis užila prázdniny?“\n„Šlo to,“ odpověděla hnědovláska. „Čekám na Leu.“\nZuzana se zatvářila zmateně. „Na Leu? Ale ta dneska nepřišla,“ řekla. „Držela jsem jí místo vedle sebe jako loni, jenže za celý den se neukázala.“\n„Ona dneska nedorazila?“ zeptala se nevěřícně Sára.\n„To bys snad měla vědět ty, ne? Bydlíte spolu!“\n„Vlastně už ne,“ vysoukala ze sebe hnědovláska a zamyšleně si skousla ret. Z nějakého důvodu z toho neměla dobrý pocit.\nSnad Lea neudělala nějakou pitomost, napadlo ji.\n„Jak to, že ne?“ podivila se blondýnka vedle ní.\nSára zavrtěla hlavou. „Promiň, to je na dlouhé vyprávění. Mu sím jít. Ahoj!“\n„Ahoj,“ zavolala Zuzana za jejími mizejícími zády. Lea otevřela oči a zamrkala do slunečního světla, které se k ní pro díralo skrz listy. Pomalu se překulila a posadila se. Zmateně se za tahala za pyžamo, které měla na sobě, a zamračila se.\n„Co tady dělám?“ vydechla překvapeně a rozhlédla se. Byla jen pár kroků od díry ve zdi a nad hlavou se jí pohupovaly větve stromů.\nV okamžiku, kdy se pokusila vstát, pocítila na hrudi palčivou bolest, až se zajíkla a klesla zpátky na kolena. Najednou se jí všech no vybavilo. Prudce zvedla hlavu a očima zapátrala po okolí. Nic zvláštního však nenašla.\nS rukou přitisknutou k hrudníku se vyškrábala na nohy a vrá voravě se vydala k průlezu. S obtížemi přelezla rozvalené cihly a kameny a vyklopýtala na trávník.\nDívka překvapeně vzhlédla a spatřila svou sestru, jak k ní běží od brány se školní taškou přes rameno.\n„Sáro?“ vysoukala ze sebe zmateně.\n„Co tu proboha děláš?“ zeptala se ohromeně Sára, sotva k ní doběhla. „Proč jsi v pyžamu? Co jsi v něm dělala venku?“\n„Nevím,“ zamumlala Lea a zavrávorala.\n„Nějak... se mi pletou nohy.“\nSára se zamračila a přehodila si sestřinu ruku přes ramena. „Jdeme dovnitř. Dělej.“\n„Sadistko,“ zaskuhrala, když ji Sára táhla k budově. Dokázala ji dostat až do pokoje, aniž by si jich někdo všiml.\n„Dojdu pro Pormoglovou, jestli tu je.“\n„Ne!“ vyhrkla Lea a pevně chytla svou sestru za ruku.\n„Nebuď blbá,“ okřikla ji Sára přísně. „Právě jsi vyšla v pyžamu z lesa, jsi studená jako kus ledu a sotva stojíš! Ani se nehni!“\nNež stihla Lea zaprotestovat, vyběhla Sára na chodbu. Lea se svezla na postel a padla na polštář. Cítila se unavená, jako kdyby za sebou měla den plný těžké práce.\n„Hm,“ zamručela nespokojeně, když se vedle ní objevila Alice Pormoglová a začala jí kontrolovat teplotu a tep.\n„Bolí tě něco?“ zeptala se Alice a jejího kyselého výrazu si ne všímala.\n„Nic mi není,“ zamumlala.\n„Přestaň,“ napomenula ji vychovatelka nekompromisně.\n„Tady,“ rezignovala Lea a dotkla se na hrudi místa, které nejvíc cítila.\n„To nic nebude,“ řekla po chvíli zamyšlení žena a vstala. „Nej spíš budeš jen nachlazená. Nedivím se, jestli jsi strávila noc venku. Už tam není takové teplo na nocování pod širým nebem.“\n„Leo, proč jsi šla ven?“ zeptala se nechápavě Sára. „A proč jsi tam zůstala? Copak ti už dočista přeskočilo?“\n„Někoho jsem sledovala. Mmyslím.“\n„Koho?“ zeptala se Alice.\n„Nevím. Někdo tu byl. Přímo tady v pokoji. Šla jsem až do haly, dveře byly otevřené.“\n„Leo, dveře jsem zamkla jako každý večer,“ namítla vychovatel ka. „A nikdo jiný klíč nemá.“\n„Byly otevřené,“ stála si na svém dívka. „Zahlédla jsem na za hradě stín a šla za ním. Napadlo mě, že to jsou děcka, tak jsem je chtěla vystrašit. Jenže za zdí jsem nikoho nenašla.“\n„Ty jsi byla až za zdí?“ vyjekla poněkud moc hlasitě Pormoglová.\n„Zrovna odtamtud vyšla, když jsem dorazila,“ řekla Sára.\n„A proč ses nevrátila, když jsi nikoho nenašla?“ ptala se dál Alice pomalu, jako kdyby zvažovala každé slovo.\nLea si unaveně promnula čelo. „Já nevím,“ přiznala neochotně. „Oslnilo mě nějaké světlo a pak mě něco udeřilo.“\n„A nemohlo se ti to jen zdát?“ zeptala se váhavě Sára. „V po slední době míváš noční můry. Možná jsi mohla být náměsíčná?“\n„To nebyl sen!“ odsekla Lea prudce. „Někdo tady byl. A ty dve ře byly otevřené! Nebylo to jako ty sny předtím.“\n„Jaké sny?“ zeptala se překvapeně Alice.\n„To se vás netýká,“ zavrčela dívka.\n„Už víc než měsíc má Lea noční můry,“ řekla klidným hlasem Sára, jako by si ani nevšimla sestřina vražedného pohledu. „Často se z nich budí s křikem.“\n„O čem jsou?“ zeptala se žena.\n„Do toho vám nic není,“ odsekla vzdorně Lea. Alice jí chvíli bez mrknutí oka hleděla do tváře, ale nakonec se odvrátila a zamí řila ke dveřím.\n„Donesu ti nějaké léky proti horečce,“ prohlásila, než zmizela za dveřmi a zavřela za sebou.\n„Chováš se jako pitomec,“ zamumlala tlumeně Sára a naštvaně si založila ruce na prsou.\n„Taky nemusí vědět všechno,“ odpověděla jí sestra.\n„Leo, jestli jsi byla náměsíčná a dokázala jsi v takovém stavu vyjít až ven, mohlo by se ti příště něco stát.“\n„Nebyla jsem náměsíčná!“\n„Snad nevěříš tomu, že se sem včera v noci skutečně někdo vloupal?“ zeptala se nevěřícně Sára. „Co by tu asi tak hledal? Není tu ani co ukrást.“\nLea si zoufale promnula obličej a rezignovaně si povzdechla. „Máš pravdu. Promiň,“ zamumlala unaveně. „Asi mi už vážně pře skočilo.“\nSára se pomalu posadila na svou bývalou postel a zeptala se: „O čem se ti vlastně zdá?“\nDruhá dívka se odmítavě zamračila. Ruce měla sevřené v pěst a pohled upírala do země. Nakonec však přece jen vzhlédla. V očích měla tvrdý pohled, když řekla: „O stínech. O temnotě. Mám pocit, jako kdyby mě něco pronásledovalo a chtělo mě to sežrat.“\nSára se zamyšleně zatahala za vlasy. „Proč by se ti něco takové ho zdálo?“\nLea jen pokrčila rameny.\n„Nějaký důvod to přece mít musí, ne? Může... může to souvi set s tím, že jsem odešla?“ pokračovala Sára.\nJejí dvojče si odfrklo, natáhlo se pro deku a zabalilo se do ní. „Už jsem ti říkala, že jsem ty sny mívala i dřív. Občas.“\n„Tak proč se stupňují?“\nNež jí mohla sestra odpovědět, otevřely se dveře a v nich se ob jevila Alice Pormoglová s termoskou horkého čaje, sklenicí vody a několika tabletkami.\n„Tohle sněz,“ řekla nekompromisně a vtiskla Lee prášky do ruky.\n„Děkuju,“ zamumlala neochotně dívka, než je spolkla a zapila vodou.\n„Měla by ses zkusit vyspat. Omluvím tě ve škole.“\n„Zpátky do světa snů, hm?“ vysoukala ze sebe Lea s dlouhým zívnutím, které se ani nesnažila skrýt. Zamotaná do deky jako v ně jakém kokonu padla na polštář a zavřela oči. Její dech se zklidnil.\n„To usnula tak rychle?“ podivila se Sára.\n„Trochu jsem tomu pomohla,“ pousmála se spokojeně Alice a kývla na ni, aby ji následovala ven na chodbu. Teprve když za nimi zavřela, pokračovala: „Tvoji sestru jen těžko udržíš dobrovol ně v posteli. Navíc vypadala, že dlouhý spánek skutečně potřebuje. Řekla ti, o čem se jí zdává?“\nSára se váhavě ohlédla k pokoji svého dvojčete, než odpovědě la: „Říkala, že ji ve snech něco pronásleduje. Mluvila o temnotě a stínech.“\nŽena se zamračila a něco si zamumlala.\n„Vy víte, co to znamená?“ zeptala se Sára, které to neušlo.\nAlice však zavrtěla hlavou. „Vůbec ne,“ pronesla a shovívavě se usmála, než vzala dívku kolem ramen a nasměrovala ji k východu. „Nedělej si starosti, o Leu se postarám. Raději se vrať domů, než tě bude paní Dosenová postrádat.“\n„Neměla bych tu raději zůstat? Aby u ní někdo byl?“\n„Naopak,“ zavrtěla vychovatelka hlavou. „Pro vás obě je to vel ká změna a Lea je na tobě dost závislá, takže by možná bylo lepší, abyste se teď moc nevídaly. Musí si zvyknout, že už nejsi pořád vedle ní.“\n„Věř mi, Sáro. Vím, o čem mluvím. Jednou půjdete každá svou cestou. Bude lepší, když se tomu přizpůsobíte co nejdříve.“\nSára se nad tím zamyslela, avšak představa, že by se měla od Ley zcela odříznout, se jí příčila.\n„Snad máte pravdu,“ zamumlala napůl úst. „Možná ale Leu jen podceňujete.“\n„Možná,“ usmála se Alice a otevřela jí dveře. „Doufám, že se brzy uvidíme. Dávej na sebe pozor.“\n„Na shledanou,“ odpověděla dívka a sešla těch několik schodů na dvůr. Když se ohlédla, byly dveře už zavřené. Najednou měla dojem, jako by tu nebyla vítaná. S povzdechem se odvrátila a za mířila k cestě. V žaludku se jí usídlil nepříjemný pocit a přepadla ji úzkost. Bez ohledu na vychovatelčinu radu se však rozhodla, že si s Leou promluví hned, jakmile se vrátí do školy.\nJeště ten večer se Sára usadila na posteli s novým albem na ko lenou. Skoro každá fotografie na ni dýchla příjemnými vzpomín kami. Venku už byla tma a pootevřenými dveřmi dovnitř proudil svěží večerní vzduch.\nKdyž došla na konec, uklidila album zpátky na poličku, zhasla a zalezla si pod nadýchanou peřinu. Všude panovalo naprosté ti cho, ale přesto nemohla dlouho usnout.\nNa pokraji mezi spánkem a bděním se jí začala vybavovat dáv ná vzpomínka. Snad za to mohlo to, že si prohlížela ty staré fotky. Otevřela oči a zadívala se do naprosté tmy jako kdysi.\nZ postele kousek od sebe slyšela dětským hláskem šeptaná slova nějaké písničky.\n„Leo?“ zamumlala a posadila se. Ve druhé posteli se cosi po hnulo. Malá holčička s nakrátko ostříhanými tmavě hnědými vlás ky si přelezla k ní do postele a usmála se.\n„Zpívej se mnou,“ vybídla svou sestru Lea a začala se pohupo vat do rytmu pomalé melodie. „Ké nitsu tu naname, tu naname, tu naname. Ké ato di navaro, di aspirem, tu naname!“\n„Tuhle já neumím,“ namítla Sára.\n„Naučím tě ji!“\nSára se nad tou vzpomínkou pousmála. Nemohla si však vzpo menout, že by někdy později sestru ještě slyšela tu píseň zpívat. Možná na ni zapomněla?\n„Ké nitsu tu naname,“ zašeptala do ticha pokoje a promnula si spánky. „Ráda bych věděla, co ta slova znamenají.“ Sára seděla ve školní jídelně nad talířem zeleninového salátu s kous ky kuřete a listovala v objemném slovníku.\n„Ciao. Come stai? Posso unirmi a voi?“ ozvalo se jí za zády láma nou italštinou se špatným přízvukem. Usmála se a zavrtěla hlavou.\n„Pořád to říkáš špatně,“ řekla pobaveně, když si naproti ní sed la její sestra s vrchovatým talířem hranolků a smaženého sýra.\n„Asi budu potřebovat další lekci,“ zažertovala Lea, zatímco se začala dobývat do pytlíčku s majonézou.\n„Jak se cítíš?“ zeptala se Sára a odložila slovník. „Nenapadlo mě, že tě Pormoglová bude nutit jít do školy, když už je pátek.“\n„Nenutila mě. Šla jsem dobrovolně,“ odpověděla Lea.\n„Aha. Tak to zřejmě musíš mít pořád horečku.“\nLea se ušklíbla a odložila prázdný pytlíček. „I kdybych se sem měla doplazit!“ poznamenala. „Všechno je lepší než být zavřená sama v pokoji, když další jedinou osobou v celém domě je Palice. Jako kdyby nestačil trapas s tím, jak jsem byla náměsíčná. Mám dojem, jako kdyby mi od té doby stála pořád za zády.“\n„Má za tebe zodpovědnost,“ namítla Sára na její obranu. „Moh lo se ti stát i něco vážnějšího.“\nLea si odfrkla. „Pořád nemůžu uvěřit, že jsem v noci vstala z postele, vyšla až za zeď a tam zůstala až do odpoledne.“\n„Četla jsem o lidech, kteří si ze spaní i uvařili, aniž by si to ráno pamatovali.“\n„Super,“ zasmála se nuceně Lea a pustila se do jídla. „Tak to si pro jistotu ještě dneska někde seženu pouta, protože jestli budu v noci běhat po domově jako bílá paní a uklízet, umřu hanbou!“\n„Jestli se to někdy stane, doufám, že budu poblíž, abych si to mohla natočit,“ poškádlila ji Sára, když viděla, jak moc sestře ta představa vadí.\n„Neprovokuj, sorella,“ varovala ji Lea.\nJejí sestra sklonila hlavu, aby zakryla spokojený úsměv, a znovu věnovala pozornost svému jídlu.\n„Takže,“ začala po chvíli Lea mezi jednotlivými sousty, „jak se zabydluješ v novém hnízdečku?“\n„Není to tam špatný,“ připustila Sára. „Vlastně se mi tam vážně líbí. Paní Dosenová je skutečně příjemná a sympatická, i když je pořád pryč. A Amálie, kuchařka, je moc fajn.“\n„Kuchařka?“ podivila se Lea. „Měla bych vědět ještě něco, kvů li čemu bych mohla žárlit?“ zažertovala, dojedla poslední sousto a odložila příbor. Sára ji napodobila a společně odnesly tácy na pult, než zamířily ven z jídelny.\n„Jdeš rovnou domů?“ zeptala se Lea a vyskočila, aby si utrhla velký list z rozložitého javoru před budovou.\n„Jo,“ přikývla Sára. Jak viděla stát své dvojče u kmene stromu, na něco si vzpomněla. „Leo, nevzpomínáš si, jestli jsi mi někdy jako malá říkala Sachari?“\n„Sachari?“ podivila se dívka a zavrtěla hlavou. „Nic mi to neří ká. Proč se ptáš?“\n„Ani nevím. Asi to byl jen sen.“\n„Kdo ví. Na moc věcí z našeho dětství si nevzpomínám.“\n„Pamatuju si, že sis jako malá zpívala často jednu písničku, ale už jsem ji od tebe dlouho neslyšela.“\n„Jestli to nebude tím, že na veřejnosti nezpívám od okamžiku, kdy jsem si uvědomila, že bych si kvůli tomu měla pořídit zbrojní průkaz!“ zasmála se Lea a zastavila se na autobusové zastávce. Uve lebila se na opěradle lavičky a slastně se protáhla.\n„Zkoušela jsem si tu písničku přeložit, ale nedokázala jsem najít ten správný jazyk. Nepodobá se ničemu, co znám,“ řekla Sára za myšleně.\n„Já ani nevím, že bych si někdy něco zpívala v cizím jazyce,“ pokrčila rameny Lea. „Musela bys mi ji připomenout.“\n„Ké nitsu tu naname, tu naname, tu naname. Ké ato di navaro, di aspirem, tu namane,“ zamumlala nejistě Sára.\n„Jen ty můžeš létat.“\n„Cože?“ zeptala se Sára.\nLea se překvapeně narovnala a nevěřícně potřásla hlavou. „Vzpo mínám si na ni,“ řekla a na tváři se jí objevil šťastný úsměv. „Tu me lodii si pořád pamatuju, i když slova se mi už z hlavy vykouřila. Ké nitsu tu naname, tu naname, tu naname. Jen ty můžeš létat, můžeš létat, můžeš létat. Ké ato di navaro, di aspirem, tu namane. Jen já to vím, to zpívám, můžeš létat.“\n„Odkud ji znáš?“\n„Nemám tušení,“ přiznala Lea. „Ale musí být chytlavá, protože se mi o ní často zdá. Potom mi ta melodie zní v hlavě celý den. Jak jsi to řekla, hned se mi vybavila,“ dodala a začala si melodii pobru kovat, jako kdyby si ji chtěla vrýt do paměti.\nSára se zamračila a promnula si spánky. Její sestra si toho všim la a ušklíbla se.\n„Promiň. Vím, že zpívat můžu jen v sebeobraně.“\n„O to nejde,“ zavrtěla hlavou Sára. „Jen mě poslední dobou v jed nom kuse pobolívá hlava.“\n„To máš z toho, že se učíš hned první týden školy,“ odpověděla Lea a odfrkla si. Nato seskočila z lavičky a začala lovit lístek. „Sta víš se o víkendu?“ zeptala se těsně před tím, než u nich zastavil autobus.\n„Možná,“ pokrčila rameny Sára, než se za jejím dvojčetem za vřely dveře. Ještě sestře stihla zamávat, než osaměla.\n„Jen ty můžeš létat,“ zamumlala si sama pro sebe zamyšleně, ale i když se snažila, nedokázala si vybavit, že by tu píseň slyšela od ně koho jiného než od Ley.\nNakonec nad tím přestala dumat a pomalu se vydala ulicí pryč. Chtěla si užít teplého podzimního dne.\nNeušla však ani pár metrů, když se zastavila a rozhlédla. Na jednou dostala neodbytný pocit, že ji někdo sleduje. Navzdory teplému vánku jí po zádech přeběhl mráz. Raději rychle přešla na druhou stranu silnice a kolem malých zahrádek, ve kterých dokvé taly poslední květiny, vyrazila pryč.\nZrovna míjela jednu úzkou uličku mezi domy, když kousek od sebe spatřila pohyb. Než stihla zareagovat, chytl ji kdosi za ruku a vtáhl do stínu budovy.\n„Co je?!“ vyjekla překvapeně, když ji neznámý přitiskl ke zdi a zakryl vlastním tělem.\n„Tiše!“ sykl jí do ucha naléhavě mužský hlas.\nSára se mu instinktivně pokusila vykroutit, ale on ji chytil za ramena a nepustil.\n„Ty?!“ vydechla nevěřícně, když mu pohlédla do tváře a pozna la ho. „Co tu děláš? Hned mě pusť!“ zavrčela naštvaně a pokusila se ho od sebe odstrčit.\nMladík před ní se krátce usmál a kousek poodstoupil. „Promiň. Tohle musí vypadat vážně divně.“\n„Divně?“ ušklíbla se a zpražila ho pohledem. „To je slabý slovo, Lukáši.“\n„Pamatuješ si mě?“ zeptal se překvapeně.\n„Jsou to tři dny, co ses mi představil. Tak krátkou paměť zase nemám,“ odsekla dotčeně.\n„To je pravda,“ připustil trochu nervózně a vzal ji za ruku. „Pojď, radši zmizíme.“\n„Hej!“ vyjekla zaskočeně Sára, když vyrazil pryč a táhl ji za se bou. „O co tu jde?“\n„Myslím, že tě někdo sleduje,“ vysvětlil mladík, kterého paní Dosenová najala, aby se staral o její dům.\n„Jak to víš?“ zeptala se zmateně dívka a srovnala s ním krok.\n„Mmožná,“ zakoktala nejistě a ohlédla se přes rameno do ulič ky. Nikoho tam však neviděla.\nMladík se nečekaně prudce zastavil, až do něho vrazila. Pustil její ruku a stoupl si přímo před ni v ochranitelském gestu.\nSára mu vyhlédla přes rameno a spatřila na druhém konci ulič ky nějakou postavu, která se pomalým krokem přibližovala. Cítila, jak se jí ježí vlasy v týle. Lukáš se před ní narovnal a roztáhl ruce, jako kdyby ji chtěl celou zakrýt svým tělem.\n„Ať se děje cokoli, drž se u mě,“ zamumlal napjatě.\n„Kdo je to?“ zeptala se dívka.\nMladík však neodpověděl. Postava zahalená v černém plášti byla už docela blízko, když se zastavila a pomalým pohybem si z hlavy stáhla kapuci. Sára zalapala po dechu a nevědomky zaryla prsty do Lukášovy paže. Muž před nimi byl vysoký a vyzařovala z něho síla, ale důvod, proč Sářino srdce zaplavil chlad, byla jeho tvář. Pravou polovinu obličeje mu hyzdily jizvy po popáleninách, které se táhly od holého temene přes mléčně bílé slepé oko až k pravému koutku rtů.\n„Ty?!“ zavrčel Lukáš a Sára ucítila, jak se celý napjal.\nNeznámému muži se na tváři objevil nebezpečný úsměv. „Ne tušil jsem, že ti Rada důvěřuje natolik, aby ti dali vlastního svěřen ce,“ poznamenal provokativně.\n„Sklapni,“ zasyčel mladík vztekle a udělal krok vpřed. Sára ho však přitáhla za paži zpátky. Koutkem oka na ni pohlédl a hněv z jeho tváře se vytratil a nahradilo ho odhodlání.\nMuž v černém se přestal soustředit na Lukáše a zaměřil svou pozornost na Sáru. Rty se mu roztáhly do širokého úsměvu. „Ty budeš určitě Sára, je to tak?“\nDívka pevně stiskla zuby a neodpověděla.\n„Nemůže ti ublížit,“ zašeptal Lukáš.\nK překvapení jich obou se muž před nimi rozesmál. „To se ple teš, kluku,“ prohlásil sebevědomě. „Před pár dny jsem si to ověřil,“ zvedl ruku a ukázal na Sáru, „na její sestře.“\nSára se překvapeně narovnala. Než se však stihla na cokoli ze ptat, muž pokračoval: „Umíte si představit, jak podrážděný jsem byl, když jsem se po tolika letech hledání a práce konečně dostal tak blízko, že bych se tý holky mohl dotknout, ale zjistil jsem, že už není tam, kde být měla?“\n„O čem to mluví, Lukáši?“ zeptala se Sára potichu se špatným pocitem.\nNeznámý muž její otázku zaslechl a věnoval jí tvrdý pohled. „Dohoda brzy vyprší. Jestli se tak už nestalo. Pak už tě nic chránit nebude.“\nSára ucítila, jak ji zamrazilo, a instinktivně se ohlédla. Vyděšeně vykřikla, když spatřila menšího muže stojícího těsně za ní. Hrábl po ní rukama zrovna v okamžiku, kdy ji Lukáš odstrčil na stranu a vší silou ho udeřil do hrudi, až zachroptěl a odklopýtal dozadu.\n„Důvěřuješ mi?!“ vykřikl, když se k nim rozběhl ten s popále ným obličejem.\n„Sotva tě znám!“ zaváhala Sára.\n„Bude to muset stačit!“ přikývl, prudce si dívku přitáhl k sobě a pevně ji objal. Sára ucítila, jak ji obklopilo cosi nehmotného. Zavřela oči a pevně semkla rty, aby nevykřikla.\n„NE!“ zařval muž s popálenou tváří a skočil po nich. Jeho ruce však prošly jen prázdným místem. Sára se cítila podivně lehká, jako kdyby vůbec nic nevážila. Celým tělem jí probíhalo mravenčení a měla pocit, že se vznáší v prázdnu. Připadalo jí to ale tak známé a povědomé, jako by to už někdy dřív zažila.\nNáhle vše zmizelo a ona měla pod nohama znova pevnou zem a tiskla se k Lukášovi. Překvapeně otevřela oči a rozhlédla se. Byli uprostřed jejího nového pokoje.\n„Proboha,“ vydechla nevěřícně a rychle se vymanila z mladíko va sevření. „Co... jak...?“ vysoukala ze sebe.\n„Není ti nic?“ zeptal se starostlivě Lukáš.\n„Jestli mi...,“ zašeptala dívka omámeně a svezla se na kraj po stele. Srdce jí tlouklo jako splašené a hlava třeštila. Rukama si pev ně stiskla spánky a skrze zatnuté zuby procedila kletbu.\n„Musíš se uvolnit,“ řekl po chvíli váhání Lukáš a posadil se ve dle ní. Vzal ji za ruce a odtáhl je dolů. „Zhluboka se nadechni a uvolni se. Nebojuj s tím.“\n„Nebojuj... s čím?“ zeptala se přerývavě Sára a zmateně na něho pohlédla. „Co se to zatraceně děje?“\n„Odpověď máš přímo tady,“ odpověděl mladík a jedním prs tem jí ukázal na čelo. „Zavři oči a nech svoje vzpomínky ply nout.“\n„Důvěřuj mi,“ vyzval ji klidně. „Zavři oči a zhluboka dýchej. Vzpomněla sis v poslední době na něco zvláštního? Znovu si to vybav a drž se té vzpomínky.“\n„Jak víš, že...?“ začala dívka zmateně, ale on pouze zavrtěl hla vou a pevně jí stiskl dlaně. Sára neochotně zavřela oči a zamyslela se. Vzpomněla si v posledních dnech na něco neobvyklého?\n„Sachari,“ zamumlala nevědomky, když si vybavila jméno, kte rým ji jako malá oslovila její sestra.\nSára se ponořila do vzpomínek. „Sachari Sher, pojď sem.“\nPoznala ten hlas a otočila se. Přes trávník k ní kráčela Alice Pormoglová mladší nejméně o deset let.\n„Alice!“ zavýskla malá dívenka s kaštanově hnědými vlasy a vrhla se jí do náruče.\nTo jsem já, pochopila Sára, která to celé sledovala jaksi zpovzdá lí. Ale kde? Kdy?\n„Sachari, musím ti něco říct,“ řekla žena vážným hlasem.\n„Co se děje?“ zeptala se malá holčička a z tváře jí zmizel úsměv.\n„Vzpomínáš, jak jsem ti slíbila, že tě budu vždy chránit?“ pro nesla pomalu Pormoglová. „Chci svůj slib dodržet, ale tady už to není bezpečné. Musíš pryč.“\n„Jenže já nechci pryč!“ zavrtěla prudce hlavou dívenka. „Tady se mi líbí!“\nProč si na nic z toho nevzpomínám?\n„Já vím,“ povzdechla si Alice.\n„A Kai? Půjde s námi?“\nPormoglová se zachmuřila a ohlédla se. V trávě kousek od nich spala další dívka. Byla stočená do klubíčka a tiskla se k velkému černému psovi, který spokojeně ležel vedle ní a zahříval ji vlastním tělem.\n„Ano,“ povzdechla si Pormoglová po chvíli. „Půjde s námi.“\n„Ale bude se mi stýskat,“ popotáhla Sára, když ji žena postavila na zem.\n„Nebude,“ slíbila Alice a položila jí ruku na čelo. „Mrzí mě to. Takhle to však bude nejlepší,“ dodala, než začala odříkávat:\n„Během chvilky klesnou ti víčka,\ndo krajiny snů se propadneš,\naž dohoří ti jejich svíčka,\nbez vzpomínek zas procitneš.“\nSára sebou trhla a otevřela oči. Lukáš pořád seděl naproti ní a vyčkávavě na ni hleděl.\n„Vzpomínáš si?“ zeptal se opatrně.\nHnědovláska se mu vytrhla a rychle vstala. Nervózně začala přecházet po pokoji a kousat si nehty.\nNe, to není možné, pomyslela si v duchu. Tohle se nikdy nestalo. Pamatovala bych si to! Pormoglovou jsem poznala až v domově, kam jsme přišly, když nám bylo pět.\nNajednou se však zarazila a zamračila se. Kde jsme ale byly do té doby? Proč si nic předtím nemůžu vybavit?\n„Bez vzpomínek,“ zamumlala nepřítomně. Prudce se otočila a pohlédla na Lukáše, který ji trpělivě sledoval z okraje její postele.\n„Pormoglová mi vymazala vzpomínky,“ řekla pomalu. Přestože to nebyla otázka, mladík přikývl.\n„Proč? Jak?“ vydechla nevěřícně a potřásla hlavou. Nedokázala to mu uvěřit. Ale přesto jako by jí něco našeptávalo, že přesně tak to je.\n„Celé to bylo součástí jejího plánu,“ vysvětlil Lukáš. „Celý tvůj život tě chránila.“\n„Před těmi muži, co jsme...?“\n„Nejen před nimi,“ potvrdil její domněnku. „Sáro, věříš v kouz la? Věříš, že by mohla existovat magie?“\nSára překvapeně povytáhla obočí a pak zavrtěla hlavou. „Sa mozřejmě že ne!“ prohlásila odmítavě.\n„Tak tomu věř, protože je to pravda,“ řekl mladík s vážnou tváří.\n„Chceš snad tvrdit, že mi Pormoglová vymazala vzpomínky pomocí magie?“\nMladík přikývl. „Vím, že to pro tebe nebude zrovna lehké. Celý tvůj život jsme před tebou jakékoli stopy, které by tě mohly pře svědčit o existenci čehokoli magického, ukrývali. Pormoglová, já, Kar... Byla nás spousta.“\n„Proč?“ vydechla nechápavě hnědovláska. „Proč by vám tolik záleželo na tom, abych o ničem nevěděla?“\n„Protože dokud jsi nic nevěděla, byla jsi v bezpečí. Když jsi byla malá a tvoji rodiče zemřeli, chtěli si tě lidé, jako jsou ti, které jsme potkali dneska, nárokovat. Chtěli tě využít,“ začal pomalu Lukáš, zatímco si nejistě mnul ruce. Sára ho poslouchala se zatajeným dechem a snažila se jeho slovům uvěřit. Její rozum ale všechno popíral.\n„Alici Pormoglové se tomu podařilo zabránit,“ pokračoval po chvilkové odmlce. „Tak vznikla Dohoda. Jakási neporušitelná smlouva, podle které ti druhá strana nemohla ublížit, dokud se plně nerozvinou tvoje schopnosti.“\n„Moje schopnosti?“ vydechla po chvíli nejistě hnědovláska. „Takže podle tebe jsem...?“\n„No jasně. Jsem čarodějka,“ poznamenala s nádechem sarkas mu Sára. „Jen jsem to doteď nevěděla, protože mi v pěti letech někdo pomocí kouzla vymazal vzpomínky!“\n„Moc mi nevěříš,“ povzdechl si Lukáš a vstal.\n„Ne. Nevěřím ti vůbec!“\n„Právě ses během několika sekund dostala z jednoho místa na druhé, přičemž ses proměnila ve světlo. Je opravdu tak těžké tomu uvěřit?“ podotkl Lukáš, čímž ji dokonale usadil. „Nebo tohle snad není skutečné?“ dodal a na tváři se mu mihnul úsměv. Než stihla Sára cokoli říct, změnilo se mladíkovo tělo v paprsek jasného světla a zmizelo. Okamžik nato se stejná zář objevila o kus vedle a na jejím místě se vynořil Lukáš.\n„Do háje!“ vyjekla hnědovláska a rukama si zakryla ústa. „Jak? Jak jsi to...?“\n„Magie,“ pokrčil rameny mladík a s rukama v kapsách se na dívku usmál. „Museli jsme tě chránit. Kdybys rozvíjela svoje schop nosti už jako dítě, byla bys moc zranitelná. Bylo by to nebezpečné. Dokud jsi nic nevěděla, mohla Alice tento okamžik oddálit. Ale už nemůže. Tvoje schopnosti sílí a dohoda se hroutí. Temní, ti dva z té uličky, už se nemusí bát, že by zemřeli, kdyby se ti pokusili ublížit. Navíc měla Moudrá podezření, že někdo tvůj úkryt objevil, takže trochu porušila pravidla a očarovala paní Dosenovou, aby si tě vza la do pěstounské péče.“\n„Ty ses musel zbláznit!“ vyjekla nevěřícně Sára a rychle od něho ustoupila, aby mezi nimi byla dostatečná vzdálenost. „Pormoglová očarovala Dosenovou? Chceš po mně, abych uvěřila v magii? Chceš, abych věřila, že nejsem člověk?“\n„Ty jsi člověk. Jen umíš něco, co ostatní ne,“ vysvětloval Lukáš. „Máš v sobě ohromnou moc. A to je něco, po čem Temní touží. Pro někoho, kdo o magii nemá ani tušení, neučí se ji a netrénuje ji, je většinou těžké svoje schopnosti ovládnout. I ti, kteří od raného věku žijí s vědomím o svých schopnostech, se musí roky učit, aby je byli schopni použít. Magie je dar, ale je i nebezpečná. V posled ních letech Zlo začalo získávat navrch a jeho hrozba roste každým dnem. Pravda je, že prohráváme.“\n„A po mně chcete co?“ zeptala se podezřívavě Sára. „Chcete, abych... abych s tím Zlem bojovala?“\n„Nejde o to, co chci já nebo Moudrá Alice. Jde o to, co jsi a co představuješ. Démoni se na tebe dřív nebo později zaměří. Budou se ti snažit tvou moc vzít, budou tě chtít zlákat nebo –“\n„Nebo co, Lukáši?“ zeptala se s nepříjemným pocitem Sára.\n„Nebo tě zabít.“\nDívka na něj zůstala nevěřícně zírat. Cítila, jak se jí tělem rozlévá led


*** HOTEL BEGETI BAY, KRÉTA ***\nBegeti Bay Crete Island Begeti Bay Kreta Français Español Italiano Nederlands Português Svenska Dansk Begeti Bay Kréta Magyar Begeti Bay Kreta Begeti Bay Κρήτη 日本語 简体中文 한국어 Begeti Bay Крит עברית Türkçe عربي\nAtraktivní hotel Hotel Begeti Bay je 3-hvězdičkový hotel poblíž Rethymnon Old Town, Rethimno Kart a Museum of Ancient Eleftherna.\nS polohou v okouzlující oblasti, kde se nachází bary a taverny hosté rychle pochopí, proč je Hotel Begeti Bay obdivován mnoha turisty.\nHotel Begeti Bay nabízí hostům panoramatický výhled.\nVšech 77 zvukotěsných pokojů nabízí individuální ovládání klimatu, centrální vytápění, soukromý sejf, chladničku a plochu na sezení a soukromé koupelny, které mají vanu, sprchu a fén. Výhled na hory nabízí některé z pokojů.\nSnídaně je nabízena v restauraci každé ráno. 24-hodinová restaurace na místě láká hosty na místní pokrmy. Bar Poolside nabízí pro zákazníkův komfort živou hudbu a terasu a nealkoholické nápoje, pivo a vína.\nNa letiště Souda můžete dojet během 50 minut autem z hotelu Hotel Begeti Bay.\nHotel Begeti Bay nabízí hostům s dětmi dětské postýlky, hernu a hřiště. Mezi aktivity na místě patří basketbal, stolní tenis a kulečník.\nHotel Travelodge 2*, New Braunfels\nHotel Courtyard Downtown/market Square 3*, San Antonio\nPenzion North/parmer Lane 3*, Austin\nPenzion The Greyhound, Grizebeck\nRezort Casuarina And Spa 4*, Trou aux Biches\nHostel Via Lewisham 4*, Londýn\nHotel Aux Trois Portes 3*, Paříž\nHotel Sun Club 3*, Džerba\nAparthotel Davids 3*, Praha


Dnes 1. července přišla do České Třebové pozitivní zpráva o přidělení dvou dotací. Výbor Státního fond dopravní infrastruktury na svém zasedání 29. června přidělil do České Třebové dotaci na vybudování cyklostezky z Bezděkova přes Podhorku do Rybníka. Není to dlouhý úsek (celkem málo přes 900 metrů), ale důležitý, na jeho vybudování čekají cyklisté již řadu let. Celkové náklady činí 18 150 tis. Kč, z toho uznatelné náklady pak činí 10 874 tis. Kč. Z této částky se pak počítá dotace, která má velkost 85%, neboli 9 243 tis. Kč. Doplatek na uznatelné náklady tedy činí 1,631 mil. Kč, který bude podle uzavřené dohody (ZDE)platit město Česká Třebová. Neuznatelné náklady činí celkem 7 276 tis. Kč. Budou je zvlášť podle rozsahu hradit město Česká Třebová a obec Rybník. Jde např. o náklady na vybudování veřejného osvětlení cyklostezky a případně další vícenáklady.\nPřehled udělených dotací v tomto druhém dodatečném kole najdete ZDE.\nSmlouva o spolupráci Č.Třebová - Rybník při realizaci projektu najdete ZDE (výňatek čl. V. týkající se financování)\nPři zajištění potřebné majetkové přípravy, město muselo dlouhodobě vyjednával s majiteli pozemků na trase cyklostezky. Byť se jednalo o malé parcely, dalo to opravdu velkou práci. Bez jejich získání do majetku města nebylo možné o dotaci požádat. Již na ustavujícím zasedání nového zastupitelstva 31. 10. 2020 zastupitelé nejen volili orgány města, ale současně přijali první "pracovní" usnesení a to se týkalo právě této cyklostezky. Byla zde projednána a schválena smlouva o spolupráci města s obcí Rybník právě při vybudování této cyklostezky. Termíny pro podání žádosti o dotaci to vyžadovaly. Nakonec se vše protáhlo a kladné vyjádření k žádosti obdržela českotřebovská radnice až dnes, dotace byla přidělena až v dodatečně v druhém kole. Cena investice není tak malá, jak bychom si představovali, protože součástí této cyklostezky bude také vybudování veřejného osvětlení cyklostezky, nové přemostění Třebovky a zřízení parkoviště před tímto přemostěním, které jistě dobře využijí např. i kynologové, mají zde nedaleko svůj areál. V délce cca 300 metrů vede tato cyklostezka na katastru obce Rybník.\nCyklostezky umožní nové bezpečnější spojení pro cyklisty na trase do Rybníka a zpět mimo hlavní komunikaci I/14. Je to investice pro všechny, nikoliv jen pro nějakou úzkou skupinu, proto z ní máme radost.\nDruhá dotace je od Ministerstva pro místní rozvoj a týká se rozšíření expozice Velorexů v českotřebovském muzeu. Zde je expozice velorexů z roku 2012 vybudovaná v dvorním traktu a vzhledem k připravené dohodě o umístění dalších exponátů má být rozšířena tak, aby zde byla vznikla reprezentativní expozice všeho, co je v Česku (a třeba i v celém světě) spojeno s velorexy. Velorex, vlastně tehdy ještě jako OSKAR vznikl na začátku padesátých let minulého století v České Třebové v dílně bratří Stránských na Parníku. I když je pak jeho později výroba spojena s městem Solnice, je kolébkou velorexů Česká Třebová. Nyní po dobudování rozšířené expozice to budeme moci dát najevo.\nZískání této dotace bylo podmínkou pro realizaci této investiční akce. Realizace této akce se předpokládá v příštím roce 2021, letos se připravuje projekt pro stavební povolení. Rozšířená expozice umožní v českotřebovském muzeu představit kompletní prezentaci trvale oblíbených vozítek Velorex a získat k nám veškeré exponáty, které dosud využíval Fanklub Velorex. Nabídka českotřebovského muzea bude tedy širší a atraktivnější a to v rámci celé České republiky. (mm)


- Misijní výzva hlavního představeného k salesiánům Dona Boska\nVe svém misijním provolání\nloni 8. prosince nám hlavní představený řekl: „Jsou misijní místa kongregace, která už nemůžeme podpořit, protože v některých zemích pěti kontinentů nejsou salesiáni...\nMyslím hlavně na mladé lidi, kteří na nás čekají v rámci projektu Evropa, na Středním východě, v zemích s muslimskou většinou, na ostrovech Oceánie, v jižním Súdánu, Mongolsku, na Sibiři, v Kambodži a Malajsii, stejně jako na mladé přistěhovalce v Severní a Jižní Americe ... a na mnoha jiných místech!“\nZajímavé. Zdá se, že nasloucháme samotnému Donu Boscovi. Jako bychom ho viděli v jeho kanceláři v patře na Valdoku otáčet globusem kolem dokola při pohledu na všechna místa na světě, kam by chtěl poslat své děti. Mohli bychom vzít každý z těchto národů a celé misie pro mládež a (1) modlit se za ně, (2) vyhledávat informace o nich, (3) a seznámit se s nimi. Tak nás nebude paralyzovat ani lhostejnost ani nevědomost.\n„Don Bosco je žije,“ Don Ángel nám to opakuje. Je stále živý, zvláště chce udržet při životě misijního ducha v každém ze svých detí.\nDíky... a mějte odvahu!\n- Pokořit Násilí Nenávisti skrze Násilí Lásky\n„Hlas blahoslaveného Óscara Romero dnes zaznívá,\naby nám připomenul, že církev je shromáždením kolem svého Pána, je Boží rodinou, v níž nemá dojít k rozdělení. Víra v Ježíše Krista, je-li správně chápána a v konečném důsledku přijata, vytváří společenství, která usilují o mír a solidaritu. To je to, k čemu je povolána církev dnes v Salvadoru, v Americe a na celém světě, aby byla bohatá na milosrdenství a stala se kvasem smíření ve společnosti.\n„Arcibiskup Romero nás zve ke zdravému rozumu a reflexi, k úcte k životu a harmonii. Je nezbytné, abychom se vzdali „násilí meče nenávisti“ a žili „násilím lásky“, která přibila Krista na kříž a která nás učí překonávat sobectví, tak aby nevládla žádná krutá nerovnost mezi námi“. Uměl je vnímat a zažil na svém vlastním těle „sobectví, která se skrývá v těch, kdo se nechtějí vzdát svého ve prospěch druhých“. S otcovským srdcem měl starost o „chudou většinu“ a usiloval o přeměnu „zbraní na srpy pro práci“.\n„Nechť ti, kteří považují arcibiskupa Romero za přítele víry, ti, kdo ho vzývají jako ochránce a přímluvce, ti, kteří obdivují jeho vzor, najdou sílu a odvahu vytvářet Boží království a přispívat k spravedlivějšímu a důstojnějšímu sociálnímu řádu.“\n(dopis u příležitosti blahořečení mons. Romero 23. května 2015)\nTrvalý „Neklid“ nastavil mé srdce na hlubinu!\nKdyž jsem se seznámil se salesiány,\nbyla celá kongregace plná misijního zápalu a to nejen kvůli projektu Afrika, ale také proto, že P. Viganò žádal každou provincii, aby si vybrala svoje misijní území. Mnoho salesiánů z mé provincie odešlo do misií. Mé srdce bylo neklidné, protože i já jsem vnímal vnitřní volání opustit známé břehy a zajet na hlubinu.\nKdyž byla přijata moje misijní žádost, tak se moje prvotní radost rychle obrátila v pochybnosti, když jsem si uvědomil, že jsem byl přidělen do Papuy-Nové Guineje! „Mohl bych přežít v tak náročném místě?“ Můj strach a úzkost brzy vystřídalo pevné odhodlání dobře se naučit jazyku a kultuře „mého lidu!“ Spolu s dalšími 4 salesiány jsme začali s novou misií v hlavním městě. Dosud byl Don Bosko v té zemi prakticky neznámý. Průkopnická práce byla náročná. Museli jsme improvizovat. Avšak byly to roky plné iniciativy, nadšení a radosti. Po vysvěcení jsem se vrátil zpět k této činnosti. Tehdy jsme pracovali na formaci našich místních laických spolupracovníků. Začal jsem s první skupinou salesiánských spolupracovníků a ADMA. Viděl jsem doslova před očima, jak salesiánské charisma zapouští své kořeny.\nPak mě jednoho dne místní provinciál informoval, že biskupská konference si mě žádá za ředitele národního liturgicko-katechetického ústavu. Zpočátku jsem odmítal toto pro mě zcela nové pole. Nebyl jsem si jistý, že bych chtěl pokračovat v horizontu, který mně byl znám!\nA byl jsem opět neklidný. Chtěl jsem se dostat nad rámec obav, které ve mně kvasily! Při zpětném ohlédnutí jsem si uvědomil, že doprovázení evangelizace ve 23 diecézích ve mně rozšírilo církevní a misijní obzory!\nPozději, když jsem pracoval na diplomové práci v Římě, z ničeho nic jsem obdržel výzvu od hlavního rádce pro misie, abych pracoval v misijním odboru na generalátu. Tentokrát jsem byl hodně ustaraný. Ale také jsem si uvědomil, že Pán mě zve ven z pevnosti mé mysli, abych se naučil v něj důvěřovat a znovu se vydat.\nPřijal jsem to až po trýznivém rozlišování. Teď jsem vděčný za celosvětový pohled na kongregaci po setkávání se s misionáři v 5 kontinentech a často v obtížných situacích. Pak jsem se začal připravovat na ukončení své služby v misijním odboru. Jednoho rána si mě hlavní představený zavolal do své kanceláře a požádal me, abych se stal představeným v nové viceprovincii Papua Nová Guinea a Šalamounovy ostrovy. Zatímco mi vysvětloval svoji volbu, moje mysl byla zahalena otázkami a pochybnostmi. Ale také jsem slyšel vnitřní hlas, který mně šeptal, abych se odvážil a znovu se vydal!\nZ tohoto důvodu pro mě znamená být misionářem, žít v neustálém stavu neklidu, vždy připraven odvážit se k nepravděpodobnému a tak se naučit důvěřovat Pánu, který nás neustále zve, abychom nastavili své srdce na hlubinu.\nFilipínec, misionář v Papui-Nové Guinei\nCtihodný José Vandor (1909-1979), maďarský misionář na Kubě věnoval vždy náležitou pozornost vzdělávání mladých učňů, zejména těch pocházejících z chudých rodin, pro které neváhal žádat o pomoc: „Toto učilište má za účel technickou a praktickou přípravu učňů. Naši učňové jsou vetšinou děti z rolnických a průměrných rodin a je mezi nimi značný počet sirotků“.\nAby salesiáni byli i nadále znamením víry a naděje u pronásledovaných křestanu na Stredním východe.\nZa salesiány na Středním východě\nAby salesiáni byli i nadále znamením víry a naděje u pronásledovaných křesťanů na Středním východě.\nPalestina, Íránu, Izrael, Turecko a Libanon. Prestože jde o místa se starobylými a hlubokými křesťanskými kořeny, jsou zde učedníci Kristovi považováni za cizince. Salesiáni prostřednictvím svého poslání pedagogů a svědků Kristových usilují, aby diskriminovaní a pronásledovaní křesťané v islámském prostředí vnímali náklonnost, solidaritu, společenství a víru univerzální církve..


Úvod do filozofie 09/10 III – Hellénismus « Školní weblog\n« Úvod do filozofie ZS 09/10 II – Figura a styl v řecké filozofii\nAntická filozofie ZS 09/10 – III »\nÚvod do filozofie 09/10 III – Hellénismus\nPosted by pitvok on Listopad 2, 2009\nVýznamné etapy v dějinách filosofie mohou být jen zřídka vymezeny se stejnou přesností jako politické události. Existují však dobré důvody, proč shrnout nové myšlenkové směry, které se v řeckém světě rozvinuly na sklonku 4. st. přk. Kr, pod jedno označení. Slovo „hellénistická“ označuje řeckou a později řecko-římskou civilizaci v období, které začíná smrtí A. Velikého a končí podle běžné konvence vítězstvím Octaviana nad Markem Antoniem v r. 31 př. Kr. Nebyl to platonismus, ani peripatetická tradice založená Aristotelem, které v průběhu těchto tří staletí zaujaly ústřední místo v dějinách antické filosofie, nýbrž stoicismus, skepticismus a epikureismus. (A. A. Long – Hellénistická filosofie)\nPád řeckých městských států, neschopných spolupráce, znamenal nejen zpochybnění všech samozřejmostí, nýbrž i ztrátu velké řady velmi ceněných existenčních i kulturních jistot. Doba se vymkla z kloubů. Řekové, kteří se vyžívali v osobním životě ve společenství své POLIS, se najednou stali bezejmennými poddanými velké říše. Nezbývala jim ani poklidná „střední cesta“, ani možnost vyniknutí v kráse a dobru: svět se stal příliš velkým, než aby v něm mohli dobýt kýženého uznání. Jak potom ještě vůbec žít? (E. Kohár; Člověk, dobro a zlo)\nGorgias – Nic není, i kdyby něco bylo, nemohli bychom to poznat; i kdybychom to poznali, nemohli bychom o tom nic říct\nPyrrhónův žák Timón však říká, že ten, kdo chce být blažený, musí uvážit tyto tři otázky: za porvé, jaké jsou věci ve své přirozenosti; za druhé, jaký postoj vůči nim máme zaujmout; za třetí, jak důsledky to bude mít pro ty, kdou zaujmou takový postoj. Pyrrhón prý prohlašoval, že věci jsou stejnou měrou nerozlišitelné, nezměřitelné a nerozsuditelné. Z tohoto důvodu naše smyslové představy a naše mínění neobsahují ani pravdu, ani klam. Proto jim nesmíme důvěřovat, nýbrž prosti dogmatických názorů, nepřikloněni na tu či onu stranu, nezvikláni tím či oním, máme o každé věci říkat: o nic víc není než je, nebo o nic víc ani není, ani nikoli není. Pro ty, kdo zaujmou takový postoj, bude důsledkem toho nejprve zdržení se soudu a potom neochvějnost …\nPřipouštíme, že vidíme, a poznáváme, že něco určitého myslíme, nevíme však, jak vidíme nebo jak myslíme. A to, že se nám tato věc jeví bílou, říkáme v popisném smyslu, aniž tím s jistotou tvrdíme, že tomu tak je i ve skutečnosti.\nBuď je totiž nutno říci, že vše, co někdo pokládá za dobré, je dobr, nebo že nikoli vše. Avšak nelze říci, že vše je dobré, jelikož táž věc je jedním člověkem pokládána za dobrou, například slast od Epikúra, druhým za špatnou, například od Antisthena. Důsledkem toho tedy bude, že táž věc je dobrá i špatná. Ale pokud bychom tvrdili, že ne všechno, co někdo pokládá za dobré, je dobré, pak musíme názory o tom rozsoudit. Což je nomžé kvůli rovnoceenosti argumentů na obou stranách. To, co je přirozeně dobré, bude tedy nepoznatelné.\nBlažené a nesmrtelné jsoucno ani samo nemí starostí, ani jinému jich nepůsobí, takže není jímáno ani hněvem, ani přízní; neboť všechno takové je projevem slabosti.\nSmrt se nás netýká; neboť to, co se rozplynulo, nic nepociťuje, a co nic nepociťuje, to se nás netýká.\nMimo to jestliže duše je nesmrtelná a může od těla odloučena , být samotna cítění schopna, potom by musela také, jak myslím, míti pět smyslů, neboť způsobem jiným si můeme představit sotva, mrtvých duše duše že mohou se toulati podsvětím dole. Nemůže míti však duše jen po sebe, bez těla, oči anebo ruce nebo nos neb jazyk anebo uši. Nemohou tudíž duše jen samy ni být ani cítit.\nA proto pravíme, že slast je počátkem i svrchovaným cílem blaženého života. V ní totiž spatřujeme prvotní vrozené dobro, od ní vycházíme při každé volbě a každém odmítnutí a k ní se obracíme, posuzujíce každé dobro podle měřítka tohoto citu. … všichni živí tvorové, jakmile se narodí, si v ní libují a strasti se brání, z přirozeného podnětu a bez rozumové úvahy.\nA právě proto, že slast je prvotním a vrozeným dobrem, nevolíme každou slast, nýbrž někdy se zřekneme mnoha slastí, kdyby nám z nich mělo vzejít ještě více nepříjemností. A mnoha bolestem dáváme přednost před slastmi, když nám kyne po dlouhé době vytrpěných bolestí ještě větší slast. Tedy každá slast je dobrem, nesmíme se ovšem pro každou rozhodnout. Právě tak je každá bolest zlem, ale přce se nesmíme každé vždy vyhýbat. Teprve, když srovnáme a uvážíme prospěch i škodu, sluší se o tom rozhodovat.\nKdyž tedy pravíme, že svrchovaným cílem je slast, nemáme při tom na mysli rozkoše prostopášníků a rozkoše záležející v pouhém požitku …, nýbrž takový stav, kdy člověk necítí bolesti v těle ani neklidu v duši. Neboť nečiní život radostným ani ustavičné pitky a noční hýření, ani obcování s hochy a ženami, ani požívání ryb a jiných věcí, které poskytuje bohatý stůl, nýbrž střízlivý úsudek, jenž vyhledává důvody pro každou volbu a pro každé odmítnutí a zapuzuje klamné domněnky, které naplňují duše největším zmatkem.\nNa rozdíl od obyčejného člověka, jenž pronáší některé pravdivé výpovědi, které nemůže obhájit vůči každému pokusu o jejich vyvrácení, jsou soudy mudrce neomylné, ježto ten ví, proč každý z nich musí být pravdivý.\nŽádná jednotlivá věc, ať je jakkoli nepatrná, se nestane jinak než ve shodě s obecnou přírodou a jejím rozumem (logos)\nNebylo by možné, aby pralátka bez myšlení byla tak rozdělena, že by měla pravou míru všeho: zimy a léta, noci a dne, dešťů, větrů a příznivého počasí. A také o ostatních věcech shledá ten, kdo o nich chce uvažovat, že jsou uspořádané nejlepším způsobem.\nKdyby existoval nějaký smrtelník, který by prohlédl spojení všech příčin, nemohl vy se vskutku v ničem klamat. Kdo totiž chápe příčiny věcí budoucích, ten nutně chápe také vše, co bude … běh času je jako odvíjení provazu: nepřináší nic nového.\nCtnost blaženého člověka a hladké plynutí života docházejí naplnění, kdykoli jsou všechny činy konány v souladu mezi duchem jednotlivce a vůlí správce všehomíra.\nHodnotné je buď to, co je samo ve shodě s přírodou, nebo to, co nějakou věc činí takovou, že je díky tomu hodna volby. Věci, které jsou ve shodě s přírodou, je třeba si volit kvůli nim samým, a jejich protiklady odmítat, je první náležitou funkcí tvora, aby se uchoval v přirozeném stavu, druhou to, aby si získával věci, kterou jsou ve shodě s přírodou, a zapuzoval od sebe věci opačné. Jakmile je dosaženo správné volby a odmítání, vzápětí za tím následuje volba vykonávaná s náležitou funkcí, další stupněm pak je takováto volba vykonávaná soustavně a nakonec volba, která je naprosto stálá a úplném souhlasu s přírodou. A v tomto bodě poprvé začíná být v člověku přítomno a jím chápáno to, co lze pravdivě nazývat dobrem. Neboť první náklonnost člověka směřuje k těm věcem, které jsou ve shodě s přírodou. Jakmile nabude schopnosti chápat a užívat pojmů a uvidí řád a soulad konaných věcí, bude si jeji cenit mnohe víc než všeho toho, v čem předtím nacházel zalíbení, a na základě poznání a rozumu usoudí, že v tomto tkví nejvyšší lidské dobro\n1) Čím se v politice a kultuře vyznačuje helénismus?\n2) Co mají skeptik, stoik a epikurejec společného?\n3) Jaký mají epikurejci vztah ke slastem?\n4) V čem spočívá filozofická skepse?\n5) Jaký postoj je typický pro stoika?\nThis entry was posted on Listopad 2, 2009 na 01:12\tand is filed under Úvod do filozofie 2009/2010. Označeno tagem: antická filozofie, epikuros, hellénismus, skepse, stoicismus, řecká filozofie. You can follow any responses to this entry through the RSS 2.0 feed. You can leave a response, nebo trackback from your own site.


Hra 1000 Best Solitaire Games (pro Windows) | MilujemeHry.cz\nHra 1000 Best Solitaire Games (pro Windows)\nO hře 1000 Best Solitaire Games\nProhlížíte si herní profil 1000 Best Solitaire Games pro platformu Windows.\nPodrobný popis hry 1000 Best Solitaire Games\nNa této stránce najdete přehledně základní informace o hře 1000 Best Solitaire Games. Přihlášení uživatelé si mohou hru navíc přidat do své herní knihovny a označit, zda hru hrají nebo zda ji dokončili.\nTo však není vše, co tady pro hru 1000 Best Solitaire Games najdete. Pokud ji ještě nemáte a chcete si ujasnit, zda je to něco pro vás, mohou vám pomoci v rozhodování obrázky ke hře, videa ke hře a především taky hodnocení a recenze 1000 Best Solitaire Games. Pokud si nejste jistí, zda se vám podaří tuto hru spustit, podívejte se na hardwarové nároky a systémové požadavky hry.\nJestli už titul 1000 Best Solitaire Games máte, možná se vám budou hodit tipy a návody pro hraní. A pokud byste byli už úplně v úzkých, můžete si pomoct podvůdkem v podobě cheatů. A nebo možná bude stačit, když se hru naučíte perfektně ovládat, v tom vám pomůže sekce klávesové zkratky a ovládání.\nMožná jste sem přišli něco stáhnout? Pak se vám budou hodit downloady pro hru 1000 Best Solitaire Games.\nNebo snad chcete vědět každičký detail o hře 1000 Best Solitaire Games? V tom případě se podívejte do rubriky zajímavosti, kam se dostanou informace ze zákulisí i věci, kterých si třeba ve hře na první pohled vůbec nevšimnete.\nV každém případě si tuhle herní stránku o 1000 Best Solitaire Games vychutnejte! A když budete chtít, nezapomeňte, že můžete jako přihlášení uživatelé sami přidat své poznatky, komentáře, obrázky, videa nebo cokoliv jiného z toho, co tady najdete.


Pruhovaný top - Černý proužek - Trička a topy - Žena - Promod\nHlavní stránka > Žena > Produkty > Trička s dlouhým rukávem > Pruhovaný top\nProdukt / Pruhovaný top 649 Kč Pro přidání produktu do košíku je třeba vybrat velikost\tPro doplnění produktu do seznamu přání je třeba vybrat velikost\tVyber velikost: XL Tabulka velikostí\nRafinovaný top s pruhy a krajkovými vsadkami na ramenou. Kulatý výstřih. Dlouhé rukávy. Spodní lem lehce do obloučku a vzadu delší. K džínám nebo šortkám ideální volba!\tReference PROMOD ® : 1-5-25-01-12-101\nBarva: Černý proužek Hlavní materiál 55% Polyester, 45% Bavlna, zdobení 100% Polyamid. Reference PROMOD ® : 1-5-25-01-12-101\nBarva: Černý proužek Reference PROMOD ® : 1-5-25-01-12-101\nBarva: Černý proužek Délka uprostřed zad asi 64 cm Reference PROMOD ® : 1-5-25-01-12-101\nBarva: Černý proužek Sdílej na\nBunda bomber999 Kč\tKalhoty na puky799 Kč\tDámské tenisky799 Kč\tPODOBNÉ PRODUKTY\nTričko s dlouhým rukávem399 Kč\tHalenka549 Kč\tTričko s dlouhým rukávem399 Kč\tNEWSLETTER PROMOD


Květiny oplatkové - Zdobení | Dr. Oetker\nZdobení: Květiny oplatkové\nJedlé oplatkové květiny dodají každému dortu, zákusku či dezertu krásu a půvab - 5 růžových květin a 5 bílých květin a 10 zelených lístků.\nNa zdobení dortů, zákusků, muffinů, zmrzliny apod.\nKrásně barevné květiny z řady dekorací Dr. Oetker jsou ideální na jarní zdobení!\nJemné, ale výrazné květiny (průměr 4,5 cm) dodají každému z Vašich dortů, zákusků či muffinů krásu a půvab.\nS květinami se velice jednoduše manipuluje - stačí jenom položit na mírně zatuhlou polevu, na krém, zmrzlinu či šlehačku.\nKvětiny jsou vyrobené z oplatek, proto jsou nejenom hezké, ale i chutné.\nKvětiny oplatkové (6 receptů)


Jakub Weiner: listopadu 2016\nNěkolik úprav veřejných prostorů z webu ArchDaily\nVystavil Jakub Weiner v 9:23 2 komentáře:\nDnes se ve velice krátkém a velice zmateném a nesourodém příspěvku chystám býti velice chytrý....\nPsychoterapeut prý už po chvíli hovoru ví, co by pacientovi pomohlo, ale nemůže/nesmí mu to říct. A to prý proto, že by to nemělo takovej účinek, jako když si na to dotyčný nebožák po skladbě rafinovaných otázek přijde sám. Ne že by to pro mě byla úplná novinka, ale zrovna nedávno to ve svojí přednášce zmiňoval kolega Ludwig, můj virtuální anti-prokrasti-pomocníček, tak mu zároveň udělám reklamičku. Každopádně se mně ta myšlenka zalíbila, až jsem se při té příležitosti zamyslel, jestli to náhodou nevykazuje jistou podobnost s mým povoláním.\nVystavil Jakub Weiner v 0:05 1 komentář:\nLetošní Klokan kros je za mnou. Celkem úspěšně. Dlouho jsem nevěděl, jestli se chci účastnit, a když jo, tak co běžet. Nakonec jsem si v pátek dopoledne zkusil proběhnout trať elity a konstatoval, že by to mohlo jít. Protože krosy obecně nemám moc rád, drtivou většinu víkendů v zimě jsem rozbitej z pátečního fotbalu a vůbec, vždy dostanu dardu, tak jsem si to ale musel udělat nějak hezký. Zaprvý jsem si vymazal jakýkoliv soupeře a soutěžil jenom se svým časem z loňska (47:45) a z roku 2012 (46:48), kdy jsem běžel docela dobře a pěkně se na trati přetahoval s Klápou. Zadruhý jsem se dokonale zašpuntoval empétrojkou se speciálním naspýdovaným klokankrosovým mixem. A zatřetí jsem obul červený blesky, který jsem vychválil v recenzi na Světu běhu.\nVystavil Jakub Weiner v 22:35 Žádné komentáře:\nO nové administrativní budově dobrušské firmy Servisbal jsem se zmínil v minulém marathonském příspěvku, ale dozrálo ve mně nutkavé přesvědčení, že si zaslouží vypíchnout sólo. Na první pohled zvenku vypadá jako nenápadná škatule, uvnitř se ovšem skrývá pozoruhodný, téměř kompletně prosklený interiér s kancelářemi, zasedačkami, oupenspejsy a to vše kolem centrálního atria se zeleným ostrovem uprostřed. Rád bych se tím přiživil, však nepřispěl jsem ani čárkou, zblem, ani co by se za nehet vešlo, zkrátka lautrem ničím. Zabývali se tím táta, a interiérem (pokud jsem správně informován) i firmy Linstram a New visit (zeleň v atriu). Projekčně potom INS Náchod a stavebně Průmstav Náchod.\nVystavil Jakub Weiner v 12:20 5 komentářů:\nVystavil Jakub Weiner v 11:27 1 komentář:


Stoupací pásy Kohla MULTIFIT PEAK MIXMOHAIR 120MM K CLIP - černá | Nixski.cz\nKohla Multifit jsou spolehlivé pásy, které mají dlouhou životnost, mají výborné “jízdní” vlastnosti a dobře drží na zmrzlém sněhu i v jarních firnech? Přesně to jsou skialpinistické pásy KOHLA SMU Mixmohair. Ideální pro ty, kteří se chtějí rychle dostat na kopec a užívat si jízdu dolů. Při výstupu potřebují pásy, které je spolehlivě podrží a nevyčerpají všechnu jejich sílu, když budou pásy podkluzovat. Pohodový výstup podpoří impregnace vláken, která zabrání nalepování sněhu na pásy a vy netaháte na nohou sněhové papuče jako závaží, a membrána, která nepustí vlhkost do lepidla a to pevně drží i v proměnlivých podmínkách v průběhu celé sezóny.\nPásy KOHLA SMU mixmohair jsou určené pro časté používání. Kombinace kvalitního mohéru a nylonu (65% mohéru a 35% nylonu) zajišťuje optimální poměr mezi výborným skluzem, stoupavostí a dlouhou životností:\nMULTIFIT PEAK MIXMOHAIR 120MM K CLIP\nStoupací pásy Kohla MULTIFIT PEAK MIXMOHAIR 120MM K CLIP - černá\n149-155 156-162 163-169 170-176\nSLEVA 8 %, ušetříte 279,- Kč\n3 211,- Kč s DPH


Jak odstranit Searchonme.com | Removal Instructions\nJak odstranit Searchonme.com\nNelze odstranit Searchonme.com virus z IE/Chrome/Firefox? Trvale přesměrování na Searchonme.com na nervy? Tady je one-stop řešení se zbavit viru Searchonme.com & opravit přesměrování.\nSearchonme.com je druh prohlížeč únosce, který může nahradit výchozího poskytovatele vyhledávání nebo své domovské stránky ve vašem prohlížeči jako Internet Explorer, Google Chrome, Opera a Mozilla Firefox. Lze nainstalovat do vašeho systému při instalaci programu, aniž by zrušením možnost instalace Searchonme.com. Tento virus únosce je šířit také prostřednictvím některé nevyžádané e-maily nebo škodlivé webové stránky. Proto je rozumné se otevřít jakékoli nevyžádané e-maily nebo navštivte nebezpečné weby.\nJakmile Searchonme.com rozdělí na počítači a ovlivňuje váš prohlížeč, prohlížení činnost ovlivní špatně. Za prvé Hledat. Searchonme.com nahradí domovskou stránku, aby se automaticky zobrazí, když otevřete prohlížeč surfovat na internetu. Navíc když otevřete novou kartu, můžete být přesměrováni na Searchonme.com bez pochyb. Tento stát může řídit jste blázen. Tento únosce také ukazuje mnoho škodlivé reklamy na obrazovce, které mohou obsahovat škodlivý software, jako je CouponTitan a SmileFiles. Občas možná zjistíte, že tyto inzeráty mají co do činění s vaší nedávné vyhledávací dotazy. Je to proto, že Searchonme.com má schopnost zaznamenávat vaše historie surfování a klíčová slova. Celkově vzato zastavit, je přesměrován na Searchonme.com, musíte Searchonme.com viry z počítače zcela.\nStáhnout nástroj pro odstraněníChcete-li odebrat Searchonme.com\n← Jak odstranit Aw Snap Jak odstranit Search.beesq.net →


Po pěti letech připravila společnost Vltava Sailing pro své klienty velice zajímavou jednosměrnou plavbu Z thajského Phuketu na malajsijský ostrov Langkawi. Proti minulé plavbě jsme vynechali severní ostrovy národního parku Ao-Phang-Nga a zamířili rovnou na jih. Vynechaná oblast je sice zajímavá, ale zakalené moře a velké nebezpečí najetí na korál nás přimělo nechat si více času na jih. Což se ukázalo jako výborné řešení dvoutýdenní plavby.\nNa plavbu jsme vybrali kýlovou jachtu Harmony 52 s ponorem 1,7 metrů. Tento údaj je pro tuto oblast velmi důležitý. Jsou zde velké rozdíly mezi přílivem a odlivem, které vás můžou dostat do potíží. Na lodi byla z deseti neohrožených námořníků polovina už na minulé plavbě před pěti lety.\nDlouhý let z Prahy do Phuketu jsme rozpůlili jednou nocí v Dubaji, v hotelu nedaleko letiště. Tuto zastávku doporučuji i ostatním. Po večerním příletu do Phuketu nás odvezl taxi do maríny, kde byla připravena naše loď. Do Thajska není potřeba vízum a odbavení na letišti proběhlo hladce. Ráno část posádky odjela na nákup, doplnit zásoby. Sice jsme si objednali větší část dopředu, ale to byly zásoby hlavně tekuté, tisíc piv se zdálo base managerovi příliš. Ptal se, jestli budeme taky pevnou stravu. Samotné předání lodi kapitánovi a jeho zástupci Viktorovi provedla sympatická Kanaďanka Louise, včetně nezbytného briefingu, který je pro tuto oblast plavby povinný. Upozornila nás na zákaz plavby v noci, což jsme věděli, ale zakázala nám i návštěvu Similianských ostrovů na západ Thajska. Jakékoliv škody a asistenci nám neposkytnou, kvůli přílišnému riziku.\nJeště si nás všechny vyfotili na víza do Malajsie. Museli jsme na ně počkat do druhého dne ráno, kdy nám je donesli vyřízené. Poplatek byl 200 US za všechny. Využíváme pohostinnost moderní maríny včetně bazénu. V blízkém okolí je mnoho restaurací, barů, a moderní sociální zařízení.\nPřed polednem vyplouváme kolem východního pobřeží ostrova Phuket. Za slabého větru doplouváme po 35 Nm na jih ostrova do Haven Marina Phuket, zátoky Chalong Bay. Kotví zde mnoho jachet. Uvazujeme se na bóji v chráněné zátoce. Stihli jsme ještě výlet za Budhou a večer hospůdku a pár příjemných barů. Vesničce se říká Malý Patong se vším, co k Patongu patří.\nRáno před vyplutím odmotáváme plovoucí mooring, který se nám zamotal kolem kýlu a kormidla. Cílem dnešní plavby je Patong, vzdálený 15 Nm. Cestou koupání u ostrova Ko Man. Před Patongem kotvíme nedaleko jetty. Večer povinná exkurze po proslavené Thanon Bangla. Mraky turistů chodí s očima navrch hlavy, co všechno je možné ve světě showbyznysu nabízet. Nekončící přehlídka mladých dívek a jejich dovedností. Pár zařízení odvážnější část posádky prošla a pro informaci uvádím vyhodnocení tří nejzajímavějších - Devils Playground, Suzy Wongo a Haarlem A Go Go. Další poznatky a dojmy si získejte sami, není třeba se bát.\nV noci vlnobití, vítr šel jinak než vlny, neklidná noc. Ráno vyrážíme na nákup a po poledni vyplouváme na 30Nm vzdálený ostrov Ko Racha Noi, kam doplouváme až za soumraku. Vítá nás blankytné moře, koráli, ryby a osamělá pláž. Klidná noc. Ráno se potápíme, zkoumáme pláž. A ještě dopoledne míříme na východ na ,, malé Phi Phi,, ostrov Ko Phi Phi Lee, se slavnou pláží, Maya Bay, kde natočil slavný Leopardo Di Cardio film Pláž. Ta je údajně nejkrásnější na světě. Máme štěstí a k večeru se uvazujeme na jediné bóji v zátoce. Bójí je málo a lodě se na nich střídají. Kotvení v zátoce je přísně zakázáno, kvůli potápěčům. Večer naváží na pláž turisty, kteří tam dobrodružně přenocují a ráno je zase odvezou. To je panečku adrenalin! Ráno si myslíme, že budeme na pláži sami, ale již od rozednění přivážejí turisty v takovém počtu, že slavná pláž není pro vytažené lodě, long taily, vůbec vidět. Navíc při vstupu na pláž musíte zaplatit 400 bathů, což je i celodenní vstupenka na celý národní park Phi Phi. Raději mizíme a volíme obeplutí ostrova Phi Phi. Výsadek na opičí zátoce, zase po nás chtějí správci 400 bathů. Po minulé zkušenosti kotvíme na noc v jižní zátoce ostrova Don Tonsai Bay. Je zde podvodní Tsunami památník. Ostrov je pohostinný, kromě jiných služeb narazíme na pivo Guinness. Posádka chce přihlásit kapitána do ringu na box, ale to odmítám. Nechci nikoho zabíjet. Je sice bezvětří, ale přesto nás hlídač Petr povolává, když se loď blíží ke skále a tak ukončíme návštěvu ostrova a vracíme se na loď. Škoda je bezvýznamná, lehce odřené kormidlo. Záchrana lodi se musí oslavit. Jen strážce Petr je v menším šoku a oslav se nezúčastní. Je na něm vidět, že se s lodí ještě nepotopil. Tak snad příště.\nA tak dále míříme na jih. První pit stop je na jihu ostrova Ko Lasta Yai, v sympatické zátoce Kantiang Bay s pěknou pláží a hospodami. Populární je zde bar ,, Why Not Bar´´ s nočním ohnivým show, což je atrakce téměř na každé pláži. My na show nečekáme a plujeme neohroženě do velmi silné bouřky, která se nasouvá z jihu proti nám. Není vidět v silném dešti, ale věříme přístrojům a vedle nás plující jachtě a šťastně dopujeme na ostrov Ko Ngoi south. Po bouři bývá klid, jak znají jistě ženatí jachtaři, a kotvíme v klidné zátoce po uplutí 35 Nm.\nRáno ještě okoukneme excelentní korálový útes a plujeme na ostrov Koh Muk, kde čeká další velká atrakce, jeskyně Emeralda, domácí jí říkají Tham Morakot. Je to vlastně kráter sopky a je zajímavá tím, že se do ní dá dostat jen plaváním pouze za odlivu tunelem 80 metrů dlouhým. Je dobré mít baterku a nikoliv mobil, což vyzkoušel Hroch z naší posádky. Zbytek dne se s mobilem loučil, moře je neúprosné. Plujeme dále k ostrovu Koh Kradan s pláží na jihu. Při vyloďování se Jirka pokusil utopit kapitána tak, že nepochopitelně otočil dinghy bokem na vlnu, která nás měla v klidu vynést na pláž. Pláž byla plná lidí z nedalekého resortu, kteří čekali na západ slunce. Po našem vystoupení většina spokojeně odešla, že už větší podívaná nebude. Kapitán překvalifikoval topení kapitána za nehodu a tak nebylo třeba dinghového věšet. Povečeřeli jsme v restauraci Viewpoint v resortu Paradise lost, název odpovídal.\nVyplouváme za svítání, čeká nás nejdelší etapa, dlouhá přes 50Nm do souostroví Butang. Původní úmysl byl udělat pit stop na ostrově Ko Liang Tai, ale v námořním pilotu jsme našli poznámku, že se po ostrově pohybují Thajci ozbrojení automatickými zbraněmi. Setkání s nimi jsme si odpustili. Během plavby začalo konečně slušně foukat, až ke 20 uzlům. Tento přísně východní vítr nás už další dny neopustil až do připlutí na Langkawi. Soustroví Butang je součástí Thajského národního parku. S příznivým větrem doplouváme ještě odpoledne a tak je čas na potápění u ostrova Ko Adang. Šnorchlováním a velkým potápěním je toto souostroví proslavené. Je zde spousty míst, kde se dá potápět na korály. Rovněž jsou ostrovy plné menších pláží, jako stvořené pro hravé páry. Navečer házíme kotvu severně od jediného obydleného ostrova Koh Lipe. Ostrov je proti minulé návštěvě poset resorty, že ani není kde se vylodit. Podaří se, večeříme v doporučené restauraci Papaya. Při návratu hlásí hlídka na lodi, že jsme se utrhli z kotvy. Zesílil vítr a čeká nás neklidná noc, kdy fouká kolem 20 uzlů a až ráno se uklidňuje. Škody žádné, pouze hlídač Petr posílený o Zdeňka je opět silně vyveden z rovnováhy.\nRáno plujeme západně k ostrovu Ko Butang, po kterém je souostroví pojmenováno. Když se nám podařilo uvázat se k jediné bóji, která tam je pro potápěče a nikdo nás nevyhnal, zjistili jsme, že to je nejhezčí místo nejen souostroví, ale pro nás i celé plavby. Vedle nás přijeli místní rybáři a nám se podařil obchod. Vyměnili jsme dva kartony piv za ryby, které jsme neprodleně ugrilovali. S bójkou jsme měli štěstí, dočetli jsme se, že kdybychom hodili kotvu na korál, je pokuta 15.000 US dolarů. Nejsem si jist, že místní rybáři kolem nás nehodí kotvu na korál, ale mají asi množstevní slevu.\nDalší den máme v úmyslu doplout na ostrov Ko Tarutao se zastávkou na Ko Tanga. Směr plavby je přímo na východ a při větru 20 až 25 Nm se nechceme probíjet na východ a zůstáváme na vlídném ostrově Ko Lipe, tentokrát z druhé, jižní strany. Při silném větru bylo třeba hlídat loď, ale kotva držela pevně, jen alarmy v přístrojích s tím nesouhlasily.\nJe dvanáctý den plavby a my vyrážíme do cíle naší plavby na souostroví Langkawi v Malajsii. Opět nás čeká asi 50 Nm, samozřejmě proti větru o síle kolem 20 uzlů. Naštěstí je naše jachta velmi rychlá a stoupá také poslušně. Po celodenním plachtění a závěrečném motorování kanálem připlouváme do maríny Royal Langkawi Yacht Club. Čeká nás base manager Clément, který je rovněž velmi sympatický a je zajímavé, že je také Kanaďan, jako Louisa v Phuketu. Mám dojem, že naše jachta Zola je jeho majetkem. Velmi ochotně nám opravuje drobné závady a pomáhá s celním a pasovém odbavení v nedalekém terminálu. Hezká celnice Malajka si nás všechny prohlídne, orazítkuje a zvědavě se ptá, proč nemáme s sebou ženský. Pro jachtaře je vysvětlení jednoduchý, ale Malajka by ho stejně nepochopila, tak jen mávnu rukou, ale její údiv nemizí. Marína je po rekonstrukci a plná restaurací, barů, kde máme slevu 10% slevu, což při našich nárocích není zanedbatelné. Dále jsou zde moderní záchody a sprchy a pěkný bazén s vířivkou. Velká nákupní střediska deset minut chůze nebo taxíkem pět minut do hlavního města Langkawi Kuahu, které je vstupním místem na ostrovy. Souostroví Langkawi tvoří 99 ostrovů, obydlené jsou ale pouze čtyři. Využíváme poslední den a po přihlášení na celnici jedeme na velkou atrakci ostrova, visutý chodník Skybridge. Neméně významný je ostrov také tím, že je zde bezcelní zóna, Alkohol a cigarety opravdu levné.\nNávrat domů si prodlužujeme přes Saigon, kde jsme tři noci. Velice moderní velkoměsto s deseti miliony obyvatel a ohromnou výstavbou. Nás nejvíce zaujala celodenní projížďka ústím veletoku Mekong s velmi sympatickou průvodkyní. Kromě výkladu nás bavila okouzlujícími grimasami. Možná jsme ale byli ovlivněni třítýdenním pobytem ve společnosti deseti chlapů. Místní podnikatel Miloš, který ve Vietnamu vyrábí již přes deset let vánoční ozdoby, nás vítá v jeho oblíbené restauraci, kde stojí pivo naše čtyři koruny. Při placení jich máme na lístku 95. Slušná reprezentace pivní velmoci.\nCo říci závěrem. Náš výlet Thajskem, Malajsií a Vietnamem trval tři týdny, které utekly jako voda v Andamanském moři. U nás ve firmě víme, že podobných objevných plaveb už na naší kouli moc nezbývá. Proto se vydejte po našich stopách bezpečnými vodami bez pirátů, migrantů, dotěrných domorodců, ale za to s vlídnými ostrovany, blankytným mořem s prázdnými plážemi, korálovými útesy a vlídným podnebím.\nText: Vladimír Křepelka, Foto: Pavel Škabrout, Petr Muck


MONUMENT/UM vydělalo téměř čtvrt milionu korun - czechblade.cz\nVydáno: 07.09.2019 00:00 - Czech Blade\nV sobotu 24. srpna se odehrálo poslední ze čtyř benefičních představení zpěvačky Lenky Dusilové a VJ Aeldryna Monument/um. Závěr audiovizuální série, která měla za úkol přispět jak finančně, tak publicitou ohroženým architektonickým památkám, se uskutečnil v bývalé Dixově brusírně, nyní Fabrice Temný Důl v Horním Maršově.\nTa byla poslední, zároveň však kapacitou největší zastávkou projektu Monument/um. I tento prostor, stejně jako předešlé tři zastávky, se podařilo do posledního místa vyprodat! Monument/um se ve svém pilotním ročníku vydalo do pohraničních oblastí severních a západních Čech bývalých Sudet. Podpořilo kostel Navštívení Panny Marie v Horním Vítkově v Chrastavě, hrad Hauenštejn v Krásném Lese u Ostrova nad Ohří, Jablečné lázně v Jablonci nad Nisou a již zmíněnou Fabriku Temný Důl v Horním Maršově v Krkonoších.\n„Mám radost z toho happy endu. Že bylo všude vyprodáno, že jsme byli všude vřele přijati, že veřejnosti nejsou lhostejné neznámé ohrožené památky a že i média se vydávají po stopách našeho výběru,“ říká ředitelka a spoluautorka projektu Soňa Paleta a doplňuje: „Pokud seženeme peníze, tak další ročník plánujeme za dva roky, tedy v létě 2021. Na jaře 2020 bychom rádi udělali Dozvuky Monument/a v Praze.“\nFinanční prostředky ze vstupného a z darů vybraných přímo na místě koncertů poputují ve prospěch těchto památek. Podařilo se získat celkem 229 524 Kč, ze kterých se budou financovat zásahy, které byly předem a smluvně domluvené. Konkrétní částky se místo od místa liší podle kapacity daných prostor. Nicméně přinést peníze nebylo jediným cílem projektu Monument/um.\n„To, že se Jablečné lázně staly jednou ze čtyř památek v rámci projektu Monument/um, je pro nás velkou ctí a povzbuzením do dalšího snažení o záchranu této budovy. Díky unikátnímu koncertu Lenky Dusilové a Aeldryna se o lázních zase začalo mluvit v celorepublikové úrovni a já doufám, že Jablonečáci tuto příležitost vezmou za pačesy a s obnovou lázní se zase trochu pohne. Můj obdiv patří celému týmu Monumenta, který do projektu vložil obrovskou energii,“ okomentovala spolupráci zástupkyně spolku ArtproProstor Anna Strnadová.\nMajitel dalšího objektu Karel Chotek dodává: „Jsem velmi rád, že se Monument/um konalo ve Fabrice Temný Důl. Ukázalo nám, že za výjimečným uměním lidé dokážou přijet přes celou republiku, a to je důležité v budování našich plánů s fabrikou. Pro mě bylo Monument/um jedinečnou akcí, která nemá v současném hudebním světě obdobu. Hudba spojená s tematickou projekcí ukázala, že fabrika ožila tak, jako by v ní byl denní provoz. Byl to krásný pocit, jako by se splnil můj sen, aby fabrika žila. Každopádně můj sen se stal aspoň jednodenní realitou.“\nPřípravy projektu Monument/um začaly v roce 2015 po podobném představení obou protagonistů na záchranu Reinerovy fresky na zámku v Duchcově. Přípravy projektu od okamžiku jeho vzniku přes výběr vhodných památek až po realizaci samotných představení zabral čtyři roky. S výsledkem je celý tým více než spokojený.\nNásledujícími slovy popisuje své dojmy z projektu Monument/um hlavní tvář projektu Lenka Dusilová: „Monument/um je autentickým, poctivě vybudovaným projektem s transparentními výsledky, kterému se podařilo zodpovědně dostát svým slibům a záměrům. Je to zásluha opravdu malinkého, ale silného a odvážného týmu srdcařů, v jehož čele stojí ředitelka projektu Soňa Paleta. Věřím, že se nám podaří opět sehnat nutnou základní finanční podporu na další ročník, kterým bychom rádi znovu podpořili další méně známé ohrožené památky či objekty, jejich správce a spolky, kteří za tato místa dýchají. A hlavně, osobně se těším na další objevování a nová témata, které nám při další misi přijdou do cesty a jež bude nasnadě otevřít.“\n„Mít možnost strávit několik nocí ve vybraných památkách a toto "soustředění" zakončit s Lenkou pokaždé jinak specifickým vystoupením, bylo něco úžasného, občas i trochu strašidelného, a dlouho to ve mně bude ještě doznívat. Jsem také nesmírně rád, že se nakonec vše podařilo, na to, jak náročné to bylo a jak "málo" lidí bylo v týmu. Když si vzpomenu na některé ty obtížné situace a zásadní rozhodnutí či vyústění, neubráním se pocitu, že nad námi asi bděl nějaký neviditelný element. Možná to ale byla jen naše pozitivní energie a společný cíl, které nás tím vším provedly,“ doplňuje Aeldryn.\nO všech památkách, které byly součástí projektu Monument/um vznikly medailonky, které jsou věnovány lidem, kteří je zachraňují. Medailonky vznikly v produkci ArtZóna České televize a podívat se na ně můžete zde.