Nejen v derby víc získal Manerov - Vyškovský deník\nNejen v derby víc získal Manerov\nVyškov – Víkendové pokračování krajského přeboru futsalistů předznamenala páteční předehrávka okresního derby Amor Vyškov – Sapporo Manerov. Mírným favoritem měl být „domácí“ Amor, který ještě živí naději na postup do divize, ale všechno bylo jinak.\nLodivod mladých talentů Amoru Antonín Petlach má svým svěřencům během zápasů co říct. Snaha se ovšem vyplácí, členové týmu jdou podle výsledků výkonnostně nahoru. | Foto: Deník/David Mach\nManerovští měli raketový nástup. Již ve čtvrté minutě vedli brankami Josefa Ličky a Tobolíka 2:0 a navíc autor prvního gólu nastřelil v páté minutě břevno. Byť se pak Amor všemožně snažil, Sapporo navýšilo skóre až na 6:2 a Vyškovští v závěru při hře vabank, bez brankáře a s pátým hráčem v poli, už jen korigovali na konečných 6:4.\n„Zápas se nám vůbec nepovedl. Sapporo nás zaskočilo rychlými góly. Ve vyhecovaném derby je pak je těžké dotahovat. Nestrannému fanouškovi se ale zápas musel líbit,“ sportovně přiznal střelec jedné branky Amoru Daniel Forro. „Lépe jsme snad ani začít nemohli. Amor má velmi silné mužstvo a i když mu zápas nevyšel, je vidět rukopis trenéra Petlacha,“ uznal kvality soupeře prezident Sappora Antonín Brtník.\nAmor: Fiala, Šrámek – Lánský, Farkaš, Slavíček, Forro, Bartoš, Janovský, Petlach, Ševčík, Vymazal, Derka.\nSapporo: Plhal – Dobšíček, Poledník, Indrák, M. Lička, J. Lička, Tobolík, Surák, Dorko, Brtník.\nTýmy Amor i Sapporo pak o víkendu sehrály další dvoukolo. Opět byl úspěšnější Manerov, který porazil Faunu Brno 4:1 a Agromeli Brno C 5:4, zatímco Amor zdolal jen Faunu 5:4 a podlehl Agromeli C 2:3. Čtyřmi brankami se v zápase s Agromeli blýskl manerovský Josef Lička. Vyškovský Amor je v tabulce čtvrtý, Sapporo má o tři body méně a je páté.\nDalší zástupci Vyškovska v krajském přeboru Krásensko a Kloboučky budou hrát neděli dopoledne v křenovické hale proti K5 Brno a Pískovně Černovice.


Lex Barker: mimo filmové plátno měl Old Shatterhand slabost pro ženy - iDNES.cz\nTak si ho pamatujeme všichni. Silný, rozvážný a třeskutě charakterní. | foto: Profimedia.cz\nNedostali ho Kiowové náčelníka Tanguy někde na prérii, zabil ho infarkt na Lexington Avenue v New Yorku. Přímo v srdci velkoměsta vydechl muž, který byl sice v Americe zapomenutým hercem, ale v Evropě ho zná v podstatě každý. Dnešní padesátníci si vzpomenou, jak v tehdejším Československu sháněli jeho filmové fotografie. V Německu o něm dodnes vycházejí knihy, ty starší jsou rozebrané a existují čilé fanouškovské stránky.\nAle kvůli tomu, aby se stal v Evropě Old Shatterhandem a hrdinou celých dětských generací, se musel nejdřív rozejít s rodinou. Vydědili ho, když jim oznámil, že se rozhodl být hercem. V této rodině nebylo něco takového jen tak.\nBarkerovi byli totiž smetánka a stará americká aristokracie, jejíž jméno něco znamenalo. Jejich předek Roger Williams kdysi dávno, když kolonisté teprve osahávali úzký pás pobřeží, založil Rhode Island. Sir William Henry Crichlow, další předek, byl guvernérem ostrova Barbados. A tak to pokračovalo generaci za generací: peníze, postavení, vliv, úspěchy a prestiž. Život nahoře.\nBudoucí Old Shatterhand se narodil, jak se v Americe říká, se stříbrnou lžičkou v puse. Bylo to v roce 1919 a na snímku z doby, kdy mu mohlo být tak dvanáct, vypadá Alexander Crichlow Barker junior hodně dobře: načesaný blonďáček v saku, v očích klid a sebevědomí, ale ne nadutost.\nŽivot měl jasně nalajnovaný. Sport a internátní střední škola, přípravka a univerzita, samozřejmě jedna z těch nejprestižnějších, potom dělat něco pořádného, aby dál poponesl štafetu s rodinným jménem.\nPo vytyčené dráze vyrazil opravdu svědomitě. Studium mu šlo samo, byl pohledný, vysoký a k tomu vynikající sportovec, což se v Americe vždy počítalo. Hrál americký fotbal a tenis, dělal atletiku, šermoval a plaval. Od minuty by mohl být dalším hrdinou románu Poslední kabriolet. Protože otec podnikal ve stavebnictví, začal Lex Barker studoval na univerzitě v Princetonu stavařinu. Ale zřejmě už přemýšlel o tom, jak zběhne.\nDivadlo mu připadalo mnohem zajímavější.\nRadši se nechal vydědit\nŘíká se, že hraní ho chytlo už jako pětiletého chlapce, když v Paříži viděl slavný velkofilm té doby Ben Hur. Ale to jsou jen takové ty legendy, které poletují kolem životopisů známých lidí. Když se budeme držet faktů, zjistíme, že Lex Barker hrál divadlo už doma ještě před univerzitou. Dodnes existuje několik programů, kde je jeho jméno.\nTehdy to byla jen zábava, ale brzy přerostla v rodinné drama. Filmování chtivý mladík doma radostně oznámil, že rozkopl dveře do Hollywoodu: společnost 20th Century Fox s ním byla ochotná uzavřít smlouvu. Ale Barker senior mu je zase zabouchl. Protože syn nebyl ještě zletilý, jednoduše za něj smlouvu odmítl podepsat. To však bylo jen malé zahřmění před bouří.\nTa vypukla, když Lex přerušil studia na Princetonu, aby se vrhl na hraní. Otec mu dal ultimátum, a když ho syn neposlechl, vydědil ho. Toto rozhodnutí mělo hodnotu několika milionů dolarů, které Lex už nikdy neviděl.\nŽivil se, jak to šlo. Byl kulisákem i osvětlovačem. Dálkově dostudoval, byť už na nijak prestižní škole, a dal se naverbovat k armádě. To se psal rok 1941.\nPřišel Pearl Harbor a všechno bylo jinak. Mladý poručík Barker se vylodil v severní Africe a potom i na Sicílii. Tam byl těžce zraněn na hlavě. Následovala operace a od té doby život se stříbrnou destičkou místo části lebky a s těžkými migrénami, které na něj pravidelně útočily.\nKdyž se vrátil k jednotce, smůla pokračovala: střepina ho zasáhla do nohy a válka pro něj skončila. Stal se v ní raritou. Povýšili ho totiž na majora a zjistili, že je nejmladším majorem v pozemních silách.\nPrvní Tarzan, který uměl pralesní řev\nKdyž Lex Barker svlékl uniformu, zamířil do Hollywoodu, kde opravdu hrál. Ale jen samé štěky. Až v roce 1949 se na něj usmálo štěstí. Stal se Tarzanem, což bývala v Americe velká role. Ovšem ne pro herce, spíše pro svalovce. I teď to bylo podobné: slavný plavec a legenda Johnny Weissmüller už měl života v bederní roušce plné zuby, taky trochu přibral a rovněž si myslel, že mu Tarzan brání v přílivu podnětnějších rolí. Tak to zabalil a producenti si vzpomněli na vysokého a svalnatého Barkera. Měli šťastnou ruku, protože nový Tarzan vypadal aristokraticky (a Tarzan byl přece ze šlechtické rodiny) a kromě toho uměl tak hezky zařvat, že ho nemuseli dabovat jako všechny Tarzany před ním.\nNarodil se v roce 1919. O třicet let později se stal desátým filmovým Tarzanem v pořadí, ztvárnil ho v celkem pěti filmech. Nejvíce se však evropské veřejnosti zapsal do povědomí třinácti snímky podle románů Karla Maye. Old Shatterhanda hrál ve filmech Poklad na Stříbrném jezeře, Vinnetou, Old Shatterhand, Vinnetou - Rudý gentleman, Vinnetou - poslední výstřel, Vinnetou a míšenka Apanači a Vinnetou a Old Shatterhand v údolí smrti. Na filmovém plátně oživil i postavy jako byl Kara Ben Nemsí a doktor Sternau. Zemřel v květnu roku 1973.\nBarker to vydržel čtyři roky a pak to taky zabalil. I on měl strach, že bude příliš zaškatulkován a na jinou roli už nebude mít nárok.\nA měl pravdu. Moc si neškrtl. A to přesto, že byl v té době ženatý s jednou z velkých hollywoodských Lanou Turnerovou. Bylo to už jeho třetí manželství a opět ztroskotalo. Údajně ochladlo poté, co Turnerová potratila. Herecký i osobní problém se spojily, Barker propadal depresím, které se snažil utopit v lahvi. A tenhle přítel ve skle mu zůstal až do konce života.\nPo čtyřech letech, kdy jen tak plandal v čase, udělal to, co v té době američtí herci bez angažmá dělali. Zamířil do Evropy. Točil v Itálii, kde ve Felliniho Sladkém životě odehrál svou životní roli.\nNěmecký western? Co to je?\nNa jednom večírku v Římě potkal německého producenta Artura Braunera, který mu řekl, aby šel točit do Německa. A Barker šel. Po dvou krimifilmech, bylo to v roce 1962, ho oslovil producent Horst Wendlandt s nabídkou, která asi Barkera nejdřív šokovala: Němec chtěl natočit v Jugoslávii jakýsi western a hlavního indiána tam bude hrát Francouz. Američanovi to muselo znít jako dada.\nVinettou a Old Shatterhand, filmoví přátelé na život a na smrt, jedno tělo, jedna duše. Ve skutečném životě se ale Pierrovi Bricemu zdálo, že Lex Barker pije víc, než by měl.\nLex Barker, úplný prototyp šviháka.\nA tak váhal. Nakonec ho přemluvila jeho další žena, švýcarská studentka herectví Irene Labhartová.\nA tím máme Old Shatterhanda, jak ho známe.\nPrvním filmem byl Poklad na Stříbrném jezeře. Měl obrovský úspěch a dodnes je v Německu filmem s historicky nejvyšší návštěvností, netrumfly ho ani pozdější americké trháky typu Titaniku.\nBarker točil film za filmem, za každý bral čtvrt milionu marek. Pořídil si vilu ve Španělsku, jachtu. V roce 1966 byl v Německu vyhlášen nejpopulárnějším zahraničním hercem.\nAle v osobním životě to tak skvělé nebylo. Žena, která ho přesvědčila, aby kývl na německou indiánku, zemřela ještě během natáčení na leukémii. "Jednou jsme ráno leželi v posteli, zazvonil telefon a já jsem se zeptal, jestli to vezme. Když nereagovala, obrátil jsem se a zjistil, že je mrtvá," popsal tu chvíli jednou Barker.\nZato alkohol s ním vydržel pořád. Pierre Brice o něm po letech řekl, že přes den, když točili, byl příkladný a sklenky se ani nedotkl, zato večer si to vynahrazoval. "Zřejmě pil hodně a vůbec měl špatnou životosprávu."\nDalší jeho slabinou byly ženy. Charismatický a vzdělaný Barker, který uměl kromě angličtiny francouzsky, německy a italsky a například i výborně zpíval, bez nich nemohl být. Jeho předchozí manželství rozbily nevěry (někdy oboustranné) a on sám říkal: "Být sám, to je jako být mrtvý."\nKdyž natočil poslední mayovku, vrátil se do Ameriky, aby to ještě zkusil v Hollywoodu, ale už na něj zbylo jen pár rolí v televizi.\nByl již popáté ženatý, jeho manželkou byla bývalá španělská Miss Maria del Carmen Cervera. Byla krásná a krásně z něj sála peníze.\nBarker zatím zabíjel čas malováním a tenisovými exhibicemi, za něž bral honoráře. A našel si šestou ženu, kterou si chtěl vzít.\nAle už to nestihl. Když šel jednou k ní domů, zradilo ho přímo na ulici srdce. Věděl, že je nemocné, možná za to mohl i jeho osobní život, cigarety a alkohol, ale nebral to vážně.\nIdentifikovali ho až podle adresy, kterou měl vyrytou na hodinkách. Ale jeho jméno jim stejně nic neřeklo.\nNikdo nevěděl, že na chodníku leží Old Shatterhand.\nTémata: Lex Barker, Německo, New York, Československo, Princeton, Karel May, Afrika, Itálie, Paříž, Island, Jugoslávie, Sicílie, Řím, Rhodos, Pro muže, spánek, Hollywood, Old Shatterhand, Poradna: Nevěra, Poradna: Senioři