Galènia als mitjans - Galènia\nPMFarma informa de l’acord amb ANIS\nPMFarma, mitjà especialitzat en la indústria farmacèutica, va publicar, el mes de març del 2021, la selecció de Galènia com la nova agència de comunicació de l’Associació Nacional d’Informadors de la Salut (ANIS). Galènia desenvolupa l’estratègia de comunicació i gestiona les necessitats creixents de divulgació que té l’associació.\nLes tasques principals que ha assumit\nLa comunicació de salut, cada cop més social\nAmb aquest títol la nostra directora, la Dra. Margarida Mas, va publicar una anàlisi de com les xarxes socials exerceixen una funció crucial en l’accés a la informació sobre salut i es consideren una nova manera de compartir contingut. L’article s’inclou a la revista Labor Hospitalaria, que edita l’Orde Hospitalari Sant Joan de Déu.\nLa publicació especialitzada Gaceta Dental va informar del conveni de col·laboració entre Galènia i el Col·legi d’Odontòlegs i Estomatòlegs de Catalunya. L’acord permetrà a l’organització col·legial donar a conèixer les seves accions al públic general i als col·legiats.\nGalènia serà responsable de desenvolupar el seu pla de comunicació anual i enfortir, d’aquesta manera, la\nUPF-BSM segueix a Margarida Mas en el seu dia a dia com a directora de Galènia\nMargarida Mas explica a les càmeres de la UPF-Barcelona School of Management en què consisteix Galènia, agència de comunicació especialitzada en salut ubicada a Barcelona. Com a fundadora i directora de Galènia, Margarida Mas va crear aquest projecte a mida després de finalitzar el Màster en Comunicació Científica i la seva formació prèvia en\nGalènia a la Asociación Española de Comunicación Científica\nL ‘Associació Espanyola de Comunicació Científica (AECC) recull al seu bloc la participació de Margarida Mas, Directora de Galènia, juntament amb Javier Granda, periodista especialitzat en salut, a la 5a edició del Campus Gutenberg (Barcelona , 14 i 15 de setembre), fòrum dedicat a la comunicació científica.\nLa ponència de Mas i Granda ” Traient-li punta a les estratègies de comunicació en salut: les dues cares de la mateixa moneda ” va girar al voltant de les sinergies que s’ han de crear entre periodistes i gabinets de comunicació per a una millor i major difusió dels continguts científics i de salut. Es van tractar aspectes bàsics com la nota de premsa que ha de rebre el periodista , la redacció 2.0 per posicionar el contingut en cercadors i el paper que juguen\nGalènia a La Vanguardia : “Redes Sociales, ciencia y salud”\n“És important que les institucions que siguin una veu autoritzada en diferents conceptes tinguin presència a Internet” . Aquesta és una de les claus perquè la comunicació 2.0 redundi en la reputació i visibilitat de les institucions relacionades amb l ‘àmbit de la salut, segons comenta Margarida Mas en una entrevista a La Vanguardia.\nMas, Directora de Galènia , considera fonamental que qualsevol institució o centre mèdic ocupi un espai a la xarxa erigint-se així com a font d’ informació acreditada pels internautes que busquin informació sobre salut . Però tot i la popularització de la informació científica, encara resta pendent la interacció dels usuaris; una qüestió que\nEspacio Dircom, Premi al millor Pla de Comunicació Externa per a Galènia\nEl web especialitzat en comunicació EspacioDircom es fa ressò de la ponència “Traient-li punta a les estratègies de comunicació en salut: les dues cares de la mateixa moneda” que Margarida Mas, Directora de de Galènia , juntament amb Javier Granda, periodista especialitzat en salut, varen impartir en la 5a edició del Campus Gutenberg (Barcelona , 14 i 15 de setembre), fòrum dedicat a la comunicació científica.\nMillors idees Diario Médico\nLa setmana passada va tenir lloc la Festa Millors Idees de Diario Médico 2014. Diario Médico, el diari espanyol especialitzat en el sector mèdic, ha publicat algunes de les fotos que es van fer durant el lliurament de premis anual que reuneix les personalitats més destacades del sector.\nMargarida Mas va assistir a aquesta\nGalènia a Noticias de Salud\nEl Bloc Notícies de Salut s ‘ha fet ressò del guardó que va rebre, per part del Col·legi de Periodistes de Catalunya, Margarida Mas, ahir nit a Lleida. El Premi, al Millor Pla de Comunicació Externa, es va atorgar a Mas per l’ estratègia que va dur a terme Galènia per a la difusió de la Tècnica MAASH, una tècnica quirúrgica pionera que realitzen cirurgians de l ‘Hospital de Sant Celoni.\nLa Directora de Galènia va destacar en aquest bloc, l’ autor del qual és el conegut periodista Francisco Acedo, el fet que el Jurat del Col·legi de Periodistes de Catalunya fallés a favor d ‘una estratègia de Comunicació de Salut. Mas va subratllar que es tractava d’\nANIS, Premi al millor Pla de Comunicació Externa per a Galènia\nEl web de l ‘Associació Nacional d’ Informadors de Salut (ANIS) ha publicat un esment al guardó que va rebre, per part del Col·legi de Periodistes de Catalunya, Margarida Mas, ahir nit. El Premi, al Millor Pla de Comunicació Externa, es va atorgar per l ‘estratègia que portem a terme des de Galènia per a la difusió de la Tècnica MAASH , ideada per cirurgians de l’ Hospital de Sant Celoni .\nMargarida Mas, Directora de Galènia, va destacar\nTop Comunicación, premi a millor Pla de Comunicació Externa per a Galènia\nLa pàgina especialitzada en comunicació Top Comunicación, publica avui un breu article sobre el premi que ha guanyat Margarida Mas, Directora de Galènia. El guardó amb el qual el Col·legi de Periodistes de Catalunya premia cada any el Millor Pla de Comunicació extern ha estat concedit a Margarida Mas per l ‘estratègia de Comunicació de la Tècnica MAASH; una tècnica que es realitza de forma pionera a l’ Hospital de Sant\nLlegar a 20K en Twitter no es fácil y para celebrarlo, @CREAF_ecologia organizó un evento formativo sobre la red de… https://t.co/H8pKCJX7Vvabout 0 day ago


Alimentar el món. Seguretat i sostenibilitat en la producció global d'aliments – Etnologia.cat\n25 octubre 2012 xarxesLeave a comment\nDebats al CCCB – Alimentar el món. Seguretat i sostenibilitat en la producció global d’aliments\nData: 22/10/2012 al 08/11/2012\nLloc: CCCB, Montalegre, 5 – 08001 Barcelona / tel. 93 306 41 33\n+ info: http://www.cccb.org/ca/curs_o_conferencia-alimentar_al_mon-41538\nLa producció d’aliments s’ha convertit en les darrers dècades en un complex sistema de processos industrials a causa de la necessitat d’abastir una població cada vegada més gran i també davant de les perspectives de negoci que ofereixen els nous mercats globalitzats. La conseqüència és que la distància entre productor i consumidor s’ha anat multiplicant i, per tant, cada dia sabem menys sobre els productes amb què ens alimentem. La falsa abundància d’un mercat que ofereix productes d’arreu del món tot l’any amaga processos que sovint generen dubtes per l’ús de substàncies químiques que n’asseguren la conservació, el sabor o l’aspecte. La capacitat de coneixement i de decisió del consumidor disminueix davant l’allau d’informacions con tradictòries i la dificultat d’entendre l’alt nivell de tecnificació del món de l’alimentació. A la vegada, molts aspectes de la producció industrial d’aliments posen en risc el medi ambient i la biodiversitat agrícola i contribueixen a generar profundes desigualtats socials. Al final, sempre torna la mateixa pregunta: com ens hem d’alimentar? Quina seguretat ofereixen els productes que podem comprar cada dia? Les biotecnologies poden contribuir a un sistema alimentari més saludable i també socialment més just?\nAmb l’objectiu de contribuir al debat sobre el nostre model alimentari, el CCCB i B•Debate proposen una aproximació a les formes de producció dels aliments que consumim i al seu impacte sobre la salut i sobre el medi ambient.\nDilluns 22 d’octubre, a les 19:30 h\n«Sabem què mengem? Reptes de la seguretat alimentària i l’alimentació saludable»\nDilluns 29 d’octubre, a les 19:30 h\n«Biodiversitat agrícola: oportunitats per a un desenvolupament sostenible»\nDilluns 5 de novembre, a les 19:30 h\n«El paper de les biotecnologies en un nou model alimentari»\nWilhem Gruissem, catedràtic de Biotecnologia de Plantes, Swiss Federal Institute of Technology (Zuric)\nModerador: Pere Arús, director científic de l’Institut de Recerca i Tecnologia Agroalimentàries\nDijous 8 de novembre, a les 19:30 h\n«La modernitat alimentària: entre la sobreabundància i la inseguretat»\n"#Living Heritage!": la recerca en patrimoni cultural\n28 Festa del Flabiol


10 celebracions (+1)\nAvui és el Dia internacional del joc. Sembla mentida que calgui dedicar un dia a jugar... però què li farem! Per celebrar-ho aquest cap de setmana hi ha un munt d’actes i activitats i un manifest. Si et sembla, abans de res, fer una visita al web oficial d’aquesta diada, on pots adherir-te al manifest.\nI després? Us proposo 10 accions concretes, senzilles i molt fàcils de fer per celebrar-ho... Què et sembla, t’animes a fer-ne alguna? (o totes??) I si ens proposes alguna altra?\n1. Penjar en un lloc visible de casa o de la feina un joc d’enginy. Al costat posar un gomet o un senyal per cada persona que et doni la resposta correcta.\n2. Jugar amb els nens pel carrer mentre vas o tornes de fer qualsevol encàrrec. No cal buscar res massa complicat, sinó fer un “veig veig”, unes paraules encadenades, endevinar persones...\n3. Després de sopar jugar-se a pedra, paper o tisora qui es salva de desparar la taula (No ho fem a l’inrevés, qui perd la despara sol, perquè ha de ser una experiència positiva).\n4. Buscar per internet un joc d’ordinador d’aquells amb flash (per exemple els que hi ha a orisinal) i enviar-lo a tots els amics.\n5. Baixar a la botiga de jocs, comprar-ne un i muntar una timba dissabte al vespre.\n6. Fer un llistat de tots els jocs que coneixes i deixar-los per escrit per poder-los usar quan els necessitis.\n7. Felicitar a deu persones perquè tenen el dret a jugar i explicar-les un joc a cadascuna.\n8. Decidir que aquest cap de setmana anem a algun lloc especial (val tot, des d’un lloc sorpresa, a fer un xeflis diumenge pel matí o baixar a la placeta a jugar) recombinar les lletres (si surt un anagrama és fantàstic, si no, amb una paraula estranyota serà suficient), penjar-ho a la cuina de casa i reptar a la família que ho descobriexi.\n9. Anar a la biblioteca, buscar un llibre de jocs i fer-ne un (o tots) durant el cap de setmana.\n10. Construir una joguina amb materials que hi ha per casa (poden ser uns patacons, uns quatre sabaters o...).\nNota: Ai! No he pogut evitar-ho! Hauràs vist que faig 10+1 propostes... però aquí només hi ha 10. Aquest text està quasireplicat a Jocs.org i allà hi és la que fa 11. L'has vist? Bons jocs!!!\nJocs a la punta dels dits\nHistòries lligades per un fil


Cap de setmana hivernal amb intervals de núvols • Ràdio Capital de l'Empordà\nCap de setmana amb un estat de cel variable amb estones de clarianes, sobretot diumenge, però amb intervals de núvols que no acabaran de marxar.\nL’ambient serà de rigorós hivern amb temperatura màxima per sota els 10ºC i mínimes al voltant dels 0ºC, fins i tot valors negatius a l’interior on es produiran gelades. Tot plegat fruit d’una massa d’aire molt freda d’origen polar que ens acompanyarà també bona part de la setmana que ve.\nDilluns i dimarts que ve començarem la setmana encara amb temperatures molt baixes, gelades a l’interior i forces intervals de núvols que fins i tot poden deixar algun plugim durant el matí de dilluns.\nArticle anteriorDolors Bassa, abans d’entrar a la presó de Figueres: “Diguin el que diguin, el diàleg i la negociació hi seran sempre”\nArticle següentL’Ajuntament de Pals convoca un concurs d’ornamentació nadalenca


Dasiri Private Beach Pool Villa 63 PREMIUM Pattaya Tailàndia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nDasiri Private Beach Pool Villa 63 PREMIUM 366/63 Moo 12 Kaopratamnak Pattaya Nongprue Banglamung Chonburi 20150 Thailand, Turó Phra Tamnak, Pattaya, Tailàndia, 20150 - Veure al mapa\nTé alguna pregunta per a Dasiri Private Beach Pool Villa 63 PREMIUM?\nMés informació sobre Dasiri Private Beach Pool Villa 63 PREMIUM\nSituat a l'encantadora àrea de Turó Phra Tamnak, Dasiri Private Beach Pool Villa 63 PREMIUM gaudeix d'una posició excepcional a la les escapades romàntiques, els paisatges, les platges de Pattaya. L'hotel no està massa enfora del centre de la ciutat: només a 7.1 Km, i normalment només es triga minuts per arribar a l'aeroport. Gàcies a la seva bona ubicació, des de l'allotjament es pot accedir fàcilment a les visites obligades de la ciutat.\nTot esforç és poc perquè els hostes es trobin còmodes, motiu pel qual l'allotjament compta amb el millor en serveis i comoditats. Per anomenar algunes de les comoditats de l'hotel, hi ha Zones públiques amb Wi-Fi, aparcament de cotxes, caixer automàtic a l'espai, zona de fumadors.\nDasiri Private Beach Pool Villa 63 PREMIUM té 1 habitacions, totes amoblades amb gust per tal d'oferir comforts com televisió de pantalla plana, lavabo addicional, productes de neteja, cafè instantani inclòs, te inclòs. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Gaudeixi d'incomparable serveis i d'una localització de prestigi a Dasiri Private Beach Pool Villa 63 PREMIUM.\nVil·la de la platja amb 3 dormitoris


Qui va parir la Gran Guerra? | Xavier Serra Besalú | Professor de filosofia @xserra | Articles | El Punt Avui\nQui va parir la Gran Guerra? Qui va parir la Gran Guerra? Qui va parir la Gran Guerra? Qui va parir la Gran Guerra? + Qui va parir la Gran Guerra? E-mail\nProfessor de filosofia @xserra - 26 abril 2018 2.00 h\nQui va parir la Gran Guerra? Qui va parir la Gran Guerra? Qui va parir la Gran Guerra? Qui va parir la Gran Guerra? Qui va parir la Gran Guerra? E-mail\nXavier Serra Besalú - Professor de filosofia @xserra\nPotser ens atrauen els trens: màquines, vies i ponts, vagons, estacions. Força pel·lícules i novel·les succeeixen al voltant del ferrocarril. A part de línies mítiques com la del Transsiberià o la de l’Orient Express, avui em fixo en el vagó de Compiègne. Es tracta del CIWL 2149, un històric vagó on s’hi van signar dos armisticis: el segon fou –l’estiu de 1940– pel cessament d’hostilitats entre França i el Tercer Reich alemany. Hitler el va triar perquè era el mateix on la tardor del 1918 s’havia aturat la I Guerra Mundial. Era un vagó-restaurant, fabricat el 1914, que s’havia adequat com a oficina per a Foch, el mariscal occità. Ara ja no existeix: havia tornat primer al seu ús original (a la Compagnie Internationale des Wagons-Lits) i després fou exposat al Museu de l’Exèrcit (París) i a altres llocs. Ara bé, retornat a Compiègne, el recuperen simbòlicament els alemanys quan envaeixen França (1940). Va acabar a Berlín, com a símbol de la superioritat del Reich, tot i que – ja a les darreries de la II Guerra Mundial– les SS el van dinamitar. Si els vagons parlessin...\nAra fa cent anys que acabà la Gran Guerra: l’armistici més conegut –no pas l’únic– va ser signat a les onze de l’11de novembre, en aquest vagó, entre el diputat alemany Erzberger i el mariscal Foch. Alguns havien pretès prosseguir els combats fins a matxucar del tot els alemanys, travessant les fronteres, però continuar aquella carnisseria hauria estat forassenyat.\nEn ocasió del centenari dels armisticis, força batxillers de tres instituts gironins hi dediquen una Jornada: Valors democràtics a cent anys de la Gran Guerra ( filoara.cat/de18 ), que celebren al voltant del 9 de maig, el Dia d’Europa, festa compartida de convivència en la diversitat. Duen setmanes d’estudi exigent: els milions de morts i mutilats, l’infern de les trinxeres immòbils i les matances inhumanes, les noves màquines de guerra, etcètera. Han analitzat documentals, alguns ben impactants; s’han llegit textos (des de Morpurgo a Chevalier) i enllesteixen presentacions en diferents llengües i comunicacions acadèmiques. Una feinada! I tot això, per què?\nHem d’entendre que la pau no és un fet, sinó una construcció. N’hi ha que confonen valors democràtics amb l’estar calmós i ser submís. No és el camí: cal ser actius i desemmascarar les actituds imperialistes o colonials, els estats monstruosos, la conculcació dels valors. Estudiem bé d’on sorgeix la guerra i protegim dels eixelebrats les nostres riqueses nacionals o personals. Per a l’edificació de la pau, centrem-nos en els valors, defugint qualsevol “¡a por ellos!”.\nLes deplorables trinxeres de la Primera Guerra Mundial no poden tornar. Bandegem del nostre món la maquinària de matar. I mai no redactem tractats com el de Versalles (estiu 1919), fets per humiliar els altres. Les guerres neixen en cors prepotents i entre gent d’armes (sovint agressives, per dins o per fora): mai més la guerra, armistici permanent. Els intel·lectuals i universitaris hem de ser-hi. El malaguanyat Bergson anava errat quan el 1914 clamava que “la lluita contra Alemanya és la de la civilització contra la barbàrie”. S’equivocava, tota guerra és bàrbara.\nEl Punt Avui. Girona 26-04-2018, Pàgina 4\nEl Punt Avui. Nacional 26-04-2018, Pàgina 4\nEl Punt Avui. Camp i Ebre 26-04-2018, Pàgina 4\nEl Punt Avui. Lleida 26-04-2018, Pàgina 4\nEl Punt Avui. Maresme 26-04-2018, Pàgina 4\nEl Punt Avui. Catalunya Central 26-04-2018, Pàgina 4


FEPP - Presentació a Palma de Mallorca\nLa Federació Europea de Professionals de la Pedagogia ha estat acollida pel Col·legi Oficial de Pedagogs i Psicopedagogs de les Illes Balears, en el marc de les seves X Jornades de Psicopedagogia “La professió pedagògica en el context europeu”, coorganitzades amb la Universitat de les Illes Balears.\nEn la III reunió del Comité Directiu de la FEPP s’ha escollit el nou president i s’han redistribuïts els càrrecs:\nPresident: Gianfranco di Lorenzo, representant d’ANPE\nSecretària-tresorera: Rosa Rodríguez, representant del COPEC\nPosteriorment es portà a terme la III Assamblea de la FEPP, on es revisà el Pla d’Actuació del 2008 i programat el del 2009. Es destacà la creació de la imatge corporativa de la FEPP, així com l’adquisió del domini www.eurofepp.eu i el seu correu electrònic info@eurofepp.eu.\nLes Jornades han estat la plataforma en la qual el nou president de la FEPP, Gianfranco di Lorenzo, ha presentat la Federació fent un recorregut històric dels seus antecedents, naixement i situació actual, així com la filosofia amb què havia nascut.\nAquest espai dedicat a la FEPP ha servit també per presentar cadascuna de les entitats que hi formen part. Catarina Carvalho, presidenta Associação Nacional de Licenciad@s em Ciências da Educação de Portugal (ANALCE), ha destacat que els objectius de l’associació de pedagogs que lidera estan en sintonia amb els de la FEPP quant a la promoció de la pedagogia a nivell europeu i que les sinergies generades en la Federació permeterà la consolidació de la professió i el seu reconeixement social.\nRosa Rodríguez, vicepresidenta del Col·legi de Pedagogs de Catalunya (COPEC), ha fet èmfasi en la generació de coneixement pedagògic que s’esdevenen en les activitats científiques, de recerca i innovació, com les d’aquestes X Jornades del COPPIB, i l’oportunitat per sumar esforços i crear marcs pedagògics de referència.\nPep Quetglas, president Col·legi Oficial de Pedagogia i Psicopedagogia de les Illes Balears (COPPIB), ha analitzat els àmbits d’intervenció del pedagog/a i psicopedagog/a, com a espais professionals on els nostres titulats desenvolupen les seves competències professionals. Ha posat de relleu la funció cohesionadora de la FEPP en relació a unificar criteris quants als perfils i competències del pedagog/a, atesa la coincidència dels espais professionals d’intervenció.\nGianfranco di Lorenzo, president de l’Associazione Nazionale dei Pedagogisti Italiani (ANPE), ha emfatitzat en la convergència de les entitats membres en relació a situar el perfil acadèmic i professional més enllà de l’escola. Ha destacat la tasca d’ANPE com a motor pel reconeixement del professional de la pedagogia al seu país, considerant que la unió de la tasca de les entitats membres, que possibilita la FEPP, és la clau per la pedagogia a Europa.\nEn el mateix marc de la FEPP, el Dr. Luis Ochoa, del Upper Silesian College of Pedagogical Education in Myslowice, de Polònia, ha presentat la realitat de la pedagogia a Polonia, des d’una perspectiva acadèmica. L’objectiu de convidar a Polònia és aproximar-se a la pedagogia d’altres països europeus i contactar amb entitats que representin la pedagogia professional.\nData de publicació: 25/11/2008


The Daily Avalanche: Napoleó, l’alpinista\nGran fou la meva sorpresa quan durant la visita a algunes de les sales més avorrides del museu del Palau Belvedere vaig topar-me amb el quadre que es veu a dalt. La veritat és que no m’ho esperava i fins i tot em va semblar incongruent trobar allí un dels quadres més cèlebres del neoclàssic francès, celebritat assegurada per la seva invariable presència a tots els manuals escolars d’història. De manera vaga i potser irracional havia pressuposat que una pintura tal mereixia un lloc d’honor al Louvre (o similar tresor nacional gavatxo) i no pas a l’austríaca i poc napoleònica Viena.\nDe nou a casa vaig consultar la inevitable Wikipèdia, que em va confirmar que no anava del tot errat, però que la realitat era bastant més complicada, ja que del quadre “Bonaparte franchissant le Grand-Saint-Bernard” de Jacques-Louis David existien fins a cinc versions i no era la del Belvedere l’original. Aquesta abundància de versions, en temps on la reproducció en sèrie era territori restringit a les tècniques del gravat, delata prou bé les ànsies d’autopromoció de Napoleó als inicis de la seva fulgurant carrera.\nL’any 1800, el Primer Cònsol Bonaparte creuava els Alps per sorprendre per la rereguarda els austríacs que assetjaven Milà. No em pregunteu el perquè, però la reconquesta d’Itàlia afavorí les relacions entre França i Espanya. Els països implicats s’intercanviaren regals de bona voluntat. Els francesos enviaren als espanyols peces de vestir, joies i altres delícies parisenques. Els reis espanyols, molt més generosos, regalaren al país veí setze cavalls de raça, els retrats de fotomaton que els hi havia fet un tal Goya, i un encàrrec a Jacques-Louis David (pintor ja ben consolidat) perquè pintés a Napoleó com l’überboy ideal, retrat que havia de penjar al Palau Reial de Madrid com a record perdurable de la bona relació entre les dues nacions. Bonaparte, abans mort que modest, va demanar al pintor David que li pintés tres còpies més per col·locar-les a punts estratègics dels seus dominis. La cinquena versió fou iniciativa del propi pintor, que potser va preveure la fama d’aquell quadre triomfal i va voler reservar-se un as a la màniga per vendre’l en temps de necessitat.\nL’original, el motlle sobre el qual s’ha bastit tota l’heroïcitat de la imatge, representa un Napoleó jove i romàntic que cavalca un corser pràcticament indomable. El cel mostra algunes variacions entre tempestuoses i dramàtiques. A les roques del primer terme, apart del nom de Bonaparte, s’inscriuen també Carlemany i Anníbal, precursors famosos de la travessa alpina. Cadascuna de les cinc versions mereixeria una novel·la que narrés la seva particular peripècia. I també una pàgina de passatemps que marquès les habituals set diferències (aquí en són més) que es poden descobrir observant el color del cavall, els seus arreus i el color de la faixa que cenyeix el seu ventre, també el color de la capa de Napoleó, els detalls dels guants, la forma del bicorn, la disposició dels núvols…\nEl quadre original, que pel fet de ser-ho sembla el millor de la sèrie, es caracteritza per la capa del cònsol de color taronja, gairebé daurat. Fa 260x221 centímetres, mida molt similar al de la resta de versions. Tal com estava previst, Carles IV el va fer penjar al Palacio Real de Madrid sense sospitar que aquell home seria el responsable del seu destronament. Comprensiblement Josep Bonaparte, nou rei d’Espanya, mantingué la pintura al lloc on l’havia trobada i se l’endugué després al seu exili de New Jersey. El retrat l’heretà la seva filla Zenaïde Bonaparte que el va penjar a la seva vil·la romana. La seva néta Eugénie, princesa de la Moskowa, el va donar a l’Estat Francès l’any 1949. Actualment s’exhibeix al museu nacional del castell de Malmaison, a quatre passes de París, fet que em sembla un bon cas de justícia pictòrica.\nLa primera de les còpies encarregades per pura vanitat, Napoleó la va fer instal·lar al castell de Saint-Cloud, construcció de la qual avui dia només en queda un gran parc com a testimoni. La segrestaren el juny de 1814 els soldats prussians del general von Blücher, el qual la va regalar al rei de Prússia Frederic Guillem III. Així que no estranya trobar-la des del 1916 a Berlín, al palau de Charlottenburg. És l’única de les cinc versions on el cavall és fosc, diria que castany.\nLa segona còpia (i tercera versió) anà destinada a la biblioteca de l’Hôtel des Invalides. Passà als mals endreços quan es restaurà la monarquia, fou vista a Saint-Cloud el 1830 i des del 1837, gràcies a Lluís Felip I, es pot contemplar a Versailles, lloc que també li escau. La següent còpia fou encarregada pel palau de la República Cisalpina de Milà. Els austríacs el confiscaren l’any 1816, però quedà a Milà fins el 1825. Va ser instal·lat al Belvedere de Viena el 1834, passà anys d’exili al Kunsthistorisches Museum i l’any 1990 retornà al Belvedere on encara viu, com vaig poder observar l’agost passat.\nLa cinquena versió, la que David va pintar per a consum propi, és la més fosca de totes i (potser perquè és la de data més tardana) presenta un Napoleó de trets menys afilats, home que abandona els abrandaments romàntics i comença a enfrontar-se a la seva pròpia realitat madura. El pintor, que en tot moment es revela com un addicte al “règim”, arrossegà el quadre al seu exili a Brussel·les i el tingué al davant a l’hora de la seva mort. Després d’un complicat tripijoc de propietats, aquest quadre s’incorporà a Versailles com a segona instància d’un mateix subjecte.\nTorno ara a la realitat. Napoleó passà els Alps un 13 de maig de 1800. El temps fou benigne, fins i tot assoleiat (res a veure amb les despentinamentes del quadre). El futur emperador muntava una modesta mula. Així s’escriu (o es pinta) la història.\nEtiquetes: arts plàstiques, muy interesante\nen Girbén 9 de setembre de 2013, a les 8:30\nTampoc és que el Sant Bernat sigui un coll especialment alt o difícil. En recordo les suaus comes herbades... És clar que el 13 de maig encara hi deuria haver força neu. La pintura... a casa ni regalada.\nAllau 9 de setembre de 2013, a les 10:41\nSi hi passen els elefants no deu de ser una ruta tan difícil. El quadre no m'agrada, però si me'l regalaven no faria un lleig.\nEnric H. March 9 de setembre de 2013, a les 10:59\nHa, ha...! El final és molt bo!\nAllau 9 de setembre de 2013, a les 12:37\nUn convenient bany de prosaisme.\nGalderich 9 de setembre de 2013, a les 14:41\nUn apunt genial des de l'inici al sorprenent, per lògic, final.\nAllau 9 de setembre de 2013, a les 18:39\nGràcies, són coses que passen.\nLuis Soravilla 9 de setembre de 2013, a les 15:41\nEt puc felicitar? És un magnífic apunt. Sabia allò de cavalcar sobre una mula, però el que no sabia (i trobo fascinant) és que hi havien cinc quadres!\nAh, un apunt militar. La travesa va ser realment èpica, per a la seva època i condició. No comparem amb el què avui ens pot semblar.\nTorno a felicitar-te.\nAllau 9 de setembre de 2013, a les 18:41\nGràcies, Luis, ja m'imagino que la travessa no devia de ser bufar i fer ampolles; però volia baixar-li els fums a en Bonaparte.


LP · FESTIVAL DE JARDINS DE PEDRALBES - TRESC\nLaura Pergolizzi, més coneguda com a LP, ens presentarà el seu nou treball "Heart To Mouth", sense oblidar els seus grans èxits com "Lost on you", que l'han portat a ser una de les artistes més esperades. "Heart to Mouth" és el so d'una artista incapaç de contenir-se. En canvi, parla amb franquesa sobre l'amor, la luxúria, la por, la inseguretat, la infidelitat, el penediment i la redempció. L'efervescent pista de ball i garatge del primer single i el primer "Girls Go Wild" la presenta com "The Outlaw Of Outside". Mentrestant, els esgarrifosos acords de piano de "Recovery" subratllen el dolor d'una amant...\nL'emblemàtica banda pionera de la música electrònica repassarà els èxits i rareses de la seva carrera.\nDilluns 21 d'octubre a les 20:00h\nTinney & Tarrida · LIFE VICTORIA 2019\nLa soprano Carine Tinney i el pianista Daniel Tarrida.\nDes de 20€ INVITACIONS\nConcert doble de traca a l'Apolo! Rock i folk, en estat pur.\nDijous 7 de novembre a les 20:30h\nEl tenor Roger Padullés amb Rubén Fernández Aguirre al piano.\nDijous 24 d'octubre a les 20:00h


Tartera del Pedraforca – TERRA, AIRE, AIGUA, FOC\nL’anticicló ja ha arribat, després d’unes intenses nevades al Pirineu. De moment, no ens volem arriscar a trobar neu inestable i ens quedem al pre-Pirineu. Intentaré treure’m una espineta, un petit somni que tinc de fa molts anys: baixar la tartera del Pedraforca.\nL’Albert té l’honor d’acompanyar-m’hi o potser ho fa perquè està cansat de sentir la cançoneta ja que, per ell, serà la tercera vegada que la baixa.\nAmb el cotxe anem a l’aparcament que hi ha a sota del Refugi Lluís Estasen i carreguem els esquís a l’esquena per fer l’aproximació caminant fins al peu de la tartera, tardem una mitja hora ben bona. Hem d’anar en compte perquè el terra està gelat i podem caure.\nHi ha neu fins força avall, de seguida ens podem posar els esquís als peus i seguim la traça tartera amunt. Com canvia el paisatge! A l’estiu, sense neu, és una piscina inclinada de pedretes petites que rodolen sense parar… tot és molt marró i fosc. Ara, amb neu, és un llac blaaaanc on hi ressalten les roques que neixen als costats de la tartera i impressionen. M’agrada molt més ara, amb neu.\nLa pujada fins al principi de la tartera no té cap secret, només cal fer voltes maria a dojo. Des d’aquí dalt es pot pujar al Pedraforca sense esquís, però no hi anem perquè el genoll de l’Albert encara està en fase de recuperació… no s’hi vol arriscar. Contemplem les vistes del Cadí, de la Serra del Verd, de Gòsol,…\nL'Albert arribant al principi de la tartera.\nLa Serra del Cadí es deixa veure tímidament.\nSerra del Verd amb molta neu.\nDes d'aquí el Pedraforca està molt a prop. Cal pujar-hi amb els esquís a l'esquena.\nFem fotos i baixem que tenim tota la tartera per nosaltres! La neu està bé al principi, crosta al mig que costa més i hi ha un tros de neu pols al final… un regalet! Amb l’emoció ens passem de llarg esquiant, hem de recular amb els esquís a l’esquena i enfonsant-nos a la neu… no hi fa res, el somni s’ha complert!\nPrimer tram amb bona neu.\nEncara queda un bon tros de baixada, que bé!\nUs deixo un petit vídeo de la baixada, res de l’altre món, perquè us pugueu fer una idea de l’amplitud de la tartera i que no és tan difícil com sembla:\nRefem el camí de la tartera al cotxe a peu, es fa una mica pesat… sobretot si hi ha gana! És una matinal molt curteta i molt bonica, amb vistes espectaculars del Berguedà si fa un dia radiant com el que ens ha fet a nosaltres.\nSembla mentida que hàgim fet aquesta baixadeta!\nDe més a prop. Impressiona, oi?


Copenhaguen accentua el fracàs de Kioto – CGTCatalunya\nInici > General > Notícies > Copenhaguen accentua el fracàs de Kioto\nCopenhaguen accentua el fracàs de Kioto\nDimarts, 29 desembre, 2009\nFracàs rotund disfressat d'acord plural, la cimera sobre el canvi climàtic de Copenhaguen ha evidenciat la impossibilitat d'enfrontar-se a la crisi climàtica sense plantejar un canvi de model econòmic.\nTom Kucharz (Ecologistas en Acción) / Copenhague\nDues setmanes de negociacions de la 15a Conferència de les Parts (COP- 15) de la Convenció Marc de Nacions Unides sobre Canvi Climàtic realitzada aquest desembre a Copenhaguen han creat un escenari polític que permet, almenys, dues reflexions. Primera: ha fracassat el “multilateralisme”, basat en la dominació de les grans potències geopolítiques com Estats Units i la Unió Europea, i creix el nombre de països que ja no es deixen fer xantatge pel G-7 o el G-20. Es troba en perill el caràcter multilateral de la Convenció Marc de l'ONU i la participació igualitària de tots els països del món. Segona, s'ha evidenciat que la lluita contra el canvi climàtic només és viable a partir d'un canvi del sistema econòmic i resulta essencial desenvolupar enfocaments alternatius a les polítiques climàtiques fins a ara dominants.\nEls majors emissors de Gasos d'Efecte Hivernacle (GEI) per cápita, EEUU i la UE, no van mostrar cap voluntat per a comprometre's a reduir les seves emissions d'acord amb les exigències científiques (40% de reducció per a 2020, segons les emissions de 1990). “En una conferència dissenyada per a limitar l'emissió de GEI, s'ha parlat molt poc sobre reducció”, conclou la xarxa Justícia Climàtica Ara, en la seva valoració sobre la cimera: “Els països enriquits continuen retardant l'engegada de reduccions dràstiques mentre desvien la càrrega de la responsabilitat als emergents i no paguen tampoc les reparacions pels danys causats en tot el món”.\nEspecialment en els últims dies de la cimera de Copenhaguen, EEUU va reunir a un grup reduït de països per a treure endavant un text, plagat de termes inconcrets, que no especifica xifres de reducció d'emissions per als països industrialitzats, ni tan sols un objectiu global de reducció de les mateixes. No obstant això, una vegada que van arribar a la redacció conjunta del text, ho van presentar com l'Acord de Copenhaguen, encara que no havia estat dut al Plenari perquè s'aprovés per la resta de països. En conseqüència, els països de l'ALBA –liderats per Bolívia–, Sudan i Tuvalu van rebutjar el document, ja que no inclou una xifra de reducció d'emissions per als països desenvolupats.\nAltre punt de conflicte ha estat l'objectiu de limitar l'augment de la temperatura global en 2ºC, que l'Acord recull com objectiu per a estabilitzar el clima, a pesar que més de cent països havien mantingut que és necessari un objectiu de 1,5º C per a evitar els pitjors escenaris a Àfrica, els petits Estats insulars i les regions properes a muntanyes amb glaceres.\nEl document final parla d'un “compromís dels països desenvolupats per a proveir recursos nous i addicionals”, sobretot en relació a evitar emissions de la deforestació i degradació de boscos, una cosa que, segons els grups ecologistes, convertirà els últims ecosistemes naturals en espais privatitzats per al mercat de carboni i d'inversions. Segons el text, a partir de 2020 es pretenen mobilitzar 100.000 milions cada any per als països empobrits, provinents d'una “àmplia varietat de fonts: públiques i privades, bilaterals i multilaterals, incloent fonts alternatives de finances”. Per als ecologistes aquesta mesura comporta una nova especulació financera en els mercats internacionals de comerç de carboni i la generació de nous deutes il·legítims.\n“Irresponsables i hipòcrites”\nLa cimera ha estat conduïda pels interessos propis de cada país i per solucions comercials com l'impuls als agrocombustibles, que els grups ecologistes consideren creadors d'enormes impactes socioambientals. Josie Riffaud, representant del moviment mundial d'agricultors La Via Camperola va dir: “Hem de canviar la manera de produir i consumir, i això és el que no s'ha discutit en la cimera oficial. Els governs dels països industrialitzats i en procés d'industrialització no estan disposats a enfrontar-se al model de desenvolupament que ha creat el desastre econòmic i ambiental”, va afegir.\nLa sensació que ha deixat la cimera entre aquests grups és que EEUU s'ha burlat del món, especialment dels països més vulnerables, evadint la seva responsabilitat i dient –paraules més, paraules menys– que “tot el món ha d'assumir la seva part”. Així, el Govern d'Obama ha dinamitat el sistema de l'ONU: en la COP-15 s'ha instaurat la manera de negociació en grups de països selectes, una estratègia habitual en l'Organització Mundial de Comerç.\nLa posició de la UE ha estat qualificada com “irresponsable i hipòcrita”, donat el seu suport a l'anomenat Acord de Copenhaguen que, ni és legalment obligatori, ni resol la necessitat de finançament de les mesures per a la supervivència en els països més afectats per l'escalfament global.\nLa presidència danesa de la COP-15 també va ser objecte de dures crítiques. El primer dia va presentar un esborrany que no havia estat discutit prèviament i va apostar per reunions secretes i tancades, una cosa que va generar desconfiança entre molts països. Així mateix, va excloure a la majoria de la societat civil acreditada de les negociacions en la segona setmana de la cimera. Amics de la Terra, Ecologistes en Acció, SEO/BirdLife i WWF, que van participar en les reunions portades a terme en el Klimaforum, van denunciar que els observadors de les ONG “han estat reprimits durament quan només complien amb el seu compromís social”.\nReparar el Deute Climàtic\nUna de les demandes més escoltades, tant en les protestes i el Fòrum Alternatiu, però també en la seu de la cimera oficial, va ser l'exigència als països industrialitzats de reparar el seu deute climàtic amb el Sud Global. Segons Jubileu Sud, una xarxa internacional per l'abolició del deute extern, “el deute climàtic és el que els països del Nord (països de l'Annex 1 del Protocol de Kioto), corporacions multinacionals i institucions financeres internacionals deuen als pobles del Sud, per ocupar amb les seves emissions de GEI més espai en l'atmosfera del que els correspon, i generar un problema en els països del Sud que ells no han creat, i del que, no obstant això, sofrixen els pitjors efectes”.\nEls defensors del concepte del deute climàtic emfatitzen que les reparacions han d'incloure talls dràstics i immediats de les emissions de GEI com forma de donar espai atmosfèric als països en desenvolupament, així com el finançament del cost total de les mesures de supervivència i requeriments de mitigació dels països en desenvolupament.\nEls ecologistes exigeixen, a més, que d'aquest finançament siguin excloses entitats com el Banc Mundial. Milo Tanchuling, de Freedom from Debt Coalition Philippines, considera que “el finançament no ha de prendre la forma de crèdits i altre tipus de deutes que creen instruments responsables de misèria i pobresa”, i defensa que aquest finançament es produeixi a través de fons públics, lliures de condicionaments i imposicions. Per a aquests grups, el Deute Climàtic no hauria de pagar-se amb impostos o contribucions preses de compensació per les emissions de carboni, ni mitjançant projectes que involucrin Mecanismes de Desenvolupament Net o altres activitats que violin els drets de les persones, o que siguin destructives per al medi; és a dir, aquells mecanismes que només donen més falses solucions davant la crisi climàtica.\n18 anys després de la Cimera de Rio no s'ha frenat el ritme d'emissió de gasos d'efecte hivernacle, a pesar que el Protocol de Kioto obligava als països industrialitzats a una reducció del 5% per al període 2005-12. Kioto va ser descafeïnat i afeblit per la pressió d'EEUU, que finalment no va ratificar el text. A Copenhaguen, EEUU i la UE volien “matar Kioto” per a eliminar la “responsabilitat diferenciada” i el caràcter obligatori de l'acord de 1997.\nArticle extret del número 116 de la revista Diagonal


II Jornada d'Innovació i Emprenedoria de l'FP a Girona\nLliurament del Ir premi d’Emprenedoria de l'FP a la ciutat de Girona\nII Jornada d’Innovació i Emprenedoria de l’FP a Girona\nAuditori Palau de Congressos de Girona- 28 de novembre de 2019\nOrganitzada pel Consell Municipal de la Formació Professional i Ocupacional de Girona i amb la col·laboració de Girona Emprèn, Departament d’Educació de la Generalitat de Catalunya, ICE Josep Pallach, Cambra de Comerç de Girona, PIMEC i FOEG\nEl passat 28 de novembre es va celebrar la II Jornada d’Innovació i Emprenedoria de l’FP a Girona.\nL’acte ca començar amb la inauguració de la Jornada per part de la Sra. Glòria Plana, regidora de Promoció Econòmica de l’Ajuntament de Girona.i el Sr. José Antonio Andrés Villena, sub-director general de Programes i Projectes del Departament d’Educació de la Generalitat de Catalunya.\nSeguidament es va fer la conferència “Innovació en Formació Professional”, a càrrec de Jon Labaka Intxauspe, director executiu de TKNIKA -Centre d’Investigació i Innovació Aplicada de la Formació Professional del País Basc.\n10.30hLa jornada va continuar amb la taula rodona moderada per M. Àngels Freixenet : Talent a l’FP: Conversa entre joves emprenedors i emprenedores d’FP i empreses d’FP DUAL.\nTaula composta per :\nAlbert Permañé, tècnic de SH CONCEPT FORMACIO SL.- Centre tecnològic i d’innovació de Sant Hilari Sacalm.\nNatália Gámez, directora de Micropigmentació.\nJosep Hugas, co-propietari de la pastisseria creativa sense gluten Watelia.\nToni Claró, fundador i director de l’Agència de models Model On Top.\nGlòria Deulofeu, coordinadora acadèmica d’FP Dual de COMEXI CTEC.\nJordi Solà, president de CORVE (Associació d’empresaris de comerç i reparació de vehicles i embarcacions).\nActe seguit els assistents van poder gaudir de la Projecció del vídeo “IncluInnova FP: innovació en els processos d’aprenentatge inclusiu a l’FP”, a càrrec dels estudiants de l’IFE Montilivi.\nI per cloure la jornada es va procedir al lliurament del I Premi d’Emprenedoria d’FP de Girona , el qual va guanyar la nostra alumna Irene Molero amb el seu projecte UBUNTU, també va ser guardonat amb un accèssit el projecte L’ESCAPADA, dels alumnes Josep Maria Díaz i Martí Morera, tot ells del CFGS Direcció en cuina.


El PP demana el registre d’incidències de les inundacions que el seu executiu va denegar al PSIB després de l’incendi d’Andratx\n3 min. Palma 29/10/2018 15:12\n651x366 El president del PP balear, Biel Company, en una imatge d'arxiu. / ISAAC BUJ El president del PP balear, Biel Company, en una imatge d'arxiu. / ISAAC BUJ\nEl dirigent popular Biel Company va reclamar dijous passat el CAD (Computer Add Dispaching), el registre informàtic de l'112 on consten tots els avisos d'incidències, i les respostes, per saber com s'havia executat la reacció d'emergència a les inundacions pel temporal al Llevant durant el 9 d'octubre. "És imprescindible", va dir, per fer la tasca d'oposició i "ajudar" a millorar la coordinació. Però quan hi va haver l'incendi d'Andratx, mentre ell era conseller d'Agricultura i Medi Ambient, el govern de Bauzá va denegar aquesta mateixa informació al PSIB. Tot i això, aquest dilluns mateix la portaveu adjunta del PP, Marga Prohens, hi ha insistit i fins i tot ha acusat la consellera d'Administracions Públiques i responsable d'Emergències del Govern, Catalina Cladera, de "manca de sinceritat".\n" Encara no tenim el registre de telefonades (CAD) d'aquell dia", ha assegurat Prohens. Al vídeo que podeu veure en aquest tuit del PP, Company recorda "les experiències" que havien hagut de patir en l'anterior legislatura, quan governaven, fent referència a l'incendi d'Andratx del juliol del 2013. "Vull recordar que nosaltres el vàrem donar tot d'una [el CAD] quan hi va haver l'incendi d'Andratx, aquell tan greu que tinguérem", va afirmar el dirigent popular. És més, va afegir que creu que aquest registre havia de ser "una cosa pública".\n🎥 @CompanyBiel:”És imprescindible que tots puguem accedir al CAD per a poder ajudar i col·laborar en la millora de la coordinació en casos d’ emergència com per les #InundacionsMallorca” pic.twitter.com/0OwqWQfA95\n— PP Balears (@ppbalears) 25 d’octubre de 2018\nAl registre del CAD o CAD Storm s'hi recopilen tots els avisos a l'112, un per un, i totes les dades dels qui els fan. Per això, quan la llavors diputada socialista Pilar Costa va demanar aquesta documentació per via parlamentària al govern de José Ramón Bauzá, la llavors portaveu de l'Executiu, Núria Riera, va respondre que no el podien lliurar perquè contenia "dades de caràcter personal que no poden ser objecte de cessió a tercers llevat que hi hagi consentiment previ dels titulars de les dades en compliment de la normativa aplicable sobre protecció de dades". Aquí podeu llegir la petició i la resposta. Aquests documents contenen noms, cognoms, telèfons, números de DNI, adreces i altres dades personals. A més, si bé l'incendi va començar el 26 de juliol, la resposta negativa no va arribar fins al 6 d'octubre.\nParadoxalment, ara Núria Riera –la mateixa que el va denegar a Costa quan era portaveu– i Company han reclamat, en una iniciativa parlamentària signada per tots dos que podeu consultar aquí, la "còpia del CAD de les incidències entre els dies 9 i 12 d'octubre" en què, com reconeixen, "queden registrades totes les actuacions i telefonades d'aquells dies". L'expedient de la reclamació que va fer Costa arran de l'incendi d'Andratx consta com a tancat, amb la negativa de lliurar la informació com a única resposta, amb data del 16 de gener de 2014, segons la web del Parlament.\nEl PSIB, sobre les acusacions d'errades a la gestió de la torrentada: "El PP ja tardava a atacar"\nDescarregar Resposta a la petició del PSIB del CAD de l'incendi d'Andratx


«Les coses de Déu es demostren en la vida, no en els conceptes» | Catalunya Religió\n(Rosa Maria Jané Chueca/Catalunya Cristiana) El 25 i 26 de gener es van celebrar les 46 Jornades de Qüestions Pastorals de Castelldaura sobre Secularisme i cultura de la fe: Església i diàleg, entre la tradició i el present. Uns 150 preveres van participar en aquestes jornades, que van ser clausurades per l’arquebisbe d’Oviedo i bisbe responsable de la Comissió Episcopal per a la Vida Consagrada de la Conferència Episcopal Espanyola, Mons. Jesús Sanz. El prelat va dissertar sobre Déu amic o Déu rival. La nostàlgia incensurable de la trobada amb el Déu veritable.\nLa vida consagrada experimenta avui moments de feblesa i pobresa?\nParlant de forma molt genèrica, sí que podem dir que és veritat que la vida consagrada pateix d’una crisi que està descrita. Especialment a Occident, que travessa ja en aquests 50 anys de camí postconciliar. Numèricament hi ha una crisi que és patent, amb la tossuderia de l’estadística. Ja no només pel que fa a la quantitat, sinó a la incidència que pot tenir el carisma d’una família religiosa. Detectem que hi ha una mena de pèrdua de to, una atonalitat. Això s’escenifica en el fet que entren menys persones a formar part d’aquesta família, de vegades els qui entren ho fan amb una feblesa que els empeny a sortir-ne, no sempre els qui es queden tenen vitalitat... Aquest és el perfil més fosc que viu avui la vida consagrada. Però reduir la vida consagrada a aquest perfil enfosquit, sense detectar quines són també les zones ben il·luminades, no seria just.\nI quines són aquestes «zones ben il·luminades»?\nEn la vida consagrada molt arrelada no tot és foscor ni tot és penombra. Hi ha molta gent que, de forma silenciosa, sense cap mena d’arrogància, viu la seva fidelitat amb molt de goig, amb molta serenor i amb una fecunditat que no sempre copsen els titulars de les nostres revistes i publicacions. També han aparegut famílies religioses noves, plenes d’energia, amb una vitalitat immensa, amb una fecunditat apostòlica enorme i que, a més, són beneïdes amb moltíssimes vocacions. Déu, que és molt original, suscita altres camins amb una fecunditat preciosa.\nPensa vostè en l’anomenat «miracle de Lerma» o de «sor Verónica»?\nEfectivament, però no només en aquest cas. Realment aquí es fa present la mà de Déu. En aquest món secularitzat, descregut, poc amable cap a l’Església, en el qual es diu que hi ha un desencontre entre l’Església en general i la vida consagrada en particular amb els joves, tenim un cas on això no és aplicable. No només tenen dos monestirs, La Aguilera i Lerma, plens de vocacions, també hi ha una llista d’espera que és molt esperançadora, però no és l’únic cas. Tenim realitats tant de vida contemplativa de clausura com de vida apostòlica evangelitzadora que són també significatives en aquest mateix sentit.\nL’anunci d’aquesta nova congregació va provocar molt d’enrenou, s’han calmat ja els ànims?\nJo conec les germanes, quan eren clarisses. Molt abans de ser bisbe sovintejava el monestir de Lerma per fer-hi exercicis, algun curs de teologia, algun recés... a més sor Verónica, la fundadora, és la germana del meu bisbe auxiliar, Mons. Raúl Berzosa, per la qual cosa conec molt bé la situació. Puc dir que les clarisses en general es troben una mica perplexes. Davant de la novetat carismàtica de La Aguilera i Lerma, les clarisses diuen (i aquí faig referència al que elles mateixes em diuen i expressen) que no és una novetat inconciliable amb el que pròpiament és el carisma de santa Clara, i per això se senten una mica perplexes. Fins i tot pot haver-hi una mica de dolor, com l’esquinç que provoca deixar la família on elles han nascut. La pregunta és si aquest viatge era l’adient o no. Aquesta és la perplexitat que tenen les clarisses. El que és evident és que s’han anat allunyant de la font de santa Clara i de la praxi de l’orde de les clarisses. La qüestió és que elles deuen haver discernit si aquest viatge és un viatge mogut per l’Esperit Sant o un viatge aventurer.\nCal continuar discernint?\nGamaliel té un criteri de discerniment que sempre ha aplicat el poble de Déu: les coses de Déu es demostren en la vida, no en els conceptes ni en els projectes. Jo el que desitjo per a aquestes germanes de La Aguilera i Lerma és que visquin joioses el que Déu els demana, perquè Déu els ho ha concedit. Serà la vida el gran sedàs on es podrà purificar el que té de novetat, el que té de consecució a una moció de l’Esperit Sant o el que té d’aventurer. Hi ha de tot a la vinya del Senyor. La vida s’encarregarà de purificar el que hi ha de bonic i veritable. Jo desitjo que el balanç sigui positiu, molt profitós per a les persones que es troben embarcades en aquesta nova història i que sigui profitós també per a la resta de l’Església.\nÚltimament també es parla en alguns cercles de confrontació entre la vida religiosa i la jerarquia de l’Església, és real aquest desencontre?\nCom a president de la Comissió Episcopal per a la Vida Consagrada puc dir que s’ha produït un desencontre en anys anteriors. Les institucions tenen el rostre dels qui som al capdavant i en alguns moments sí que ha pogut produir-se alguna dificultat. De manera que, no fa pas tants anys, aquest desencontre era palès. Tan palès que va ser instrumentalitzat per altres tipus d’àmbits, com ara el polític. Hi havia interès a escenificar que l’Església es troba dividida i que hi ha un desencontre de confrontació entre el que és la vida religiosa i el món de l’episcopat espanyol. El que puc dir en aquests moments és que no hi ha desencontre i que les relacions no només són cordials, sinó positivament profitoses. Som diversitats que no som aquí per rivalitzar, sinó per trobar plegats els camins per completar-nos i complementar-nos.\nVivim temps difícils per a l’evangelització, però quan ha estat fàcil esdevenir testimonis creïbles de l’Evangeli...?\nBenet XVI és testimoni qualificat a l’hora de descriure com és la nostra generació i com aquestes dificultats o facilitats s’hi troben presents. El Papa ha parlat de l’evangelització en un món neopagà. No es tracta d’una primera evangelització davant d’un món pagà, que potser no ha sentit mai parlar de Déu i que no coneix ni l’Evangeli ni Jesucrist. Es tracta d’un món que és postcristià, que ha decidit optar per un nou paganisme. El fet d’anunciar Jesucrist a gent que està de tornada de Jesucrist és una novetat que abans potser no havíem tingut.\nQuina responsabilitat tenim amb aquest neopaganisme?\nLa història cristiana és com un camp que de vegades no hem sabut conrear ni regar com cal. A vegades ens trobem que hem assecat el que era cridat a ser un verger, com a conseqüència de la manca d’atenció, de la manca de laboriositat. A vegades aquest neopaganisme o postcristianisme és culpa dels creients, dels cristians, per aquesta manca d’atenció, de diligència, d’audàcia i, sobretot, d’aquesta manca de fidelitat. Però no es pot explicar tot per una imputació cap a nosaltres, cap al pecat de l’Església o la incoherència dels cristians. També el món té les seves males arts i l’esperit del mal en cada generació ha intentat frustrar, confondre, dividir i desmuntar el que Déu i els seus fills intenten construir en el seu nom, amb la nostra pobresa i pecats.\nCom s’ha de fer aleshores l’anunci?\nHem d’anunciar l’Evangeli de Jesucrist com una bona notícia a una generació que diu que ja no és cristiana, però que ho va ser temps enrere. Suposa, com deia Joan Pau II i repeteix Benet XVI, aquesta audàcia a l’hora de promoure un mètode i un ardor, una manera que sigui nova perquè s’anuncia allò que és etern, l’Evangeli. De tal manera que a la gent que creu que ja se’l sap li pugui sonar a novetat. Aquest és el repte que tenim. No únicament en el terreny intel·lectual ni solament pastoral d’activitat apostòlica. Hauríem de tocar tots els instruments en aquest concert: el més intel·lectual, el més cultural, el més assistencial... tot el que implica la vida de les persones.\nEn aquest sentit, la vida consagrada té un paper preponderant...\nLa vida religiosa ha de mostrar, cada dia millor, als fidels i als no creients el rostre de Jesucrist. Un Jesucrist que beneeix els infants, que guareix els malalts, que consola els desesperats, que ressuscita els morts... són diferents perfils d’un Jesucrist inabastable, i aquests perfils són, en el fons, els carismes. Francesc d’Assís, Benet, Teresa de Jesús, Teresa de Calcuta, Joan Bosco... tantes famílies religioses són aquest testimoni d’un perfil de Jesús. La vida religiosa té aquesta bonica missió d’apropar en una parcel·la de la vida el que és la trobada amb el Senyor. El més important és la trobada, perquè Déu quan s’encarna en el seu Fill no ens envia un manual, ni un prospecte d’instruccions, ni un expert. Déu ens envia el seu Fill que surt al nostre encontre. Quan fulleges els evangelis t’adones que el que Jesús explica, proposa, mostra, sempre és el fil de la vida. És la trobada amb algú que em mira, m’escolta, té alguna cosa a dir-me i alguna cosa a oferir-me. Si manca aquest encontre, no podem parlar del Déu cristià. El Déu cristià és el fruit i la conseqüència de l’impacte d’un encontre. Els cristians hem de ser capaços de propiciar de manera bonica, de manera amable o, fins i tot, provocativa, l’encontre amb Jesucrist.\nCastelldaura, Jornades Pastorals de Castelldaura, Opus Dei\n01/03/2021 20:00 / Pregària


Economia, societat i cultura entre 1850 i 1900. (7/3/2016). T1  | Història social contemporània (UB) | Unybook\nEconomia, societat i cultura entre 1850 i 1900. (7/3/2016). T1 (2016)\nEconomia, societat i cultura entre 1850 i 1900. (7/3/2016). T1\nAsignatura Història social contemporània\nFecha de subida 06/04/2016\napunts del dia 7 de març de 2016 del grup T1\nHistòria social contemporània.\nTreball social, T1.\nEconomia, societat i cultura entre 1850 i 1900.\nEls burgesos son un grup social en ascens al llarg del segle XIX i XX.\nEl gran boom del capitalisme, 1850-1870.\n  El capitalisme té una enorme expansió i molts països tenen una gran economia.\nMotius del boom: La fase de revolucions arriba a un PUNT FINAL.\nLes comunicacions milloren d’una manera molt ràpida Ferrocarril i línies que cobreixen països europeus.\nVaixells de vapor i el telègraf que dona la possibilitat de comunicar-se gairebé instantàniament on arriben els cables.\nEs fonamental perquè les exportacions siguin mes fàcils, rapides i rentables.\nDescobriment de grans JACIMENTS D’OR. El mes important es el de Califòrnia.\n Porta conseqüències: El preus i sous pugen.\nInnovacions tècniques (la fotografia, els explosius).\nNeix l’interès per formar als joves d’una manera tècnica. Neixen també els laboratoris comercials.\nComença la producció en sèrie. Destaca la producció en sèrie de bales ja que serà important per dur a terme les guerres posteriors.\nMillora de les comunicacions: telègraf, obertura del canal de Suez i l’auge de la geografia i exploracions geogràfiques.\nDificultats del capitalisme a final de 1800.\n  Tot i la industrialització del món, el model capitalista té defectes.\nPateix crisis cícliques de depressió que segueixen a fases de major expansió.\nFase EXPANSIÓ El capitalisme té un problema basic que és pujades i baixades de l’economia. No és un model perfecte.\nFase de DEPRESSIÓ 1 Història social contemporània.\n  Treball social, T1.\nLa CRISI DE 1873-95 afecta sobretot als bens de producció (acer, ferro, ferrocarril, etc.) i no als bens de consum: no fou una veritable recessió.\nVa ser mes dramàtica la crisi agrària, causada  importació massiva de blat americà i rus a Europa. La caiguda del preu del blat arruïna a molts de pagesos. La solució que troben les famílies és: EMIGRAR a Amèrica.\nLes grans migracions.\n     La crisi agrària és un dels motius que la impulsen a finals del segle XIX.\nMilions de pagesos arruïnats (Irlanda, Itàlia, Europa Oriental, ...) migren a nous continents.\nEl seu destí és: Brasil, Argentina i Canada però sobretot als Estats Units.\nEstats units és el destí preferent per milions d’emigrants perquè es la terra de llibertat i oportunitat donant lloc així al “MITE AMERICÀ”.\nEls immigrants tenien dificultats per integrar-se patien fort racisme. Però l’adaptació per part dels nous arribats es mes fàcil del que es pot pensar.\nLa II revolució industrial.\n     Als darrers 30 anys del segle XIX es comença a parlar d’un canvi consistent i per conseqüent la industria coneix una nova transformació és la II revolució industrial.\nEls protagonistes són EUA i Alemanya però també Rússia i Japó.\nLes industries més importants seran: La química.\nLa industria elèctrica.\nLa industria de l’acer.\nLa industria mecànica.\nAquesta revolució es beneficia dels nous descobriments científics on s’acceleren els progressos industrials.\nLa industria al servei de la ciència i viceversa.\nEl taylorisme i el fordisme.\n    Són punts clau.\nS’aplica el MÈTODE CIENTÍFIC dins les fàbriques  es vol que el treballador sigui més eficient i produesqui més baixant el cost del treball i apujant els beneficis.\nS’aplica la organització científica del treball  TAYLORISME.\nEl treball es mesura i es racionalitza i a l’obrer se li encarreguen poques operacions, fent una operació concreta en cadena.\n2 Història social contemporània.\nAquest mètode aplicat a la industria automobilística, dona nom al FORDISME, que aplica Henry Ford. Pagava sous al seus obrers molts alta perquè així poguessin comprar-se el famós “Ford T”.\nDins el FORDISME neix la cadena de muntatge.\nEl nou capitalisme.\nEl capitalisme es transforma també en altres aspectes deixant de banda els seus principis liberals:       Neixen les societats per accions (accionistes).\nEls estats adopten les mesures de PROTECCIONISME que serveix per protegir l’economia local posant grans duanes als productes que venen defora. Aquesta mesura es totalment contraria al liberalisme.\nL’estat es fica en l’economia, creant les administracions publiques que neixen al final del segle XIX que fa que aquest entri en el mon econòmic. Dona lloc al famós sector TERCIARI.\nEs comencen a concentrar les empreses entre elles.\nPer una banda, en forma de CARTELL  diferents empreses es posen d’acord entre elles per repartir-se el mercat o per baixar els preus. Ex: la industria del petroli.\nPer altra banda, EL TRUST  diferents empreses sota el control d’un únic controlador econòmic. Ex: Sony.\nComencen a néixer les MULTINACIONALS  el consum passa a ser de masses.\nCaràcters de la II revolució industrial.\n3 Història social contemporània.\nLa revolució científica del segle XIX.\n      La explosió científica dura tot el segle.\nDescobriments en la biologia de Louis Pasteur  BACTERIES.\nCharles Darwin amb la TEORIA DE LA EVOLUCIÓ de les especies, amb el concepte de la SELECCIO NATURAL, que és base del món contemporani i dura a futur racisme per part de les europeus amb les seves conquestes d’Àfrica i Asia.\nEls canvis industrials es lliguen als canvis científics i tecnològics.\nLa tecnologia dona innovacions que canvien la vida quotidiana (cotxe, radio, cinema,..).\nCiències, noves disciplines fonamentals: la física amb Einstein.\nLa societat transformada.\n   Lent declivi de L’ARISTOCRÀCIA, que encara manté estructures de poder polític.\nLa BURGESIA amb un augment de poder i influencia i un increment numèric. Es divideix en : Alta: financers i industrials.\nMitjana: funcionaris i professionals.\nPetita: te molta por i esta contínuament i insatisfeta i no volen baixar de classe social i ser proletaris. Son patriòtics i conservadors.\nÉs una classe materialista i obsessionada amb la possessió material i hipòcrita en quant a la moral (sexual i familiar).\nEl PROLETARIAT, una classe en augment per la difusió de la industrialització. Es diferencia entre: Obrers qualificats, amenaçats pel taylorisme.\nLa massa obrera no especialitzada.\nSindicats i partits obrers.\n     A partir del 1850- 1860, les condicions dels treballadors milloren, gràcies als SINDICATS.\nSon factors de pressió les VAGUES que, amb les seves lluites, obtenen les primeres lleis de protecció dels treballadors.\nNeixen federacions de sector, i aviat es transformen en federacions nacionals: abans, a Anglaterra (legalització TRADE UNIONS, 1871) i després a tot el continent europeu (UGT, 1888).\nEs divideixen entre sindicats d’inspiració socialista i anarquista: aquests, apolítics i autors de l’acció armada directa ( atemptats i bombes, Liceu 1893).\nAl mateix temps, neixen els partits obrers organitzats: Alemanya SPD al 1876, PSOE a Espanya al 1879 i el Partit Laborista a Anglaterra.\n4 Història social contemporània.\nII Internacional, revisionisme i socialdemocràcia.\n   Al 1889, neix LA II INTERNACIONAL DELS TREBALLADORS: exclosos anarquistes i sindicats i es reuneixen únicament socialistes.\nLes previsions de Marx de la caiguda del capitalisme no es compleixen i aquestes teories s’han de modificar o tornar a teoritzar. Si el capitalisme no es col·lapsa, la única estratègia es revisar el que deia Marx  REVISIONISME, el capitalisme col·lapsarà però es sap quan, per la qual cosa no es poden quedar de braços creuats i mentre s’espera el col·lapse, s’ha de treballar des de els Parlaments dels Estats per demanar millores immediates cap als treballadors obrers (Eduard Bernstein).\nL’objectiu final es el mateix, el que canvia es la estratègia immediata i és l’inici del que serà i és la SOCIALDEMOCRÀCIA.\nMasses i democratització.\n      A finals del segle XIX, les masses entren a la vida publica: obrers, pagesos, classe mitjana-petita tenen un creixent benestar.\nEls governs, donat que és impossible mantenir polítiques que exclouen les masses, es mouen progressivament cap a la DEMOCRÀCIA.\nProgressiva extensió del dret de vot  molts països adopten el SUFRAGI UNIVERSAL MASCULÍ.\nNeix la societat de masses: protagonistes de la política, economia, la vida social i el consum.\nAquestes creen els seus partits: socialistes i nacionalistes.\nLes masses cauen en el següent joc  els socialistes volen entrar a la vida política, el govern ha de adoptar l’estratègia de anar concedint parcialment allò que volen abans que ho demanin ells.\nEstat i protecció social.\n  La resposta de les classes dirigents, després dels intents de frenar els nous partits, va ser atreure aquesta política constitucional.\nUna estratègia efectiva van ser les CONCESSIONS, com la PROTECCIO SOCIAL: Regulació de la legislació laboral.\nRegulació del treball infantil i femení.\nAssegurances per malaltia i atur.\nReducció de la jornada laboral.\nEl progres de la instrucció.\n    El desenvolupament econòmic i social porta a una millora en la instrucció.\nL’analfabetisme, als països desenvolupats, es redueix i a finals de segle, ha desaparegut en molts llocs. Una educació GRATUÏTA I PUBLICA.\nLa instrucció també es la forma de difondre valors nacionals i de “crear ciutadans”.\nSobre tot quan comença a ser obligatòria i massiva.\nÉs una estratègia dels governs per “domesticar” les masses.\n5 Història social contemporània.\n Treball social, T1.\nLa instrucció femenina és reduïda però així i tot comença a anar en augment.\n     Les dones encara són un subjecte marginal i marginat a la vida política i social de l’Europa del segle XIX.\nComencen a ser agents, guanyen el seu propi sou i surten de casa per treballar. La majoria solien esser mestres d’escola. Surt de l’àmbit familiar on l’home encara te tots els drets civils i econòmics sobre ella i no podien votar.\nExplota el moviment feminista i neix el moviment sufragista que demana el sufragi universal femení. Agafa força a Gran Bretanya.\nEs un moviment cada cop més fort i arriba a accions clamoroses, i demana el sufragi, la igualtat d’accés a les escoles i universitats, etc.\nTenien els suports dels partits socialistes i s’arriba al a vigília de la I Guerra Mundial i Gran Bretanya no sabia com portar la situació.\nL’església, entre reacció i progres.\n Es debat entre dues tendències: Conservadora, liderada per Pius XI, posicions reaccionaries i conservadores.\nCondemnava la democràcia, socialismes, emancipació de la dona, etc. crea la doctrina de la infal·libilitat del papa, tot el que diu no es pot discutir ja que el papa es triat per deu.\nEl progres, amb Lleo XIII, mostra obertura i més atenció als problemes socials.\nmes atenció a les diferències. socials; accepta en principi la democràcia però admet que els catòlics puguin votar i ser elegit a les eleccions.\n Lleo XIII intenta trobar una posició inter-mitja entre socialisme i liberalisme. Tot i això no vol sentir parlar de lluita de classes però si de una col·laboració de classes i intentar reduir les diferencies entre elles.\nA finals del segle XIX l’església catòlica comença a perdre el seu primat (doctrina) moral del cristianisme a Europa.\n La nova sociabilitat.\n     Com canvien les relacions socials entre les persones a finals de 1800.\nClara distinció entre àmbit privat (casa teva, família nuclear) i àmbit públic.\nA l’àmbit públic: la burgesia es reuneix als cafès, els cercles, la opera i clubs.\nLes classes populars es reuneixen a llocs diferents com: a les tavernes i a les cases del poble ( llocs gestionats pels obrers, sindicats o partits polítics). Són llocs fonamentals per crear consciència de classe i educar.\nL’auge dels esports. Neixen a final del segle XIX. Varen néixer pels rics i acaben esdevenint un fenomen popular. Destaquen el futbol i el ciclisme.\nHistòria social contemporània - 7. ELS MOVIMENTS SOCIALS. (1-3-2016). T1 (2016) Apunte\nHistòria social contemporània - 11. I Guerra Mundial. (29/3/2016). T1 (2016) Apunte\nHistòria social contemporània - Imperialisme. 1871- 19. (8/3/2016). (2016) Apunte\nHistòria social contemporània - La pau i la Gran Crisi (11/4/2016) (2016) Apunte\nHistòria social contemporània - tema 3 del dia 15-2-2016 (2016) Apunte


El patrimoni sonor, protagonista de la III Beca Artística de Mont-roig – Ràdio Matarranya\nMont-roig, 1 d’agost de 2018\nAnna Katarina és l’artista guanyadora d’esta residència i el projecte valora la memòria sonora\n‘Patrimoni sonor’ i ‘paisatge sonor’ són els conceptes que regixen el projecte ‘Caminando por la plana’ d’Anna Katarina, l’artista guanyadora de la III Beca de Residència Artística de Mont-roig. La recuperació i la conservació de la memòria sonora de forma col·lectiva i participativa és el pilar central d’este mes i mig de residència. Així doncs, es revaloritza el patrimoni cultural immaterial que servix com a “eina d’identificació d’una comunitat”, segons va afirmar l’artista. “Generar un patrimoni sonor és buscar l’origen. Propose una escolta profunda i ampliada que ens trasllada a diferents llocs i potser, fins i tot al passat” va expressar Katarina.\nLa implicació i la col·laboració dels veïns del poble és essencial per desenvolupar este projecte. Per a això, la mateixa artista es troba en constant interacció i immersió amb els diferents sectors de la població de Mont-roig. “La gent d’aquí m’indica quins llocs, quins sons són importants per a ells i per què els identifiquen” va relatar Katarina, al que va continuar, “el patrimoni immaterial és una cosa poc conegut o estudiat, però quan explique a la gent què busque, el comprenen a la primera i els resulta obvi recordar o entendre llocs a través dels sons”. Amb este mes i mig, Anna Katerina pretén que la gent de Mont-roig interactuen amb el mateix paisatge, amb el seu entorn i es qüestionen com el construïxen i com els afecta.\nEl resultat final constarà d’un arxiu sonor geolocalitzat en forma de mapa i obert al públic. Això permetrà a qui ho desitge, incorporar sons en les coordenades on estos hagen estat gravats, acompanyats d’una fitxa explicativa. Un resultat que serà presentat el dia 10 d’agost i anirà acompanyat de la presentació d’un llibre en què es relatarà el procés de creació del projecte.\nRelated Items:Art, beca artistica, Cultura, destacat, Matarranya, Mont-roig, paisatge sonor, patrimoni immaterial, patrimoni sonor\nNou grups van participar en la XV edició de la Trobada de dolçainers, grallers i geganters de Massalió\n15 matarranyencs participen en la cursa de muntanya Aneto-Posets


PROPOSTES PER A UN ANY EN MARXA - Els Papers de Santa Maria de Nassiu\nTotes les persones han fet al llarg d’aquest primers dies de l’any les seues previsions i desitjos. No anem a ser menys. I posats a desitjar: m’agradaria que fóra un any original: que siguem capaços de donar a llum un sistema nou que supere la crisi i la misèria.\nEm pregunte: no anem a ser capaços de crear llocs de treball en tot el món per tal de cobrir les necessitats reals de les persones? Per què no invertir seriosament en tot el món en treballs que responguen a les necessitats reals de les persones?\nJa entenc que açò ve a ser un part més gran que el dels monts. Però, si totes les forces polítiques, econòmiques, socials… ens fixem en un nou model, crec que aquest serà possible. Seria la nova revolució. Totes les persones amb treball i totes les persones necessitades amb possibilitats de respondre a les seues necessitats.\nJa sé que aquest suggeriment ve a representar superar les multinacionals. Canviar els interessos dels bancs, fer que el món siga dirigit i governat des de les bases, però qui ha dit que això no és possible?\nMolta tasca per a l’any. Però hi ha moltes ONGs, fòrums, grups… lluitant-hi. Si ens unim més persones, si anem creant consciència i fent xicotetes experiències, igual ho fem possible. Per tal d’aconseguir-ho hi ha un camí: participar, opinar, crear.\nHi havia una nevada tremenda i damunt gel, però ha eixit el migjorn i en mig dia ha desaparegut tota la neu. I baixen els rius al màxim. No tenim entre totes les persones força per tal de bufar com el vent del sud?\nIgual donem una volta al món i fem un cicle nou i una terra nova. No és cap somni impossible ni cap tonteria.\nPD: D’uns papers del Monestir de Santa Maria de Nassiu.\nSAÓ ANY XLII NÚM. 432, Desembre 2017\n20.05.2020 | 6.56


El vaixell de luxe Club Med 2 inaugura la temporada de creuers al port de Palamós\nEl luxós vaixell Club Med 2 ha estrenat aquest dijous la temporada de creuers al Port de Palamós. Es tracta d'un vaixell francès que disposa de 187 metres d'eslora i que ha portat aquest matí a Palamós uns 114 passatgers majoritàriament francesos.\nIntervé: Ricard Font, president de Ports de la Generalitat\nAquest creuer és el primer de les moltes escales que s'esperen al port de Palamós durant aquesta temporada. Concretament, preveuen unes 39 escales i uns 38.000 passatgers el que suposa un increment del 55% més en passatgers i un 22% en escales respecte a l'any anterior com també un impacte econòmic de 3,1 milions d'euros per Palamós.\nEl tret de sortida d'aquesta temporada ha vingut marcada per les constants reivindicacions de la Generalitat perquè l'Estat aclareixi quins són realment els requisits que ha de tenir el port palamosí per operar finalment com a punt Schenguen.\nDes de fa dos anys, s'hi han invertit més 600.000 euros per adequar tota l'estació marítima, però no ha estat suficient. L'Estat demana unes altres intervencions que des de Ports de la Generalitat asseguren estaran enllestides aquest any i esperen que aquestes siguin ja les darreres.\nCom a novetats, enguany la temporada de creuers serà de 8 mesos perquè s'allargarà fins al 2 de novembre. També s'incrementaran les arribades dels vaixells de luxe, de les 39 escales previstes 22 seran creuers d'aquesta categoria.


L'AVE a Barcelona celebra 10 anys a les portes de la seva liberalització\nBALANÇ AMB CLAROBSCURS\nL'AVE a Barcelona celebra deu anys amb la vista posada a l'entrada d'operadors privats\nEl tren ha guanyat en aquesta dècada la partida a l'avió arribant a una quota de mercat del 63,6 %\nRenfe llança l'any que ve un servei 'low cost' per a fer front a a la liberalització\nDilluns, 19/02/2018 | Actualitzada 06/03/2018 - 11:59\nL'AVE Madrid-Barcelona de Renfe celebra avui el desè aniversari amb un balanç creixent de passatgers i una quota de mercat que duplica la de l’avió, però amb uns preus que encara limiten la seva potencial clientela a viatgers de negocis i persones de poder adquisitiu més alt. Un dèficit que l’obertura a la competència d’altres empreses, prevista per al 2020, està destinada a erradicar fins i tot abans de la seva arribada. Amb la mirada fixada en aquest horitzó, la companyia espanyola ha anunciat la posada en marxa l’any que ve d’un AVE low cost a la línia que uneix les dues capitals.\nLa liberalització del transport ferroviari de passatgers pot tenir en l’augment de serveis i la caiguda dels preus un impacte similar al que va tenir en la telefonia o l’aviació. On abans Telefónica i Iberia exercien un monopoli ferri, ara han de lidiar amb una ferotge competència que ha beneficiat els usuaris, i el mateix pot passar amb Renfe. I el trajecte més llaminer, pel seu mercat potencial, és el que uneix Madrid i Barcelona.\nDurant els seus primers 10 anys de vida l’AVE ha transportat d’una capital a una altra 35 milions de persones. Després de partir el 2008 d’una quota de mercat davant l’ avió inferior al 40%, l’enllaç ferri ha anapujant gradualment fins a arribar al 63,6% el 2017, quan va sumar 4,1 milions de passatgers, el doble que l’any de la seva arrencada.\nBona part del creixement l’ha aconseguit de la mossegada clavada al pont aeri d’Iberia i a la resta d’enllaços aeris entre les capitals, que en aquests 10 anys han perdut 1,1 milions de clients (de 3,4 a 2,3). Bastant indemnes n’han sortit el transport de viatgers per autocar i els viatges per carretera gràcies a una política de preus prohibitiva que l’exministra Ana Pastor no va començar a corregir fins al gener del 2013 amb ofertes i rebaixes que l’any passat van arribar fins al 75% del preu de bitllet.\nAbans d’aquest canvi de política, durant els primers cinc anys, l’AVE havia sigut el que alguns van denominar «un transport de luxe semibuit». Alguns combois arribaven a viatjar amb un nombre de passatgers pràcticament simbòlic, mentre que a França, amb tarifes molt més reduïdes, el TGV omplia tots els trens.\nLa correcció de Pastor no ha sigut suficient, a l’estar subjecta a ofertes en els horaris més inconvenients. Adquirir a la web de Renfe quatre bitllets d’anada i tornada a Madrid per a aquest cap de setmana sortia per un mínim de 803 euros, quan en vehicle privat les despeses, incloent-hi els peatges, no superarien els 200 euros.\nEFECTIVITAT EN QÜESTIÓ\nEl nou pas que pretén fer Renfe amb el servei Eva va per aquí, a l’oferir bitllets a 60 euros per trajecte, un 25% menys que la tarifa mitjana actual incloent-hi descomptes. S’haurà de veure l’efectivitat de l’AVE low cost ja que només tindrà cinc serveis diaris en cada sentit prestats per tres trens i morirà a l’estació del Prat.\nLa prova de foc serà quan entrin en disputa els nous operadors que podran ser corporacions privades o públiques de països estrangers. La francesa SNCF i l’alemanya Deutsche Bahn ja han mostrat més d’una vegada la seva intenció de competir.\nTRAVES DEL GOVERN\nL’aerolínia valenciana Air Nostrum intenta des del 2016 entrar en aquesta pugna per la porta del darrere amb la filial Intermodalidad de Levante, creada amb exdirectius de Renfe. Com que la competència sí que està oberta en el transport internacional de passatgers, la firma va presentar la sol·licitud per a cinc serveis diaris entre Madrid i Montpeller, amb parada a Saragossa, Barcelona, Perpinyà i Narbona.\nCom era d’esperar, el Govern ha posat totes les traves possibles a aquest AVE Madrid-Barcelona encobert. La normativa de la Comissió Nacional del Mercat de la Competència que permetia donar-hi llum verda està des del desembre recorreguda pel Ministeri de Foment davant l’Audiència Nacional.\nEl tren veloç va arribar a Barcelona amb anys d’endarreriments i conflictes d’última hora amb les constructores per les dificultats a l’executar els túnels d’entrada a la capital catalana fins al punt que l’AVE es va estrenar sense inauguració oficial. La sempre desafiadora ministra socialista Magdalena Álvarez no va voler cap cerimònia per no encendre més els ànims. 10 anys després, ella s’asseu al banc dels acusats del judici dels Ero a Andalusia i al projecte que va contribuir a culminar encara li falta un nou pas per demostrar la seva rendibilitat social.\nL'AVE es despentina amb l'EVA, l'alta velocitat juvenil i més barata\nTemes: Madrid Renfe AVE