Manteniment Web: Què és? ¿En què consisteix? ¿Quin preu te?\nManteniment web efectiu perquè puguis dedicar-te al veritablement important: el teu negoci\nIgrafiqManteniment pàgines web\nEl manteniment web és imprescindible perquè la teva web sempre estigui en funcionament i perquè els continguts no es quedin antiquats.\nHi ha dos tipus de manteniment web, el manteniment tècnic que s’encarrega de que la teva web estigui contínuament actualitzada a les últimes versions, disposi de la seguretat necessària perquè res ni ningú pugui accedir sense permís i el manteniment de continguts que et permetrà donar una bona impressió als teus visitants veient nous i continguts i actualitzats contínuament.\nSEGURETAT WEB CONTÍNUA\nEs tracta de l’imprescindible manteniment informàtic del lloc web que garanteix el seu funcionament. El manteniment resol els possibles errors de funcionament que es presentin, així com la seva prevenció mitjançant actuacions preventives i de seguretat.\nProtecció contra errors de seguretat\nPer web estàndard\n90€ / any\nQuè costa mantenir la meva pàgina web?\nPota botiga online estàndard\n160€ / any\nQuè costa mantenir la meva botiga online?\nSense un departament seguretat per a la teva pàgina web pots perdre tot el teu treball i si a més no tens còpies de seguretat, hauràs de començar de zero.\nManteniment tècnic web, perquè la teva pàgina web estigui sempre actualitzada i no deixi mai de funcionar.\nVULL SABER QUANT EM COSTARÀ EL MANTENIMENT DE LA MEVA WEB\nTEVA PÀGINA WEB SEMPRE ACTUALITZADA\nAmb aquest servei de manteniment de continguts web, podràs gaudir d’un contingut actualitzat en tot moment, com els últims productes de la botiga online, els nous serveis que ofereix la teva empresa, o podràs disposar d’un bloc totalment actualitzat amb les últimes notícies del la teva empresa. Sabem que vols tenir-ho tot actualitzat però no tens temps, ho has de reconèixer.\nESTÀS DONANT UNA MALA IMATGE\nSi la teva pàgina no web té continguts actualitzats, estàs perdent vendes i donant una mala imatge.\nÉs important mantenir al dia aquests components per prevenir error de seguretat, pèrdua de dades, o incompatibilitats amb altres components de futura incorporació.\nA través del servei de manteniment tècnic, personal especialitzat realitza manualment aquestes tasques periòdiques, de manera controlada, realitzant còpies de seguretat prèvies, i proves de funcionament posteriors.\nInclou l'allotjament web i el nom domini?\n¿Cobreix les petites modificacions?\nPoden mantenir un lloc web que no sigui de Igrafiq?


L'aeroport avisa que desviarà avions sobre Can Pastilla i Cala Estància\n21 setembre 2020 02:41\nEs deu a obres de reforma a la pista nord que duraran mes i mig\nElisa Domènech | 18 febrer 2006\nL'aeroport de Palma avisa de les possibles molèsties que els veïns de Can Pastilla i Cala Estància podran patir pel desviament d'avions sobre aquestes poblacions, com a conseqüència de les obres de manteniment a la pista nord que obligaran a fer operacions des de la sud. Aquestes tasques de reforma s'iniciaran el proper dilluns 20 de febrer i s'espera que tinguin una duració estimada d'un mes i mig.\nEn un comunicat, Aena (Aeoports espanyols i navegació aèria) informa que la pista nord continuarà oberta al trànsit aeri durant les obres, però que per motius de «saturació o contingències operatives» algunes de les operacions d'aterratge i d'enlairament que s'hi realitzen de manera habitual s'hauran de fer des de la sud.\nAena assegura que seran «puntuals» i que s'intentarà que l'impacte sobre les poblacions veïnes sigui el menor possible, ja que es durà un estricte control de les operacions que puguin afectar-los.\nDavant la necessitat de conservar el nivell de seguretat i qualitat de les instal·lacions, s'aixecarà el paviment existent de la pista nord en una franja de 810 x 27 metres, se sanejarà la capa inferior i es reposarà amb pedraplen, que dóna més resistència a l'estructura. Son Sant Joan ha programat els treballs per als períodes de menor trànsit i que d'aquesta manera tinguin una menor incidència en les comunitats veïnes.\nL'aeroport ha fet arribar un escrit a les associacions de veïns, als ajuntaments i associacions d'hotelers per comunicar-los la data d'inici de la repavimentació, la necessitat que es realitzi i demanant disculpes per les possibles incomoditats que puguin ocasionar.\nUn estudi elaborat per la catedràtica de Geografia Humana de la UIB Joana Maria Seguí, i que es publicà el juny passat, deixava constància que 15.000 persones patien molèsties per la contaminació acústica de Son Sant Joan. Problemes com els que poden sorgir arran de les obres anunciades ja han tingut lloc en altres ocasions i els veïns han presentat queixes davant Medi Ambient.


Comparar - Actualitat - Jornal.cat\tel digital d'economia domèstica i consum a Catalunya\nComparar Dijous, 15 de juny de 2017, a les 08:30 h\nMés de la meitat dels veïns de l'àrea metropolitana de Barcelona interessats en serveis de compartir cotxe\nFotografia: Laurel L. Russwurm a Flickr\nEl 55% dels ciutadans de l'àrea metropolitana de Barcelona estan interessats a utilitzar els serveis per compartir cotxe, segons un estudi realitzat per la Fundació CreaFutur. El 64% dels enquestats en un estudi sobre mobilitat estan molt o bastant satisfets amb el transport públic.\nComparar Dimarts, 13 de juny de 2017, a les 13:00 h\nL'ocu publica una comparativa de les diferents marques d'aigua envasada del mercat\nA l'hora de triar quina aigua mineral s'ajusta més a les nostres necessitats, bé siguin dietètiques, saludables o valorades ambientalment, és important que tinguem present les pautes del seu etiquetatge. L'organització de consumidors i usuaris OCU ha publicat una taula comparativa on es tenen en compte valors que poden ser del nostre interés. A banda de les qualitats organolèptiques, la comparativa ens indica, a més, algunes dades imprescindibles en l'etiquetatge, com la informació del nom de la font d'on s'extreu, que ha d'aparèixer a l'etiqueta en una mida 1,5 vegades més gran que el nom comercial, o l'obligació d'indicar el terme municipal i la província. Es dona el cas que es comercien marques que provenen de més d'un manantial o, al contrari, fonts que subministren a diverses marques..\nComparar Dimarts, 6 de juny de 2017, a les 09:15 h\nLa bodega Sumarroca, celler familiar del Penedés, té previst oferir en producció ecològica la totalitat dels seus vins i caves a partir de 2018. Fa dos anys que la bodega ha iniciat el seu recorregut cap a la producció ecològica i preveu que acabarà el procés en la verema d'enguany. .\n2366 lectures Cap comentari\nComparar Dilluns, 29 de maig de 2017, a les 09:00 h\nConsum demana que s'abandoni l'IRPH com a referència en les hipoteques i aposta per l'Euribor\nEl conseller Baiget demanarà per carta al ministre de Guindos la supressió d’aquest índex. L’informe de l’Agència Catalana del Consum (ACC), elaborat per la Universitat Pompeu Fabra, conclou que l’Índex de Referència de Préstecs (IRPH) té més influència per part dels bancs.\nLa Generalitat, tenint en compte les darreres sentències judicials sobre la matèria, analitzarà les 107 denúncies presentades davant l’ACC i en el cas que es detecti abús per manca de transparència, obrirà un expedient sancionador.\nComparar Divendres, 26 de maig de 2017, a les 09:45 h\nEl Banc de Llet Materna ha alimentat més de 2.000 nadons prematurs a Catalunya\nFotografia: Israel Young a Flickr\nCada dia neixen dos nadons de risc al país que necessitaran aquest aliment per superar els primers dies de vida.\n865 lectures Cap comentari\nComparar Dimarts, 11 d'abril de 2017, a les 09:45 h\nLes telecomunicacions i Internet, serveis generals d'electricitat, gas i aigua encapçalen les reclamacions rebudes per Consum\nfotografia: paul.klintworth a Flickr\nL'Agència Catalana del Consum ha presentat els resultats de la Memòria d’Actuacions 2016. Entre les dades destaca que els sectors de les telecomunicacions i Internet, el serveis generals de consum —que inclou lloguer de vehicles en un altre país, serveis turístics contractats, comerç detallista i comerç en línia o Internet, activitats immobiliàries, diferents serveis empresarials, cursos, esdeveniments esportius, contractació d’entrades per a concerts i espectacles— i l’electricitat, gas i aigua encapçalen les reclamacions rebudes per l’Agència.\nAixí mateix, es constata un increment de gairebé un 30% de les denúncies respecte l’any anterior. Per contra, les consultes han baixat un 20% i les reclamacions prop d'un 10% en relació al 2016..\nComparar Dimarts, 7 de febrer de 2017, a les 09:45 h\nReflexió sobre la confidencialitat de les dades personals i com desintoxicar el 'jo digital'\nUn establiment, obert fa poques setmanes al Soho de Nova York, convida els consumidors i usuaris a reflexionar sobre de quina manera estan lliurant les seves dades personals a diverses marques a través d'actes quotidians i tot el que això implica. En aquest espai es pot visitar el que anomenen la Glass Room, on es mostra als ciutadans el nou model de vida en aspectes socials, culturals, polítics... i quines noves responsabilitats tenen els ciutadans davant de la protecció de les seves dades personals.\nLa idea és simple: fer comprendre als ciutadans el nou model de vida vinculat a les noves tecnologies, i quina és la dimensió del que està en joc, quines són les noves responsabilitats que es posen de manifest. Reflexionen sobre quin model de societat estem creant, en la que alguns individus tenen la informació de la conducta íntima de la majoria de la gent, a través de fòrmules cada vegada més sofisticades.\nEl recorregut finalitza amb una proposta dels mateixos promotors, el Data Detox kit, o com desintoxicar el seu jo digital en 8 dies.\nComparar Dimarts, 31 de gener de 2017, a les 08:15 h\nDurant l'any 2015, el programa Erasmus+ ha permès que 678.000 europeus estudiessin, es formessin, treballessin o fessin voluntariat en un altre país, aquesta és la xifra més alta de participants anuals registrada fins ara. En el mateix any, la UE ha invertit un total de 2.100 milions d'euros en més de 19.600 projectes en els quals hi han participat 69.000 organitzacions. Aquests són algunes de les xifres més destacades de l'informe anual Erasmus+ 2015 que la Comissió ha publicat aquesta setmana..\n2189 lectures Cap comentari\nComparar,Novetats Dimarts, 27 de desembre de 2016, a les 11:30 h\nL’empresa col·labora per segon any amb el departament d’Ensenyament de la Generalitat per promoure els estudis professionals en l’àmbit del disseny. Els alumnes treballaran en àmbits com el disseny de mobles, l’aparadorisme o la publicitat..\n4129 lectures Cap comentari\nComparar Dimarts, 15 de novembre de 2016, a les 09:15 h\nLa durada de la vida laboral a la UE ha augmentat prop de 2 anys des del 2005\nLa mitjana de la vida laboral dels ciutadans de la UE es va situar al voltant dels 35,5 anys el 2015, 1,9 punts superior que el 2005. Durant aquest període de 10 anys, la durada de la vida laboral ha augmentat més ràpidament en les dones (que han passat de tenir una vida laboral de 30,2 anys de mitjana el 2005 a 32,8 el 2015) que no pas en els homes (que han passat dels 36,7 anys de vida laboral mitjana el 2005 a 37,9 el 2015)..\n3090 lectures Cap comentari


Les il·lusions i les urnes\n16 maig 2021 11:32\nLlorenç Valverde | 22 maig 2011\nVaig alenar tranquil quan vaig saber que passaria la darrera setmana de la campanya electoral a l'altre cap de món. Així m'estalviaria haver-la d'aguantar, almenys de prop, ja que si hi ha una cosa garantida avui en dia és que, siguis en el lloc del món que siguis, no hi ha distàncies, sempre que tinguis una connexió a Internet que funcioni. La veritat és que m'agradava molt la idea de no estar immers en la cosa electoral, sobretot perquè ja feia estona que tenia decidit el meu vot, que havia de servir perquè no guanyassin els que em feien por, i per això havia d'anar a parar a partits que no m'acabaven d'agradar. De fet, algú ho va expressar amb molta més contundència en una piulada (tweet): "Tota la vida votant partits que em fan fàstic, per evitar que sortissin els que em fan por".\nI justament quan semblava que tot aniria com sempre, he hagut de viure a distància els esdeveniments d'aquests darrers dies, l'anomenada #SpanishRevolution, les concentracions que s'han produït arreu de la geografia de l'Estat. Vaig entendre que la cosa anava més grossa del que es podia percebre en una primera aproximació des de la distància quan el Washington Post i el New York Times se'n van fer ressò, la qual cosa té rellevància sobretot si hom té en compte que als Estats Units els mitjans -grans i petits- es dediquen essencialment a mirar-se el seu gran melic. Aleshores va ser quan vaig descobrir que, gràcies a Internet, estava molt més i millor informat del que estava passant, atès que ja feia setmanes que havia tingut notícia i havia pogut seguir un dels moviments que ha resultat ser un dels detonants de la revolució, com era el de "nolesvotes", iniciat per mostrar el rebuig a la llei Sinde i, de retruc, als partits que li havien donat suport. És així que queda per a la història la dolorosa descoberta feta pels grans partits, que per ventura hauria estat millor deixar que els internautes continuassin enganxats als seus ordinadors, suposadament conculcant les lleis de protecció intel·lectual, que provocar-los de la manera que ho han fet.\nUna de les paradoxes ha estat, per consegüent, que els mitjans tradicionals s'han vist superats pels esdeveniments i, amb prou feines, encara ho estan paint. De fet, són molts els opinadors oficials que rebutgen frontalment aquests moviments, per ventura perquè els han estat menystenint fins a l'últim moment. Mentrestant, jo que em pensava que m'estalviaria la campanya oficial, sense saber-ho estava immers -gràcies a Internet- en el que ha esdevingut el nucli de tot plegat. Cal esmentar, a tall d'exemple, l'espectacular pàgina web que oferia les piulades de totes les acampades que hi havia arreu, agrupades per ciutats, inclosa una de la de Palma que rebutjava l'ús del català a l'acampada: assegurava que ara no era qüestió de llengua, sinó una cosa molt més important i que em va fer pensar que entre els acampats també n'hi ha que, almanco en l'aspecte lingüístic, prefereixen empobrir-nos més a tots, abans que compartir la nostra riquesa, la qual cosa no deixa de ser una contradicció amb alguns dels postulats fonamentals de la revolta.\nMalgrat això, malgrat les reflexions assenyades i no tan assenyades de molta de gent, malgrat el desconcert dels grans partits, malgrat la indignació de l'extrema dreta, malgrat les incerteses de tota mena associades a aquest moviment, tinc ben clara l'oportunitat i l'encert d'un dels eslògans que ha fet fortuna aquests dies: "Les meves il·lusions no caben a les vostres urnes", com també tinc ben clar que fa estona que els partits se n'havien d'haver adonat i actuat en conseqüència, per comptes de queixar-se o intentar apoderar-se'n com fan ara. També tinc clar que, passi el que passi avui, res no serà com abans i en bona part serà degut a la capacitat d'organització que ens donen les eines digitals, tot això sense desmerèixer el fet principal com és que ens hagin robat l'esperança i això és el darrer que s'hauria de fer. Amb Internet o sense, aquest és el bessó de tot plegat.


Agenda dels esportistes FER (13-15 de maig) - Proyecto FER\n13.05.2016 - 12:00 AM\nAgenda dels esportistes FER (13-15 de maig)\nImpossible avorrir-se. El Projecte FER torna a oferir altre cap de setmana esportiu absolutament vibrant. No hi ha apenes espais orfes de continguts, events i emocions durant les properes tres jornades. Però, sobretot, el pas per la meitat del mes de maig representa un punt d’inflexió per a dos integrants de l’equip FER: Laura Gómez i Rafa Andarias. Els dos dirimixen quasi a una sola carta la seua classificació per als Jocs de Rio 2016. La judoca Laura Gómez dilucida el seu billet olímpic en el Grand Prix de Kazajistán. Va caure en la primera ronda, en els huitens de final. Mentrestant, les seues rivals més directes abastaren rondes avançades i sumaren una major puntuació. La seua presència en Rio passa a dependir del que ocòrrga d’aci a dos setmanes en el Masters de Mèxic. En el cas de Rafa Andarias, el seu tot o res s’escenifica en la regata del circuit europeu que es desenrotlla en Lago di Garda, Itàlia. L’esportista paralímpic alacantí mantindrà el duel definitiu amb l’andalús Arturo Montes. Qui obtinga els millors registres serà, amb quasi tota seguretat, l’escollit per a competir en la clase 2.4mR en les aigües brasileres.\nEl cap de setmana acull altres events amb l’atenció i l’horitzó fixats en Rio 2016. Hi ha diferents nivells de pressa. Per exemple, el compte enrrere cap als Jocs Olímpics és especialment intens per al ciclisme femení espanyol. Falten apenes dos setmanes per a que concloga el mes de maig i es coneguen els 22 països que estaran representats en les proves femenines de ruta. En l’actualitat, el combinat nacional ocupa la plaza que fa 23 en el ranking internacional, però molt prop del seu antecesor. Des d’este divendres i fins diumenge, es presenta una nova oportunitat per a sumar punts. Serà en una ronda ciclista en Finlàndia. L’esportista FER Anna Sanchis és una de les cinc components de l’equip espanyol.\nL’atletisme, mentrestant, també comença a oferir grans cites. En els albors de la temporada a l’aire lliure, Pablo Torrijos reapareix en el marc del Campionat d’Espanya Universitari. El triplista castellonenc reprén la competició amb l’objectiu d’aconseguir la mínima olímpica de 16,85m, marca que se li va resistir en els certàmens baix sostre. En esta mateixa competició també torna a saltar en la llargada femenina Mar Jover. A més, després de quasi dos mesos de parèntesi, torna l’equip espanyol de gimnàstica rítmica, en les files del qual es troben Alejandra Quereda i Elena López. Amb els exercicis olímpics cada volta més memoritzats, el conjunt nacional torna a escena en la Copa del Món de Taskent. En las grans proves disputades en el que portem de 2016 (Copa del Món de Finlàndia, Copa del Món de Lisboa i Grand Prix de Thiais, França) han acumulat un botí de 7 medalles (1 or, 2 plates i 4 bronzes).\nI ja en clau domèstica i ja en sol espanyol, el programa tampoc deixa cap badall per a la relaxació. Se celebren fins a tres Campionats d’Espanya. El de major presència d’esportistes FER és el junior d’halterofília. Alba Sánchez és indiscutible favorita a l’or, mentre que Yves Ibáñez, Tomás Ruiz i Cristian Millán defensen els podis abastats en 2015, i també aspiren al màxim. A més, la población murciana d’Águilas acull dos trepidants jornades de traitló. Roberto Sánchez Mantecón disputarà el Nacional sub 23 en la modalitat sprint. Javier Lluch Pérez afronta el seu gran moment de l’any i intentarà proclamar-se campió d’Espanya junior. També en Águilas, José Vicente Arzo participa en una nova prova de les Sèries Mundials de Paratriatló. A més, el ciclisme ofereix diverses cites. D’una banda, Cristina Martínez, Empar Félix, Sandra Alonso e Isabel Ferreres correran en Elda una nova entrega de la Copa d’España femenina. Alejandro Gómiz farà el propi, pero en categoria masculina en Alcalá de Henares. Quant al ciclisme BMX, Juan Vicente Giner defensarà en Barcelona el seu lideratge en la Copa d’Espanya junior.\nPrevious Post Silvia Navarro: “La Challenge Cup es un título que siempre voy a recordar”\nNext Post De les esperes olímpiques als èxits juvenils


Parlar del temps | Cultura | EL PAÍS Catalunya\nPROVOCACIONS COLUMNE i\nSoc molt competent en termes de 'small talk', m’ho han dit sempre, la xerrameca sense importància, la conversa primigènia que envaeix les nostres interaccions quotidianes\nConverses en una terrassa. ALBERT GARCIA\nUn dia em vaig sentir a mi mateixa dient que no pensava anar a aquell sopar per no haver de fer de xiclet. No volia ser un altre cop la persona que fa que els altres estiguin còmodes, cosa que se’m dona excepcionalment bé. A més, sabia que la resta de convidats eren un bon grapat de gent incòmoda a qui coneixia escassament, amb la qual cosa la meva funció social encara es potenciaria més. Fins i tot quan he tractat de no fer de xiclet, hi he acabat desistint, i he tret ubiquament un tema de conversa previ al gran tema de conversa només perquè sé que tothom es podrà defensar. M’importa tant la comoditat de la resta que m’entrego a la tasca sense ser-ne conscient. Surt de mi, com una mà negra que se’m fica a la boca i m’estira la llengua i articula paraules. Soc molt competent en termes de small talk, m’ho han dit sempre, la xerrameca sense importància, la conversa primigènia que envaeix les nostres interaccions quotidianes.\nAquestes converses són una qüestió de supervivència, la qüestió és que hi ha una sèrie de gent que assumeix activament aquesta tasca i una altra que viu a remolc. Els del primer grup, de vegades, acabem esgotats. Haig de dir que provinc d’una estirp experta en aquesta mena d’interaccions (encara recordo com s’ho feia la meva àvia per parlar del temps d’una manera nova i eficient amb cada veïna, i tota la informació que era capaç d’extreure’n; o la meva mare, implacable als ascensors). He après de les millors, soc producte d’elles, fet que m’enerva i consola igualment.\nLa xerrameca plaent, a més, no està ben vista pels Grans Conversadors, els qui se n’aprofiten vilment però després et miren amb complaença. Creuen que només saps parlar d’aquests temes només perquè ells no en saben. Sovint són homes privilegiats, els qui poden decidir ignorar els preliminars de l’oratòria. “Les converses trivials és el que ens uneix i el que ens protegeix dels nostres pensaments més obscurs”, diu el documentalista John Wilson, que aborda de forma lúcida i còmica la funció de la xerrameca en una ciutat com Nova York a How to make small talk. Diu que saber fer-ho bé és molt gratificant.\nLlavors, per què fa tant de temps que defujo el meu talent? Per començar, no tenia clar que fos un talent. “Parlar de coses sense importància és un art que mai cal menysprear tan sols perquè a tu t’aterreix”, defensa Zadie Smith en el seu últim llibre, Contemplaciones (Salamandra, 2020), un recopilatori de breus textos escrits en pandèmia. La conversa pandèmica, per cert, ja és un subgènere propi de la small talk. La segona qüestió que recullo és que la conversa sense importància no ho és mai, en veritat. L’altre dia, en la típica xerrameca sobre el temps que tant exasperaria el menys dotat per a la conversa idiota, la fruitera em va dir: “Nena, quin fred, prefereixo treballar que estar a casa, aquí s’està calent”.


Invictus – Edicions Balèria\n1 x 11,00€\nSub Total :11,00€\nRaó i Pensament\nVisualitza la cistella “Ciutat d’oblit” s'ha afegit a la teva cistella.\nInici / Poesia / Invictus\nINVICTUS és el títol d’un poema de William Ernest Henley, 1849-1903, que va acompanyar i encoratjar Nelson Mandela durant els llargs anys passats a presó per la defensa del dret de les persones i per la lluita contra l’apartheid a Sud-àfrica .\nEl significat de la paraula, “invencible”, ens dona una pista sobre la vida que transcorre pels versos del poemari que tenim a les mans.\nPodria definir-se com un relat, la vida d’una persona des del seu matrimoni fins a la topada amb la malaltia i les emocions que aquest fet provoca.\nDescarnat, intens, mostra la lluita entre la mort i el desig de viure, l’estupefacció que els límits produïts provoquen i els records que atien.\nL’encontre, deriva en una emoció de fondes arrels que obliga a indagar, sobre qüestions tan antigues, com el sentit de l’existència.\nQueda a disposició de cada persona, el dret a considerar qui en surt vencedor, si la consideració únicament física o el valor del procés que se’n deriva.\nquantitat de Invictus\nÀNGELS CARDONA PALMER va néixer un vespre fred d’hivern al barri de Sta. Catalina, damunt la taula de la cuina de casa, quan acabava la pel·lícula del cine Progrés “Las cuatro plumas”, metàfores que l’han acompanyada tota la vida.\nEl treball de mestra mai no l’ha abandonat, així com el compromís cívic.\nTampoc l’ha abandonat la dèria per les paraules ordenades poèticament: Premi de poesia Rosa d’or d’Algaida, premis Castellitx, amb “CICLE DEL CARBONI”. Primer premi Vila de Porreres amb INVICTUS.\nConsidera que la paraula és per ésser dita i compartida, per aquest motiu ha format part del grup FARTDART, 2000-2012.\nEls tallers de poesia per a persones adultes i infants són l’eina per estendre la seva curolla.\nEl fet de ser dona és la seva motivació per seguir treballant i existint.\nÀngels Cardona Palmer\n978 – 84 – 946179 – 5 – 9\nPM 642 – 2017\nSigues el primer a opinar “Invictus” Cancel·la les respostes\nView DetailsAfegir a la cistella\nLes síquies de l’eixutesa\nEDICIONS BALÈRIA S.L.\nC/ Maquinaria nº4. 2º Despacho nº6\nCP07011 Palma, Illes Balears\nT. 699 583 440\nCopyright 2020 Edicions Balèria


Els voluntaris faran tasques diverses: ajudaran en el subministrament d'aliments o recursos energètics a la gent gran, persones vulnerables o persones en risc d'exclusió social; tindran també cura dels infants d'aquelles famílies que no puguin acollir-se al teletreball i es vegin obligades a anar al lloc de feina; i trauran a passejar les mascotes d'aquelles persones que no ho puguin fer. Així mateix, la xarxa de voluntaris també donarà suport psicològic, via telemàtica, a les persones amb dificultats emocionals i/o inestables causades per no poder sortir de casa.\nUna altra de les tasques serà el suport tecnològic a les persones que necessitin fer un tràmit (administratiu, de salut, etc) que tinguin dificultats tecnològiques o analfabetisme digital i/o persones que necessitin suport per acollir-se al teletreball.\nLes persones interessades en acollir-se a qualsevol d'aquestes ajudes poden trucar al telèfon:\n660756719 de 9.00 a 14.00h i de 16.00 a 20.00h\no enviar un correu a voluntariats@balaguer.cat


Quan el subjecte passiu no repercutisca expressa i separadament la quota de l'impost en factura s'entén que la contraprestació no va incloure les esmentades quotes, tret d'en els casos següents:\nQuan la repercussió expressa de l'impost no siga obligatòria.\nQualsevol crèdit efectiu a favor de qui realitze el lliurament o preste el servei, derivat de la prestació principal o de les accessòries, com les despeses de comissions, ports i transport, segurs, o primes per prestacions anticipades.\nNo s'inclouran els interessos per l'ajornament en el pagament del preu quan complisquen els següents requisits:\nQue corresponguen a un període posterior al lliurament dels béns o la prestació dels serveis.\nQue siguen retribucions de les operacions financeres d'ajornament o demora en el pagament del preu, exemptes de l'impost.\nQue consten separadament a la factura expedida pel subjecte passiu.\nQue no excedisquen de l'usualment aplicat al mercat.\nOctubre:70.000 (40.000 que es paguen a l'octubre més els 30.000 que es pagaran al desembre), en realitzar el lliurament s'esdevinga el IVA dels pagaments pendents, no formant part de la base imposable els interessos meritats a partir d'este moment.\nLes subvencions vinculades directament al precio de les operacions, és a dir, establides en funció del nombre d'unitats entregades o del volum dels serveis prestats quan es determinen abans de realitzar-se l'operació.\nTant la DGT, en la seua consulta núm. 0285-03, com el TJCE en Sentència de 22 de novembre de 2002, han matisat el segon dels requisits exigit en el paràgraf anterior, en el sentit que “el que ha d'estar establit amb caràcter previ a la realització dels lliuraments de béns o de les prestacions de serveis subvencionades no és tant l'import de la subvenció com el mecanisme de determinació de la mateixa, de manera que l'empresari o professional que realitza l'operació estiga en condicions de determinar el seu import, però sense que este es trobe necessàriament establit en unitats monetàries amb tal antelació”.\nLa segona subvenció no s'inclou en la base imposable perquè no complix el requisit d'estar establida en funció del volum dels serveis prestats.\nEls requisits que s'han de complir perquè una subvenció puga considerar-se directament vinculada al preu s'han simplificat partint del criteri contemplat pel Tribunal de Justícia de la Unió Europea en la sentència de 27 de març de 2014 (assumpte C-151/13).Este criteri també ve reconegut pel Tribunal Economicoadministratiu Central, entre d'altres, en la seua resolució de 20 de novembre de 2014 (Núm. de resolució 01360/2011) i per la Direcció General de Tributs en les consultes V4149-15 i V2263-16.\nEn l'esmentada Sentència el TJUE precisa que la base imposable de l'impost estarà constituïda per tot el que es rep com a contrapartida del servei prestat, sent necessària únicament l'existència d'un vincle directe entre la prestació del servei i la contrapartida obtinguda.En aquest sentit aclarix que, per a reconéixer eixe vincle, no és necessari que el beneficiari directe de la prestació siga el destinatari del servei ni que la contraprestació es vincule a prestacions de serveis individualitzades.Serà necessari que el servei es preste realment com a contrapartida del pagament, sense que s'exigisca que l'esmentada contrapartida es perceba directament pel destinatari del servei, sinó que pot ser un tercer, el que satisfaça la mateixa.\nNo obstant això, s'exclou de la consideració de subvencions vinculades al preu, i, per tant, no integren la base imposable les aportacions dineràries efectuades per l'Administració Pública per a finançar:\nLa gestió de serveis públics o de foment de la cultura en els quals no hi haja una distorsió significativa de la competència, siga quina siga la seua forma de gestió.Es tracta d'aportacions financeres que les Administracions Públiques realitzen l'operador de determinats serveis de competència pública quan no existix distorsió de la competència, generalment perquè en tractar-se d'activitats finançades totalment o parcialment per l'Administració no es deixen en règim de lliure concurrència, com per exemple, els serveis de transport municipal o, determinades activitats culturals finançades amb estes aportacions.\nEstes aportacions no limitaran el dret a la deducció regulat en l'últim paràgraf de l'article 93.Cinco de la Llei del IVA.\nActivitats d'interés general el destinatari de les quals és el conjunt de la societat, en no existir un destinatari identificable ni tampoc usuaris que satisfacen cap contraprestació.Este seria el cas de les aportacions efectuades per a finançar activitats d'investigació, desenvolupament i innovació o els serveis de radiodifusió pública, en les condicions assenyalades, sense perjudici de les conseqüències que se'n puguen derivar quant a l'exercici del dret a la deducció.\nEls tributs i gravàmens de qualsevol classe que recaiguen sobre les mateixes operacions gravades, excepte el propi IVA.\nS'inclouen els Impostos Especials que s'exigisquen en relació amb els béns que siguen objecte de les operacions gravades, a excepció de l'Impost Especial sobre Determinats Mitjans de Transport.\nLes indemnitzacions, diferents de les contemplades en l'apartat anterior, que no constituïsquen contraprestació o compensació de les operacions subjectes.\nEls descomptes i bonificacions concedits prèvia o simultàniament al moment en què l'operació es realitze i en funció d'ella i que es justifiquen per qualsevol medi de prova admés en dret.\nNo serà aplicable esta disposició quan les minoracions de preu constituïsquen remuneracions d'altres operacions.\nLes sumes pagades en nom i per compte del client, en virtut de mandat exprés del mateix.El subjecte passiu està obligat a justificar la quantia efectiva de tals despeses i no pot deduir l'impost que els haguera gravat.\nÉs fonamental que la factura aparega a nom del client, destinatari final de l'operació.\nRequisits que s'han de presentar per a excloure de la base imposable els suplits:\nHa de tractar-se de sumes pagades en nom i per compte del client.Açò s'acreditarà ordinàriament mitjançant la corresponent factura expedida a càrrec del client.\nEl pagament d'estes sumes s'ha d'efectuar en virtut d'un mandat exprés, verbal o escrit, del client pel compte del qual s'actue, el que exclou la possibilitat de considerar com suplit les despeses en què haja incorregut l'empresari o professional sense conéixer el nom del seu possible client.\nL'empresari o professional mediador no podrà deduir l'impost que haguera gravat les despeses pagades en nom i per compte del seu client.


Quins canvis psicològics estan emergent amb l’actual crisi sanitària? | La Clau -Revista gratuïta del Maresme\nQuins canvis psicològics estan emergent amb l’actual crisi sanitària?\nSegons Watzlawick, Weakland i Fisch, són bàsicament tres els mecanismes a través dels quals les persones acabem transformant en problemes aspectes que a priori només estaven emergint com a dificultats. Miraré de resumir-los:\nNegant la dificultat com si aquesta no hagués tret el cap, és a dir, no emprenent les accions que s’haurien d’iniciar.\nTractant de modificar situacions que són immodificables, és a dir, realitzant determinats comportaments que no són necessaris i que per tant esdevenen ineficaços.\nCometent un error de tipus lògic i començant una trampa sense fi… on cada intent de solució agreuja el problema.\nSi les repassem una a una, totes aquestes respostes són les que en l’àmbit individual hem anat donant (sempre amb la millor de les nostres intencions) davant la crisi sanitària que estem vivint:\nHi ha hagut gent que, al principi de la crisi, va passar dies amb la necessitat de negar la rellevància de la situació; parlo d’aquelles persones a les quals el seu entorn més proper els va haver d’anar explicant cada dia la necessitat de prendre mesures preventives de salut.\nD’altres van optar per l’extrem oposat i van iniciar una infinitat d’accions desesperades per assolir l’inassolible: un estat utòpic de benestar en el qual ja no era possible situar-se. Tots sabem que em refereixo a aquelles persones que es van omplir la casa de rotlles de paper higiènic i caixes d’ous, bàsicament.\nFinalment, hi ha hagut també persones que s’han esforçat en va a mirar d’aniquilar la por. Són aquelles que han caigut en l’error d’intentar controlar l’incontrolable, entrant en una guerra personal amb el seu propi terror, sense saber que aquesta batalla… està perduda sempre abans de començar. La por és una emoció que, com totes les altres, ens visita, a priori, quan ens convé escoltar-la, almenys, una mica…\nAquestes són, com a mínim, tres de les reaccions que començàvem a tenir quan acabava de començar aquesta pandèmia.\nAra bé, què ens està passant ara, quan ja ens hem adonat que res d’això ens va servir?\nQuè ens està succeint avui, quan ja no podem continuar fent veure que no passa res?\nQuè ens està ocorrent quan la situació no canvia, tot i tenir els rebosts plens i quan la por transpira ja per cada porus de la pell?\nCom no podia ser d’altra manera, està emergent l’imprescindible, allò bàsic, simple, primari: l’amor.\n«L’amor caracteritza la nostra espècie primàriament, fins i tot abans que el llenguatge», diu el meu estimat mestre Juan Luis Linares. I és això el que està passant… per fi.\nÒbviament seguirà havent-hi, no sóc il·lusa, qui segueixi prioritzant el seu egoisme i la seva immaduresa moral per sobre del bé comú, però és evident que en termes generals ha triomfat la cooperació social. La unió comunitària i un sentir holístic de pertinença a un tot estan començant a generar per fi un canvi d’envergadura major com requereix la situació: un «canvi 2», que dirien els mestres de l’Escola de Palo Alto.\nDel més profund de les nostres ànimes està naixent un instint de cura, una tendència a mirar l’altre per reconèixer-se un mateix en la diferència. No hi ha metge ni infermera que no estigui realitzant torns dobles i fent més del que els seus cossos trencats els permeten, no hi ha psicòleg que no estigui oferint la seva disponibilitat altruista al malestar col·lectiu, no hi ha artista que no estigui regalant el seu art…, i així fins a un sense fi de mostres d’amor genuí com a necessitat individual de seguir endavant.\nHem canviat el curs per deixar enrere l’individualisme, la competència, el material, el superflu, per tornar a casa; a l’essencial, a l’imprescindible, als nostres, a nosaltres, al comú…\nQuedem-nos un temps més en aquesta direcció i vegem on arribem com a societat, romanguem una estona més quiets i junts.


Sempre amb tu - 174 - 28/09/2016 » La Cala RTV\nSempre amb tu - 174\n28 . Set, 2016 a les 13:15\nUn dia més us acompanyem des del Sempre amb tu, el magazín dels migdies de La Cala Ràdio. Avui dimecres, 28 de setembre, us hem explicat tot això:\n- El ple aprova dues modificacions de les ordenances fiscals que mantenen «congelats» els impostos\n- La Generalitat reclama una quota de 98 tones anuals de tonyina per a la flota pesquera artesanal catalana\nA l'espai literari del Sempre amb tu ens agrada proposar-vos novel·les que enganxin i portin misteri i suspens. Avui, farem 50% novel·la negra i 50% novel·la d'aventures. Amb títols tant suggerents com ‘El hombre de la mascara de los espejos', ‘Los herederos de la Tierra' o ‘Taj', que precisament és el premi Alfonso X el Sabio 2016 en novel·la històrica. Totes aquestes recomanacions, i més, amb Dani Boquera.\nEl Racó dels Joves torna amb força aquest curs i aquesta tarda es farà la presentació pública de la temporada amb una reunió a la sala d'actes de l'Ajuntament. Abans d'aquesta cita, i per fer un balanç de com funciona aquest projecte juvenil, ens acompanyarà el regidor de Joventut, Vicenç Llaó, i la dinamitzadora de l'associació, Sònia Ruiz.\nMenjar bé i ràpid diuen que és possible. Almenys per les nostres col·laborades més joves, la Rut Gonzàlez i la Laura Brull. Quants cops us ha passat que teniu pressa i mengeu de qualsevol forma? Avui ens proposen una sèrie de consells a seguir per si tenim poc temps i volem menjar correctament.\n0 respostes a "Sempre amb tu - 174"\nDescarrega'l (67,68 MB)


Quan Espanya no té -tota- la culpa (o el repte d’assumir el pols de la història) | VÍCTOR TERRADELLAS I MARÉ\n← Barcelona Football Club: the weight of history beyond a historic season\nCritiques dels viatges, perquè? →\nQuan Espanya no té -tota- la culpa (o el repte d’assumir el pols de la història)\nPosted on 31 Agost 2009 | Deixa un comentari\nPerò la societat civil és una altra. Viu temps de crisi i cada cop aguanta menys les comèdies, les renúncies i les pantomimes. Els partits encara tenen l’oportunitat que no els passin al davant. Encara avui el parlament català té majoria per establir acords nacionals d’alçada: des d’un nou govern fins a una declaració unilateral d’independència i no pateixin senyors polítics que no passarà absolutament res: ni tancs, ni presons per qui la declari. No al segle XXI, no a l’Europa d’avui, no en un món globalitzat.\nSis anys. Sis anys de la darrera gran desfeta. Sis anys que Espanya es mira amb força més tranquil·litat i satisfacció l’evolució del “problema catalán”. Perquè aquest és la gran qüestió espanyola: Catalunya. Ho era per Franco, per Felipe González i per Aznar. Euskadi els preocupa però Catalunya els fa perdre la son.Els devenirs de la història sempre són complexes i aquesta vegada la voluntat centralista, jacobina i homogeneïtzadora de l’estat va aconseguir complicitats, per activa o per passiva, que mai hauria somniat.Ara fa sis anys es van fregar les mans i van començar a assaborir la victòria sobre els catalans. Sense gaire esforç, sense grans pronunciaments, Espanya va veure com s’esberlava el fet nacional català i com la majoria social d’aquest país -que es mou entre el nacionalisme i l’independentisme- observava atònita una divisió que només afavoria uns perdedors de sempre a Catalunya: el socialisme de clara adscripció nacional espanyola.No podem culpar als Borbons, ni Franco, ni populars, ni els mateixos socialistes que en van sortir beneficiats. Nosaltres sols, els que ens anomenem independentistes o nacionalistes hem estat motor de regionalització espanyolista, només nosaltres tenim la clau del perquè i només nosaltres ho hem fet possible.\nQuan les persones d’aquest país amb una clara i nítida adscripció nacional catalana hem començat amb discussions ideològiques que ens divideixen i que són impròpies d’un poble ocupat hem començat a morir com a poble.\nAtrapats pel vol gallinaci que denunciava Pla hem estat incapaços de competir amb un espanyolisme que s’ha espolsat la caspa i la pols i que es demostra potent, poderós i atractiu. Un espanyolisme que ha oblidat les divisions que el van afeblir i que ara es mou com un sol home quan l’ocasió ho reclama: govern d’Euskadi, preponderància de la llengua espanyola, gestió de ports i aeroports, finançament, el castell de Montjuïc, el Consell de Garanties Estatutàries… Exemples i més exemples d’una estratègia que comparteixen socialistes i populars fidels a la seva nació: la nació espanyola.\nAixò sí, de cara a l’aparador i quan cal tota la dramatúrgia del “si tú no vas ellos vuelven”.\nDes d’aquesta i altres tribunes públiques fa dos anys llargs que miro de raonar i fonamentar perquè ens cal sentit d’estat -que no tenim-; que deixem la cançoneta de la gestió i de la responsabilitat i ens posem a fer política amb majúscules. Des de la societat civil organitzada no ens en sortim, de moment.\nAra mateix ens fan passar altra vegada bou per bestia grossa i diuen que la societat civil beneeix l’acord de finançament. Qui són? Doncs els dos sindicats de sempre -espanyols, és clar-, la cambra de comerç i Foment. Majestuosa societat civil que sempre ha avalat els acords del poder per minsos i escassos que hagin estat. A l’hora de l’Estatut amb CiU i psc-PSOE i ara amb ERC i psc-PSOE. Fins a la propera…, potser serà la sentència del TC que ens haurem d’empassar?\nPerò no hi confiem gaire, la història ha de deixar de mirar els enemics exteriors i ens mira de fit a fit. Potser ens tocarà prendre la paraula i posar-nos dempeus.\nO prenem el timó o ens quedem sense barca.


Les famílies de la Vall de Boí accepten tornar a portar els seus fills a l'escola — RàdioSeu 107.2 FM: notícies de La Seu d'Urgell, l'Alt Urgell i el Pirineu\nSou a: Inici / Notícies / Les famílies de la Vall de Boí accepten tornar a portar els seus fills a l'escola\nLes famílies de la Vall de Boí han acceptat finalment tornar a portar els seus fills a l'escola del municipi, a Barruera, perquè comencin el curs 2020-2021. La decisió arriba després que el mestre que demanaven que fos reemplaçat ha sol·licitat la baixa laboral i el Departament d'Educació li ha concedit.\nL'AMPA de l'Escola Vall de Boí havia decidit que els infants no assistissin a les aules aquest dilluns per mostrar el desacord amb la incorporació d'un docent que consideren conflictiu i que, segons asseguren, va causar problemes de convivència en aquest mateix centre el curs 2013-2014. A més a més, els pares i mares afirmen que aquest mateix professional també ha generat conflictes en d'altres escoles de l'Alt Pirineu a les quals ha estat destinat els anys següents, com ara les de Sort, la Vall Fosca i Tremp. Les famílies addueixen per tot plegat "manca de confiança" en aquest professor i havien demanat a Educació que fos substituït per un altre mestre.\nEn una reunió celebrada aquest dimarts, segons ha informat l'ACN, l'AMPA ha informat que el docent qüestionat "s'ha agafat la baixa, ha lliurat les claus i ha recollit les seves pertinences" del centre educatiu. Per això, han decidit que els alumnes, ara sí, comencin el curs i assisteixin a les aules.\nL'AMPA també ha esmentat aquests dies el fet que l'any 2017 el Departament d'Educació mateix va esborrar el professor de la borsa d'interins durant dos anys, en considerar que hi havia una "evidència de manca de competències professionals".


SANANT L´OMBRA O COSTAT FOSC | Girona Reiki\nSanant l’ombra o costat fosc\nLa nostra ombra, el nostre pitjor enemic\nL´ombra o costat fosc\nEl problema està dintre i no fora\nLa ombra o costat fosc dels éssers il.luminats\nEl costat fosc i les malaties\nDetecció de l’ombra o costat fosc\nDes de petits vam començar un procés de selecció i valoració sobre les qualitats que integren el que habitualment anomenem “jo”. En aquest procés vam decidir quines seran les nostres qualitats. Vam decidir també quins no van a formar part d’aquest “jo” o del nostre sistema de valors. Això implica un procés d’identificació de la persona amb una sèrie d’esquemes i circumstàncies. Identificació que en el fons és absolutament subjectiva i il·lusòria. És a més, un sistema pel qual, en enjudiciar tot en nosaltres i en els altres, descartem certes qualitats. Pensem que deixen de formar part de nosaltres. En realitat, el que passa és que comencen a formar part del que anomenem costat fosc o ombra.\nFinalment, la nostra ombra és un dels nostres pitjors enemics. És una absència de llum en certes parts del nostre ésser. Té un immens poder ja que està constantment intentant manifestar-se. Al cap ia la fi també forma part d’aquest “jo” amb el qual ens movem habitualment en aquest món.\nEn resum, el costat fosc és el conjunt de tot allò que rebutgem i que no reconeixem en nosaltres mateixos. Aquest queda majoritàriament submergit en l’inconscient i el subconscient. Segueix actuant inconscientment. I a més, segueix tenint una importància quantitativa i qualitativament significant en el desenvolupament de la nostra vida.\nEl costat fosc neix de la dualitat, del judici de tot i de tots, i l’ego. Siguem conscients o no el costat fosc estarà contínuament manejant la major part de la nostra existència. I ho farà si no és que ho il·luminem amb la llum de la consciència i la desafecció.\nPer exemple un cas típic que se m’ocorre explicar és la impressió que una persona es porta en veure un infant morint-se de fam. Quan aquest fet ha estat rebutjat per nosaltres i jutjat a causa dels nostres propis afeccions i pors a que alguna cosa així ens passi, ens produeix una falsa compassió. Aquesta compassió neix del costat fosc i que ens produeix dolor. No obstant això, algú que estigués en un punt de consciència tal que no jutgés el fet en si, experimentaria un sentiment d’autèntica compassió per aquest ésser que està patint. Així, en aquest cas, aquest sentiment, en néixer de la seva part lluminosa, seria un sentiment d’amor cap a l’ésser que pateix i no de dolor cap a un mateix.\nLes actituds o fets que més mal ens produeixen des de l’exterior, són un mirall del nostre propi costat fosc. El problema no està fora sinó dins. Això és molt dur d’admetre, és difícil adonar-se que el que més ens repudia està en nosaltres mateixos. Cal un procés de valentia i despertar per començar a autoobservar i analitzar. Cal veure com el nostre costat fosc està manifestant atraient situacions a la nostra vida perquè aprenguem a superar-lo. La autoobservació, la desafecció i el creixement interior real, és l’únic que pot anar il·luminant la part fosca.\nÉs curiós com els sants i mestres de tots els temps i cultures, han estat cridats il·luminats. La nostra saviesa interior es manifesta moltes vegades en el nostre vocabulari de forma inconscient. Els éssers que arriben a aquest estat suprem de veritat-consciència-dita, no tenen ja costat fosc. Tècnicament parlant està il·luminades totes les capes del seu ésser. Aquest estat és l’ideal i el buscat des del fons del cor dels éssers humans des del principi dels temps. Però per algun lloc cal començar i saber com actua la nostra ombra per poder corregir de manera conscient aquesta part i il·luminar és un bon començament.\nMoltes de les malalties físiques no són més que una manifestació del costat fosc que intenta tenir la seva part en les nostres vides. Amb els símbols de Karuna Reiki, es fa un treball molt profund a tots els nivells i també en el nivell de l’ombra. Aquest treball succeeix de manera automàtica quant utilitzem els tractaments de manera habitual i intentem augmentar el nostre grau de consciència.\nMoltes escoles de diferents branques de tècniques terapèutiques, tant oficials com alternatives (inclòs el Reiki), cauen en el que al meu entendre és un error. Consisteix en enfocar els seus teràpies en l’ombra, entrar-hi i intentar guarir-la. Segons la meva experiència, si l’ombra és una absència, l’intentar treure-la de nosaltres o enfrontar-nos a ella seria com intentar treure la foscor a força de galledes d’una habitació amb els llums apagats.\nPer a mi, i repeteixo que simplement és una opinió personal, si volem curar l’ombra hem de encendre la llum de la consciència i córrer cap al nostre costat lluminós el més ràpid possible. Així, la foscor es desintegrarà. Com saps l’energia i els símbols de Reiki, així com l’Ésser Interior, són pura sabiduría.Por això m’agrada deixar-los actuar com millor ho prefereixin. De manera que si ens apartem i deixem que la Saviesa faci la feina, i un pacient o nosaltres mateixos experimentem la foscor a nosaltres, està bé; però el provocar que la foscor surti i es manifesti i que el puguem veure, pot ser molt peligroso.Previamente a curar el costat fosc, cal fer una detecció del costat fosc.


17 lliçons La majoria dels primers gestors fan el camí difícil - Bloc\nVaig ser un primer administrador terrible.\nVa ser a principis de la meva carrera com a professional de la comunicació i havia demostrat alguna promesa com a professional. (La feina m'obligava a fer coses com obsessionar-me amb l'elecció de paraules i agonitzar-me amb la gramàtica, de manera que era natural).\nAmb uns quants anys d’exitació de fabricació de paraules i periodistes disputant-me sota el cinturó, era el moment de fer el meu gran pas cap a la direcció mitjana.\nAl meu parer, va ser un augment meteòric. Tenia els meus informes directes (dos!), Un despatx (que compartia) i el kicker, targetes de visita reals . Tot abans dels 26 anys.\nPròxima parada ... oficina a la cantonada.\nNo exactament. Ràpidament vaig trobar que la direcció era un joc de pilota completament diferent, i les habilitats que m’havien convertit en un professional decent eren molt diferents dels que necessitava per ser un bon gestor.\nUn error important: vaig pensar que havia de ser la persona més intel·ligent de l’habitació. Quan la gent venia a mi amb problemes, només saltava i arreglava les coses. Va ser més ràpid i senzill que guiar els meus informes directes cap a la resposta correcta i, quan el temps era essencial, semblava la trucada adequada.\nEn realitat, estava fent als meus companys un enorme servei. Mentre pensava que interpretava l’heroi, el meu equip em va veure com un màrtir. I no només vaig dificultar el seu creixement resolent sempre els seus problemes, sinó que finalment em vaig convertir en un coll d’ampolla.\nNo és increïble.\nPer sort per a mi (i per al meu equip), vaig tenir grans mentors que em van mostrar de què es tracta realment de ser gerent. Finalment, em vaig convertir en un bon gestor, però no sense grans dolors de creixement.\nMalauradament, la meva experiència com a gerent per primera vegada és més regla que excepció. Però hi ha bones notícies: no heu de patir com jo (ni com el meu equip).\nHem preguntat i hem elaborat alguns consells prudents de gestors experts: persones que gestionen els gestors i saben a què es tracta superar aquesta corba d’aprenentatge inicial .\nAixí doncs, aquí teniu els principals errors que la majoria dels primers gestors cometen de manera difícil.\n1. Confiant en les mateixes habilitats que us va promoure\nÉs fàcil suposar que les habilitats que t’han convertit en un bon venedor et convertiran en un bon responsable de vendes. Però, tot i que el coneixement del paper és important, la pròpia gestió requereix un conjunt d’habilitats completament diferent .\nAquest és probablement l’error més freqüent que s’enfronten els directius i és fàcil veure per què. En la majoria de les empreses, els col·laboradors individuals solen ascendir a gerent en funció del seu rendiment estel·lar en el paper, però no se’ls dóna una formació de gestió adequada.\nMirant enrere, aquest va ser el meu error més gran. Em vaig centrar massa en el meu coneixement del paper i no en el que realment es necessita per gestionar.\nEls administradors de primer cop han de ser conscients que la gestió és un joc de pilota completament nou que requereix un conjunt diferent d’habilitats. El nostre La Guia de participació dels empleats desglossa exactament el que es necessita per ser un bon gestor .\n2. Intentant ser el 'Cool Boss'\nQuan assumiu el vostre primer paper de direcció, probablement hàgiu treballat sota uns quants caps diferents amb un lideratge i estils de gestió - alguns més agradables que altres. Si alguna vegada heu treballat per a un cap que va ser un veritable dolor , hi ha la temptació d’exagerar-la.\nQuan sigui el moment de brillar, podríeu pensar: No seré com alguns dels mestres de tasques per als quals he treballat en el passat.\nNo, ho seràs relaxat . Ho seràs diversió .\nSeràs ... The Cool Boss.\nPodríeu dir-ne síndrome de Michael Scott: un desig de ser estimat que el converteix en un líder ineficaç.\nPer què això no funciona? Perquè aquest enfocament no té sentit.\nRecordeu que la vostra feina número u consisteix a tenir l’esquena del vostre equip i configurar-los per tenir èxit. Tu vols proporcionar orientació i suport al vostre equip perquè puguin créixer com a professionals i assolir els seus objectius. Per fer-ho, de vegades heu de mantenir el vostre equip a un nivell elevat, i ser 'el cap genial' normalment ho soscava.\n3. Intentant ser el 'cap mitjà'\nA l’altra banda de l’espectre hi ha el “Cap Mitjà”.\nHo he vist una vegada i una altra amb gestors que senten la pressió de dalt i de baix.\nPenseu-hi: els administradors intermedis són espremuts per ambdues parts. Hi ha pressió dels informes directes perquè hi hagi un líder fort , i hi ha una nova pressió del lideratge executiu per demostrar resultats.\nÉs el darrer que manté en funcionament molts gestors per primera vegada a la nit. Amb moltes ganes d’aconseguir algunes victòries, empenyen el seu equip amb més força del que haurien de fer. En lloc de servir i donar suport al seu equip, acaben fent la seva vida miserable.\nLa clau aquí és tenir una visió llarga. Pot ser difícil de veure, però l’èxit ve amb el creixement. Si us centreu a estar allà per al vostre equip i donar-los l’orientació i el suport que necessiten, funcionaran millor: les victòries començaran a rodar.\nS’ha convertit en un tòpic, però la microgestió és una trampa massa comuna per a molts gestors, especialment els primers temporitzadors.\nLa microgestió és corrosiva per diversos motius. En primer lloc, assenyala la manca de confiança. Quan interveniu i endevineu cada decisió que prenen els membres del vostre equip, bàsicament els dieu que sabeu millor que ells.\nEn segon lloc, no és escalable. Per tenir èxit, heu de poder delegar. En cas contrari, us convertireu en un coll d’ampolla i la ivitat del vostre equip s’aturarà.\nAssegureu-vos de proporcionar als informes directes una certa latitud i deixar de banda el vostre desig de controlar tots els resultats. Recordeu també que els errors no són la fi del món: en realitat són oportunitats per al vostre equip de créixer. Sense haver de gestionar cada situació, trobareu que els vostres empleats se sentiran més còmodes sols i experimentaran una experiència augment del compromís dels empleats al voltant de l'oficina.\n5. Jugant a l'heroi\nAixò es remunta a la meva història original. Estava convençut que havia d’incrementar i resoldre tots els problemes que presentaven el meu equip, però això va provocar ressentiment i colls d’ampolla.\nEn un entrevista recent per a The Awesome Office Show , El conseller delegat de Sun Basket, Adam Zbar, va descriure la seva pròpia corba d'aprenentatge mentre l'empresa es transformava d'una empresa amb només uns pocs cofundadors a una organització de més de 1.000 persones. A mesura que l’equip creixia, Adam va passar de fer tot el que va fer ell mateix a ser líder en múltiples fronts.\nQuan el seu equip es va enfrontar a problemes, el primer instint d’Adam també va ser ser l’heroi. Saltaria a la pissarra i presentaria la solució perfecta cada vegada.\nPerò en lloc d’excitar-se i agrair-se, va notar que el seu equip no sempre es venia amb les seves idees.\nCom a experiment, va provar alguna cosa nova. En lloc de donar-los la resposta, va començar a fer preguntes puntuals al seu equip per conduir-los a la seva pròpia solució.\nAquesta va resultar ser la taca correcta. El més freqüent era que el seu equip arribés a la mateixa solució que tenia pensada, però els hi entusiasma molt més. Em va semblar la seva idea, no una cosa dictada per un cap.\nAdam anomena aquesta 'solució per a la persona, no per al problema', i és un ethos que s'aplica als administradors per primera vegada tant com als CEO. A més de ser una millor manera d’aconseguir la compra, guiar el vostre equip en lloc de dir-los ajuda a donar suport al seu desenvolupament.\n6. No establir objectius clars\nQuin és un objectiu millor:\nExemple 1: millorar el màrqueting entrant.\nExemple 2: augmentar els clients potencials entrants qualificats en un 30% i generar un 15% més d’ingressos.\n(Espero que hagueu dit el segon.)\nEls administradors de primer cop sovint cometen l’error de fixar objectius fangosos. Agafeu el primer exemple: millorar en quant? Voleu millorar el resultat o el resultat? Voleu augmentar el volum de clients potencials o els ingressos resultants?\nQuan es tracta d’objectius, l’èxit hauria de ser en blanc i negre. O heu assolit el vostre objectiu o no ho heu aconseguit.\nA més, és important tenir sempre clar les expectatives i ser justos i transparents amb el vostre equip per definir i complir aquestes expectatives per a tothom.\n7. Dir 'jo' en lloc de 'nosaltres'\nPot semblar trivial, però no ho és. Aquest simple canvi de llenguatge va molt per inculcar una sensació de treball en equip i de convivència.\nEl crèdit sempre s’ha de compartir. Els bons directius saben que l’èxit de l’equip i l’èxit individual són el mateix.\n8. No potenciar els vostres informes directes\nTot i que és important establir objectius clars, els directius també cometen l’error de dictar objectius en lloc de col·laborar-hi.\nEl millor que podeu fer és potenciar els vostres informes directes fent-los redactar els seus propis objectius i establint les seves pròpies agendes de reunions. Fer-ho els dóna una sensació de propietat i els ajuda a pensar críticament sobre el seu paper en el context més ampli de l’empresa. Si les seves prioritats estan mal alineades, segur que encara penseu, però la qüestió és donar als membres del vostre equip l’autonomia de dirigir el vostre propi temps i esforç i desenvolupar el seu propi pensament general.\nPer obtenir més consells sobre les millors maneres d’organitzar una reunió individual, consulteu la nostra pràctica guia .\n9. Posar-se massa alt i massa baix emocionalment\nEl negoci és una marató, no un esprint.\nLa pressió de ser un entrenador per primera vegada pot provocar que molts primers temporitzadors visquin i morin per les victòries i les pèrdues del seu equip. Però això pot ser esgotador i, finalment, insostenible.\nEls negocis també són com el beisbol. (Perdoneu les metàfores esportives mixtes.) La temporada de beisbol és una consigna. Fins i tot els millors equips perden molt, al voltant del 40% del temps. Els ianquis de 1939 són considerats un dels millors equips de la història de l'esport i encara van perdre 45 partits (o aproximadament el 30% de la seva temporada). Si es desfà després de cada pèrdua, mai no arribarà als playoffs.\nEl mateix passa amb els negocis. Les 'pèrdues' són inevitables, i baixar quan el vostre equip falla la marca és esgotador per a tothom.\nDe la mateixa manera, quan les coses van bé, esdevenir exuberant tampoc no ajuda necessàriament, ja que a la cantonada es pot esperar un rendiment baix.\nCom a gerent, es tracta de l’equip. La vostra tasca és ajudar a recollir el vostre equip quan estigui baix i celebrar quan estiguin al capdavant. I, tal com ens diu Ryan Schneider, COO de Dcbeacon, els gerents no tenen el luxe de baixar-se.\n'Els líders no arriben a' baixar ', diu. 'No importa el que passi a la vostra vida, heu de portar el millor possible cada dia i tenir la força per recollir-vos quan estigueu baix.'\nNo poseu mai el vostre equip en una muntanya russa emocional. Centreu-vos en les coses que podeu controlar (com l’esforç del vostre equip) i mantingueu les emocions equilibrades perquè pugueu pujar al plat.\n10. Intentar gestionar massa gent\nDepèn de l’equip, però és una bona regla general començar els administradors a ser petits. Un primer administrador hauria de tenir 2-5 informes directes al principi i, a continuació, augmentar gradualment segons sigui necessari.\nQuan un nou gerent guanyi el seu nivell, podeu augmentar la mida del seu equip, però sempre és intel·ligent tenir en compte la qualitat a l’hora d’augmentar la quantitat. L’èxit d’un equip depèn en gran mesura de la capacitat del gerent de proporcionar assistència i, més informes, poden augmentar la seva capacitat per fer-ho.\nUn exemple: els equips de vendes. Segons el conseller delegat de Dcbeacon, Sean Kelly, 'per regla general, els gerents de vendes no haurien de tenir més de 8 a 12 persones, independentment de la seva experiència de gestió'.\n11. Descuidar el seu propi estat emocional\nLa gestió i les emocions van de la mà. Gran part del vostre dia a dia implica donar suport als membres de l’equip en diversos estats emocionals, de manera que la feina requereix un nivell elevat de la intel · ligència emocional .\nCom hem esmentat, és important mantenir-se equilibrats. Els directius no tenen el luxe de baixar quan els temps es tornen difícils.\nUn error que cometen els novells en gestió és no estar en sintonia amb les seves pròpies emocions ni tenir-ne cura.\nSneanNation_To_Replace_12345, CEO de Sean Kelly, explica. “Molts gestors per primera vegada no es prenen el temps que necessiten al matí per arribar emocionalment allà on han d’estar. Això significa llegir, meditar, fer exercici. Recordeu, tractar les emocions és una part important de la feina ”.\nLa millor manera d’anivellar les emocions fent que formi part de la rutina del matí. Aquests són els consells de Sean per configurar-vos per tenir èxit cada matí .\n12. Aconseguir crèdits per si mateixos\nSi desitgeu reconeixement, és possible que el vostre lideratge no sigui adequat.\nPodria semblar un rècord batut, però el lideratge (i, per tant, la direcció) consisteix a compartir crèdits amb el vostre equip. De fet, assumireu més culpes pel fracàs i menys crèdits per l’èxit. Sabeu això que entra.\n13. Posar excuses per a les persones\nNo es pot negar que, com a gerent, esteu invertit en l’èxit del vostre equip.\nDe vegades, és temptador donar excuses a les persones que tenen un rendiment baix, ja sigui perquè les heu contractat (i no voleu admetre que heu contractat malament), o bé perquè negueu l’abast del problema.\nSi teniu un membre de l’equip insuficient, no vol dir que sigui una causa perduda, ni molt menys. Només vol dir que ha d’haver una comunicació més oberta sobre les expectatives a l’hora d’esforçar-se.\nPerò relaxar els vostres estàndards de conducta i rendiment no ajuda a ningú. Si heu mirat molt el suport que heu donat, les expectatives i els objectius que heu establert i que un membre de l’equip encara té un rendiment inferior, potser seria millor mirar d’allunyar-lo del vostre equip.\nRecordeu que el procés de contractació no és perfecte i que les empreses inevitablement contracten malament aquí i allà. És millor fer un canvi per millor que apuntalar constantment un membre de l’equip que arrossega els millors esforços de la resta del vostre equip.\n14. Confondre 'equitat' amb 'igualtat'\nAquest és una mica matisat, però no menys important.\n'Just' no significa 'igual' quan es tracta de gestió. El vostre compromís amb cada membre del vostre equip hauria de ser determinat pel seu compromís, esforç i rendiment.\nLa vostra feina principal és donar suport al vostre equip, però aquesta relació no és totalment incondicional. Els membres del vostre equip tenen la responsabilitat d’esforçar-se al màxim i fer de l’èxit d’equips i empreses una prioritat. La vostra el compromís amb el vostre equip ha de ser proporcional a els seus compromís.\n15. Centrar-se en les mètriques d'èxit incorrectes\nQuin aspecte té l’èxit des del punt de vista d’un gerent? Està assolint els objectius de l'equip? Està assolint els objectius de tota la companyia?\nTot i que és certament important, la millor mètrica d’èxit és en realitat el creixement del vostre equip.\nDcbeacon COO Ryan Schneider torna a explicar: 'La vostra millor mètrica d'èxit és el següent pas per al vostre equip, ja sigui per promocions o simplement per al creixement i el desenvolupament genuïns'.\nAixò és similar a la idea que les empreses haurien de valorar la 'graduació' per sobre de la 'retenció'. El vostre objectiu no ha de ser mantenir els empleats al mateix nivell durant tota la seva carrera professional. En lloc d’això, hauríeu de crear un entorn orientat al creixement on els empleats es “graduin” en nous rols. Tant de bo passin a nous rols a la vostra empresa, però si no, també està bé.\n16. El vostre equip hauria de ser igual de fort sense vosaltres\nDe vegades, els gerents de principiants pensen que han de ser indispensables. No és així. Els grans directius han construït els seus equips fins a un punt en què l’equip encara pot actuar, fins i tot quan no hi és.\nSer líder és com ser pare o mare. Els nens llencen un rager o destrossen el familiar familiar quan els deixeu sols a casa durant el cap de setmana? O fan els deures i es mantenen fora de problemes?\nPregunteu-vos a vosaltres mateixos: en quin moment el vostre equip pot tenir èxit sense vosaltres? Els millors líders es deixen obsolets.\n17. No aprendre del vostre equip\nFinalment, hem parlat molt sobre el creixement i l’aprenentatge del vostre equip. Però, i el vostre propi creixement?\nEls administradors solen cometre l’error d’ignorar el seu recurs d’aprenentatge més important: els seus informes directes.\nEl fet és que les persones que gestioneu saben més que vosaltres sobre els aspectes i aspectes de la seva feina. Després de tot, són els que estan a la primera línia cada dia, realment executen tots aquells plans i estratègies d’alt nivell i interactuar amb els clients i altres grups d'interès. Permeteu-vos la humilitat d’aprendre de la seva experiència.\nEts el primer administrador? Quin és el vostre repte més important en el vostre nou paper? Feu-nos-ho saber en els comentaris següents. A més, no oblideu consultar els nostres amics a Quan treballo manual del primer gestor per obtenir més consells d’ajuda i estadístiques.\nUn agraïment especial a Emil Shour , Ryan Schneider , i Sean Kelly per aportar idees a aquesta peça.


Un debut irregular però esperançador | Reusdigital.cat diari de Reus. Notícies i actualitat del Camp de Tarragona\nUn debut irregular però esperançador\nEl cambrilenc Denis Rovira firma 'La influencia', film de terror amb Manuela Vellés i Emma Suárez\n01 de Juliol de 2019, per Marc Busquets\nVellés s'enfronta a Suárez a 'La influencia'\nTot havent agafat experiència en el món del curtmetratge i la publicitat, el cineasta cambrilenc Denis Rovira ha estrenat recentment el seu primer llargmetratge, 'La influencia'. A les sales de Reus i Cambrils, entre altres poblacions del territori, el film compta amb un repartiment en què destaquen Manuela Vellés i Maggie Civantos. Amb tot, la figura més destacada de l'elenc és una Emma Suárez força allunyada del seu registre habitual. Sense una identitat del tot definida, el cas és que la pel·lícula compta amb diversos encerts, en especial plàstics i d'estil.\nBayona i Amenábar\nA partir de la novel·la de Ramsey Campbell, Rovira i els seus guionistes miren de teixir una història malsana sobre la relació entre pares i fills. El realitzador és capaç de construir una atmosfera angoixant a estones, però subratlla de manera massa evident allò que ha de ser terrible per a l'espectador a través d'efectes, cops musicals i sorolls. Funciona millor 'La influencia' si s'analitzen per separat alguns dels seus elements que no pas en un conjunt irregular, fins i tot mal resolt.\nNo obstant això, no és difícil copsar l'empremta de Bayona o Amenábar en aquest debut. El cinèfil més introduït en el terror gaudirà amb algunes de les escenes més cruels de la pel·lícula (no pas gratuïtes narrativament, a banda), però el resultat de 'La influencia' és insuficient. Ara bé, i pel que sembla, Rovira té prou recursos rere la càmera per forjar una trajectòria pròpia, allunyada dels tòpics del gènere.


Joan Manuel Tresserras | Professor d’Història i Polítiques de la Comunicació de la UAB i president de la Fundació Irla\nJoan Manuel Tresserras és professor d’Història i Polítiques de Comunicació de la Universitat Autònoma de Barcelona, presideix la Fundació Irla, va ser conseller de Cultura i Mitjans de Comunicació en el segon tripartit d’esquerres del govern de la Generalitat i segueix el procés independentista en primera línia, tot i que ell es considera més analista i teòric que activista\n24.03.2018 - 20:46\nJoan Manuel Tresserras és professor d’Història i Polítiques de Comunicació de la Universitat Autònoma de Barcelona, presideix la Fundació Irla, va ser conseller de Cultura i Mitjans de Comunicació en el segon tripartit d’esquerres del govern de la Generalitat i segueix el procés independentista en primera línia, tot i que ell es considera més analista i teòric que activista. En ple procés d’elaboració de l’entrevista arriba la notícia de la marxa de la secretària general d’ERC, Marta Rovira, a l’estranger i les noves decisions del jutge Pablo Llarena sobre els dirigents independentistes. “Tot l’afecte, complicitat i agraïment. Desitjar-los molta sort i posar-nos a la seva disposició”, diu. “Contra l’escalada repressiva cal més compromís i més militància”, afegeix.\nCom valora el procés que ens ha dut on som ara? S’han fet les coses bé o no?\nS’ha fet sota pressió i sota repressió, que no són les condicions que hauríem triat. El balanç és molt positiu però també és veritat que mostra algunes errades importants d’apreciació, anàlisi i també, probablement, polítiques. El balanç és molt positiu substancialment perquè respecte a deu anys enrere heretem l’aparició a Catalunya d’una nova cultura política amb vocació d’esdevenir un corrent central que no és el catalanisme de les elits d’inspiració més o menys burgesa sinó que és l’expressió del sorgiment en el centre de la política i de la societat catalana d’un bloc històric nou, desacomplexat, constituït fonamentalment per les classes treballadores il·lustrades, les classes mitjanes, col·lectius professionals, gent emprenedora… Aquest bloc ja no està disposat a seguir allò que diuen les classes dirigents tradicionals, s’adona que aquestes classes no tenen cap projecte de modernització i emancipació del país. És un estat fet de baix a dalt que no es concep com els estats-nació de la burgesia. No es vol fer la nació des de l’estat sinó l’estat des de la nació. És concebre l’estat no com un instrument en mans d’una minoria per dominar la majoria sinó tot el contrari: el blindatge institucional dels drets i les llibertats de la majoria.\nEstem davant un projecte identitari?\nNo. Es reivindiquen drets històrics i un espai històric polític determinat –Catalunya o els Països Catalans- perquè les classes populars puguin construir el seu propi model de distribució social del poder i es reconeixen diverses i complexes internament. Aquesta barreja, aquest mestissatge és el punt de partida de la construcció nacional. La construcció de l’estat és la forma d’adaptació de les velles tradicions nacionals a una nova nació global, en un espai acomodat a les exigències de la globalització. Mai més no hi haurà a Catalunya una sola identitat nacional, un sol sistema de creences, un sol sistema de valors… S’ha construït una cultura política que és més avançada i progressista que la que hi havia abans de la crisi.\nHi ha molta gent que ha trobat el gust en l’activisme polític, en la mobilització, s’ha desacomplexat i ha adoptat una actitud republicana. Participar no és anar a votar de tant en quan sinó intervenir en reunions, trobar-se amb la gent, mobilitzar-se, aprendre tècniques d’expressió no violentes, adreçar-se als mitjans de comunicació, auto-organitzar-se… s’ha fet un autoaprenentatge que no es perdrà. Hi ha hagut molta gent d’una certa edat, amb jubilats i gent aturada, però finalment s’ha incorporat molta gent jove, que ha fet la seva educació sentimental durant el procés. Això té un horitzó de 30 o 40 anys on serà present i formarà part de la biografia íntima de molta gent.\nEs va proclamar la República sense tenir prou preparat el pas següent? Es va voler anar més ràpid d’allò que recomanava la prudència?\nÉs molt difícil dir quin havia de ser el pas següent perquè no se sabia quin pas es podia donar primer i quina seria la reacció de l’Estat. Era molt difícil preveure què podia passar l’1 d’octubre. L’Estat va fer una cosa al matí i una diferent a la tarda. Si Puigdemont, el dia 4 diu que s’ha guanyat el referèndum i que, conscient de les limitacions de la votació però que representa una tendència clara, fa una declaració d’obrir el període cap a la constitució de la república, hauria tingut un milió de persones al carrer celebrant-ho i podria haver convocat eleccions de caràcter constituent. Què hauria fet l’Estat? La hipòtesi és que hauria entrat amb els tancs i reprimit tot, però no ho sabem. És un procés nou. El que s’està fent aquí no s’ha fet enlloc. Enlloc d’Europa, una majoria de gent pacíficament i democràticament, en condicions normals -no enmig d’una crisi, al final d’una guerra mundial o l’ensorrament d’un imperi- ha creat un procés per empoderar una part important de la societat que decideix que vol assumir el protagonisme polític i construir un nou ordre a partir de la república, blindar drets i llibertats i aconseguir la independència respecte l’Estat de procedència.\nEs pensava que l’Estat espanyol s’avindria a negociar?\nUna de les ingenuïtats polítiques va ser calcular que en algun moment del procés la pressió interna a Catalunya i la internacional serien tan fortes que l’Estat s’avindria a negociar. Quan l’Estat no negocia i només reprimeix ja ha perdut. Catalunya no formarà mai part de l’Estat-nació. Hi ha milions de persones a Catalunya que, simplement, no ens sentim espanyols ni ens en sentirem mai. Si t’han fotut canya, i posat gent a la presó, qui t’ha de convèncer ho té molt més malament. No ens convenceran. Som una colònia, som esclaus. Ens han perdut per sempre. El més greu és que el Partit Socialista, que representa que són d’esquerres i fa uns anys defensaven el dret a l’autodeterminació, hi ha donat suport.\nS’esperava que el Partit Socialista actués d’una altra manera?\nEm consta que hi va haver reunions al més alt nivell –a algunes vaig ajudar que fossin possibles a través d’amics- i hi havia el compromís que el PSOE no donaria suport a l’article 155, en cap cas.\nAra estem pitjor que fa uns mesos. En comptes de ser independents tenim una autonomia governada des de Madrid pel PP.\nConjunturalment estem pitjor perquè els drets i llibertats no són respectats. No podem parlar lliurement per telèfon. Sincerament, no m’imaginava que això pogués passar. Em vaig equivocar en l’anàlisi. No tant en la resposta de la gent de Catalunya sinó en la de l’Estat. M’ha sorprès amb quina facilitat alguna gent de Catalunya compra el relat que l’Estat actuava d’acord a la legalitat. Hitler també actuava d’acord amb la legalitat. Tinc l’apreciació que vivim com en moments anteriors, amb la diferència que aleshores sabíem que l’Estat era molt feble i ara sabem que el partit del govern és feble, que no és el mateix que la feblesa de l’Estat. M’he d’acusar d’ingenuïtat i també al procés. El creixement, l’empoderament i la sensació de comunió a les grans mobilitzacions van ser tan ràpids i potents que, en alguns moments, es va perdre la perspectiva que hi havia altra gent a Catalunya que continuava sentint-se molt allunyada de tot això.\nS’imaginava que Ciutadans fos el partit més votat el 21D?\nQue, després de l’1 d’octubre, hi hagi gent de classes populars de Catalunya que s’hauria beneficiat amb una transformació radical, l‘adveniment de la república i la construcció d’un model social batallador amb les desigualtats, que acabi votant formacions còmplices de la repressió et fa pensar molt. Per molta colonització televisiva que tinguis, la gent que viu aquí va veure les imatges i coneix gent ficada en el procés. Són gent bona, que, per recuperar el seu espai de confortabilitat, vota formacions que prefereixen reprimir que deixar votar. S’ha d’analitzar bé i veure perquè encara hi ha gent tan refractària i impermeable. D’altra banda, després de la repressió hi ha hagut alguns sectors dins del procés, els més conservadors, que han tornat a rescatar banderes identitàries.\nEl projecte unionista és identitari i hi ha gent que replica amb el mateix llenguatge i això retarda el procés. Hi ha gent fent esforços, com ‘Súmate’ i d’altres col·lectius que intenten eixamplar el cercle i fer evident que això no es fa per uns quants sinó per tothom. Però després, dins del cercle, hi ha gent que amb les seves actituds expulsen els que no són com ells, en presentar-se com a quintaessència de la catalanitat. Això ha passat sempre dins el camp del catalanisme. Els sectors més puretes, més intransigents i pagats d’ells mateixos ho engeguen tot a rodar. Són una coartada perfecte pels altres. Si ells lideressin el projecte jo no hi seria.\nLa societat catalana està dividida perquè el suport a l’independentisme ha crescut molt i ara tenim mitja Catalunya que hi està d’acord i mitja que no?\nNo. Tenim una societat molt complexa. La gent pot viure, té els seus circuïts, les seves colles, els seus vincles,… Són mons que es creuen, amb un tracte personal de respecte, amb múltiples variants i variables, entre famílies, veïns, municipis,… Quan s’ha accelerat la polarització política, la gent s’ha anat quedant en l’ecosistema més pròxim i confortable. I hi ha hagut sectors que s’han allunyat. Entre els que posaven la bandera estelada i els que posaven l’espanyola al balcó es plantejaven unes distàncies que cal abordar. Quan van aparèixer moltes estelades als balcons hi havia persones que no la posaven, tot i que eren partidàries de votar o, fins i tot, de la independència, perquè els feia por la hipertròfia simbòlica. Quan un moviment està creixent els símbols són una forma d’exhibir públicament el teu desacomplexament i la teva força però, si guanyes, la hipertròfia simbòlica s’ha d’anar desmuntant perquè sinó pot ser la llavor d’un nou essencialisme. Una cosa és reivindicar una situació homologable amb d’altres països, nacions, comunitats o pobles i una altra és la hipertròfia: acabar com els americans que tenen la bandera fins i tot al lavabo.\nMolta gent se sorprèn que no hi hagi hagut més incidents violents entre independentistes i no independentistes\nL’1 d’octubre hi havia qui aplaudia els qui anaven a votar amb banderes espanyoles. En algunes manifestacions hi anaven juntes persones amb banderes espanyoles i estelades. Quan semblava que entràvem en una via de normalitat arriba la repressió i això obliga a arrenglerar-se amb els que reben o amb els que reparteixen mastegots. Això delimita camps. No hi ha fractura social. La fractura social és l’1 d’octubre i una causa judicial que envia tothom a la presó.\nEs proclama la independència amb el suport d’una majoria ajustada del Parlament que representa menys del 50% dels vots emesos en les eleccions.\nLa qualitat del mandat democràtic no la sabem perquè no ens han deixat votar. La convocatòria per mesurar això era el referèndum. L’1 d’octubre no hi ha manera d’obtenir garanties i això retrau molta gent. Molta més hauria anat a votar en un referèndum amb garanties. Amb una major participació hauria baixat el percentatge del SÍ però si l’Estat hagués cregut que no hi hauria una majoria per la independència ja hauríem votat. No saber-ho condiciona els partidaris de construir la república. Ara tenim garantit un 47%-48% d’independentistes. Això vol dir que no pots fer res? No. Els altres tenen menys i l’endemà encara som a Espanya. Però tampoc no pots tirar pel dret. Quina majoria cal? Una de les lliçons del procés fins ara és que l’independentisme per poder tirar endavant la construcció de la república necessitarà demostrar que té aquesta majoria, aquest mandat democràtic, i, probablement, vista l’actitud de l’Estat, ho haurà de demostrar vàries vegades. No n’hi haurà prou amb una sola vegada.\nFer més d’un referèndum?\nO amb noves majories parlamentàries. Has de poder fer el referèndum i en unes condicions homologables. És molt clar que l’Estat no el deixarà fer. I en la mesura que percebi que les dades li són desfavorables encara s’hi oposarà més. L’Estat només ho farà si s’hi veu avocat, forçat. La majoria s’haurà de mostrar i demostrar fins que arribi un moment que l’Estat no es pugui escapar del referèndum.\nLa gent independentista es frustrarà si se li diu que no es podrà fer un referèndum fins que al govern espanyol no li quedi altre remei que acceptar-lo.\nQui estigui molt frustrat, que militi més. Que se’n vagi a veure a la gent que ha votat Ciutadans i que intenti convèncer-los. Hi ha molta feina per fer. No et pots frustrar. S’ha avançat molt. El balanç és molt positiu. Hem après moltes coses. Hem construït una cultura política. Hem eixamplat la base. Hem popularitzat aquesta causa. Hem obligat l’Estat a actuar com energúmens. Inicialment et menystenien i després reconeixen que ets una pedra molt dura a la sabata, que ara està impedint que s’aprovin els pressupostos de l’Estat. Veurem en els propers mesos si, en algun moment, hi ha crisi de govern i si aquesta crisi pot esdevenir crisi d’Estat. Hi ha molta gent que està mirant i callant. No és veritat que tothom hagi donat un suport entusiasta al PP i al pacte de preservar l’Estat. El que passa és que és molt difícil, en el context espanyol, desmarcar-se del corrent principal i aparèixer públicament donant suport al dret dels catalans a votar i a fer el que decideixi la gent. Fer-se el progre, en aquests moments, a Espanya és molt difícil. Els mitjans de comunicació estan massivament arrenglerats, tret de molt poques excepcions.\nS’ha de recuperar la via de l’autogovern o tirar endavant amb la implementació de la república?\nEm sap greu dir-ho així però cal ser ortodoxament marxista: anàlisi concreta de la situació concreta. No tenim una república. És evident. Vam fer unes passes simbòliques rellevants. Hi va haver el 27 d’octubre. Vam demostrar una capacitat de resistència a la repressió molt gran l’1 d’octubre. Però això no ha estat suficient per posar en marxa un nou estat. El 1931, amb molt menys, el Rei va marxar del país i allò es va ensorrar. Aquesta vegada, no. A més, mitjans de comunicació d’aquí han fet intoxicació informativa, han servit d’aparadors de les clavegueres de l’Estat sistemàticament. La campanya sobre els desplaçaments de seus d’empreses que havia d’ensorrar l’economia va ser molt dura i després s’ha vist que han tingut un impacte mínim. El procés ha sigut clarificador.\nAra cal intentar recuperar el control de les institucions. La força principal del procés és la gent i està bé que cridi que ‘els carrers seran sempre nostres’, però hem de ser més. És evident que el govern de la Generalitat, que no és un Estat, té un entramat institucional molt potent, i durant aquests mesos l’han intervingut i han desmantellat el que han pogut. Amb unes repercussions concretes que han afectat molta gent. No podem renunciar al poc poder institucional que tenim. Dir que això és ‘autonomisme’ és estúpid. No és un problema d’autonomisme o república. S’han de recuperar les institucions. Hi ha gent a l’exili, que en termes d’internacionalització pot fer una feina fantàstica. No s’ha de jugar amb una sola d’aquestes vies, s’ha d’aglutinar tot però recuperar el control de les institucions és fonamental perquè és el que pot permetre uns pactes polítics més amplis, fer polítiques socials que són imprescindibles,… Has de poder ensenyar la poteta i dir que quan puguis faràs aquest tipus de política. Has de buscar els pactes que et permetin majories àmplies que despleguin polítiques socials.\nSi Xavier Trias hagués seguit sent alcalde de Barcelona, el procés hi hauria sortit guanyant?\nNo. Al contrari. El procés té un equilibri de forces intern. Tradicionalment, l’independentisme havia estat d’esquerres. Es produeix un terratrèmol molt gran en el moment que Artur Mas, després de l’inici amb les retallades i el pacte amb el PP i a partir de les grans mobilitzacions, planteja el gir cap a l’independentisme. Té un mal resultat electoral respecte al punt de partida però provoca un gir a Convergència i l’orienta cap a l’independentisme. Determina que s’ha acabat la transició i que s’ha arribat a un punt inacceptable; dèficit fiscal, manca de capacitat de fer polítiques realment importants, dificultats i obstrucció a la política exterior, no es fan les infraestructures, dèficit en les inversions, s’incompleixen tots els pactes i acords,… És evident que l’Estat està jugant amb tu i que ets una simple colònia. No hi ha cap altre remei que l’opció independentista.\nQuan Convergència i un sector d’Unió desembarquen plenament i oficialment en l’independentisme aleshores es fa hegemònic dins el catalanisme. El sector conservador planteja constantment a l’esquerra independentista una idea abstracta d’unitat que crea dificultats. La CUP mai no accepta entrar en el joc i manté un perfil nítidament d’esquerres però ERC ha de combinar la seva estratègia d’esquerres de relació amb els comuns i de disputa per quedar-se amb una part de l’espai que perd el PSC amb fer front al masisme, que fa propostes d’unitat, que diu que allò que importa és la independència i construir l’Estat i que ja es veurà de quin color es pinta. Quan ERC planteja que no es pot dissociar la política social de la nacional es queda sola i li dificulta molt la política d’esquerres.\nSi ERC hagués quedat per davant de Junts per Catalunya a les eleccions estaríem ara en una situació molt diferent?\nSeria diferent però no sé si totalment diferent. Era molt clar que hi havia unes posicions molt empatades entre Ciutadans, Junts per Catalunya i ERC. Les enquestes anteriors donaven un resultat molt diferent però l’operació Puigdemont, apel·lant a la legitimitat i amb ell podent fer campanya a través dels mitjans de comunicació des de Brussel·les, amb una presència constant, va donar bons resultats electorals. Ningú no podia reivindicar legitimitat tant com ell, que era president. El vicepresident Junqueras era a la presó i no podia fer campanya. ERC no podia fer-ne contra el president i va quedar molt limitada. Els seus resultats van ser molt en la banda baixa del que podrien haver estat en d’altres circumstàncies. A l’anterior president l’imposen unes eleccions i l’obliguen a marxar. La campanya és recuperar el president. Això té força i va funcionar. A més, Junts per Catalunya i ERC sumen més que Junts pel Sí, que reforça el que havíem dit sempre uns quants de que separats sumàvem més que junts.\nHavia d’haver convocat eleccions Puigdemont?\nA pilota passada, probablement sí, abans no ho fes Rajoy. El que no podia fer era convocar-les sense fer un reconeixement explícit de l’1 d’octubre. No pots ignorar-lo després que la gent es jugués la pell. Has d’interpretar la situació, explicar les amenaces, constatar que Europa no reacciona encara, dir que cal aprofundir la via escrupolosament democràtica i guanyar-nos-ho més. I convocar eleccions. Això hauria donat més del 50%. Però ho dic, clar, a pilota passada. Era una etapa molt difícil. Només cal mirar els errors comesos per l’altre costat. L’Estat reprimeix, guanya i està content d’haver-se conegut, però han cremat, gastat i consumit moltes coses en aquesta batalla. Els jutges que han fet tots aquests autes i han encausat tantes persones acabaran a la presó i perseguits per tribunals internacionals. Mentre, hi haurà gent que haurà passat mesos i anys a la presó, famílies desmuntades, moviments decapitats… Fan mal però ho acabaran pagant.\nEuropa canviarà d’actitud envers aquest conflicte?\nQui governa Europa? Europa és un artefacte de les elits econòmiques i els polítics són els seus servents. Aquestes mateixes elits controlen els mitjans de comunicació més importants,… Podem generar corrents de simpatia en determinats ambients a Europa. Una altra cosa és la política oficial. No hi ha gaire espais d’expressió d’una Europa progressista, avançada, que tingui en compte l’interès general, les condicions de vida de les classes populars…\nUna oferta des d’Espanya de reforma de la Constitució, d’una via federalista pot satisfer part de les persones que ara demanen la independència de Catalunya?\nArriba molt tard. El PP porta l’Estatut al Constitucional però Alfonso Guerra surt vantant-se d’haver passat el ribot. Aquí hi ha una idea d’Espanya immutable. Ningú no és capaç de rescatar no ja el federalisme, sinó l’iberisme, parlar d’estat lliure associat, buscar un vincle a través de la Monarquia… No volen sortir del model d’Estat que és el mateix que el del franquisme. No hi ha hagut una renovació profunda de la concepció d’Espanya. Ara tenim l’amenaça d’unes noves eleccions. No els va agradar prou com van anar les anteriors. Poden dictaminar qui pot ser president i qui no, qui es presenta i qui no. La sensació és el que sistema judicial és una pura caricatura que obeeix el dictat polític. No hi ha garanties de res. No crec que formulin cap hipòtesi. I si la formulen perquè ens els hem de creure si ho han incomplert tot sistemàticament?\nVeurà algun dia una Catalunya independent?\nEspero que sí. De moment estic bé de salut. Ara en faig 63. Que els meus fills la veuran n’estic segur. Depèn molt de l’evolució general de la política espanyola. Tinc la impressió que en un termini raonable hauria de ser possible. No sé quina mena de procés s’acabarà imposant. Pot ser que d’aquí a pocs anys s’estableixin uns acords perquè el procés de desvinculació sigui una mica llarg. És perfectament possible. Si així és menys traumàtic a mi no m’importaria. Això vol dir negociar, que és el que està fent Europa amb la Gran Bretanya en el cas del brexit. Aquí probablement hi haurà un procés semblant, en un moment o altre. Un govern d’esquerres a Espanya –que tampoc no veig de quina manera hi podria arribar a ser en el curt termini- seria molt pressionat per la dreta més espanyolista. Seria un mal negociador. A vegades és millor negociar amb aquells dels qui ningú no dubti de la seva espanyolitat. Seria fotut negociar amb un govern espanyol sotmès permanentment al xantatge que no són prou bons espanyols.\nI veurà algun dia una Catalunya independent amb un govern d’esquerres?\nSí. El govern de la Catalunya independent serà d’esquerres. A Catalunya l’hegemonia és molt clarament d’esquerres. El que passa és que hi ha una part d’aquesta esquerra que continua pensant que l’únic escenari de canvi possible és l’espanyol. La gent es mira el mapa d’Europa i no s’imagina que pugui canviar, com si fos un fenomen geològic i, de fet, ha canviat moltes vegades. És curiós que hi ha gent d’esquerres que entén que el mapa pugui canviar per guerres, violència, ensorraments,… però no que pugui canviar democràticament, que seria el més normal.\n3 Comments en “Contra l’escalada repressiva cal més compromís i més militància”\nXiscu // 30/03/2018 en 18:15 // Respon\nJo penso que com a táctica primer ahoriem de anar cap un estat federal i en funció del tracte potser tindriem mes o menys urgencia per la independencia.\ndomenec gil // 03/04/2018 en 17:27 // Respon\neste sr es un bocazas, represión de quien ,de los separatistas con su pensamiento único, de los que han roto la convivencia en Cataluña y después se esconde como ratas en su madriguera, estamos apañados, que pulguen sus penas con varios años de carcel, menudo profesor radical y adoctrinador\nRamón Rodríguez // 26/10/2018 en 12:57 // Respon\nHa habido colonias en el mundo con distintas características pero claramentes observales y describibles conceptualmente como tales.Resulta penoso que un profesional de las ciencias sociales diga que Cataluña es una colonia porque mucha gentes tiene ese sentimiento. Lamentable. Este independentismo doctrinario está destruyendo el valioso catalanismo político democrático.


Ciència i tecnologia. | Grup de Recerca en Sociologia Aplicada\nDesprés de tres dècades amb un domini important de Merton i la posterior resposta de Kuhn, les anàlisi de perspectives sobre la comunitat científica, la vida de laboratori, les controvèrsies científiques, el relativisme, l’etnometodologia o la teoria de l’actor xarxa varen permetre obrir espectacularment un ventall d’anàlisi interdisciplinar i multidisciplinar tant dels professionals que s’hi dediquen, com de les tècniques i metodologia d’estudi.\nAl 1996, l’OCDE afirmava en un dels seus informes que les economies dels països als quals representa es basaven de manera creixent en el coneixement i la informació. El coneixement es reconeix en l’actualitat com a la base de la productivitat i el creixement econòmic i s’accepta d’una manera ampla el concepte d’economia i societat basada en el coneixement (OCDE, 1996). El coneixement com a base per al canvi general de la nostra societat ha estat un element clau de la Sociologia de la Ciència. Tanmateix, el pas del coneixement com a instrument essencial per a l’anàlisi de la societat situa la Sociologia de la Ciència com a una disciplina imprescindible per a l’anàlisi de l’economia i la societat actuals. Aquest fet ha ampliat la recerca cap a una anàlisi molt més ample que inclou l’impacte de la ciència i la tecnologia en la societat, el paper dels científics com a professionals en la societat del coneixement, la importància de l’avaluació de les activitats, el procés d’institucionalització, l’anàlisi de les organitzacions productores i receptores, i l’estructura i les dinàmiques que conformen el sistema i l’ecosistema de la ciència i la tecnologia en diversos països. Els models de la Triple Helix, de la Open Innovation, els Innovation Networks i els Ecosistemes de la Innovació han estat molt exitosos tant des de la Sociologia com des d’àmbits molt diversos del coneixement.\nA la Universitat de Barcelona es treballa en projectes de recerca en aquests àmbits, des de la convocatòria del Plan Nacional de 1990, on es va realitzar una anàlisi específica de la pròpia universitat com a institució organitzadora, productora i difusora de coneixement. A més, el paper de la Universitat de Barcelona ha estat pioner al ser la primera universitat de l’Estat que va impulsar al 1997 la creació d’un Parc Científic. Un Parc és, segons la definició que dóna l’Associació Internacional de Parcs Científics i Tecnològics (IASP) “una organització gestionada per professionals que té l’objectiu fonamental d’incrementar la riquesa de la seva comunitat, promovent la cultura de la innovació, la competitivitat de les seves empreses i institucions generadores de saber. Amb aquest objectiu, un Parc estimula i gestiona el flux de coneixement i tecnologia entre les universitats, institucions de recerca, empreses i mercats; impulsa la creació i el creixement d’empreses innovadores (spin-off), i proporciona altres serveis de valor afegit així com espai i instal·lacions de gran qualitat”.\nEn aquest sentit, el Departament de Sociologia i Anàlisi de les Organitzacions (DSiAO) no només compta amb personal docent i investigador que té una ampla experiència en docència i recerca en Sociologia del Coneixement i la Ciència a nivell internacional, un extens número d’articles i llibres publicats, i una participació en projectes públic i privats; sinó que a més ha estat directament vinculat al projecte de creació del model, execució, gestió i creixement d’un dels instruments centrals per a la transferència, difusió i impacte del coneixement científic i tecnològic cap a la societat actual, el Parc Científic de Barcelona. I, per tant, pot contribuir a aquesta línia d’investigació aportant la seva vàlua i experiència.\nUna respuesta a Ciència i tecnologia.


21 | juny | 2016 | Les CIÈNCIES en BLOC\nLa mar (morta) Mediterrània…\n21 de juny de 2016 FERNANDO MARIA CLAUDIN BOTINAS\nInteressant article publicat al diari “Rebelión” (veure http://www.rebelion.org/noticia.php?id=213605) sobre la mar mediterrània.\nLa Mediterrània és un mar quasi tancat on les aigües es renoven lentament, cada 80- 150 anys. Això fa que tot allò que si llença quedi durant molt de temps en ell. A les seves ribes hi ha multitud de poblacions i de persones que realitzen moltes activitats. Com a conseqüència d’aquestes activitats es generen gran quantitat de residus (sòlids, líquids i gasosos) que en moltes ocasions van a parar a les aigües de la mediterrània. El resultat: una immensa massa d’aigua contaminada. Tant contaminada que si no es fa res i seguim pel mateix camí acabarà sent una gran massa d’aigua sense pràcticament vida. Trist destí per el bressol de la civilització.\nEn l’article, per cert, s’esmenta el dia dels oceans….. Aquest va ser el dia 8 de Juny. Continua la lectura de La mar (morta) Mediterrània… →\nBIOLOGIA, ECOLOGIA, EVOLUCIÓ, GEOLOGIA, GESTIÓ MEDIAMBIENT\nAixí va poblar l’home la Terra en els últims 6 mil anys\n21 de juny de 2016 MONTSERRAT SANS ARIJA\nInvestigadors de la Universitat de Yale (EUA) van recopilar dades per observar com van ser els assentaments humans entre l’any 3700 a.C. i el 2000. En un clip de tres minuts mostren els seus resultats.\nEncapçalats per Meredith Reba, de l’Escola d’Estudis Forestals i Ambientals d’aquesta universitat, els investigadors van reunir les localitzacions i la mida de les poblacions en els últims 6 mil anys, després de consultar censos històrics i arqueològics. El seu article va ser publicat a la revista Nature\nLes seves dades van ser representats en un mapa interactiu que mostra els llocs i les dates en què van aparèixer les primeres ciutats i com, a poc a poc, van anar expandint per altres continents. Com s’observa en el clip, que dura una mica més de tres minuts, els primers assentaments van néixer al Pròxim Orient per després traslladar-se a països orientals ia l’est d’Àfrica.