Muzeum perníku a čokolády\nNavštivte naši čokoládovnu\nKakaové boby a jejich účinky\nNepražené kakaové boby obsahují látky přímo ovlivňující psychickou pohodu a výkonnost organismu. Díky působení kanabinoidu anandaminu, esenciální aminokyseliny tryptofanu, fenylalaninu a theobrominu dochází k vyplavení několika hormonů mj. serotoninu, jenž mají jako komplex za následek – pocit uvolnění, štěstí, klesnutí hladiny stresových hormonů a zároveň mírnou stimulaci, podněcující k další tvořivosti.\nKakaové boby se v tomto stávají skvělým antistresorem a adaptogenem. Pocit uvolnění a mírná stimulace se dostaví již velmi brzy po požití kakaových bobů – řádově do několika desítek minut. Dojde k rozjasnění očí, mysli a ke zvýšení chuti do práce. Kakaové boby se tímto stávají skvělým pomocníkem při studiu, či psychicky a fyzicky náročných zaměstnáních a úkonech.\nKakaovník byl systematicky pojmenován až v 18. století švédským přírodovědcem Carlem Linné, který jej nazval Theobroma cacao neboli „potrava bohů“.\nZ oloupaných slupek se připravuje tradiční povzbuzující nápoj, zalitím vařící vodou.\nO firmě O Čokoládě Fotogalerie Výrobní dílna\nNa Balkáně 211, 250 92 Šestajovice\n© 2020 Čokoládovna RODAS s.r.o. Vytvořeno společností REVOR s.r.o.


Světová jednička končí na US Open. Djokovič byl diskvalifikován - Deník.cz\n/VIDEO/ Novak Djokovič končí na US Open ve 4. kole. Zápas s Pablem Carreno Bustou však neprohrál, ale vyřadila jej diskvalifikace.\nNovak Djokovič se omlouvá jedné z rozhodčích, kterou trefil míčkem. | Foto: Profimedia\nSrbský tenista Novak Djokovič osmnáctý grandslamový titul zatím nepřidá. Na US Open totiž skončil ve 4. kole, když se z postupu do dalších bojů nakonec radoval dvacátý nasazený Španěl Pablo Carreno Busta. Ten přitom nemusel nad světovou jedničkou vyhrát ani jeden set.\nPravda, favorizovanému Srbovi se v utkání příliš nedařilo, když v dramatické úvodní sadě prohrával 5:6. Španěl hrál agresivně, Djokovič naopak dělal nevynucené chyby. Nepříliš příznivý průběh utkání se podepsal i na nervech zkušeného tenisty, což se mu nakonec stalo osudným.\nTěsně po proměněném brejkbolu Carreno Busty poslal rozladěný Djokovič tenisový míček za sebe, přičemž trefil do krku jednu z rozhodčích, která šla okamžitě k zemi.\nNic platné už Djokovičovi nebylo, že se okamžitě šel omluvit. Z turnaje byl diskvalifikován.\nZáhadný Djoker. Světová jednička rozjela hru o moc a peníze


VENOM - STRUKTURA, FUNKCE A NEMOCI - ANATOMIE\nZ Jejunum je střední část tenkého střeva mezi dvanáctníkem a ileem. Jeho hlavní funkcí je absorbovat živiny z chyme. Nezávislé choroby jejunum nejsou známy.\nCo je to jejunum?\nBěžně se střední část tenkého střeva nazývá prázdné střevo. Toto jméno pochází ze skutečnosti, že tato část střeva je vždy mrtvá v mrtvém. Jeho latinské jméno je Jejunum. U lidí je jejunum dlouhé přibližně 2 až 2,5 metrů. Hranice mezi dvanáctníkem a jejunem je definována. Nachází se v oblasti druhého bederního obratle. Na přechodu mezi prázdným střevem a ileem však není žádná ostrá hranice.\nStruktura a funkce obou střevních řezů jsou podobné, ale nejsou identické. Rozdíly však lze určit pouze v tkáni. V důsledku postupné změny struktury střevní stěny dochází také k postupné změně absorbovaných živin. Počínaje jejunem až po ileum jsou vitaminy rozpustné v tucích, proteiny, vitaminy rozpustné ve vodě a tuky nejprve absorbovány v následujícím pořadí. Venom a ileum tedy představují funkční jednotku tenkého střeva, takže funkce, struktura a nemoci obou sekcí jsou v lékařské literatuře obvykle posuzovány společně.\nJejunum, které je položeno v mnoha smyčkách, je prostřednictvím mezentérie připojeno k břišní stěně. Následující ileum je také zapojeno do této suspenzní struktury, která se nazývá radix mesenterii nebo mesentery tenkého střeva.\nTato struktura začíná křivkou duodenum-jejunum a končí přechodem z ilea do tlustého střeva. Protože smyčky jejunum jsou velmi pohyblivé, lze také změnit jejich polohu. Jako orgán, který je velmi pohyblivý, nemá tenké střevo konstantní délku. Je mezi 3,5 a 6 metry. Délka závisí na stavu kontrakce tenkého střeva. Stejně jako všechny ostatní duté orgány má i prázdné střevo sliznici (tunica sliznice). Následuje dvojitá vrstva hladkého svalstva. Závěr je spojovací tkáňový povlak (serosa povlak) pobřišnice.\nKromě ileu, slepého střeva a stoupajícího tlustého střeva je jejunum zásobováno „nadřazenou mezenterickou tepnou“. Počínaje touto tepnou jsou arteriae jejunales konkrétně odpovědné za zásobování jejunum. Napravo od nadřazené mezenterické tepny je nadřízená mezenterická žíla, která odvádí použitou krev z jejuna do portální žíly. Funkce a pohyb jejuna je řízen enterickým nervovým systémem. Jako součást střevního nervového systému je myenterický plexus zodpovědný za peristaltiku a motilitu jícnu, žaludku, tenkého střeva (včetně jejuna) a tlustého střeva.\nKromě duodena a ilea má funkce prázdného střeva také absorpci živin z enzymaticky zpracovaného chymu. Důležitými látkami přijímanými z potravy jsou tuky, bílkoviny, uhlohydráty, minerály, vitamíny, soli a voda. Tyto látky pak přecházejí do krve a zasahují do všech částí těla. Aby bylo možné účinně absorbovat živiny v chyme, musí se tenké střevo vyvinout na co největší plochu.\nKromě toho se vyvíjejí různé struktury, jako jsou Kerkigovy záhyby (Plicae circulares), tenké střevo villi (Villi interstinales), krypty Lieberkühn (Glandulae interstinales) a mikrovilli. Kerkigovy záhyby vytvářejí hrubou úlevu tenkého střeva. Sliznice i submukóza jsou vždy nasazeny. Villi tenkého střeva jsou výčnělky ve tvaru prstů epitelu a lamina propria. Trubkové prohlubně v údolích villi se nazývají krypty Lieberkühna. Mikrovilli desetkrát zvětšují střevní sliznici. Jako tzv. Kartáčový okraj představují mikro reliéf sliznice, které tyto struktury obsahují všechny tři části tenkého střeva.\nJejich tvar a velikost však závisí na tom, kde jsou. Kerkig záhyby od duodena přes jejunum k ileu jsou stále nižší. Kromě toho jsou klky v prázdném střevě nejdelší se strukturou ve tvaru prstu. Tyto rozdíly v jemných tkáních určují, které živiny jsou hlavně absorbovány. Chyme je transportován peristaltikou tenkého střeva ze žaludku do tlustého střeva. Jeho kontrakce z dvanácterníku na jejunum na ileum jsou pomalejší a pomalejší.\nNezávislé choroby jejunum jsou velmi vzácné. Jejunum je obvykle ovlivněno sekundárně v souvislosti s jinými chorobami tenkého střeva. Kromě toho často nelze snadno přiřadit bolest břicha. Například jsou někdy vyžadována intenzivní vyšetření, aby se zjistilo, zda je ovlivněno tenké střevo, tlusté střevo nebo dokonce celé střevo.\nMnoho onemocnění tenkého střeva zpočátku způsobuje nespecifickou bolest v podbřišku. Nemoci tlustého střeva, slinivky břišní, pobřišnice nebo žluči se musí od tohoto odlišit. Onemocnění tenkého střeva jsou často doprovázena bolestmi podobnými vlnám nebo koliky.Příčiny zahrnují celkový gastrointestinální zánět, střevní vředy nebo mezenterické infarkty. Zánět tenkého střeva se nazývá enteritida. Enteritida může být způsobena infekcí různými bakteriemi nebo viry.\nAutoimunitní onemocnění, jako je Crohnova choroba nebo ulcerózní kolitida, však mohou také způsobit zánět tenkého střeva. Na rozdíl od Crohnovy choroby postihuje ulcerózní kolitida obvykle pouze tlusté střevo. V některých případech se však může jednat také o tenké střevo. Potravinová intolerance vytváří reakce v tenkém střevě. Takzvaná celiakie je vyvolána nesnášenlivostí lepku. U tohoto onemocnění se střevní klky smršťují tak drasticky, že absorpce živin je vážně omezena. Rakovina tlustého střeva je velmi vzácná v tenkém střevu a zejména v prázdném střevě, protože karcinogenní látky mohou mít krátkodobý účinek pouze díky rychlému průchodu potravou.\nTagy: Anatomie Laboratorní Hodnoty Kosmetiky A Wellness,\nPrázdné střevo je prostřední částí tenkého střeva mezi dvanáctníkem a ileem. Jeho hlavní funkcí je absorbovat živiny z chyme. Nezávislé choroby jejunum nejsou známy.


Knihy v mých myšlenkách « Rubrika | Jdu dál...\nKrajina plná stínů - KvMM #2\n25. února 2012 v 11:34\t| Houp\nPo více než dlouhé době jsem se rozhodla, že opět něco napíši do projektu "Knihy v mých myšlenkách" od Abyss.\nJen tak v rychlosti jde tedy o projekt, kdy přemýšlíme na knihou s pomocí několika otázek, které pro nás Abyss vymyslela. Cituji Abyss: "Nejde tedy jen o to číst, ale především přemýšlet nad tím, co čteme."\nDoufám, že i třeba díky této výzvě se vám daná knížka zalíbí a budete utíkat si jí přečíst.\nTak tady je moje druhá knížka.\nTak asi hlavně proto, že knihu jsem už četla. Ale vrátím se tedy do doby, kdy jsme knihu četla poprvé.\nViděla jsem ji v knihovně a byla taková stará a roztrhaná. Sice na ní stálo, že je od Meg Cabotové a já ji jako spisovatelku mám nespírně ráda, ale rozhodovala jsem se. Když mi pak moje kamarádka knížku podala se slovy, že je vážně užasná, nebylo už cesty zpět.\nTo je jasné už předem. Jistě, že bych chtěla být Suze, protože bych chtěla mít ve svém pokoji s výhledem na oceán ducha jménem Jesse. On je tak sexy, milej, hodnej, hold dokonalej! To jeho ucvhácení dvacátým prvním stoletím je vážně roztomilé. A pokaždé se rozplynu nad jeho "querida"! Jen jedinou vadu má, a to, že je mrtvý... ale jelikož jsem četla všechny díly, tak vím, jak to nakonec bude. Přesto se do celé série "Mediátor" pouštím pořád znova.\nJinak bych nechtěla být Heater, tím duchem, který je přímo posedlý svým bývalým klukem. Je to takový typický barbie, která doposud měla vše a nedokáže přežít to, že by něco nedostala.\n5. Pokuste se v každém příběhu něco vyšvihnout, ať už je třeba i opravdu špatný, najděte v něm jedno positivum.\nJenom jedno?! To bude těžké!\nTak tedy - Jesse!!! Ten vyhrává na plné čáře! Bez něho by celá série byla nic... možná krásné čtení s trochu drzejší hlavní hrdinkou, ale bez něho by to nemělo to kouzlo.\n6. A naopak jedno negativum, ale pouze jedno, cílem je si uvědomit si, co Vám na knize vadilo nejvíce, nemusí to být jen chyba v knize (spisovatele), ale třeba i chování postav.\nTady mi vadila a pořád stále vadí styl v jakém je to přeložené. Neustálé: dobrEJ, pěknEJ docela ruší při čtení. A nebo sme! Místo jsme, je tam sme a tak podobně. Nevím, jestli to takto vyznívá i v originále ale v českém překladu je to dost otravné.\nJistěže to bude mí to nejlepší hodnocení, jinak bych knížku přece nečetla znovu. A to si dokonce myslím, že si ji přečtu i po třetí, a pak až to budu "umět", tak to zkusím i v originále. :)\nSuze, i když je drzá a občas nesnesitelná, je to prostě Suze Simonová, krásná postava, která vidí duchy, i když to pro ni občas nebývá to nejlpší.\nLíbí se mi i její rodina. Její nevlastní sourozenci - Somna, Mimoň a David. Jsou to dobří kluci, a dost často z nich umírám smíchy.\nNejvíc miluji Jesseho, ale samozřejmě mě uchvátila i Cee Cee a nebo samotný otec Dominik, ředitel misijní školy, mimochodem také mediátor.\nKniha ode mě dostává 100% z 100%!\nI když bych zrušila ten slang a také bych dala jiné obálky knížek.\nMusím říct, že bych chtěla celou sérii mít u sebe doma v knihovničce, ale bohužel, už se nikde nedají sehnat všechny.\nAle stojí za přečtení! Rozhodně! Jesseho si musíte zamilovat!\nMalé sladké lži - KvMM #1\n7. ledna 2012 v 14:05\t| Houp\nMůj první článek do projektu "Knihy v mých myšlenkách" od Abyss.\nTak tady je moje první knížka.\nTak za prvé proto, že je to moje první přečtená knížka v roce 2012. A také protože to není žánr, který bych úplně běžně četla. Byla to taková odbočka do světa showbyznysu, pomluv a nástrach a neustále tlaku ze stran paparazzi.\nTady bylo dost těžké se s někým ztotožnit, i když se dá říct, že to měli být obyčejní lidé, kteří natáčí reality show o jejich každodenním bytí. Nejvíce sympatická mi byla Scar, nejlepší kamarádka Jane (hlavní postava). I když někdy její názory a reakce byly až příliš přehnané, byla to nakonec osoba, která mi byla nejblíž. A také bych jí chtěla být, protože začala chodit s Liamem. Ach.. ten kluk je dokonalý a rozhodně žádnej namachrovanej týpek. :)\nNechtěla bych být Jane, protože ta holka neví, co chce. Je zmatená a dost často se nevyzná ani sama v sobě. Je pořád někým oklamávana a nedokáže poznat, kdo jí má opravdu rád. A tak se stane, že od sebe odežene člověka, který jí má rád a přimotá se k těm zlým.\nTen luxus! Louis Vuiiton, Jimmy Choo... samé lesklé sexy oblečení, dokonalé podpatky! Páni, tak tam bych si to užívala!\nNapětí! Nebylo vůbec vyrovnané, najednu stranu jste se skoro vůbec nenadchli, nelekli, nezrychlil se vám tep... nic! Bylo to oddechové čtení a pak najednou nějaká situace, která byla až nepřirozeně přehnaná a vyhrocená.\nKniha se určitě musí líbit těm, kteří čtou GossipGirl a nebo třeba Malé roztomilé lhářky. Myslím, že je to takový podobný žánr, kdy se řeší luxus a různé pomluvy a intriky. Tady nakonec musím ocenit, to, že Scar byla doopravy super kamarádka, když odpustila Jane její chování.\nKniha je docela oddechové čtení, tedy alespoň pro mě. Jen zvláštní, že jsem přečetla až druhý díl. První mě mihnul obloukem, ale i tak jsem dvojku pochopila.


Přesně před deseti lety zahynul Shoya Tomizawa – MotoGPsport.cz\nvytisknout velikost písma Moto2 | Shoya Tomizawa\nPřesně před deseti lety zahynul Shoya Tomizawa\n'); //]]> 5. 9. 2020 | Michaela Neumannová\nDne 5. 9. 2010 zemřel v Misanu Shoya Tomizawa. Dnes je to tedy přesně deset let.\nPřesně před deseti lety se jela Velká cena San Marina v Misanu. Během závodu třídy Moto2 upadl Shoya Tomizawa, který v té době jezdil na čtvrtém místě. Japonec bohužel upadl tak nešťastně, že za ním jedoucí Alex de Angelis a Scott Redding už nedokázali zabránit srážce. Tomizawa byl po nehodě převezen do nemocnice nedaleko okruhu, kde dvacet minut po čtrnácté hodině zemřel. Bylo mu devatenáct let.\nShoya Tomizawa se narodil 10. 12. 1990 v japonském městě Chiba. Závodit začal už ve třech letech na mini motorkách. V patnácti letech už se účastnil japonského mistrovství ve třídě 125 ccm.\nDo mistrovství světa silničních motocyklů se poprvé podíval v roce 2006, kdy odjel jeden závod třídy 125 ccm na okruhu v Motegi. Další závod ve stopětadvacítkách odjel o rok později (taktéž v Motegi). I v roce 2008 odjel jeden závod v MS silničních motocyklů. Opět to bylo v Motegi, ale tentokrát už ve třídě 250 ccm.\nNa rok 2009 již Tomizawa získal stálou smlouvu v mistrovství světa dvěstěpadesátek. Jeho nejlepším výsledkem v roce 2009 byla dvě desátá místa (v Japonsku a ve Valencii). V celkovém pořadí šampionátu skončil sedmnáctý.\nDo historie se zapsal dne 11. dubna 2010, kdy v Kataru vyhrál historicky první závod třídy Moto2. Pro Tomizawu to bylo první a zároveň poslední vítězství v MS silničních motocyklů. Na podium pak vystoupil i v následujícím závodě, který se jel ve Španělsku – tam vyrážel z pole position a nakonec si dojel pro druhé místo. Z pole position pak startoval ještě v Brně. Poté už si další pole position ani stupně vítězů nepřipsal. Dne 5. září 2010 zemřel na následky zranění, která utrpěl při nehodě během závodu v Misanu.\nZdroj: motogp.com, foto: 2snap\nTémata článku: Moto2, Shoya Tomizawa


Ford Focus ST Mk3 kombi (tesnav) | MOJE.AUTO.CZ\nTitulní strana > Homepage Moje Auto>tesnav>Rudý baron\ntesnav (muž 49 let)\nPřezdívka auta Rudý baron Rok výroby 2014 Koupeno ojeté najeto [km]:15500\tpalivo: benzin\tpočet válců: 4\tpočet ventilů na válec: 4\tobjem [cm3]: 1999\tvýkon [kW]: 184\tkroutící moment [Nm]: 360\tzrychlení 0-100 km/h [s]: 6.7\tmaximální rychlost [km/h]: 248\tpočet rychlostí: 6\tpřevodovka: manuální\tprůměr kol [palce]: 18\tzavazadlový prostor [l]: 490\tpohon kol: přední\tspotřeba [l/100km]: 8.4\nČas se nedá zastavit a bohužel, na tachometru mé oranžové stíhačky se po šesti letech každodenního a naprosto bezproblémového užívání již blížila cifra 180tkm a stáří auta atakovalo desítku. To mne přimělo k tomu, abych se letošní jaro již pomalu poohlížel po odpovídající náhradě, i když jsem věděl, že s ohledem na tuningové zásahy do sériového provedení auta to co do jízdních výkonů bude těžký oříšek. Zde rovnou upozorňuji ty, které nebaví číst, kdo, proč a jak k danému autu přišel, aby rovnou 2 stránky přeskočili …\nVzhledem k mým potřebám bylo zadání prakticky jasné, stejně tak kategorie několika málo aut, ze kterých mohu vybírat. Podobně jako při výběru dvojkového STčka jsem chtěl auto obdobné velikosti a třídy, s výkonným přeplňovaným benzínovým motorem, sportovními sklony a přitom maximálně praktické, univerzální a každodenně použitelné, s rozumnými pořizovacími i provozními náklady. Jistou dobu jsem zvažoval upgrade na dvojkové RS, ale tyhle auta, které dnes mají 5-6 let, se stále pohybují okolo 600tKč, což mně osobně pro mé použití přišlo neadekvátní.\nTudíž mé zadání v praxi znamenalo, že pokud se mělo jednat o nástupce STčka, tak výběr mohl zahrnout pouze několik vozů z kategorie hot hatch – Ford Focus ST Mk3, Leon Cupra, Renault Megane RS, Opel Astra OPC a s přimhouřenýma očima VW Golf 7 GTi Performance. Jak bude patrné dále, finální výběr se vcelku zásadně lišil od toho, jaký názor jsem měl na daná auta na začátku.\nJako první z kola vypadl Megane RS, který i přes své nesporné kvality nabízí pouze třídveřové provedení, stejně jako Astra OPC, která i přes velmi zajímavou cenu, špičkový motor a samosvorný difenciál mimo opět pouze 3D karoserie trpí podobně jako jiné Oply z tohoto období značnou nadváhou. A navíc, obě auta se mně osobně vizuálně moc nelíbí. Z tohoto důvodu jsem ani neuvažoval o novém Focusu ST, který se prostě svým „světovým“ pojetím přeci jen vzdálil evropskému vkusu.\nVe finále tak zůstala dvojice Golf GTi Performance a Leon Cupra, kdy oba vozy nabízí i 5D karoserii. Zde pak jednoznačným vítězem byla Cupra, která dokonce za znatelně nižší výchozí cenu už v základu nabízí mj. o významných 50 koní více, o dva palce větší kola a podvozek DCC. Vzhledem k tomu, že navíc spousta recenzí hodnotí Golf GTI sice jako po všech stránkách jednoznačně vydařené auto, ale také jako vcelku neosobní, sterilní, bez emocí a bez prožitku z jízdy, přičemž jde navíc také co se týká značky po Škodovkách o nejčastější cíl zlodějů, finální rozhodnutí padlo logicky na Cupru. Takže se zdálo, že volba na auto pro další roky je jasná …\nKrátké intermezzo s Cuprou\nV současné nabídce v kategorii vrcholných HH je Cupra skutečně zajímavou nabídkou, protože už základní ceníková cena 682tKč zahrnuje vyšší výkonové provedení dvoulitru s 206kW (280PS), 19-ti palcová kola, podvozek DCC, samosvorný diferenciál nebo automatickou klimatizaci. Po započtení běžné slevy na auto této cenové kategorie je to pak vskutku nabídka, která stojí za zvážení.\nTakže po přečtení různých testů a recenzí majitelů na našich a zahraničních serverech jsem u pěti nejbližších prodejců poptal takový vůz v základním provedení s několika málo příplatky, přesto však s ceníkovou cenou přes 750 tKč. A zde nastal ten zásadní a nečekaný zvrat, který mne ve finále nasměroval úplně někde jinde.\nDodací termín 4 – 5 měsíců od objednání je sice nepříjemný, ale v kontextu dnešní doby zcela standardní. Ovšem co mne naprosto překvapilo, byla skutečnost, že na poptávku na auto, u dané značky stojící na vrcholu výkonového a cenového spektra, mi z pěti poptaných prodejců odpověděli pouze dva. Tři, navíc ti mému bydlišti nejbližší, nereagovali vůbec, žádným telefonem, emailem, prostě nijak. V dnešní době, kdy značky a prodejci bojují o každý prodaný kus auta, mne to skutečně zarazilo, protože pokud nějaký prodejce nemá zájem řešit poptávku na obchod za 3/4M, což je v úvodu záležitost několika málo minut, jak se pak staví ke komunikaci se zákazníkem ve chvíli, kdy je potřeba řešit nepříjemné věci typu reklamace nebo servisu? A vzhledem k tomu, že se takto zachovali 3 prodejci z pěti oslovených, bylo opět jasno … tudy cesta prostě nevede.\nV té chvíli jsem se již smiřoval s tím, že letos prostě příslušnou náhradu nenajdu. Vše se ovšem změnilo ve chvíli, kdy jsem náhodným surfováním po různých automobilových serverech narazil na inzerát, kde byl za velmi zajímavou cenu nabízen velmi mírně jetý Focus ST kombi v solidní výbavě.\nŽe by zase Focus?\nJak jsem zmínil již výše, původně mne Focus třetí generace nijak nezaujal, protože jeho krátké provedení je příliš „korejské“ a komplikovaně kulaté, kdy ztratilo kouzlo předchozích generací, i když alespoň ST provedení se snažilo některé tyto viditelné prohřešky přeci jen minimalizovat. A je to bohužel také cenovou politikou importéra, že tyty vozy ve vrcholném provedení nejsou na našich cestách vidět tak často jako předchozí generace, protože cena nastřelená při uvedení této třetí generace na český trh byla naprosto mimo realitu, o čemž pak svědčí to, že skokové zlevnění bylo rovnou o 200 tKč. Což zřejmě bylo u auta, které již měli fanoušci zaškatulkované jako nepěkné a k tomu drahé, pozdě …\nTakže i já jsem znal Focus ST Mk3 pouze z recenzí a testů a na našich cestách jsem od jeho uvedení na trh potkal pouze dva kousky, přičemž ani jeden neměl českou značku. Proto mne překvapilo, že dlouhé provedení STčka vypadá mnohem lépe, než jeho krátká varianta. A protože daný kousek byl dokonce v červené barvě, která navíc maskuje obliny zadních svítilen, vyrazil jsem auto skouknout naživo.\nPrvní dojem byl jednoznačně pozitivní, stejně jako výbava a především cena auta, které mělo najeto pouze 14tkm, zřejmě jako manažerský vůz, takže slovo dalo slovo a do týdne, po vyřízení všech formalit jsem si auto převzal. Tudíž se konečně dostávám k tomu podstatnému, popisu auta.\nJak jsem popsal výše, vcelku neplánovaně jsem nakonec přišel k provedení kombi, které mne svou klínovitou siluetou zaujalo mnohem více, než krátká varianta současného STčka. Zde je vhodné připomenout, že Ford Focus ST se v karosářském provedení kombi již v minulosti vyráběl, a to jako ST170 v první generaci, i když se musím přiznat, že žádný takový kousek jsem nikdy osobně neviděl. Tehdejší základ s dvoulitrem a s parametry 127kW/196Nm, stál na našem trhu nezanedbatelných 922tKč, což jen dokumentuje to, jak se auta za posledních 10 let stala reálně dostupnější, neboť současná generace po faceliftu začíná na částce 719tKč, což je o 20t. více, než kolik činí základní ceníková cena krátké 5D verze. Domnívám se, že tyto ceny jsou v současné konkurenci na trhu odpovídající, protože předpokládám, že většina kupujících, kteří si v dnešní stále hodně dieselové době kupují auta výkonná benzínová podobného ražení jsou nadšenci, kteří až tak nehledí na nějaký ten desetitisíc rozdílu v ceně těchto aut, ale rozhodování je spíše cv emocionální rovině líbí – nelíbí, chci – nechci.\nPodobně jako v minulé generaci se STčko od běžné konfekčního provedení Focusu vizuálně zásadně liší. Jde především o jinou, mnohem povedenější, čelní masku a přední spoiler, které působí mnohem agresivnějším dojmem. K tomu došlo i ke změně kapoty, kdy došlo k odstranění dojmu, že je tato trvale pootevřená. Dále jde o rozšířené nástavce prahů a masivní křídlo na pátých dveřích, které znatelně prodlužuje siluetu vozidla. A zcela jednoznačným identifikačním prvkem je dvojitá plochá koncovka výfuku, zde ovšem umístěná netypicky uprostřed, v ose vozidla ve vybrání v nárazníku , tudíž ten, kdo by chtěl za tímto kombíkem tahat vozík , má asi smůlu …\nJednoznačným poznávacím znamením velké části minulé generace STček byla unikátní oranžová barva. Tu v současné generaci nahradila příplatková žlutá Tangerine Scream, ale na výběr je standardně i několik jiných metalických i nemetalických laků. Moje auto je v základní červené Racing Red, která se mi na něm líbí a která mj. ladí s červeně natřenými brzdiči na všech čtyřech kolech. Auto je ve standardu osazeno 18´´ palcovými koly s pětipaprskovým designem, který je pro Fordy posledních let typický, přičemž je možnost výběru i dalších 2 příplatkových barev, popř. v rámci příplatků je možnost volby i ze dvou provedení 19´´ kol.\nJako malá třešnička na dortu, která napovídá, o jaké auto se ve skutečnosti jedná, jsou dvě malá červená loga ST, jedno umístěné na mřížce čelní mastky a druhé vpravo na pátých dveřích.\nMůj celkový dojem z exteriéru auta je takový, že tento je dostatečně odlišující a identifikující sportovní ambice, mírně agresivní, přesto však uhlazený a nikterak extrémní.\nKdyž jsem měl před několika lety možnost jezdit trojkovým Focusem s jedním se základních atmosférických motorů, po přesednutí ze dvojky mi připadlo, že se designéři zbláznili a řidiče i spolujezdce obklopili kilogramy a decimetry čtverečními plastu, protože vzhledem k jízdním výkonům kokpit takového auta se všemi asistenty navozoval spíše ovládání kosmické lodi Enterprise než naprosto tuctového auta s líným motorem.\nAno, i interiér trojkového STčka na někoho může působit stísněně, ale na druhou stranu, veškeré tlačítka a ovládací prvky, a skutečně jich není málo, jsou pro řidiče snadno dostupné a všechny poblíž volantu nebo řadicí páky.\nInteriéru dominují i zde sportovní vyhřívané sedačky Recaro, kombinující kůži a látku, tu i částečně v barvě vozidla. Proti sedačkám z minulé generace ST jsou ale minimálně ve dvou ohledech lepší. Předně posez v nich je přiměřeně a „přirozeně“ nízko, tak, jak očekáváte, a za druhé, mají mnohem lepší boční vedení. Na mne při přímém srovnání osobně působí mnohem pohodlnějším dojmem, i když na druhou stranu musím zmínit, že rozhodně nejsou stavěné na postavy výrazně nad běžnou konfekční velikost.\nDruhým dominantním prvkem je masivní čtyřramenný volant o vcelku malém průměru v kombinaci kůže / leštěný hliník, který má ve své spodní části opět logo ST. I zde je proti minulé generaci významný posun vpřed ve směru komfortu, neboť přímo na volantu je ovládání informačního displeje, rádia/CD, telefonu a je zde i tempomat s omezovačem.\nMezi řidičem a spolujezdcem je skutečně velmi masivní středová konzola s loketní opěrkou, která v palubní desce přechází do ještě masivnějšího „komunikačně – zábavního“ centra s klimatizací. Zde má kupující na výběr z několika audio sad dle svých preferencí, kdy ty vyšší již obsahují navigaci, automatické nouzové volání nebo hlasové ovládání.\nVerze ST se proti standardu i v interiéru liší několika dalšími detaily. Tím již z minulé generace známým je malá kaplička uprostřed palubní desky se třemi ukazateli – přeplňováním turbodmychadla a teplotou a tlakem oleje. Podobně má STčko hliníkovou hlavici řadicí páky, stejně jako pedály, k tomu ještě podsvícené ozdobné lišty prahů předních dveří.\nPodobně jako u dvojky, tak ani tato generace neumožňuje vozit v autě plnohodnotnou rezervu a standardní výbavou je dojezdová sada s minikompresorem. Pokrokem ale je, že na rozdíl minulé generace, kde velký koncový tlumič znemožnil i instalaci alespoň dojezdové rezervy, je možné zde alespoň tuto do kufru hodit.\nZde se konečně dostávám k tomu, kvůli čemu si my nadšenci kupujeme podobná auta. Je to hlavně kvůli jeho srdci – motoru. Tím je zde, jak se zdá zatím bezproblémový, dvoulitr z řady Ecoboost, mj. známý i z minulé generace Mondea, zde ovšem naladěný na výkon 184kW a točivý moment 360Nm.\nTady staromilci zamáčknou slzu, protože minulou řadu poháněl vynikající pětiválec od Volva, zatímco současný motor, jak je a bylo běžné i u konkurence, má válce pouze čtyři. Bohužel, spolu se zvukem motoru jde zřejmě o jediné parametry, v čem je nový motor proti staršímu horší. Co se týká výkonových parametrů, reakce na plyn nebo ochoty k vytáčení, je zde výrazný rozdíl ve prospěch nového agregátu, stejně jako ve spotřebě nebo hmotnosti, která má pozitivní dopad na mnohem lepší ovladatelnost auta.\nChování nového motoru souvisí s jeho základní charakteristikou, protože tento je na rozdíl staršího pětiválce podčtvercový (zdvih 83,1mmm x vrtání 87,5mm), zatímco motor od Volva byl značně nadčtvercový (93,2 x 83). Tudíž je přirozené, že současný dvoulitr potřebuje při běžné jízdě o něco větší otáčky. Zatímco pětiválec si při pohodové jízdě bez zátěže brumlal klidně okolo 1.300 – 1.400 ot., čtyřválec jich vyžaduje o cca. 200 více. Podobné je to to s náběhem plného točivého momentu, kdy i tento nastupuje o něco málo později. Ale naopak, čtyřválec se snáze a ochotněji vytáčí a zatímco pětiválec nemělo moc smysl týrat přes 6.000 ot., kde již výkon znatelně povadal, tak Ecoboost lze bez problémů dohnat k cifře 6.800 bez významnějšího poklesu výkonu.\nPodobně s konstrukcí a objemem souvisí i výrazně menší brzdná schopnost motoru ve chvíli, kdy sundáte nohu z plynu a kdy se nějaký významnější brzdný účinek dostaví až ve chvíli, kdy odřadíte o dva stupně dolů.\nBohužel, jak je dnes i u výkonnějších verzí motorů zvykem, ani Ecoboost nemá žádnou znatelnou výkonovou špičku a jeho výkon je v oblasti cca. 4.900 – 6.500 ot. prakticky plochý. Což ovšem také znamená, že maximální dostupný výkon leží již okolo 5.000 ot.. Svým charakterem v běžně používaných otáčkách jsou oba motory velmi podobné, protože nabízí prakticky plynulý zátah na úrovni maxima točivého momentu v oblasti 2.500 – 5.000 ot.. Hranice 2.500 ot. postačuje i u Ecoboostu pro zahájení běžného předjížděcího manévru s tím, že pak má řidič možnost využít širokého spektra otáček a bez přeřazení na daný stupeň motor vytočit klidně až pod 7.000.\nSoučasný motor vyniká příkladným odhlučněním a naprosto sametovým chodem při běžné pohodové jízdě, kdy je téměř neslyšitelný a přebíjí jej zvuk pneumatik a aerodynamický hluk. Takže občas Vám až ukazatel řazení připomene, že můžete přeřadit nahoru, protože motor má síly dost. Z tohoto pohledu mi motor ihned sedl, protože rychlosti a otáčky, kdy je možné přeřadit, jsou u Mk3 prakticky stejné, jako u dvojky. A podobné jsou i překryvy jednotlivých rychlostních stupňů, kdy při normální jízdě můžete krátkým přidržením nižšího stupně při akceleraci následně jeden nebo dva stupně „vynechat“.\nSpecifikem STčka je také nějaký rezonátor, podoně jako u dvoky, který při přidání a jízdě v zátěži přenáší zvuk motoru přes dělící přepážku do kokpitu. Děje se tak zhruba někde od 2.500 ot. a nejde o žádnou umělou vychytávku přes repráky, jak je dnes běžné i u luxusních aut.\nI když jsem od nového STčka objektivně nic moc nečekal, musím přiznat, že jsem byl v mnoha směrech překvapen. Předně to byl posun v oblasti komfortu a uživatelské přívětivosti, kde stále, i když se jedná o vrcholnou verzi naleznete vše, co je dnes běžným standartem ve vyšších výbavových stupních aut této kategorie (bohužel včetně naftového agregátu, který je podobně jako třeba u OIII RS nebo GTi 7 i přes výrazně menší výkon taktéž prodáván jako vrcholná „sportovní“ verze).\nDále to byl velmi agilní a výkonný motor, který působí a funguje až příliš nenápadně a na rozdíl od dvojkového je potřeba s ohledem na bodové konto hlídat tachometr, protože subjektivní pocit, že s autem „jedete“ se posunul zase výrazně dále …\nObrovskou pochvalu si zaslouží vývojáři i za podvozek, který i když nepoužívá žádné moderní a módní elektronické fičurky, ale naprosto klasickou mechaniku, působí extrémně jistě, čitelně a komunikativně a řidiče výzývá k tomu, aby si s autem hrál a pohyby volantu jej před zatáčkou příslušně rozpohyboval. Měl jsem zatím pouze jen několik možností vyzkoušet auto v zatáčkovitém a členitém terénu, ale můj pocit byl vždy takový, že se auto cesty drží všemi čtyřmi jak kočka, a zdaleka se mi zatím nepodařilo dosáhnout jeho limitů. Tomu samozřejmě napomáhají i o něco širší gumy, než byly v minulé generaci, stejně jako lehčí motor, díky čemuž auto není tak nedotáčivé a při brždění nedochází k takovému ponoření. Auto je vybaveno i „elektronickým diferenciálem“, který pomocí přibržďování přesměrovává točivý moment, ale doposud jsem neměl možnost poznat činnost tohoto systému v praxi.\nO tom, že technici Fordu odvedli dobrou práci svědčí i to, že i přes výkonnější motor má auto mnohem menší problém přenést tento výkon na pouze jedinou poháněnou nápravu, protože ESP i tom nejkomfortnějším cestovním modu (lze ještě přepnout na režim Sport nebo dokonce zcela vypnout) mi pouze párkrát probliklo při „plném“ na dvojku do kopce, zatímco u minulé generace se to občas stávalo na stejným místech i na trojku.\nSportovnímu pojetí auta je přizpůsobeno i řízení, zde již také s progresivním přvodem a navíc s pouhými 1.8 otáčkami volantu mezi krajními polohami, což eliminuje z velké části nutnost přehmatávání i ve velmi utažených zatáčkách. Podobně dobré jsou brzdy, kdy se jejich razance nástupu i záběr proti minulé generaci zase posunuly dopředu.\nK řízení ještě dvě drobné poznámky. Předně rejd auta je podobný jako u dvojky, tzn. vzhledem k jeho velikosti skutečně malý, na což je třeba myslet hlavně na parkovištích, aby ste nebyli za neumětely. A i když mělo dojít k výraznému omezení tahání za volant (torque steer), tak toto zde stále existuje a ten, kdo je na něj zvyklý, v tom neuvidí žádný problém, naopak si řízení užije. A podobně jako u dvojky, i široké gumy se prostě občas svezou a stáhnou auta do vyjetých kolejí, pokud volant nedržíte pevně.\nUrčité nářky byly taktéž na elektronický posilovač, na rozdíl od minulé generace, kde byl hydraulický. Já po bezprostředním přesednutí mohu jen konstatovat, že pocit z řízení auta je naprosto shodný, stejně jako vnímané odpory nebo odezva řízení, které je přesnější a citlivější.\nI když spotřeba není parametr, který zájemce o auto sportovního charakteru sleduje, vždy je to obvykle ta třetí otázka z někoho okolí (po těch obvyklých dvou - kolik to má koní a kolik to jede …). I zde udělala technika a objem motoru své, takže i teď, kdy s autem mám najeto necelých tisíc kilometrů, kdy si na něj teprve zvykám a kdy a já i jiní zkoušíme, co to umí, je spotřeba na velmi rozumných 8,8 litru. Takže předpokládám, že až se a autem sžiju, bude spotřeba na mých každodenních trasách někde lehce na d osmi litry, tzn. zhruba 10% pod tím, co jsem tyto jezdil s dvojkovým STčkem.\nSamozřejmě, dle techničáku je kombinovaná spotřeba dle naprosto nereálného NEDC cyklu 7,2 litru, kde se domnívám, že není až tak nemožné se jí shora výrazně přiblížit, ovšem jen takovou jízdou a především dynamikou, které naprosto nekorespondují se schopnostmi auta a motoru, takže i jak napovídají data na Spritmonitoru, majitelé se těchto aut se v průměru nachází o znatelných 30% výše tak, jak je dnes při srovnání reality a cyklu NEDC běžné i u jiných aut a motorizací.\nPozitivní je také mezigenerační zvětšení objemu nádrže z 55 litrů na 62, což i s ohledem na oprávněně očekávanou menší spotřebu bude znamenat delší dojezd mezi nutnými tankovacími zastávkami.\nPřes minimální očekávání musím konstatovat, že nový Focus ST mne po všech stránkách příjemně překvapil a i když jsem to nečekal, tak jediné, po čem se mi bude stýskat po STčku minulé generace, bude ta nezaměnitelná oranžová barva. Ve všem ostatním je nový Focus prostě o generaci a 8 let dále.\nA i když se jedná o kombík, který je o něco málo těžší než hatch, tak lze říci, že pod vcelku nenápadným kabátem se skrývají dvě auta, jeden tuctový Jekyll, a k tomu sportovní Hyde, který si výkony nebo zábavou určitě nezadá s dnes již možná ikonickou druhou generací, resp. já si myslím, že je dokonce znatelně lepší. Celkově na mne tato generace STčka působí jako dospělejší, po všech stránkách vyrovnanější a dotaženější auto.\nA přitom si přes své sportovnější zaměření stále zachovává vlastnosti auta, které je naprosto univerzální a každodenně použitelné, při pořizovacích i provozních nákladech (pojistka, spotřeba, údržba), které se zas až tak neliší od běžných aut.\n- vynikající podvozek a brzdy\n- proti 2. generaci znatelný posun hlavně v komfortu\n- 3 mody ESP včetně OFF\n- absence Start - Stop systému a jiných elektronických vymožeností, které zasahují do řízení\n- nemožnost dát do kufru plnohodnotnou rezervu\nVynikající, prodej včetně veškerého papírování i převodu realizován za jeden týden.\nPokud by měl někdo zájem, tak červená stíhačka je momentálně na prodej, protože proběhl upgrade na výkonnější model. Bližší info přes SZ.\nZa necelý rok jsem s autem najel už přes 20tkm, kdy se Stčko ukázalo i jako auto vhodné pro pohodlné cestování na delší trasy. Zde příjemně překvapila především spotřeba, která při několika výletech s převahou CZ/A dálnice oscilovala okolo 8,7 litru. Při poslední delší jízdě, 2.100 km s více než 50% podílem německé dálnice a skutečně rychlém přesunu (112 km/h netto včetně několika zácp, kolon a stovky kilometrů v extrémním zimním počasí) se vyšplhala na stále snesitelných 9,15, a to jsem několik desítek km zkoušel tempomatovou jízdu na 180-190, jinde trvale 160. Spotřeba v té nejrychlejší etapě přes Německo jen velmi lehce přelezla desítku. Při srovnání této a minulé generace mohu konstatovat, že starší STčko by si v podobném jízdním režimu řeklo tak o litr a půl víc.\nI při rychlosti přes 180 je auto relativně tiché, kdy se dá normálně poslouchat rádio nebo konverzovat a sedí na cestě tak, že se dá bezpečně ovládat doslova dvěma prsty. A spousta dotírajících aut se přesvědčilo, že dvoulitr i ve vysokých dálničních rychlostech těžko najde v běžné automobilové konfekci soupeře a to bez ohledu na profil, resp. stoupání cesty.\nPo 6.000 km\nS autem jsem za dva měsíce najel už přes 6.000 kilometrů, a to v klasickém smíšeném provozu 1/3. A musím opět zopakovat, že nové STčko je po všech stránkách krok vpřed proti minulé generaci. Z pohledu řidiče je vše tam, kde má být. Auto reaguje tak, jak se očekává. Dvoulitr pod kapotou mu díky svému nenápadnému zvukovému projevu, apetitu po otáčkách a zátahu dává naprosto jedinečnou dynamiku. Pocit rychlosti na otevřené cestě, mj. i dlouho maskovaný jistým podvozkem, člověk začíná mít až někde okolo 180 km/h, na což je potřeba myslet hlavně ve chvíli, kdy je potenciál motoru využitý na klikaté okresce, kde pak ke slovu přijdou i razantní brzdy, aby auto do zatáček zpomalily na úroveň bez následků akceptovatelnou fyzikálními zákony.\nPo těchto dvou prvních měsících se auto ukázalo jako skutečně naprosto univerzální - na jedné straně jako dostatečně pohodový dostavník pro rychlé dálniční přesuny v plném obsazení i naložení, stejně tak jako běžný kapacitní kombík (při přípravě na další topnou sezonu při přepravě 400-500kg briket), na druhou stranu jako agilní a zábavné přibližovadlo do práce s občasným vyblbnutím se daleko za hranicí rychlostního limitu na kopcovité RZtě.\nV souladu s tím, co jsem psal výše a očekával již při koupi, tak spotřeba je proti předešlé generaci skutečně výrazně nižší. Dosavadní průměr, tzn. včetně toho, kdy jsem se já s autem "učil" jezdit a kdy jsem já i jiní zkoušeli, co auto umí, mám 8,52, kdy naopak rozptyl potřeby hlavně směrem dolů je výrazně vyšší, než u minulého pětivállce.\nNa středně dlouhé trase (150 km) zkusil, jaká je spotřeba tohoto motoru při pohodové jízdě v rámci svižného víkendového provozu, kdy jsem se "držel s davem". A musím říci, že cifra 6,2 mne skutečně překvapila. Při zpáteční cestě, již tempem, na které jsem zvyklý, byla spotřeba stále velmi pěkných 7,5. A při každodenním dojíždění 25km do práce po mixu město/okreska mám momentálně okolo 8,3 litru, proti cca. 8,9 litru u předchozí generace. A to s myslím, že vzhledem k tomu, jak je motor utlumený a nenápadný, a přitom se velmi snadno a ochotně vytáčí, že na to šlapu více, než u předešlého STčka.\nPřitom přesnost ukazatele dlouhodobé průměrné spotřeby je podobně jako u minulé generace po opakovaném ověření při dotankování téměř dokonalá, protože odchylka je vždy do +/- 0,1 litru. Zde se musím omluvit za omyl v úvodní recenzi, protože i STčko má nádrž pouze 55 litrů. Na domněnku o 62 litrech mne přivedl údaj o dojezdu okolo 850 km z palubního PC, které ovšem, jak jsem užíváním zjistil, počítá dojezd se značným zpožděním, resp. ne dle toho, jak aktuálně jedete, ale jak jste jeli někde před 50 km.\nCo mne naopak pozitivně překvapilo, je úroveň spotřeby v okamžiku, kdy sundáte nohu z plynu. Obecně se uvádí, že v takovém případě jede motor s nulovou spotřebou paliva zhruba do chvíle, kdy otáčky klesnou k zhruba 1.700. Zde, jak jsem si několikrát ověřil, ukazuje palubní PS nulovou spotřebu dokonce až do chvíle, kdy otáčky spadnou na úroveň 1.100, tzn hluboko pod ty běžně využitelné.\nPřidat názorDiskuse: Ford Focus ST Mk3 kombi\nUvedena prozatímní spotřeba. Ta nereálná dle TP je: 9,9 - město 5,6 - mimoměsto 7,2 - kombi


11. Když nám jdou druzí na nervy? I.díl | Weepinka\nBůh nepovolává kvalifikované, Bůh kvalifikuje povolané!\nMotivem pro znovuobnovení mého blogu byla chvíle, kdy jsem hledala křesťanský blog, ale našla jsem jich jenom pár.\nNavíc od lidí, kteří nejsou součástí žádné církve (ať už z důvodu lenosti, nebo nedostatku poznání,\nnebo z pýchy s výmluvou, že nemohou chodit do žádné "lidské organizace"),\na to je pro mě známka nedůvěryhodnosti.\nPokud člověk "zanedbává společná shromáždění" (Žd 10:25),\njak v něm mohou růst dary Ducha svatého, které jsou dány pro budování církve (Ef 4:11-13)?\n11. Když nám jdou druzí na nervy? I.díl\n14. února 2006 v 8:30\t| Wilhelm Busch\t| Kniha: Ježíš - náš úděl\nNaše téma tak docela neodpovídá: "...když nám jdou druzí na nervy" - oni nám na nervy opravdu jsou! Existuje přece někdo, kdo vám jde na nervy - nebo ne? Myslím, že bych to mohl riskovat a říci: Ať se přihlásí ten, komu nejde nikdo na nervy! Nepřihlásí se nikdo. Že nám jdou druzí na nervy, to není "...když", ale je to normální stav. Nemám pravdu? Ale ano, jdeme si navzájem strašně na nervy. Ne všichni. Třeba moje žena mi na nervy nejde. Ale jsou jiní, kteří mi na nervy jdou. Vám také? No jistě. A tak mezi námi dochází k tření. V rodinách, v domech se sousedy, v podnicích - a dokonce v křesťanských kruzích si lidé jdou neustále na nervy. Svět je plný tajného skřípění z toho, jak si jdou lidé na nervy. Mnozí lidé by mohli říci: "Jak bych se měl dobře, kdyby tu nebyl ten nebo ta." Ten druhý je jim nejen trnem v oku, ale dokonce trnem v životě. A proto to musíme jednou říci: "Jak se vyrovnat s životem, když nám jdou druzí na nervy?"\nMilí přátelé, to celé je třeba postavit do širšího rámce. Podívejte, někdo třeba jen pokašlává, a ve skutečnosti má tuberkulózu. Tady nepomohou hašlerky, tady musí přijít důkladnější diagnóza a jiná terapie. Chápete to přirovnání? A že si jdeme na nervy, to je jen známka, že lidstvo je nemocné. Tento stav má hlubší příčiny, než jen to, že třeba sousedka je trochu nepříjemná. Proto teď musím tuto věc dát do širšího rámce. Chci vám ukázat, že to, že si lidé jdou na nervy, je příznakem nemoci lidstva.\n1. Svět, ve kterém žijeme\nPodívejte se, svůj světový názor mám z Bible. A zjišťuji, že je jediný, který za něco stojí. Všecky ostatní se totiž po dvaceti letech zhroutí.\nA Bible říká: Když Bůh stvořil svět, bylo všecko dokonalé. Adam nešel na nervy Evě ani naopak. Byla tu úplná harmonie. A zvláště, živý Bůh nešel na nervy lidem, a lidé nešli na nervy Bohu. Rozumíte, všecko tu patřilo k sobě. Bůh a lidé a lidé mezi sebou. Nebylo tu žádných trhlin.\nA teď Bible vypráví, že na úplném začátku lidských dějin došlo k první katastrofě. Bible ji nazývá pádem prvního člověka, prvním hříchem. Vypráví, že člověk se dostal do pokušení. Neměl jíst z určitého stromu. Bůh mu to zakázal. Ale člověka to dráždí - má přece svobodnou volbu - a volí si zlo, neposlušnost. Bere ze zakázaného ovoce. A v tomto okamžiku, kdy člověk na začátku lidských dějin poprvé zhřešil, se všechno hroutí.\nBůh a lidé jsou najednou rozděleni. Bůh vyhnal člověka z ráje a před bránu staví cherubína. Od té doby jsme od Boha odděleni. Od té doby jdeme Bohu na nervy - a Bůh jde na nervy nám. Jen začněte s lidmi mluvit o Bohu! Najednou znervózní: "Tak už s tím přestaňte! Kdoví, jestli vůbec existuje!" Mezi Bohem a námi je hrozná propast.\nA ve stejném okamžiku vznikají rozpory i mezi lidmi navzájem. Vidíme to jasně už na dětech Adama a Evy. Tady to začíná, že si lidé začali jít na nervy. Jsou to dva bratři. Přece to znáte, že právě sourozenci si mohou jít strašně na nervy. Byli naprosto rozdílní, Kain a Ábel. Vlastně se ani nedá říci proč. Jednoho dne je Kain, oráč, s motykou na poli. Vtom přichází Ábel. Dovedu si představit, jak to v Kainovi všecko vře: "Ať táhne, ten potměšilý tichošlápek. Nemůžu ho ani vidět!" A potom přichází Ábel dokonce až k němu a cosi mu říká. Tu vezme Kain motyku a prostě udeří do nenáviděné tváře - a vzpamatuje se, až když jeho bratr leží před ním mrtvý. Milí přátelé, my všichni jsme civilizovaní, a proto se navzájem nezabíjíme motykou. Ale když čtete noviny, cítíte, že i to se stává. A když pomyslím na hromadné vraždění za třetí říše: v podstatě je to všechno pořád totéž kainovské smýšlení: "Nenávidím lidi!" A tak se vraždí ve statisících. Kain se vzpamatuje, až když Ábel před ním leží mrtvý. Trochu se poleká. Ale potom vykope nehlubokou díru, svalí do ní mrtvolu a zasype ji hlínou. Podívá se kolem sebe a zjišťuje: "Kolem cesty nikdo nebyl, nikdo to neviděl!" My lidé si pokaždé myslíme, že co nikdo neviděl, jakoby se nestalo. Kdybyste věděli, jaké temné věci s sebou lidé vláčejí! Kain jde pryč. Začíná se ho zmocňovat divný, nepříjemný pocit. Najednou kdosi zavolá: "Kaine!" - "Nono, kdopak to volá?" "Kaine!" A to mu už běží mráz po zádech. najednou ví, kdo to volal - živý Bůh. On byl při tom. Byl tichým svědkem! "Kaine!!! Kde je tvůj bratr Ábel?" Kain se chce ještě bránit: "Přece nejsem Ábelova chůva! Mám být strážným svého bratra?" - "Kaine," říká Bůh, "krev tvého bratra volá ke mně ze země." (Gen 4:1-10)\nChápete, z tohoto příběhu vidíme, že po pádu člověka se všecko rozsypalo. Lidé jsou rozděleni; jdeme si na nervy. A Bůh s člověkem jsou rozděleni; Bůh jde na nervy Kainovi, tak jako jde na nervy mnohým z vás. Ale my se svého bližního nezbavíme - a nezbavíme se Boha! To je svět, ve kterém žijeme!\n2. Domlouvání nepomůže\nAno, tady žádné domlouvání nepomůže. Tady nepomohou ani řeči o "milém Pánubohu". Mezi Bohem a námi je zeď, propast. Za války, když hořel náš dům a půl Essenu kolem, přiběhla na mne jedna paní a rozhořčeně křičela: "Jak to může váš Bůh dopustit?" Odpověděl jsem jí: "Můj Bůh to může. Asi je vaším nepřítelem!" Po prvním pádu člověka je všechno rozděleno. Bůh a člověk. Rozcházíme se s Bohem a rozcházíme se s lidmi. A to je ten pravý důvod, proč vám jdou lidé na nervy. Máte-li sousedku, která vám jde na nervy, způsobil to první hřích - a to, že jsme padlí a oddělení od Boha. A tady žádné domlouvání nepomůže.\nNedávno jsem byl na švýcarské hranici. V hraničním domku visel hezký plakát: "Společně to jde líp!" Musel jsem si říci: "Jasně, ale takový plakát mi stejně nepomůže, když mi někdo jde na nervy!" Nebo jsem - není to dávno - viděl na jednom plakátu: "Buďme k sobě milí!" Američané vyvěšují na každém rohu plakát s nápisem: "Keep smiling!" - "Vždy s úsměvem!" Ale to na věci v podstatě nic nemění. Nemám pravdu? Ne, domlouvání nepomůže.\nJeště si pamatuji, že jsem se jako mladý teolog stýkal s jednou rodinou, kde se všichni hádali. Celá ta příbuznost bydlela pohromadě, ale byla úplně rozkmotřená. Ve svém velkém nadšení jsem je jednou večer dal všechny dohromady a pokoušel se je smířit. Mluvil jsem, až mne pusa bolela. V jedenáct večer se smířili a podali si ruce. Byl jsem moc šťastný a povídám si: "No, z tebe bude zdatný farář, když jsi tak dobře začal!" Šel jsem radostně domů a usnul jsem zdravým spánkem. Na druhý den potkám mladou paní z rodiny usmířených a říkám: "Že to bylo včera večer moc krásné!" - "Krásné?" odvětila, "vy nevíte, co se stalo potom?" Ptám se: "Copak?" - a zbledl jsem. Když se rozcházeli, začali se všichni znovu hádat. Nakonec to bylo horší než předtím. Smějete se? Já jsem se nesmál. Najednou jsem poznal, že s prvním pádem člověka je to hrozně vážné a že sebelepší domluvy nejsou nic platné.\nČasto mi lidé píší: "Milý pane faráři, mám tam a tam příbuzné, a ti se pořád hádají. Nemohl byste za nimi zajít?" Musím je zklamat a odmítnout, protože vím, že sebelepší domlouvání tu není k ničemu. Jen si teď vzpomeňte na ty, co vám jdou na nervy. Mohl bych vám domlouvat celé hodiny - nebylo by to k ničemu. To je právě to hrozné. A je to samozřejmě i směšné, když vidíte, jak to je. Trochu vám to znázorním. Jsem v nějaké rodině. Najednou přichází domů sedmnáctiletý syn: čahoun, modré texasky, vlasy - hotová mánička. Už vidím, jak otec vyskočí: "Podívejte se na něho!" říká, "podívejte se!" Otec je zdatný a korektní úředník. Dovedete si představit, jak v něm všecko vře, když vidí, jaký je z jeho syna šupák. Nebo třeba milá, křesťanská matka, ale trochu zákonická. Její dcera si maluje rty. Matka: "Ta mi jde ale na nervy!" Dcera: "Ta mi jde ale na nervy!" Není to tak všude? Potkal jsem jednoho muže, který opustil svou manželku, a tomu jsem jasně řekl: "Tak abyste věděl, to je hřích!" - "Nechte toho, pane faráři, mně jde na nervy už jenom to, jak moje žena srká polévku!"\nPřipadá vám to směšné? Mně to připadá strašné! Řeknete: "To jsou maličkosti!" Maličkosti? Jsou to známky toho, že svět prvním hříchem vypadl z Boží ruky a že žijeme v padlém světě - jako lidé bez Boha.\nTo, že si jdeme na nervy, však může mít i velice zlou podobu. V Essenu znám jedno mladé děvče, úplně ochrnuté. Má strašnou nemoc - sklerózu multiplex. Bydlí v jednom domku. Vedle bydlí jeden hulvát, který se večer vždycky od půl osmé do jedenácti dívá na televizi a pokaždé pustí zvuk naplno. Ta ubohá nemocná dívka za tenkou stěnou to musí večer co večer, hodinu za hodinou, poslouchat také. Lidé ho prosili: "Prosím vás, ztište trochu ten zvuk, ať to není tak slyšet!" A ten chlap pustil televizi ještě hlasitěji. A teď si představte, že tak to běží rok co rok, večer co večer. Takové bestie jsme, takové bestie! Dovedete si představit, jak jde ten člověk té dívce na nervy? A pochopitelně ta dívka jde na nervy jemu. Tichý boj přes stěnu, který dělá život nesnesitelným.\nKdyž jsem byl ještě mladý farář, měl jsem sto padesát konfirmantů. Začal jsem je všechny navštěvovat. Bydleli v činžácích. Když jsem navštívil prvního, byla z toho doma hádka. Navštívil jsem druhého - byla z toho doma hádka. Třetího - byla doma hádka. Při konfirmačním cvičení jsem je poprosil, aby vstali ti, kteří doma hádku neměli. Vstali tři nebo čtyři. "Ale," říkám, "všichni ostatní měli doma hádku?" - "Ano!" Ptám se těch několika, co doma hádku neměli: "Proč u vás byl klid?" Odpověděli mi: "My bydlíme sami!"\nTaková je situace. A při tom si máme poradit, máme být radostní, máme všechno zvládnout, když nám pořád někdo brnká na nervy. Když nám něco spadne na nohu, bolí to. Ale když nám jdou druzí v jednom kuse na nervy, je to nesnesitelné.\n... pokračování 11. Jak se vyrovnat s životem, když nám jdou druzí na nervy? II.díl\nOvce bez pastýře\nSprávně, služebníku věrný\nJak mi mysl utekla\nUši ke slyšení\nKdo tě doporučuje?\nKráčím lehkým krokem\nKniha: Ježíš - náš úděl\nVerše v obrázcích


Sedátka do vany\n👌 Značka: Kolo, Série: , Druh výrobku: sedátko, Dizajn výrobku: , Určení výrobku: , Barva: , Výbava: , Materiál: plast, Kutilství a řemeslo > Vodoinstalace > Instalatérské potřeby a součástky > Vanové doplňky\n👌 Návod k použití koupelnové rohože Vysoce kvalitní vanová vložka z designu Rotho Baby v exkluzivních barvách zajišťuje uvolněné chvíle pohody u B aden pro vás a vaše slunce. Zejména krátce po narození a během prvních 6 měsíců vám\n👌 Pohodlné lehátko do vany od bébé-jou® od novorozeneckého věku. Zabezpečí, aby Vaše dítě leželo ve vaně s hlavou nahoře. Zároveň uleví Vašim zádům, neboť se nemusíte do vany příliš naklánět. Detaily: Design: stříbrná Věk: od\n👌 Pohodlné lehátko do vany od bébé-jou® od novorozeneckého věku. Zabezpečí, aby Vaše dítě leželo ve vaně s hlavou nahoře. Zároveň uleví Vašim zádům, neboť se nemusíte do vany příliš naklánět. Detaily: Barva: bílá Věk: od\n👌 Sledujte, jak rostou: Koupací sedátko od bébé-jou® usnadňuje přechod od dětské vaničky do normální velké vany. Vaše dítě si může ve vodě hrát a být umýváno. Sedátko se snadno umístí do vany a drží pomocí 4 přísavek. Pokud\n👌 Praktická sedačka do koupele pro bezpečné a pohodlné umístění B. Sedačka do koupele je vhodná pro všechny děti do 10 měsíců. Díky ergonomickému tvaru a velikosti se sedadlo vejde do dětské vany i do velké vany. Takže si můžete\n👌 Kvalita od Rotho Babydesign je tu pro rodiče a děti již přes 10 let. Bezpečnost a pohodlí miminka mají přitom nejvyšší prioritu. Detaily: Speciálně vyvinuto pro série TOP a TOP Xtra Stylové linie s efektním leskem a strukturovanými\n👌 Koupání bude ještě lepší, když se Vaše dítě bude moci pěkně uvolnit. Díky speciálnímu tvaru lehátka leží dítě uvolněně a Vy ho můžete snadno umýt. Je-li Vaše miminko velmi malé, bude lehátko ideálním pomocníkem Díky tomuto\n👌 Pohodlné lehátko do vany od bébé-jou® od novorozeneckého věku. Zabezpečí, aby Vaše dítě leželo ve vaně s hlavou nahoře. Zároveň uleví Vašim zádům, neboť se nemusíte do vany příliš naklánět. Detaily: Barva: růžová Věk: od\nSedátka do vany 3,75 (75%) 27 x hodnotené\nKategorie produktů sedatka do vany obsahuje 10 záznamů.\nHledáte sedátka do vany? Poradíme jak vybrat Sedátka do vany, z výběru e-shopů.


ZRUŠENO: Konference "Trendy v nábytkářství a bydlení" se nekoná! | Drevmag.com\nMinulý týden jsme upozorňovali na blížící se termín pro přihlášení na konferenci „TRENDY V NÁBYTKÁŘSTVÍ A BYDLENÍ 2016“, která se měla konat ve dnech 11. a 12. května 2016 na zámku ve Křtinách. Podle aktuálních informací se však konference neuskuteční.\nPořadatel, kterým měl být Ústav nábytku, designu a bydlení Lesnické a dřevařské fakulty Mendelovy univerzity v Brně, na stránkách www.tnb2016.cz bez jakéhokoliv dalšího vysvětlení či omluvy zveřejnil pouze stručné oznámení o zrušení akce. Důvodem je údajně nedostatečný počet přihlášených, což pořadatel dává za vinu nefunkčnímu přihlašovacímu systému. Podepsat se na tom ale mohl i fakt, že na stránkách konference do poslední chvíle nebyla zveřejněna žádná podrobnější informace o programu. Případní zájemci tak nevěděli, jaká konkrétní témata budou předmětem jednotlivých přednášek.


Několik poznámek o létání (1/2) | iFauna.cz\nNěkolik poznámek o létání\nTypy létání, které se mohou týkat i papoušků\nZoologicky představuje let pohyb živočichů pomocí křídel, která dokážou vyvinout aktivním pohybem aerodynamickou sílu překonávající zemskou tíži. Vzniklá síla vyrovnává sílu tíže (tzn. v tomto případě hmotnost ptáka v gravitačním poli Země) a uvádí ptáka do pohybu atmosférou. Důležitou aerodynamickou podmínkou pro dokonalého ptačího letce je umístění těžiště celého těla pod nosnými plochami křídel, čemuž napomáhá konstrukční uspořádání ptáka jako hornoplošníku.\nPtačí křídla se svou anatomií a konstrukcí podobají lidské paži v jednotlivých prvcích, které se však v detailu od sebe liší zejména v části odpovídající ruce člověka s prsty – ty jsou u ptáků redukovány. Kostru křídel připevňují k hrudnímu koši (sternum) pletence lopatkové, jejichž součástí jsou kosti krkavčí (coracoideae), které nasedají na přední hranu prsní kosti a jako sloupy podpírají ramenní klouby. Lopatky (scapulae) tvoří šavlovitý útvar rovnoběžný s páteří, spojený vazy se žebry. Klíční kosti (claviculae) srůstají do vidlicového útvaru – furculy. V místě spojení všech těchto tří kostí se nachází otvor – kanálek, kterým prochází šlacha zdvihačů křídel. Nejmohutnější kostí křídel je kost pažní (humerus), která kloubní hlavicí zapadá do jamky tvořené kostí krkavčí, furculou a lopatkou. Na hlavici je ještě otvůrek, kterým vniká do kosti vzduch z meziklíčkového vzdušného vaku. Nejdelší část křídla představuje oddíl složený ze silnější kosti loketní (ulna) a slabší kosti vřetenní (radius). O loketní kost se opírají brky loketní letky. Na loketní kloub je elastickým vazivovým pouzdrem napojeno zápěstí, tvořené jen dvěma kostmi. Ostatní kosti srostly se třemi kůstkami záprstními do společného útvaru – carpometacarpus, na nějž nasedá většina ručních letek. Z prstů se zachovaly jen tři a podle posledních poznatků se jedná o prsty II., III. a IV. Prst III. má dva články, prst IV. má jen jeden článek a na II. prst je napojen svazek per zvaný křidélko – alula. Tento prst je vztyčený a pták jej používá při letových manévrech a při přistávání (zabraňuje vzniku vířivých vzdušných proudů na křídlech).\nNejmohutnější svalovina pro pohyb křídel je na prsou. Jsou to hlavně dva svaly, jejichž hmotnost představuje 15 % hmotnosti ptáka, u vynikajících letců (fregatka, holub) může jejich hmotnost dosahovat až 35 % hmotnosti těla. Silnějším z obou svalů je velký sval prsní (musculus pectoralis major), který táhne křídlo směrem dolů. Pod ním je na prsní kosti hluboký sval prsní (musculus supracoracoideus), jehož šlacha prochází otvorem mezi třemi kostmi lopatkového pletence a upíná se svrchu na pažní kost, kterou při letu zvedá. Zvedání je energeticky méně náročné, proto hmotnost tohoto svalu je asi jen 10 % hmotnosti velkého prsního svalu.\nAby pták vzlétl, musí překonat zemskou tíži – gravitaci, k tomu je jeho tělo uzpůsobeno svým aerodynamickým tvarem připomínajícím kapku, včetně profilu křídel jako nosné plochy. Při startu ze země chybí pro vzlétnutí počáteční rychlost, pták si proto musí pomoci rozběhem nebo výskokem a máváním křídly pod vysokým úhlem náběhu – podobně jako při přistávání. Start, ale i přistání jsou energeticky nejnáročnější, proto je pro větší ptáky výhodné startovat proti větru. Let umožňuje klenutá (konvexní) horní plocha křídel a spodní vydutá (konkávní) strana. Částice (molekuly) vzduchu, které obtékají horní část profilu křídel, vykonávají delší dráhu než u plochy spodní. Na svrchní straně se proto rychlost proudění a kinetický tlak zvyšují a na spodní straně snižují. Tím vzniká nahoře podtlak vytvářející sílu, která ptačí tělo zvedá. Pod křídly jsou poměry opačné, vedoucí ke zvýšení statického tlaku, jenž tlačí křídlo vzhůru. V bezvětří se pohybují molekuly vzduchu Brownovým pohybem všemi směry a vytváří tzv. statický tlak „q“, naproti tomu při proudění vzniká tlak kinetický „p“. Bernoulliho rovnice P+q=konstanta dokazuje, že mezi oběma tlaky existují konstantní vztahy. Čím je jeden tlak vyšší, tím musí být ten druhý nižší. Aerodynamické uspořádání těla letícího ptáka odklání proti němu proudící vzduch směrem dolů a ten vytváří sílu směřující vzhůru, která tělo ptáka zvedá. Tuto sílu známe pod pojmem vztlak.\nV rovnovážném stavu je za letu tíha ptáka (tj. jeho hmotnost v gravitačním poli Země směřující kolmo dolů) v rovnováze s výslednou aerodynamickou silou (výslednicí vztlaku a odporu), jejíž působiště je soustředěno v tzv. aerodynamickém středu – v těžišti tlakových sil. Vztlak je síla kolmá na aerodynamický odpor vzduchu při obtékání ptačího těla vzduchem. Nárůst vztlaku se zvyšuje se čtvercem rychlosti vzdušného proudu. Proti letu ptáka působí aerodynamický odpor, který závisí na tvaru, ploše a postavení křídel, na tření o povrch těla a na indukovaném odporu. Tento odpor vzniká při tendenci vyrovnat tlak na horní a spodní ploše křídel, přičemž se tvoří vířivé, turbulentní proudění za odtokovou hranou křídel. Největší brzdící síla působí na špičkách křídel. Pták se umí s touto silou vyrovnávat, třeba zúžením a zašpičatěním křídla. Velikost vztlaku a odporu závisí rovněž na úhlu náběhu křídla. Náběhem se rozumí postavení osy profilu křídla k vodorovné rovině a směru proudění vzduchu. Vznikne tak při vodorovném letu velmi ostrý úhel náběhu křídel od 3 do10 stupňů, což je ideální stav pro vytváření vztlaku a překonávání aerodynamického odporu. Při jeho velké změně se stává úhel negativní a křídlo je tlačeno nikoli nahoru, ale naopak dolů, což pták použije pro změnu rychlosti letu, při manévrování či přistávání. Při úhlu náběhu nad 15 stupňů se vztlak sníží tak, že se pták začne propadat, a při 90 stupních vztlak zmizí a křídlo se stává účinnou brzdou přistávací rychlosti. Přistávání je nejkritičtějším manévrem, jímž je nutné zredukovat kinetickou energii letu. V první fázi, kdy jsou křídla nastavena na velký úhel náběhu, pomáhá široce roztažený a sklopený ocas zastavit let. Těsně před dosednutím se sklopí na opačnou stranu, aby vytvořil maximální vztlak, který vyrovná tíhu ptáka v gravitačním poli a současně zabrání jeho překlopení dozadu. Snadněji přistávají ptáci s malým plošným zatížením křídel. Pták pohybem křídel může reagovat na vnější podněty prostředí velmi rychle; nejrychlejší reakce u člověka je cca 0,06 s, u ptáků 0,006 s.\nNa letové schopnosti má rozhodující vliv také hmotnost ptačího těla a tím i plošné zatížení křídla. Mezi ptáky s největší hmotností a plošným zatížením patří například albatros rodu Diomedea o hmotnosti 9 830 g, s plochou křídel 6 220 cm2 a plošným zatížením 1,58 g/cm2 (rozpětí přes 3 m). Sup bělohlavý (Gyps fulvus) má hmotnost 7 500 g, plochu křídel 10 450 cm2 a plošné zatížení 0,72 g/cm2 (je velký 95–110 cm a má rozpětí 230–265 cm), holub doupňák (Columba oenas) má hmotnost 202 g, plochu křídel 840 cm2 a plošné zatížení 0,24 g/cm2 (délka 32–34 cm, rozpětí 65–70 cm), vrabec domácí (Passer domesticus) má hmotnost 29 g, plochu křídel 120 cm2 a plošné zatížení 0,24 g/cm2. Má-li pták letět pomalu, musí mít co největší plochu křídel, což znamená velký odpor, takže při zrychlování letu zmenšuje plochu křídel jejich stažením (připažením) do tvaru písmena M. Takový let je typický pro dravce. Větší ptáci musí pracovat s nižší frekvencí pohybu křídel, protože jejich kostra by nevydržela napětí z velkých setrvačných sil. Z toho bylo odvozeno, že pro krajní možnost frekvence mávání s využitím svalů umožňující let je nejvyšší hmotnost ptáka zhruba 12–15 kg. Kosti křídel musí mít dostatečnou tuhost a minimální hmotnost. Ke zlomení pažní kosti (humerus) dochází u ptáků při zatížení 125 Mpa (megapascal odpovídá síle jednoho newtonu působící na plochu jednoho milimetru čtverečního). Například fregatka obecná (Fregata minor), nejlepší letec s rozpětím křídel 2 m, délkou 85–105 cm a o hmotnosti 1 200–1 600 g má hmotnost kostry 100 g. Hmotnost kostry ptačího těla se u většiny ptáků pohybuje kolem 4 % hmotnosti těla.\nKdyž si koupíme jakýkoli atlas papoušků nebo i odbornou knihu o chovu papoušků, nenajdeme nic o jejich letových schopnostech a technice letu ptáků jako takových – proč? Protože papoušek má sedět ve své ubikaci a nemá co létat, nanejvýš trochu po voliéře či po bytě, takže o létání nepotřebuje chovatel nebo vlastník papouščího společníka nic vědět – k čemu by mu to bylo? Létání v přírodě na volno praktikuje jen nemnoho nadšenců, kteří chtějí riskovat, že jim papoušek uletí, a kvůli nim se také není nutno v literatuře principem a typy létání zabývat. Šťastné chvíle, byť i jen krátkého letu, zažije málokterý papoušek, ti ostatní poskakují po bidlech, aby se tak zbavili stresu a vnitřního napětí z nenaplněné touhy po nějaké přirozené činnosti a možnosti použít svá křídla.


V dnešní závěrečné době jako Boží lid máme za povinnost obrátit zvláštní zřetel na službu, jaká je konána v nebeské svatyni. žijeme ve zvláštním dni smírčí služby Ježíše, který od nás očekává konkrétní dílo. „Zatím co v nebesích probíhá vyšetřující soud a hříchy pokání činících osob jsou vymazávány z nebeských knih, na zemi musí nastoupit očištění a odstranění hříchu mezi lidem Božím… Lid Boží by měl jasně a správně pochopit podstatu svatyně a vyšetřujícího soudu… Soud nyní probíhá v nebeské svatyni. Již mnoho let pokračuje toto dílo. Brzy, nikdo neví jak brzy, budou projednávány případy živých. Ve strašné přítomnosti Boží přijdou k projednávání naše životy… Až skončí dílo vyšetřujícího soud, bude rozhodnuto o osudu všech, o jejich životě nebo smrti.“ (GC 488-490).\nSlova o „očištění“, o zvláštním „odstranění hříchu“ usměrňují naši pozornost na inspirovaná slova: „V oněch dnech a v onen čas, je výrok Hospodinův, budou hledat Izraelovu nepravost, ale žádná nebude, a Judův hřích, ale nebude nalezen, neboť odpustím těm, které zanechám.“ (Jer. 50:20). „Kdo zůstane na Sijónu a kdo zbude v Jeruzalémě, bude zván svatým, každý zapsaný k životu v Jeruzalémě.“ (Iz. 4:3).\nPoslední generace dítek Božích musí světu zjevit Ježíšův charakter. Tito lidé překonají všechny překážky tímtéž způsobem, jak je překonával Kristus a takto se stanou živými, vítěznými představiteli svého Pána. Takováto obrovská vůle jež vytváří a formuje charakter těchto Bohu zcela oddaných lidí pochází od Ježíše. Pouze skrze Jeho spravedlnost nám předanou a udělenou, můžeme toho docílit a zvítězit.\nJežíšova služba v nebeské svatyni obsahuje mnohá ponaučení, díky kterým můžeme se připravit na Rychlý návrat našeho Pána. Pastor Frazér tuto tématiku představil velkolepým způsobem. Vyslechl jsem celou sérii jeho výkladů na toto téma a doporučil jsem mu, aby je shrnul do knižní formy, neboť toto poselství může přinést mnoha lidem úžasné požehnání. „JEŽÍŠ A JEHO SVATYNĚ“ je jeho odpovědí na mou prosbu. Jsem přesvědčen, že každý čtenář bude upřímně obohacen, když v klidu, důkladně a s horlivou modlitbou bude poznávat následující stránky této neobyčejné knihy.\nNechť milý Bůh mimořádně požehná všechny čtenáře během četby, při níž budou poznávat tajemství Boží svatyně odkrývaná na stránkách této vzácné knihy.\nBývalý předseda Generální Konference církve Adventistů sedmého dne\n1. Hodnota člověka\n2. Řešení velkého problému\n4. Živý Velekněz\n5. Den smíření\n6. Lék proti hříchu\n8. Kdy bude svatyně uzavřena?\n10. Cesta do svatyně\n11. Přistupme s pravým srdcem\n13. Krev očištění\n14. Proč tři místa?\n15. Vše k dobrému\n16. Dvě svatyně\n17. Království, Duch a svatyně\n18. Kotva... bezpečná a pevná\n20. Smíření navždy\n21. Zkratky knih EGW\nZnameniCasu.cz - Kniha - Ježíš a jeho svatyně


korálky dnů: listopadu 2017\nZlatodějové - tajemství císařské Prahy Souhrnné vydání trilogie Alchimisté\nCo v učebnicích dějepisu nebylo (4)\nInspektor Martin Rust (18)\nInspektor Martin Rust. Detektivové a kriminalisté na stopě zločinu. (5)\nJména z českých dějin (3)\nMagická místa Čech a Moravy (4)\nMordy v časech císaře Rudolfa II. (3)\nNa horké stopě (46)\nPodivuhodné osudy v českých dějinách (3)\nPřípady inspektora Martina Rusta (4)\nDěj historické detektivky se odehrává bezprostředně po olomoucké vraždě posledního přemyslovského krále Václava III., v období plném zvůle, násilí a nejrůznějších kriminálních činů. Hlavním hrdinou je královský soudce vladyka Melichar z Roupova, stárnoucí šlechtic, který už dávno ztratil někdejší ctižádost a rozhodnost. Nevyjasněné okolnosti královy smrti, kterou nedokáže vyšetřit, ho staví do nepříznivého světla před novým panovníkem, Václavovým švagrem Jindřichem Korutanským. Vladyka Melichar raději odchází z Prahy na svou tvrz Roupov, kde se jeho životní situace ještě více zkomplikuje. Jeho manželka trpí podivnou chorobou a tamní kaplan Zachariáš rozšiřuje, že je posedlá ďáblem. Kromě toho jedné noci kdosi vypálí sousední tvrz a pobije celou rodinu jejího majitele Viléma z Jelení. Zachrání se jen jeho malý syn Ješek a královský sudí Melichar se mu po delším váhání rozhodne pomoci a objasnit pozadí celého případu...\nMelichar se doma na roupovské tvrzi opět zmítá mezi dvěma ženami – svou manželkou Anežkou a její komornou Kordulou. Z problémů, které toto utajené dvojženství vyvolává, ho vytrhne pozvání krále Jindřicha Korutanského na Pražský hrad. Dozvídá se, že královu švagrovou šestnáctiletou Elišku Přemyslovnu se v ženském klášteře u svatého Jiří kdosi pokusil otrávit. Panovník na něj naléhá, aby co nejdříve odhalil zákeřného traviče. V podezření se ocitá abatyše Ludmila a především bývalá královna a Eliščina nevlastní matka Rejčka. Jenže Melichar ke svému překvapení zjišťuje, že všechno se má poněkud jinak a že se sám nejspíše ocitl v nebezpečí nejen ztráty svého soudcovského úřadu, ale i života\nPřísně tajné! litaratura faktu (23)\nRychtář Jakub Protiva a mnich Blasius (15)\nV Čechách je mimořádně rušno. Čeští páni zajali krále Václava a vězní ho neznámo kde. Rychtář Jakub Protiva z Protivce má spoustu starostí s tlupou vyděračů a žhářů, kteří terorizují celé Nové Město pražské. Navíc ještě kdosi uloupil jedinečný kláštěrní poklad augustiniánů na Karlově a beze stopy s ním zmizel. Zoufalý rychtář už pomýšlí na to, že by složil svůj úřad a vrátil se na rodnou tvrz do jižních Čech. Zvláště když mu jeho přítel mnich Blasius odmítá pomoci, vysedává v Černém pivovaru na Dobytčím trhu a obrací do sebe jedno pivo za druhým...\n(text je z internetu)¨\nV královském městě Jihlava se děje cosi tajemného. Zdejší opuštěné doly prý v noci obcházejí přízraky. Purkmistr Ekhart to považuje za babské tlachy, ovšem pouze do chvíle, než je u opuštěného dolu zavražděn královský písař Přibík. Na místo je povolán pomocník královského sudího Jakub Protiva z Protivce, kterému se do toho města, jehož šatlavu dobře zná, příliš nechce…\nJakub Protiva se navzdory výhodnému úřadu, jenž zastává, rozhodl k návratu domů. Volá ho jeho kraj a rodná tvrz Protivec v jižních Čechách. Již nějakou dobu mu myšlenky odbíhají k domovu, ale když dojde k tragické události, jejímž následkem umírá Jakubův bratr Ondřej, skládá Jakub úřad novoměstského rychtáře a vydává se na cestu. Sotva přijede domů a začne se pomalu zabydlovat na svém panství, přijede nečekaná návštěva. Zeman Matěj z Dvorců má pro Jakuba podivnou nabídku, která však stojí za úvahu. Ukáže se, že Ondřejova smrt nebyla ani zdaleka tak náhodná, jak měla vypadat. V kraji řádí banda loupežníků a někdo má políčeno i na Jakuba, který málem skončí jako jeho bratr.\nJak ale objasnit promyšlenou vraždu a jakou má souvislost bratrova smrt s tajemným klášterem kostlivců, který leží ukryt hluboko v šumavských hvozdech, se dočtete až v knize Klášter kostlivců Jana Bauera.\nTajemná města (5)\nTajemné počátky českých dějin (2)\nTajnosti českých hradů a zámků (3)\nTajnosti královských trůnů (3)\nV tajných službách Otce vlasti (9)\nZáhady českých dějin (5)\nVystavil koralkydnu v 21:30 2 komentáře: Odkazy na tento příspěvek\nVystavil koralkydnu v 19:29 Žádné komentáře: Odkazy na tento příspěvek\nVystavil koralkydnu v 19:25 Žádné komentáře: Odkazy na tento příspěvek\nVystavil koralkydnu v 19:21 Žádné komentáře: Odkazy na tento příspěvek


Zlatý Dostál: Musel jsem si zakřičet, abych nezpíval hymnu falešně - iDNES.cz\nŠŤASTNÝ ŠAMPION. Josef Dostál prožívá chvíle blaha - právě mu pověsili na krk zlatou medaili ze světového šampionátu. | foto: Český svaz kanoistů\nStál na nejvyšším stupni vítězů, hrála česká hymna. Josef Dostál zpíval její slova, ale až do konce nevydržel. Dvoumetrového obra ovládlo po zlatém závodě na kilometru kajakářů dojetí. „Snažil jsem se slzy trochu zadržet, ale nešlo to,“ řekl jednadvacetiletý závodník pražské Dukly.\nO cílech před závodem. „ Říkal jsem, že kdybych byl do pátého místa, byl bych spokojený, do třetího by to byla úplná paráda.“\nTémata: kanoistika, Josef Dostál, Londýn, Moskva


Clarins Exfoliační krém s mikro-částicemi Gentle Refiner Exfoliating Cream with Microbeads 50ml\nClarins Exfoliační krém s mikro-částicemi Gentle Refiner Exfoliating Cream with Microbeads 50ml/1.7oz\nJemný peeling pro ošetření a pročištění pokožky. Obsahuje mikroperličky, které odstraní nečistoty a vyhladí texturu.\nČistí do hloubky a zmenšuje póry. Obohacený o zklidňující extrakt z japonské třešně Imose. Pokožka bude výrazně vláčnější, pročištěná a zklidněná.\nPoužití: Zahřejte malé množství v dlaních a naneste na čistou a suchou pokožku. Nechte působit 1 minutu a poté odstraňte lehkými hladivými pohyby směrem od středu obličeje. Peeling na krku odstraňte hladivými pohyby směrem ven. Opláchněte teplou vodou a vyhněte se očním partiím. Poté použijte pleťovou vodu.\nKč982 Free Shipping


Malý (Trikolóra): Promoření? 800.000 mrtvých nebo ekonomická krize? | ParlamentniListy.cz – politika ze všech stran\nParlamentníListy.cz » Politika » Politici voličům » Malý (Trikolóra): Promoření? 800.000 mrtvých nebo ekonomická krize?\n... "jen" s 30 tisíci mrtvými. Krize již začala a promoření by ji jen eskalovalo, protože by z výrobního procesu vypadli i ti, co i při dnešních omezeních pracují. Nebyla by šance ochránit rizikové skupiny obyvatelstva. Jak by vláda při promoření chtěla ochránit 500 tisíc lidí s astmatem, (smrtnost 6,3% = 31.500), 900 tisíc diabetiků (smrtnost 7,3% = 65.700) 300 tisíc důchodců 80+ ( smrtnost 14,8% = 44.400) a 25% populace, která trpí na nemoci srdce (smrtnost 10,5% = 278.250))? V mediích vyšlo, že promoření by mělo cca 30 000 obětí. Podle skutečnosti, jaká je smrtnost u rizikových skupin však počet lidí, kteří by na coronavirus možná zemřeli při promoření, vychází na 819.450 mrtvých lidí. Netvrdím, že by jich bylo tolik, nebo méně či více. Rozhodně nechci vyvolávat jakoukoli paniku, ale toto číslo vychází ze skutečných čísel smrtnosti na coronavirus.\nAno, už nic nebude jako dřív, i pokud situaci zvládneme. Pokud bychom ji ale nezvládli, bylo by mnohem, mnohem hůř. Mnozí z nás na situaci ekonomicky určitým způsobem doplatí, ale na rovinu – je třeba přežít, je třeba vlastní odpovědností přispět k omezení šíření viru. Takže prosím, zapomeňme v tuto chvíli na stranické sympatie či antipatie, na kritiku Vlády za každou cenu. Respektujme opatření Vlády ke koronaviru. Přestaňme konečně situaci zlehčovat a myslet si, že jde jen o nějakou chřipku. Nepodléhejme panice, ani marným nadějím. Takzvané promoření se nikde neosvědčilo a v zemích, které nezavedly karanténu, prudce stoupal počet nakažených a mrtvých natolik, že zkolabovalo zdravotnictví. Tyto země promořením krizi nezabránily, jen prodloužily její nástup, ovšem s mnohem horším dopadem na ekonomiku. Proto ještě není čas na jakoukoli benevolenci u současných nařízení Vlády, buďme soudní a odpovědní jak k sobě, tak ke druhým. Na druhou stranu, některé až chaotické výstupy z Vlády lidem klidu nepřidají...


Ovládání solária a software\nKaždé solárium musí být něčím ovládané, abychom ho mohly zapnout a vypnou. Nicméně je zde ještě další důležitá věc. A tou je, že je třeba ještě evidovat vše ostatní, jako například počet provozních hodin, počet spuštění solária a prostě vše pro správnou a řádnou evidenci. A k tomu nám právě slouží ovladač solária a nebo nějaký software. Obecně máme čtyři možnost.\nSpouštění solária pouze tlačítky Start/Stop na soláriu (toto je ovšem bez jakékoliv viditelné evidence – doporučujeme maximálně v případě domácího využití solária)\nRecepční ovladač – toto zařízení vám již vše eviduje a vše máte pod kontrolou. Ovládání je umístěné někde na recepci a je z něho vše řízeno vzdáleně.\nŽetonový box – ten vám také vše eviduje, ale obsluha je od recepčního ovladače odlišná. Žetonový box je umístěn přímo u solária a obsluha na recepci poskytuje zákazníkovi určitý počet žetonů, které pak zákazník před opalováním do boxu vhodí.\nPočítačový program – z pohledu evidence a obsluhy se jedná o nejpreciznější a nejlepší řešení. Nicméně toto řešení bývá nákladné. Doporučujeme tedy řešit ovládání solária pomocí počítačového programu při větším množstvím solárií nebo v případě nějakého většího provozu, jako je fitness nebo wellness.\nTyto programy lze využít v širším měřítku než jen solária.\nMy jsme schopni vám poskytnout a zajistit program, který je naprosto ideální a velice sofistikovaný, jak pro solária, tak i pro fitness a wellnes centra.\nJe možné se s ním u nás seznámit a vyzkoušet a uvidíte sami.


Jak vybrat barvu na vlasy a jak o ni pečovat | NIVEA – NIVEA\nVyberte správnou barvu na vlasy a nechte její odstín zářit. Ať už se chystáte na barvení celé hlavy, nebo chcete vyzkoušet populární barevné přechody, měli byste při výběru zvážit odstín vaší pleti. Zjistěte, které barvy si navzájem lichotí a naučte se pár triků, jak si barvu dlouho udržet.\nPřemýšlíte o změně barvy, ale nejste si jistá, který odstín vám sedne? Máme pro vás několik tipů, jak vybrat ten správný tón.\nPřed barvením si položte 3 otázky\n1. Jsou vaše vlasy zdravé?\nRozhodla jste se pro radikální změnu a chcete přejít do světlé? Aby na tmavé vlasy správně 'chytly' i pastelové tony, bude nejprve potřeba obarvit je světlejší podkladovou barvou. Jak o vlasy pečovat, aby barvení lépe a snášely a zároveň se barva nevymývala? Dejte jim sílu pomocí NIVEA Micelárního šamponu Pure Color a užívejte si dlouhotrvající barevné odstíny.\n2. Jak často jste ochotná barvení podstupovat?\nPokud se rozhodnete zahalit celou vaši hřívu do jediného odstínu, měla byste být připravená barvení opakovat každé 4 týdny. Pokud ovšem zvolíte barevný melír, opakování počká i dvakrát déle.\n3. Jaký máte typ vlasů?\nBarvení kudrnatých vlasů přináší větší obtíže než barvení ostatních typů vlasů. Abyste i s kudrnatými vlasy dosáhla toho nejlepšího výsledku, navštivte raději profesionálního kadeřníka.\nPár inspirativních slov\n"Mít možnost obarvit si vlasy, a měnit tak svůj vzhled, je důležitou součástí vyjádření svého já." - Olivia Wilde\nVyberte si odstín, který lichotí vaší pleti\nSvětlé odstíny krásně vyniknou v kombinaci s narůžovělou pletí a modrýma očima. Nemáte odvahu zvolit k tmavší pleti zářivou blond? Vyzkoušejte o něco tmavší odstín medové barvy.\nPůsobivý vzhled vzniká při kombinaci hnědých vlasů s velmi světlou pokožkou a rudou rtěnkou. Příjemně působí také hnědý odstín rámující jemně opálenou tvář.\nVelmi tmavé až černé odstíny patří k těm nejuniverzálnějším – vyniknou jak v kombinaci s opálenou pletí, tak v kontrastu s velmi světlou pokožkou. Abyste tmavý vzhled trochu rozzářila, zkuste si obarvit konečky vlasů kaštanovou hnědou, červenou nebo oblíbenou barvou vašeho oblečení.\nMáte světlou pokožku pokrytou pihami? Pak je váš vzhled jako stvořený pro zrzavou barvu vlasů. Zrzavé vlasy naopak příliš nevyniknou v kombinaci s opálenou pletí nebo s pletí v růžových odstínech.\nPečujte o barvené vlasy\nKonečně jste vybrali ten správný odstín přesně pro vás? Ukažte jej v tom nejlepším světle! Máme pro vás několik tipů, jak si zachovat plný odstín co nejdéle.\nJak pečovat o barvené vlasy a zabránit blednutí barvy?\nBarva, která vydrží? Pokud chcete, aby váš nový odstín vydržel zářivý déle než několik umytí, vybírejte pečlivě kvalitu barvícího výrobku. Stejně tak důležité je vybírat kvalitní šampon na mytí barvených vlasů.\nProfesionální barvy na vlasy, které má k dispozici váš kadeřník, jsou kvalitnější a vydrží déle než barvy, které si koupíte v běžném obchodě.\nExistují však postupy, které vám pomohou uchovat si plný odstín jakékoliv barvy co nejdéle.\nBarva, která vydrží? Pokud chcete, aby váš nový odstín vydržel zářivý déle než několik umytí, vybírejte pečlivě kvalitu barvícího výrobku. Stejně tak důležité je vybírat kvalitní šampon na mytí barvených vlasů. Vyzkoušejte např. NIVEA Pečující šampon Colour Care & Protect.\nTrvalost barvy ochrání kondicionéry speciálně vyrobené pro péči o barvené vlasy. Při mytí nezapomeňte kondicionér důkladně vetřít mezi vlasové pramínky a nechte jej chvíli působit, zabráníte tak nadměrnému vysušování vlasů.\nChraňte své vlasy během koupání\nRáda trávíte léto u bazénu anebo u moře? Slaná nebo chlorovaná voda vlasy vysušuje a způsobuje blednutí barvy, proto je důležité vlasy při koupání chránit. Než vyrazíte k vodě, použijte NIVEA Pečující kondicionér Color Care & Protect, ochráníte tak povrch vlasů i trvalost barvy.\nPečujte o barvu při každé příležitosti\nAž vyrazíte na koupání k bazénu nebo k moři, svažte své vlasy do moderního drdolu, aby se nenamočily.\nK úpravě účesů používejte tužidla a laky speciálně určené pro barvené vlasy.\nJednou týdně aplikujte pečující masku, která vlasy zregeneruje a vyživí.\nPokud trávíte spoustu času na slunci, noste klobouk nebo šátek, aby vaše barva nevybledla.\nPečujte o svou barvu i při mytí. Výrobky speciálně určené pro barvené vlasy zabrání blednutí odstínu.\nVýrobky stvořené pro péči o barvené vlasy