Pàgina personal d'en Joan: de setembre 2010\nQue s'investigui la participació de l'església en el genocidi franquista\nPer justícia, i no per venjança, s'hauria de portar endavant la resolució de l'any 2006 del Parlament d'Europa, que els nostres governs s'han passat per ... (allà).\nJa hi ha prou que aquests polítics, i això que alguns es diuen d'esquerra, facin el possible per què no s'avanci en la restitució de la memòria històrica i que consideri l'església intocable.\nEl Parlament Català vota a favor del blindatge dels Correbous\nCatalunya va aconseguir portar al parlament una iniciativa popular (I.L.P.), per aconseguir l'abolició de les curses de braus, amb el propòsit d'evitar el maltracte animal. El parlament va votar a favor de l'abolició, però quina sorpresa vaig tenir al comprovar que a la votació es va separar els correbous dels braus. I per culminar-ho ara han votat pel blindatge dels correbous, o sigui que ha tornat a imperar el pensament dels possibles vots que es perdrien a les Terres de l'Ebre, del que la societat Catalana, en la seva majoria, demanava, que era donar un pas més endavant amb el tracte amb els animals.\nEl mes greu es que a banda que donem munició als nacionalistes-espanyolistes, en que ho tenen clar que s'ha prohibit les curses per què es un símbol de l'espanya (actualment, vella i caduca) i no per estar a favor del no maltracte animal, es que a la gent com jo, que varem posar la nostra signatura en aquella I.L.P., creiem que els espanyolistes tenen raó.\nEl maltracte animal no necessitaria fer lleis i discussions parlamentaries, només cal llegir la Constitució i es podrà comprovar que les curses, correbous, “toro embolao”, etc, no s'haurien d'autoritzar, però ja sabem que de la Constitució només es fa cas els articles que al poder (o dels que el volen) els interessa. Canàries fa molts anys va prohibir les curses, i ara Extremadura ha prohibit els correbous, mentre que a Catalunya els polítics ens prenen el pel (una vegada mes).\nParafrasejant a Lluís Llach, podíem dir:\npel que varen votar tanta gent,\nO si tenim en compte com es porta tota la política actual a l'estat espanyol, podríem fer cas del text sencer de la cançó:\nCompanys, No és això. Del disc: El meu amic el mar (1978). Lluís Llach,\nEspanya condona al Congo tot el seu deute\nFa uns dies vaig llegir una noticia que em va fer pensar: “Espanya condona al Congo tot el seu deute, que ascendia a 224 milions”. Vaig començar a mirar per “inet” noticies de la República del Congo, tot pensant que si espanya condona el deute vol dir que a més de pobre, es un país democràtic, amb poques riquesses (cosa que no es el que tenia entès), podent arribar a pensar que es lògic per ajudar-ho a sortir endavant, però que si fos així crec que hauria estar molt millor posposar el deute els anys que convingues, sense interessos, en espera de temps mes favorables pel Congo, i que, a més, allò suposaria una millora econòmica que es repercutiria en la qualitat de vida de la població.\nLa meva sorpresa va anar en augment mentre llegia noticies del país, però el pitjor va ser al llegir aquest comentari del blog de “El Proyecto Matriz”, o aquí en format pdf.\nO sigui que condonem un deute que no beneficiarà en res a la població, per què continua sent un país dictatorial amb menyspreu total als seus habitants i als drets humans, amb habitants que estan en la misèria quan el país es ric en minerals, que està dominat per les multinacionals estrangeres que l'estan saquejant amb el beneplàcit dels governants que son titelles de dites multinacionals, i amb gran despesa en armament per dominar millor al seu poble.\nEl que em va xocar molt es que la noticia de la condonació va aparèixer en uns pocs mitjans de comunicació i sempre en el que diríem lletra petita, sense que ningú hagi aixecat la veu per protestar, cap partit polític (ni els d'esquerra), cap sindicat que estan en contra de les mesures econòmiques del govern (en contra amb gran part de raó -no tota-), cap mitja de comunicació (ni els que es diuen progressistes, està clar que els diaris ho tenen magre el protestar per què viuen bastant de les subvencions del poder en forma de subscripcions), ni ho he vist en cap associació dels drets humans.\nNo es pot condonar a un altre país res que no serveixi per millorar la qualitat de vida dels seus habitants, no pot ser que es faci servir els diners de ningú per que els nostres governants es netegin la consciencia (que pel que es veu no en tenen). Crec que una condonació d'aquesta mena, a un país com aquest, atenta contra els drets dels espanyols, als que, pel mals governs que hem tingut des de fa molts anys, ens ha portat a una crisis com l'actual, amb una tassa d'atur inconcebible i amb una reducció molt notable de les ajudes socials.\nDeixo això aquí com part del meu dret a la rebequeria i sent conscient que la meva veu es perdrà al desert.\nColumbari Romà (Vila-rodona)\nExtret de la pàgina del Museu Nacional Arqueològic de Tarragona:\n"Edifici funerari construít al segle II dC, sembla relacionat amb una vil·la pròxima, situada a la ribera esquerra del Gaià. De planta rectangular, està bastit amb carreuons a sobre d'un podi decorat amb arcuacions; el cos central presenta falses pilastres dòriques i estava cobert amb teulada a doble vessant. Els murs de l'interior conserven part de l'estuc original i els sis petits nínxols o fornícules (loculi) en què hom dipositava les urnes amb les cendres dels difunts. Recentment ha estat objecte d'importants treballs de restauració".\nLes coordenades son, Datum WGS84, Projecció UTM, Norte 31T, x362402 y4574042, altura 236 mts..\nEtiquetes. Alt Camp, Historia, Monument, Turisme\nCopiat de la pàgina de Alberto Vázquez-Figueroa de Alberto Vázquez-Figueroa, del 06/09/2010. M'he pres la llibertat de traduir-ho.\n"Hi havia una vegada un circ que amargava sempre el cor…!\nPlagat de pallassos, serps i caimans…\nel director d'orquestra era un bufó\nEls nens no reien i els seus pares ploraven\na causa que hi havia massa “senyories”…\ni ni un sol senyor".\nCrec que molt encertat.\nRecerca de la Cova de la Vila\nA l'església de Sant Esteve - Cova del Corral\nPer avui hem quedat en Joan Josep i jo anar a La Febró a buscar la Cova de la Vila, cova de la quasi no hi ha informació a banda del treball que varem fer en Salvador Vilaseca i l'Albert Prunera, on van efectuar prospeccions arqueològiques. Aquesta cova a més, te historia, aquí es van amagar unes poques persones durant la guerra civil. Per veure l'únic document que jo he trobat a “inet” i que en parla el podeu trobar aquí. Per “inet” es troben varis articles que en parla del que diuen Cova de la Vila, però no son d'aquesta cova, sinó de la Cova del Corral.\nLa referencia que tenim es que està entre la Cova del Colom i la Cova del Corral, a la raser sur de la Serra Plana, i quasi a tocar al Barranc de la Cova del Corral. Som conscients que trobar-la amb la ressenya que tenim serà difícil, però estem esperançat a aconseguir-ho.\nEns trobem a quarts de vuit a Alforja i anem fins a La Febró, aparcament a la plaça al costat de la cabina telefònica i ens preparem per sortir. Ho fem quan son quasi un quart de nou. Anem fins el cementiri i agafem el camí de la Cova del Corral. El camí va pujant, està tot bastant humit de les pluges de dies anteriors, hi ha un ambient de molta xafogor.\nPassem les runes del que era un maset, que deixem a la dreta, i quan ens sembla que estem sota el lloc aproximat, deixem el camí i pugem per rastres, pendent amunt en direcció a la paret. Costa bastant arribar, encara que hi ha rastres, el camí està brut amb uns quants pins i bastants rames caigudes. Arribem a la paret, i la anem resseguint cap a la nostra esquerra, trobem una serie de petites balmes i coves, també trobem un surgència, molt humida però sense aigua. Reculem sempre, mes o menys, a ran de pared, trobem un pujador, encara que seria una mica difícil per a mi, i ens allarguem fins a la Cova del Corral, lloc on esmorzem. Avui el lloc te un encant especial, que no jo havia vist mai aquí, l'aigua cau per la paret fent una petita cascada. Aquesta Cova del Corral hi ha molta gent que la confon amb la Cova de la Vila, potser es la manca d'informació que hi ha, incloent els mapes actuals.\nDesprés d'esmorzar tornem a la carga, baixem pel camí del Barranc de la Cova del Corral, per tornar-se a enlairar per buscar la cova a mig aire, en comptes de pegada al cingle de dalt com hem fet abans, anem a buscar-la en un cingle que està mes avall, o sigui entre el camí i la part de dalt. Tornem a barallar-se amb la vegetació, la sort es que hi ha pocs esbarzers i arítjols Després de bastants punxades i esgarrinxades, i de pujar a alguns roquers, decidim deixar-ho estar per avui.\nRegressem al poble, arribem quasi a l'una del migdia, on trobem a dos persones de mitjana edat que estaven treballant en uns baixos i anem a preguntar-lis si coneixen el lloc, un d'ells ens explica que un dels que es van amagar era el seu pare. Des de La Febró ens indica el lloc on es, encara que ens reafirma que no es veu fins que un no hi es a l'entrada mateixa, a més ens dona indicacions on es troba un altre cova que es on els amagats guardaven bestiar per alimentar-se.\nEns anem a casa amb una mica de mal sabor, al no haver complert el primer objectiu, hi havien altres per fer avui que ja no hem pogut intentar. Però el que si ha estat positiu es un altre matinal muntanyenca i comprovar que encara que bastant brut i perdedor, es pot passar entre la Cova del Colom i la del Corral, la primera amb sortida cal a la Serra Voltor i la segona cap el Plans de l'Ermitanet.\nQuedem per tornar un altre dia.\nCom es normal no hi han tracks, a mes dels tombs que hem fet, al passar tant de temps pel costat de les parets, el gps agafa molts rebots de senyals.\nEl Grau del Carabassal (2)\nAhir vaig posar la primera part de l'article que es va publicar a la revista Vèrtex, a l'any 1989, article signat per l'excursionista reusenc Ramon Cuadrada i Ornosa. La primera part era la redescoberta del grau, avui transcric la segona part, que tracta del traçat de la ruta, que es exacte a l'actual, només canvia la part artificial instal·lada que avui es molt millor, amb ancoratges i escales metàl·liques.\n"Per a dirigir-se al grau del Carabassal se surt de la Morera per la carretera de Cornudella i s'hi camina fins a sobrepassar la Creu Missional, que resta a la dreta. De seguida es veu un bon sender a mà esquerra i que cal prendre: es el camí dels Fareus. De cop, hom s'hi enfila dreturerament, per a fer després alguna lleu ondulació tot seguit paral·lel a la moderna ruta, que va quedant en sota. Mes enllà es planeja i es torç a l'esquerra, a poc després es puja esbiaixadament de cara al cingle fins que s'abasta una amplia i pedregosa feixa curulla de botges i d'algun pinetell. S'entra a la Devesa del Grau i es va de pla o pujant poc en direcció a llevant. Els cingles de la Falconera i del Racó dels Boixets, aquest davall el grau dels Barrots, tanquen, majestuosos, el costat esquerrà. Al fondal de la dreta, hi queda el Racó del Federico. Es baixa cap al barranc de la Desenrocada de la Roca a les Onze, eixut i obstruït per grans daus minerals caiguts del cingle. Se'l travessa, es puja i es planeja. A baix al costat dret, s'hi veu la Moleta, elevació corn una plataforma que s'aixeca pel damunt del coll de la Coma. El terreny es pelat i grogós. Es fa un lleu retomb i després s'entra al Racó del Còdol Badat, amb restes d'antics conreus encara prou evidents. Es passa a frec d'una roca balmada, a l'esquerra, i es baixa per un marge esventrat fins a assolir el fons de la depressió. Es puja rectament i la senda s'encamina cap a una gran torre de conglomerat obert pel mig, i que a la Morera coneixen corn el Còdol Badat. El camí, amb una certa gràcia, passa pel congost que formen les dues meitats del bloc. En arribar a l'altre extrem, si hom es gira enrere podrà albirar el poble de la Morera emmarcat entre dos murs de roca. Es puja lleument amb tendència a l'esquerra per damunt d'un sòl pobre. La senda va millorant i es fa mes visible. S'arriba a un colletó i es va de pla cap a l'esquerra, passant a la vora d'un magne roc. Es voreja una petita depressió i es fa cap a una antiga carbonera, passada la qual es planeja entre botges i se segueix en suau davallada. El pany de cingles que es té a l'esquerra, encara una mica distanciat, es imponent, i s'hi destaca un monòlit conegut corn la Roca del Xollat. El camí no es accidentat. Es passa una torrentera i després una altra, anomenada el Sac del Portaler, que quan plou molt porta més aigua que el barranc de la Grallera. Es va entrant a la partida dels Fareus. El paratge esdevé més boscós. Es torna a pujar una mica i s'arriba a una colladeta, on pot donar-se per acabat el camí dels Fareus seguit fins ara.\nEn aquest punt, cal decantar-se en angle recte cap a l'esquerra, encarant-se amb el cingle. Comença la segona part de la pujada al grau del Carabassal. La senda és ben acusada i ben aviat s'enfila fortament i sostingudament. Es fan revolts i es creua una tartera. Se segueix amunt i no es tarda a fer cap al peu d'un cinglall que se supera fàcilment. Se segueix algunes passes i abans que el camí s'inclini a la dreta es pot anar a la cova dels Fareus, que és a tocar, excel·lent recer, bon mirador i sopluig en cas de mal temps. Si s'hi ha anat, per continuar es davalla fins a retrobar la senda, que ara marxa arrapada al relleix de la roquera. Es torna pujar per dins d'un còrrec i es fa cap a la base d'un cingle inclinat i poc compacte, amb abundància de preses per a enfilar-s'hi. S'hi puja, i en esser al capdamunt la senda reapareix i marxa cap a la dreta alhora que descriu un arc de regular pendíls. Els panorames van guanyant espectacularitat cap a totes bandes. Es continua ascendint per bon camí, tot adaptant-se a la trencada morfologia del terreny, i es fa cap a un altre cinglet que s'ha de superar per dintre d'una curta però aplomada canaleta, equipada amb claus passamans. Cal posar atenció en aquest tram.\nSuperada la dificultat, el sender s'enlaira estretit i en revolts fins a guanyar un relleix superior. Es tomba a la dreta i a l'esquerra, marxant de pla un curt lapse. Es connecta amb una tartera molt inclinada que es puja fins allà on es veu que la senda reapareix a ma dreta. Es va amunt,\nara la proximitat dels cingles ja es ben notòria. Es planeja i es davalla al caire del penya-segat dreter, i de seguida s'és a tocar de les altes parets cinglerenques de mà esquerra. Es van succeint colpidors balmaments i desploms, i es puja i baixa just a creuar el solc del torrentó que neix a la base del grau. Es torna a ascendir breument fins que en una mena d'ample replanell es topa amb el darrer mur de cingle, i el camí s'acaba. S'és al peu del grau del Carabassal, format per una paret escalonada gairebé vertical d'un quinze a vint metres d'altura al costat dret, mirant des de baix, i per una profunda canaleta obrada per l'erosió de les aigües que davallen del comellar que hi ha al damunt. Entre el primer tram d'aquella paret, a uns tres metres del sòl, i la canaleta esmentada, al cingle presenta una estretíssima lLleixa que s'aprofita per a guanyar-la, tot marxant obliquament cap a l'esquerra i ascendint cosa d'un pare!l de metres.\nPer a superar el grau, cal pujar seguint la successió de claus i d'altres suports distribuïts al llarg de tota la roquera i per dintre de l'escletxa. En esser-hi al capdamunt, aixi que s'ha posat el peu al comellar, cal inclinar-se una mica a la dreta i seguir la direcció d'un còrrec. Es troba una tartereta i es passa anant cap a la seva dreta fins que s'acaba. Es torça a l'esquerra i es puja en direcció a les primeres roques que sobresurten del cingle que separa el comellar que es té a l'esquerra de la recingla per on es va a la Cova Santa. S'és a la Roquera dels Grèvols. Des d'ací es poden prendre dues direccions: per l'esquerra anant rectament a trobar l'inici de la raconada, enfilar-se sense camí al vessant del contrafort que davalla per la banda de la Roquera, i en menys de deu minuts atènyer l'esquenall de la serra Major, enfront d'un ramal del barranc de les Falles. Si se segueix l'altre itinerari, que és el que s'aconsella, en tocar la Roquera dels Grèvols, cal marxar cap a la dreta prenent un corriol protegit per una gran roca que té a la dreta. Es decanta després a la mateixa ma i es baixen uns quants metres, ara fins a situar-se al mateix caire del balç. S'ha entrat a la cingla del Rodés i de moment es camina entre arbusts i de seguida tocant a la paret de conglomerats, de la qual s'ha de procurar no apartar-se gaire. El pas no ofereix dificultats, però encara que sigui destriable s'ha de posar cura a no desviar-se'n. L'indret va prenent un gran to a causa de les característiques que mostren els cingles. Es passa per un congost, es gira a l'esquerra i es puja fort per a anar a passar entre dues fraccions de cingle altíssims que recolzen d'un en l'altre per la part superior. El terreny es torna més accidentat i obliga a pujar i baixar. El carrasclar domina per arreu. Es passa un tram més pelat i es fa cap a una placeta obaga amb grèvols i galzeran. Es prossegueix i es passa un breu grauetó. La cingla per on es ve perd frondositat. Es fa un últim retomb pel peu del cingle allí on a mà dreta queda com un taulell decantat. S'acaba la cingla del Rodes.\nSe'n surt per una mena de portellet tot descantant-se a l'esquerra i davallant cap a l'ampla clotada del barranc dels Racons del Moloner. Es deixa la proximitat del cingle i per carrerany visible es contorneja la totalitat de la raconada. Es camina pujant per sobre d'un ample corregall, alhora que hom s'encamina de nou a retrobar el veïnatge dels cingles. Ni que la senda no hi arribi ben be, abans de decantar-se a l'esquerra val la pena de guaitar a la timba per contemplar el grandiós panorama que hi queda al dessota, amb el mas d'En Racó presidint el fondal immediat. Es torna al viarany i es puja lleugerament, en direcció N-NE. De seguida apareix el Clot del Moloner, amb el llom de la Cova Santa a primer terme, a la base del qual cal anar tot baixant.\nEs deixa aquest indret a l'esquerra, i per una o per l'altra senda es va en direcció de la cova del Moloner. Abans d'arribar-hi, es pren un senderó a la dreta que de moment marxa cap al S i després de decantar-se a l'esquerra es posa a sobre de l'esquenall del contrafort sota el qual hi ha la balma del Moloner, i que davalla de la capçada superior. Després, la sendereta millora i acaba per soldar-se amb el camí d'Albarca a Cabassers, que marxa per la serra Major.\nPer part de l'Associació Excursionista de Reus, a la qual pertanyen els excursionistes que s'han esmentat, hi ha intenció de procedir a senyalitzar dignament i sòbriament l'itinerari sencer del grau del Carabassal. Mentre aquest projecte no sigui realitat, a continuació es donen els temps que s'esmercen a fer el recorregut, per trams, aixi de cara amunt com viceversa, fent la lògica observació que els horaris mai no pretenen una rigorosa exactitud, per be que aquests s'hagin pres en diverses ocasions i fent l'itinerari distintes persones.\nTemps de pujada, per trams:\nLa Morera-Grau del Carabassal: 1,05h\nLa Morera-Serra Major: 1,15h\nLa Morera-Cova Santa: 1.30h\nLa Morera-Serra Major: 1,45h\nTemps de baixada, per trams:\nSerra Major-la Morera: 1,00h\nSerra Major-Cova Santa-la Morera: 1,25h"\nEn aquests moments el camí està senyalitzat, netejat i degudament equipat. La neteja ha estat efectuada pel Consorci del Parc Natural del Montsant.\nTinc confiança que la revista Vèrtex, que pertany a la F.E.E.C. no es prengui malament el que hagi posat, al meu blog, un article seu. Es tracta d'un article de l'any 1989, anomeno les fonts d'on ho he extret, i les meves intencions només es col·laborar amb el mon excursionista, ajudant-ho a la mida de les meves possibilitats d'una manera totalment altruista.\nConfio que aquest article pugui ser d'utilitat.\nEl Grau del Carabassal (1)\nA l'any 1989 a la revista Vèrtex es va publicar aquest article, de Ramón Quadrada, amb referencia a la redescoberta i reapertura de Grau del Carabassal:\n"El grau del Carabassal, per R. Quadrada i Ornosa\nL'any 1972, Josep Porqueres, de cal Rosalí de la Morera, contava al seu familiar, l'escalador i excursionista Josep Maria Jansà, també descendent d'aquell casal morerí, com de jove ell i el seu pare en ocasions havien assolit la serra Major del Montsant pujant-hi per un grau que només utilitzaven els talladors de fusta, situat als cingles veïns del mas d'En Racó.\nJosep Maria Jansà i els seus fills, recollint les indicacions del seu parent, intentaren de localitzar el pas del Carabassal tot cercant-lo per la part superior de les cingleres suspeses al dessota deis comellars dreters propers a la Cova Santa. Al primer intent ja ho aconseguiren, però els calgué guanyar el repeu del grau bo i despenjant-se una quinzena de metres amb l'ajut de la corda. Aquell mateix dia, per facilitar-se l'ascensió i el descens en endavant, els Jansà tallaren una alzina i la col·locaren provisòriament a la vera del pany de cingle vertical i lleugerament extra-plomat que forma el primer tram del grau. Després marxaren enllà sense llei de camí i amb un enutjós descens aconseguiren sortir del laberint de recingles interposat entre el Carabassal i els tres-cents metres de desnivell comptats des d'aquest fins a l'indret que tenien escollit per atacar l'itinerari des de la part baixa del Montsant. Al mateix temps, amuntegaren pedres als llocs en el pas era confús o bé compromès.\nAixí havia estat redescobert el grau del Carabassal, però per a ésser útil a l'excursionisme calia posar-lo en condicions.\nDos diumenges després, un altre equip format pel matrimoni Adserà Vergès, Maria Magdalena Monteverde, Ramon Quadrada i Ramon Sabaté, aquest darrer de la Morera, sortia del poble pel vell i perdut camí dels Fareus amb la idea d'enllaçar amb part de la ruta seguida per Josep-Maria Jansà. El grup pogué situar-se al mateix peu del grau, malgrat la boira i la fina pluja que feien lliscadís el paratge. De retorn, posà fites als punts que li semblaren més encertats per a traçar la senda que hauria de conduir fins al grau, mentre tots s'adonaven de les grans possibilitats d'aquell sector del Montsant.\nD'altra banda, Ramon Quadrada i la seva esposa també havien localitzat el grau del Carabassal per la part de dalt, però no atansant-s'hi directament des de la vertical de la serra Major, sinó fent-ho des de la Cova Santa, vorejant quasi de pla el barranc deis Racons del Moloner i la cingla del Rodés. Avançant per aquests indrets, barrats per la vegetació i una timba de més de cent me-tres, assolien el propòsit voltats de topants de gran bellesa i atractiu, sense dubtar a escollir-los com a itinerari d'entrada i de sortida del grau per la seva part superior.\nJosep-Maria Jansà, be que espaiadament, ha treballat quatre anys en l'obra de condicionar els diversos cingles pels quals va passant la ruta a mesura que hi ascendeix, fent dringar el martell sobre la roca, portat al muscle juntament amb les eines i altres materials que ara ja formen part de l'entranya montsantina, per tal de donar seguretat als qui vulguin utilitzar el grau. Per la seva part, Maria Magdalena Monteverde, Ramon Quadrada i els veïns de la Morera Ramon Sabaté, Joaquim Figueres i els germans Joan i Josep March han procedit a la total recuperació del camí dels Fareus, d'uns dos quilòmetres de llargada i en molts trams emboscat o be perdut, així com a l'obertura de passos als sota-cingles i relleixos, feina portada a cap sempre des d'una mira purament excursionista. El treball ha estat lent, però la satisfacció d'haver donat als muntanyencs un itinerari del tot inèdit alhora que molt bell —potser el mes bell dels d'aquesta part del Montsant— fa que l'esforç es doni per ben emprat.\nSegons explica Josep Porqueres, per a superar el grau del Carabassal, s'aprofitava una alzina propera al cingle, que servia per a recolzar-s'hi. Aquest arbre, ara desaparegut, es el que sens dubte va nominar el grau, per tal com del suro, producte d'una varietat d'alzina, també se'n diu “carabassal”. L'alzinar és abundós tant a l'esquerpa i feréstega recingla on hi ha obert el grau com al veïnat, i res no hauria tingut d'estrany que aquell exemplar que feia de pujador hagués pertangut al tipus d'alzina surera.\nNo cal dir que el grau del Carabassal nomes accepta el transit de persones, i encara amb certes restriccions, car l'itinerari té trams bastant delicats.\nConsiderant-lo sols excursionísticament, des que es pren el sender que hi porta fins una hora i mitja després, a les envistes de la Cova Santa, la cursa es una continuada successió de panorames cinglerencs —els millors del Montsant son al terme de la Morera— i de profunditats veïnes i allunyades. En cap altre grau no es tan duradora la sensació de trobar-se al regne dels conglomerats, que prenen formes i coloracions més que notòries. Aixo contribueix a fer que des d'un angle fotogràfic l'obturador trobi temes per a moure's a discreció. Les sorpreses que va mostrant el rocam muden tant alhora que s'avança cap a dalt del grau com una vegada se l'ha traspassat.\nEl grau del Carabassal, es aconsellable de fer-lo si es vol anar vers al costat oriental del Montsant o si se'n ve; cal remarcar, però, que passar-lo de cara avall exigeix un xic d'atenció".\nDesprés hi ha la descripció de la pujada al grau que, a part del material artificial, es el mateix que l'actual. En pocs dies ho pujaré.\nS'ha mort un gran lluitador per la llibertat\nA les meves humils pàgines del meu blog no podia faltar un comentari sobre el gran personatge aragonès que ens deixat.\nVa ser cantautor, escriptor i polític espanyol, diputat al Congres, per la "Chunta Aragonesista", durant dues legislatures, que va tenir el valor de plantar cara a tots els impresentables que fan de polítics, tant d'un costat com de l'altre (hi ha diferents costats e ideologies a part de la "pela"?). Es pot veure a youtube l'interpel·lació al ministre Alvarez Cascos, l'any 2003, amb la seva famosa frase.\nEs pot trobar un bibliografia al wikipedia.\nAquest si que va ser una persona que es mereixeria un gran homenatge per la seva lluita per la llibertat.\nUna cançó molt famosa, i que extra-oficialment es l'himne d'Aragó, es:\nCanto a libertad:\nEns ha deixat però sempre el recordarem mercès al seu pensament i les seves cançons. I li desitjo que on estigui a partir d'ara, aconsegueixi l'ansiada LLIBERTAT ....\nEtiquetes. Actualitat, Homenatge, Pensaments, Política\nMolins de Tarrès, Les Virtuts, Niu de l'Àliga\nMolins de Tarrés (de dalt) - Niu de l'Àliga\nAquest diumenge he anat amb el meu fill, Sergi, i el seu amic, l'Oriol, a donar un tomb pel Riu Glorieta. Ja feia mes d'un mes que m'havia demanat que preparés una sortida d'uns dotze kilòmetres i que cap el final es poguessin banyar. Amb aquestes perspectives vaig creure que un lloc idoni seria pujar a les Virtuts i baixar pel Glorieta, banyant-se al Niu de l'Àliga, encara que últimament he estat varies vegades per la zona.\nCom ells dos venen de Barcelona quedem a Reus a les nou de matí, però com es normal el meu fill no va puntual i em passen a buscar a dos quarts de deu. Arribem cap a les deu a l'ermita del Remei, i com crec que es una mica tard anem fins a l'aparcament que han fet als Molins del Mas de Forés. Arribem i ja hi han bastants cotxes aparcats, pel que espero trobar gent per les contrades.\nSortim a mig quart d'onze, passem pel costat dels tres molins, de dalt, del mig i de baix. Entre els dos primers baixem per per les escales que han fet, i entre els dos últims per un rastre molt marcat. Passem per sota l'aqüeducte i seguim per la pista. Passem a tocar el Mas de Monravà, deixem a l'esquerra l'entrada al Mas de Corbella, que pel que he llegit, ara es un hotelet rural. Seguim per la pista que va cap el Mas de Mestaca i veiem un cartell indicatiu de cacera. Veiem al davant un grup de gent. Al poc agafem una pista a la dreta, hi ha un cartell de “propietat privada” (els que van al davant, segueixen recte), i després un senderó, també a ma dreta que va a creuar unes torres elèctriques, per entrar en un bosc espès d'alzines. El camí està humit per les ultimes pluges i va alternant les pujades amb les zones mes planeres. Es senten els gossos, pel que ens adonem que els caçadors no estan massa lluny, però pel que sembla estan per la Vall de Micanyo.\nEl camí desemboca a la pista nova que han obert, per on hem de pujar un parell de revolts, per deixar-la i agafar el camí vell, que torna a ser per bosc frondós d'alzines i pins.\nS'arriba a una cruïlla on hi ha un cartell de fusta, agafant cap a la dreta. Aquí ens trobem un gos de la cacera que va completament perdut. Després d'una estona per dins del bosc arribem a la cruïlla per anar a Les Virtuts, l'única indicació es una petita fita de pedres.\nArribem a l'ermita, visitem les runes i aprofitem per esmorzar en el roquer. Mentre esmorzem arribem dues parelles que també fan el mateix tomb.\nDesprés d'esmorzar pugem fins a la pista, passant pel costat del Mas de Tinet, on trobem mes excursionistes. Abans del mas trobem a l'esquerra les restes d'una bassa abandonada. Un grup de tres ens pregunten com arribar a les Virtuts, els explico una mica encara que crec que no s'assabenten massa.\nPassem pel costat de la font, la bassa, deixem a l'esquerra l'entrada al Grau del Mal Pas i ja baixem cap el Glorieta, tot passant pel Mas de Joan Bo. Arribem al Glorieta pel que baixa molta aigua, encara que podem creuar-ho, però mullant-me una mica els peus (tinc que decidir-me a comprar botes noves, ja que m'ha entrat l'aigua pels forats dels costats).\nCom es normal sempre que estic per aquí, erro el camí, però de seguida rectifico, i anem a veure les Fonts del Glorieta. Mentre estem, veiem tres barranquistes, dels que dos no tenen massa idea, però el tercer sembla que sàpiga molt be el que fa.\nSeguim avall, i per sorpresa ens passem tres motos, sense matricula, que amb el deteriorat que està el camí i el moll que està, fan unes destrosses impressionants, hi això que està prohibit les motos per aquests paratges.\nArribem al Niu de l'Àliga, on hi ha prou gent. Creuem a l'esplanada, amb una mica de dificultat, per la quantitat d'aigua que baixa i la gent que hi ha pel mig. Ens trèiem la roba i ens posem dins de l'aigua, no se la temperatura que te, però la veritat es que no es deixa estar massa estona dins d'ella. Nadem una mica, jo particularment nedo fins a on toca el sol, però com l'aigua aquí no està mes calenta, me'n torno a la vora. Ens eixuguem, ens vestim i sortim, amb noves dificultats per creuar. Hi han tres grups menjant, i mes gent que arriba.\nCreuem el Glorieta per agafar la pista, creuant-nos amb un gran grup de noies. Seguim la pista i ens dirigim ja cap l'aparcament. Al passar per on pujava el camí cap a les Virtuts, ens adonem de la gran desforestació tant gran que han fet en aquest entorn, sembla mentida que aquestes coses es permetin i a més es digui que es per millorar el bosc, s'ha de veure les destrosses que han fet.\nSense mes arribem a l'aparcament quan manquen uns minuts per les tres de la tarda, després de fer uns onze quilometres. D'aquí ens anem al restaurant de l'ermita del Remei, on dinem molt be, encara que una mica car, o potser es que fa temps que no surto a dinar a cap restaurant.\nEl dia ha estat magnific, quasi tota l'excursió ha estat per zona boscosa o sigui sense sol, el bosc que ha predominat a la pujada ha estat l'alzina, arbre que dona el seu punt de frescor, ens em banyat amb aigües molt fredes, en un lloc molt bonic. A les Fonts del Glorieta baixava aigua per tot arreu, amb el meravellós espectacle que això suposa. En fi, un dia dels que un se'n recorda gratament, exceptuant les motos baixant i destrossant, encara mes del que ja estava, el camí que puja a Mont-ral, camí que encara restes de l'empedrat del temps del regnat àrab, i de les destrosses que han fet de desforestació.\n"El món està en mans d'aquells que tenen el coratge de somiar i de córrer del risc de viure els seus somnis"\nVist en un vídeo de youtube sobre motivació.\nLa Vall de Micanyo\nEsglésia de Sant Miquel i Castell, de l'Albiol\nAvui no tenia cap intenció de sortir a caminar, a més encara em noto una mica el genoll, degut a la sortida del divendres. Però després d'esmorzar i fer unes gestions pendents per Reus, em decideixo a fer una petita sortida. Me'n recordo d'una que vaig fer fa mes de quinze anys, que es la Vall del Riu Micanyo. Aquesta vegada no he volgut preparar un track, ans al contrari, he volgut fer-la seguint la descripció d'un article que el G.E.C.T. va publicar després d'una sortida seva de l'any 2009. L'ha he fet exacte, excepte el tros final.\nVaig fins a l'ermita del Remei, Alcover, on aparco el cotxe sota els grans plataners, pel que m'asseguro l'ombra per la resta del dia.\nSurto a caminar a tres quarts d'una del migdia, seguint la pista asfaltada que segueix la vall del Glorieta, arribo a l'entrada del Mas de Forès, deixo a la dreta el camí a Mont-ral i entro a la finca dels Molins de Tarrés (dels Capellans, segons l'Icc.) que eren uns molins per pertanyien al Mas de Forès\nFormen tres construccions, el molí de dalt, del mig i de baix, esglaonades a la riba esquerra del Glorieta, en la confluència de la vall del Micanyo i la del Glorieta.\n“La indústria del paper, concentrada majoritàriament a la vall del riu Glorieta, va ser la gran font econòmica de la vila d’Alcover durant els segles XVIII i XIX fins que va entrar en crisi amb la pèrdua de les colònies americanes.\nEls molins paperers de la Vall del Glorieta aprofitaven els desnivells de la vall per fer saltar l’aigua i produir força motriu. A l’any 1897 hi havia un total de deu fàbriques de paper mogudes pel cabal del riu Glorieta. En el primer terç del segle XIX aquestes indústries van desaparèixer totalment”.\nAvui trobem que al seu voltant s’ha habilitat una àrea d’esbarjo i segons vaig llegir a la premsa estan buscant masover.\nAbans de creuar sota l'aqüeducte del molí del mig, es gira a l’esquerra per baixar a la pista de sota, però de seguida trobo un corriol que em porta davant del molí de baix, on es troba el PRC20 que ve d'Alcover.\nEs passa per sota l’aqüeducte al costat del molí de baix, després es creua a gual el riu Glorieta i s'arriba fins al Mas de Monravà, al costat del riu Micanyo, afluent del Glorieta.\n“L’indret compta amb gran plataners, magnòlies, xiprers i pollancres. És un dels masos més coneguts i vells del terme d’Alcover el qual el 1163 ja existia. Va ser en aquest any quan el comte-rei Alfons el Cast l’atorgà a Pere Voltor i a la seva esposa Marència. El 1632 la pubilla del mas es va casar amb un tal Mont-ravà i el nou cognom va passar a ser el de la casa fins als nostres dies. També hi destaca la torre de defensa escapçada atribuïda als àrabs”.\nSegueixo pista amunt. Es te davant la vall del Micanyo tancada a dalt a l’horitzó pel turó del castell de l’Albiol.\nDeixo a la dreta una pista que puja directament als masos de Mestaca i Pauet i a l'esquerra el camí al mas de Corbella, avui hotelet rural.\nArribo al Mas de Mestaca, envoltat de conreus. Més amunt hi ha el mas del Pauet, a l'entrada hi ha una font, que l'aprofito per beure una mica.\nSegueixo per una pista al costat dels conreus i entro al bosc, per anar a creuar el riu Micanyo i arribar a la Font de l'Irla.\nAquí es deixa un camí a l'esquerra que puja als Plans d'en Miqueló. Segueixo el curs del riu, poc després es passa per un estret de roca i un tram molt bonic de petites cascades. És un indret molt obac i ombrívol. Amb algun pas una mica dificultós, per l'estret i humit del camí, sobre tot on hi ha la Font de Muntanyès, amb abundant aigua i bastant freda\nEs deixa a la dreta un sender que creua el riu i puja als Masos de Vilella i Pauet.\nLa pujada es un camí antic amb força revols on encara queden trossos empedrats, mes o menys ben conservats.\nQuan s'acaba la pujada forta, què ha fet superar el cingle blanc, per un darrer tram també empedrat, trobem un petit mirador amb una bona panoràmica de la capçalera de la vall i dels cingles de la serra del Pou. A la dreta baix es poden veure els masos de Mestaca i Pauet i al fons els molins de Tarrés. El camí segueix pujant, però més suaument.\nS'arriba als Plans de Maideu on hi ha un pal indicador que indica el camí a l'Albiol per els plans, però s'ha de seguir per la dreta per un corriol esborradís, on col·loco unes poques fites.\nS'arriba a l'era i mas de Maideu, enrunat. L'era l'han omplert de grava i han edificat una petita construcció, sembla un petit magatzem. Surto i sense tocar la carretera s'agafa un sender que surt de pla i es va a buscar el tallafoc de la línia elèctrica, per pujar fortament uns metres i agafar a l'esquerra fins a l'Albiol, petita població situada a 823 m d’alçada. Es passa pel costat de l’església Parroquial de Sant Miquel, la casa de la Vila i la font i es surt per la pista asfaltada en direcció oest seguint les marques vermelles i blanques del GR65.5, camí de Sant Jaume de Galícia.\nS'arriba al Collet de la Creu. Des d’aquí pujo a les ruïnes del castell de l’Albiol (Salillas, Castells Medievals, o pàgina de l'Albiol)\n“Està situat al cim d'un turó a 867m,, sobre el poble, en un dels contraforts meridionals de les muntanyes de Prades.\nLes restes actualment visibles del castell de l'Albiol són formades per una torre de planta rectangular, per dos edificis annexos i per un recinte ampli que inclou diverses bes-torres i torres de flanqueig.\nL'edifici més antic és la torre mestre, una construcció de planta rectangular, segurament amb un petit annex, situada al punt més alt del planell on es va construir el castell. Aquesta torre pot ser datada en el segle XII. El 1646, a la Guerra dels Segadors, les autoritats castellanes van obligar a desmantellar el castell.\nEl seu emplaçament constitueix un excel·lent mirador, des d'on es pot gaudir d'una impressionant panoràmica”.\nHan netejant tot l'entorn, han arranjat un camí de ronda, amb baranes de fusta en molts trossos. Dalt del castell també l'han netejat i tallat la majoria d'arbres (alzines) i quan estas dalt t'adones de la grandiositat del castell.\nTorno fins el collet, deixant l’asfalt i el GR per una pista ampla a la dreta que baixa suaument, deixant a ambdós costats diferent pistes i camins, i a tocar el Mas de Cots. Deixo la pista baixant fins el Mas de Maseter, enrunat, encara que abans es deixa un camí que puja a una construcció mes o menys nova, i es passa pel costat d'una construcció inacabada. Tot aquest tros es passa pel costat de plantacions d'ametllers, i es una mica complicat arribar al camí que puja de l'ermita de les Virtuts i va al Mas de Tinet. Quan es surt del conreu hi han fites que et porten\nArribo a l'Ermita de les Virtuts, enrunada.\n“Antigament formava part del terme de Samuntà, situat a la dreta del riu Glorieta. En el lloc tingueren drets els comtes de Prades, que Joan Ramon Folc II de Cardona, casat amb Joana de Prades, vengué a l’arquebisbe de Tarragona a mitjan segle XV. El segle XIX el terme rural de la Plana i Samuntà fou agregat al municipi d'Alcover.\nL’antic santuari està situat a 545 m alt, damunt el cingle, dominant la vall del Glorieta. Eclesiàsticament depenia de l'Albiol. En aquest indret, dit la vall de Rascaç, del terme de Samuntà, s’alçava ja el 1334 una capella on vivien uns quants ermitans. El primer terç del segle XV fou construït el santuari, del qual tingueren cura ermitans fins a la desamortització del segle XIX. El 1894 foren duts a l’església de l'Albiol la imatge i el retaule”.\nContinuo avall per un sender que segueix el cingle. Magnífica panoràmica sobre la vall del Glorieta, amb l’església de Mont-ral a dalt de tot. Deixo un sender que gira a la dreta i baixo a l’esquerra pel sender principal. Hi ha un indicador en sentit ascendent que posa Les Virtuts, encara que està trencat per la base i l'havien posat malament, el corregeixo però amb pedres de base, o sigui que poden tornar-ho ha posar a l'inrevés.\nA la següent bifurcació, agafo pel sender de l'esquerra, que es el mes ràpid per arribar al Remei. Però al poc em trobo amb el camí destrossat i tallat per una nova pista de desembrossar. Baixo uns retombs per ella, mentre busco la possible continuació. Veig un rastre que em marxa a la dreta que el segueixo i em porta a la pista d'anada, quasi a la cruïlla del Mas de Corbella.\nDesprés del Mas de Monravà, no pujo als Molins de Tarrés, sinó que continuo en direcció a Alcover, i passat l'altura de la Torreta, que ens queda sota a la dreta, agafo uns corriols que em porta a la pista cimentada, i d'allí a l'ermita del Remei, que arribo a un quart de vuit, després de fer mes de 17 kilòmetres\nPuc visitar l'ermita, ja que al bar tenen les claus, bar on em prenc una “cerveseta” ben guanyada.\nQuasi tot el dia he anat emboscat, fer que ha fet que a les hores de màxima insolació no la hagi notat. El tomb es molt bonic, amb indrets molt macos, però una mica pesat d'anar per les pistes, per la monotonia.\nS'allargat una mica mes, per què a part d'alguna petita marrada, he anat a comprovar un sender i he anat a veure si trobava un pou, (les dues coses m'ha sortit be), però que ho he tret del track, excepte el pou.\nDemà no se com estaré de les cames, ja que la meva intenció era fer un petit tomb.\nAvui, dia 11 de setembre, es el dia que els catalans celebrem la nostra diada, llàstima que la celebració sigui el dia d'una derrota humiliant, encara que ens diuen que el que celebrem es la unitat del poble català.\nMentre que als mitjans de comunicació es parla mes del que va passar als "U.S.A.", fet que a nosaltres no ens concerneix mes que altres accions terroristes a l'estranger i de les que ja no es parla, nosaltres continuarem al nostre rotllo tot dedicant el dia a les nostres celebracions polítiques i festives.\nM'ha agradat buscar a "inet” les pàgines que parlen de les efemèrides d'un dia com avui i he trobat aquesta de la Comunitat Autònoma de Castilla i La Mancha, on hi ha la següent relació:\n1609.-Felipe II decreta la expulsión de los moriscos de Valencia y Castilla.\n1766.-El rey de España Carlos III dispone la admisión de los indígenas americanos en las comunidades religiosas y su aceptación para cargos civiles.\n1853.-Se utiliza por primera vez el telégrafo eléctrico.\n1882.-El Vaticano levanta la condena que había dictado en 1616 contra las ideas de Copérnico; más de dos siglos para reconocer un error.\n1891.-Una riada destruye casi totalmente el pueblo toledano de Consuegra y mueren 2.000 de sus 7.000 habitantes.\n1904.-Primer domingo de descanso semanal laboral en toda España, en virtud de una ley dictada a ese efecto.\n1929.-Primer vuelo del autogiro, antecedente del helicóptero, cruzando el Canal de la Mancha.\n1940.- Se crea un Tribunal especial para la represión del comunismo y la masonería en España.\n1967.-La sonda Surveyor 5 envía desde la superficie de la Luna, resultados de los análisis químicos realizados en el suelo del satélite.\n1973.-Comienza el golpe de estado en Chile dirigido por el general Augusto Pinochet, recién nombrado por el Gobierno constitucional al frente de las fuerzas armadas. El presidente Salvador Allende muere en el asalto de los rebeldes al Palacio de la Moneda.\n1991.- Once mil hombres de las tropas soviéticas se retiran de Cuba.\n2001.-Terroristas suicidas estrellan aviones de pasajeros, contra las Torres Gemelas de Nueva York ocasionando mas de 3000 muertos.\nCom es normal de l'11 de setembre de 1714 ni comentar-ho, per què?, per els castellans (de Castilla i la Mancha) es molt mes important el 1991 o sigui la retirada dels russos de Cuba.\nEncara que les de l'Abc també son bones.\nPerò oblidant-me del que opina la resta d'espanya i centrant-me en la situació política del meu país, Catalunya, i al meu parer, es que estem en una situació molt deplorable amb uns dirigents polítics que després de encoratjar-nos a anar a la manifestació del mes de juliol, han fet cas nul a la resposta massiva de la gent. Està clar, que quin cas ha de fer una classe política inepte, inoperant i corrupta, que només mira pels seus interessos, entre ells el 4% (ja no el 3 que va dir en Maragall).\nCrec que hauríem de tenir en compte el que diu la lletra de la cançó “Desperta Ferro”, del grup “Desperta Ferro” (no he trobat al "youtube" aquesta cançó, si altres del grup) i pensar, tothom, en la situació actual i el que diu la lletra:\nSota l’ombra del pi, es reuneixen els guerrers\nPel poble! Per la terra! Criden els valents.\nL’assemblea es constituïda, el poble ja està reunit\nBenvolguts companys i companyes, Desperta Ferro és el crit!\nEnllestim el pla d’atac, les trinxeres i la defensa\nAra és l’hora catalans; ara és hora que fem guerra!\nDESPERTA FERRO! Ja s’escolta el toc d’alerta!\nDESPERTA FERRO! Hissa la bandera negra!\nDESPERTA FERRO! Com l’au Fènix de la cendra!\nDESPERTA FERRO! Tots dempeus i alerta!\nRoja és la llum del sol, que davalla sobre la carena\n“De segur que el proper jorn, veuré lliure nostra terra”\nSegueu arran! Segueu arran! Que aigua i terra ens robaran.\nSense alè volen deixar-nos, i fer el seu imperi més gran.\nEns llevarem a trenc d’alba, quan repicaran les campanes,\nI els carrers aniran plens, de músics amb timbals i gralles.\nSonaran els Segadors, la Moixaranga i Sa Balanguera,\nI en sentir aquestes cançons, alçarem el puny i la bandera.\nVia fora Catalans! Ocupats però no vençuts!\nLluitant tots serem temuts, com un mar d’ones gegants.\nIndependència! Independència! Volem el respecte per un poble\nPermetre la supervivència, d’una nació amb mil anys d’història.\nSanta Marina, Riu Llastres, Masriudoms\nPou de la Caseta del Gorrió - Mas del Cota\nDesprés d'estar uns quants dies ocupat amb el meu genoll, ja sé que no te arreglo però mentre pugui he de fer-ho funcionar, avui he quedat amb dos companys del club, que vaig quedar d'ensenyar-lis el camí que vaig trobar entre Santa Marina de Pratdip i el Riu Llastres, que passa pels pous d'en Borràs i el de Pressó.\nAnem en Lluís, l'Antoni i jo fins a Santa Marina, aparquem i sortim pel Gr que va fins a Masboquera, quan manca mig quart per les deu del matí.\nCom han netejat totes les vores de la pista han deixat a la vista una font i una antiga bassa, aquesta bassa te una vora que era un rentador.\nA l'altura de la Font de la Duera trobem un grup del Taller Baix Camp que estan netejant aquest entorn, ara no perquè han parat a esmorzar.\nDe seguida arribem a la cruïlla, on deixem la pista i agafem a la dreta per seguir el camí que vaig trobar el dia 5 d'agost. No ens entretenim a buscar els dos pous. El primer tros es el mes complicat si no es sap on es va, per què de camí no hi ha després del primer revolt, només hi han rastres; després el camí ja es veu poc o molt. Els companys netegen una mica aprofitant la lentitud del meu pas. Un altre lloc confús es trobar la baixada cap a la torre d'electricitat que està al costat de la Caseta del Gorrió. S'ha d'anar una mica a la dreta de la carena i buscar un grau, que si ens fixem be, encara que ara només es un roquer sense mes, es dibuixa be els retombs tancats del que sembla que era un camí de cavalleria.\nAl davant de la caseta mengem una mica, i els ensenyo on surt el sender que baixa directe al Riu Llastres. Aquí els companys s'adonen que si fem el tomb no estarem a dinar a casa, pel que l'Antoni s'en torna per on hem vingut, quedant que ens vindrà a buscar a Masriudoms amb el cotxe; en Lluís i jo seguim.\nBaixem per la pista i arribem al riu, el seguim a l'esquerra. Tot seguint el riu passem per Els Estrets, es un tros que val molt la pena visitar, però compte si està mullat per què es molt relliscós. Arribem a la cruïlla del Riu Llastres amb la Rasa dels Estrets. Si no es sap costa troba l'entrada del camí. Seguim la rasa, sembla mentida les deixalles que hi ha. Remuntem la rasa fins on es troba el PRC-90 que ve de Masriudoms.\nAgafem el Pr que es seguint la Sequia d'en Marian, amb bastants trossos de mal caminar. Al meu parer aquí no hi havia camí, s'ha aprofitat la sequia, el que si que es segur es que seguint el Riu Llastres es molt mes fàcil i ràpid.\nEl sender baixa a buscar el Riu Llastres tot passant pel costat del Mas de l'Abellar. Al riu es deixa el camí a Masboquera i seguim pel Pr, passem pel Mas del Cota. Aquí fem una petita marrada, ja què seguim la pista i ens adonem que l'havíem de deixar, i agafar un camí pel costat d'una parada d'avellaners, els senyals han desaparegut.\nEl camí va pujant directa i suaument, travessa la pista per arribar novament a ella, que ja no la deixarem fins el poble, on ja ens està esperant l'Antoni amb el cotxe. Arribem a dos quarts menys cinc de tres després de fer 7,800 kms.\nD'aquí cap a casa a dinar. Ha estat una sortida curta encara que s'allargat una mica. El tros de Riu Llastres es magnífic.\nNo t'imaginis que els altres tenen tant interès a escoltar-te com el que tu tens de parlar.\nDiferencia entre covard i traïdor\nExtret de la pàgina web oficial de Alberto Vázquez-Figueroa, i traduït:\n"Covard és l'home que humilia al feble i s'humilia davant el poderós.\nPerò si a aquest home li van triar els febles, no solament és un covard, és un traïdor".\nNo us sona a la classe política?\nQue s'investigui la participació de l'església en ...\nEl Parlament Català vota a favor del blindatge del...


Un nen de quatre anys salva la seva mare en demanar ajuda a la seva família enviant àudios - Diari de Girona\nUn nen de quatre anys salva la seva mare en demanar ajuda a la seva família enviant àudios\nLa dona, que està embarassada, va perdre el coneixement per un accident vascular i, gràcies al petit, va poder ser rescatada i portada a un centre hospitalari\nteresa domínguez 14.12.2020 | 12:16\nUn nen de quatre anys salva la seva mare en demanar ajuda a la seva família enviant àudios · CC0\nUn nen de només quatre anys d'edat va salvar ahir la vida a València a la seva mare, embarassada de diversos mesos, en aconseguir activar l'ajuda mèdica enviant a la seva família àudios de WhatsApp. La dona, que segons la primera valoració mèdica va patir un accident cerebrovascular, va poder ser rescatada a temps i ser traslladada d'urgència a un hospital de València, on roman ingressada.\nEls fets van succeir entorn de les nou de la nit d'aquest diumenge. El servei d'emergències 112 va rebre la trucada d'una persona alertant que hi havia una dona inconscient en el seu domicili i que acabava d'avisar-los el fill de quatre anys de la víctima.\nPel que sembla, la dona, en avançat estat de gestació, va començar a sentir-se indisposada i va perdre el coneixement abans de poder demanar ajuda amb el seu telèfon mòbil. El nen, en veure que la seva mare no reaccionava, va agafar el telèfon i es va connectar a l'aplicació de missatgeria WhatsApp, des de la qual va començar a enviar àudios als seus familiars relatant que la seva mare estava tirada al terra i que no es movia.\nLa família va demanar ajuda mèdica urgent telefonant al 112, des d'on van activar el protocol enviant al lloc a la Policia Nacional. Els agents van trucar al timbre, però no hi havia resposta, tot i que sí que van poder arribar a parlar amb el petit a través de la porta. No obstant això, el petit no podia obrir perquè la porta d'accés a l'habitatge estava tancada amb clau, així que els agents van demanar la presència urgent dels bombers.\nVan ser aquests, qui van aconseguir obrir finalment la porta i permetre l'accés dels policies i els sanitaris. La dona, que estava molt greu, va ser atesa i evacuada immediatament a l'Hospital Clínic, on va ser sotmesa a una intervenció d'urgència per pal·liar els efectes del vessament cerebral. Es tracta d'un accident vascular que es dona amb certa freqüència en dones embarassades. Alguns estudis revelen un augment preocupant d'aquesta mena de patologies en dones embarassades, principalment en les gestacions en edats tardanes.


Un periòde de canvis... Des dels darrers mesos no ha parat d'aparèixer canvis constants que han fet canviar de rumb de la meva vida. Demà a les nou del matí es materialitzarà un d'aquests canvis. Inicio la meva nova etapa professional a un nou centre diferent del que estava. Canvis que en realitat he escollit lliurement. Nova etapa, nou camí... sembla interessant i positiu! Bon inici de curs a tothom!!!\nCada dia surt el Sol i avui amb més força que ahir malgrat els anys!\nIniciava una nova etapa del viatge catàrtic a les Illes de la Mediterrànea. Havent fet una parada breu per qüestions d'equipatge, estava preparada per endinsar-me en les càlides aigües de la terra dels meus avantpassats. Portava amb mi tot el que havia après els darrers dies als Prepirineus i bona part de la calma i serenitat que m'havia aportat aquell espai de quietud i silenci allà per la Vall Fosca. L'entorn canviava però no volia perdre allò tant preuat i necessari com és la pau interior. Van anar passant els calorosos i asoleiats dies. Però ja cap al final de la meva estada a Mallorca les circumstàncies es van precipitar vertiginosament sense quasibé adonar-me'n. Aquella pau interior que tan necesitava un dia per l'altre va desaparèixer, com si d'un truc de màgia es tractés, transformant-se en un mal de cap que no desapareixia al llarg dels dies, amb una sensació d'ofec i opressió el pit, vaja en poques paraules un quadre d'angoixa. Com era possi\nVacances de l'ànima\nUn any, o més ben dit un curs, de canvis constants. Canvis que venen d'imprevist. Tenia una vida prevista, uns plans en prespectiva. Però tot, en pocs mesos es va precipitar. Uns fets que em van fer improvitzar sobre la improvització. Res del que creia semblava que es pogués mantenir dempeus i en poques hores ,com qui diu, vaig canviar de rumb seguint l'estel del matí vers un nou horitzó. No renuncio a res del que he fet aquests darrers mesos, suposo que no tornaria enrera, llevat de poder eliminar l'origen dels canvis, potser. Encara que mirat en prespectiva diuen que els canvis per molt durs que aparentment semblin, sempre són positius, i he de reconèixer que és ben cert: aprens, creixes i reneixes de les cendres com d'una au fènix fos. En tot aquest periode apareixen dubtes, ansietat i fins i tot inseguretat, com si de cop sense cap avís previ el terra que estaves trepitjant sòlid, segur, conegut i a voltes amb ganes de canviar-lo, comença a modificar-se escaixan\nVacances....! les tan esperades.\nUna Real Utopia inicia vacances! En principi no tancarem del tot la Utopia, tot dependrà de les conexions a Internet, però crec que hi ha moments i etapes que ens hem de desintoxicar, carregar piles relaxant-nos.... Us deixo un petit detallet musical : Bach, Toccata i Fugua en D menor per orgue tocada en la versió de FAO :) BONES VACANCES!!!!!!!!!!!!!!\nCada dia surt el Sol i avui amb més força que ahir...


FC Barcelona: Neymar treu la vareta màgica | Esports | EL PAÍS Catalunya\nBARÇA, 3 - VILA-REAL, 0 | EL PERSONATGE\nNeymar treu la vareta màgica\nEl brasiler, que ja suma 11 gols, va signar un gol antològic per tancar la golejada del Barça\nBarcelona 8 NOV 2015 - 20:27\tCET\nNeymar celebra el seu segon gol al Vila-real. ALBERT GEA REUTERS\nLeo Messi es va lesionar i un minut després que abandonés el camp, la tarda en què Las Palmas va visitar Barcelona, el 28 de setembre, l'afició i els jugadors van mirar Neymar. L'equip va quedar sota la pressió de jugar sense el millor del món. Però el Barça ha respost i també ho ha fet el brasiler, a qui se li va demanar que fes un pas endavant i ha fet tots els passos necessaris fins a marcar vuit gols en deu partits, tres de penal, i un, com el d’ahir a la nit, el que va tancar l’enfrontament contra el Vila-real antològic, d'aquests que justifiquen perquè l'11 recorda sovint Ronaldinho.\nNeymar va rebre una centrada de Suárez en velocitat, amb el control li va fer un barret a Jaume Costa, va arribar a l'àrea i quan li va caure la pilota, després de girar sobre si mateix, va afusellar el porter. Un gol per a la història del Camp Nou, que va posar dempeus l’afició, que va treure mocadors en honor seu i li va retre homenatge. Una genialitat espectacular que tenia preparada. “Era una jugada que havia pensat abans. Estic molt content”, va dir. “La veritat, jo no sé com es fa, pregunta-li a ell perquè és impressionant. Jo sóc incapaç de fer un gol així”, va assenyalar Piqué. “Si jo ho intentés, m’entrebancaria”, va fer broma el central.\nEl tècnic del Barça, que va jugar amb Ronaldinho i entrena Neymar, argumenta que malgrat la seva mala memòria, recorda que quan era company de Ronie “ens quedàvem a veure’l fer tocs a la pilota als escalfaments i amb en Ney passa el mateix”, però no va voler entrar a valorar si és, després de Messi, el millor jugador del món: “Això ho deixo per a vosaltres. Jo estic encantat de veure’l al Barça”. Sí que va celebrar, però, que s’entengui tan bé amb Suárez i Messi, però va recordar que no serviria de gaire “si els altres no s'hi avinguessin”. “Possiblement, és el davanter de la Lliga que està més en forma. És molt determinant de cara a la porteria i també en el joc. Està en molt bona forma, està creixent, és jove i té i aprofita el suport d’un gran equip. Podríem considerar-lo el més determinant de la Lliga”, va assegurar Marcelino, entrenador del Vila-real, que va admetre que com a aficionat “l’aplaudiria”, però “no com a entrenador del rival, per descomptat que no”.\nNeymar va obrir el marcador en un partit del qual hauria pogut sortir amb la pilota sota el braç i endur-se-la a casa, si no és perquè aquesta vegada el més generós va ser ell, que va deixar que Suárez xutés el penal que Jaume Costa va cometre sobre Munir i va perdre l'oportunitat de signar un hat-trick.\nAl Barça li va costar una altra vegada desencallar el partit però una altra vegada va trobar les dues potes d'un trident que sense Leo al camp ja ha guanyat vuit dels deu partits que ha disputat, i només ha perdut el que va jugar a Sevilla. I ho ha basat en una ratxa espectacular basada en els gols dels homes que han sabut sobreviure sense Messi. Neymar –pitxitxi de la Lliga amb 11 gols– i Suárez han signat els últims 15 gols de lliga de l'equip i dels últims 22, si s'expliquen totes les competicions, han marcat 19.\nNeymar, a qui l'àrbitre va prohibir jugar amb una cinta als cabells, va ser rescatat pels seus companys d'alguna picabaralla, va rebre més d'un cop, algun evidentment evitable, com el que va originar una petita batussa al minut 47, jugada en la qual van acabar amonestats ell i Luis Suárez. Resignat, després del partit es va limitar a dir: “Nosaltres no podem parlar ni contestar res. Hem de jugar al futbol i oblidar-nos dels àrbitres”. El que no oblidarà el Camp Nou és que en tardes com la d'ahir, Neymar va treure la vareta màgica i va deixar partits, i gols, inoblidables.\nNeymar il·lumina el Barça contra el Vila-real al Camp Nou


Telecinco suspèn la sisena edició de ‘La Voz’\nLa cadena de Mediaset prefereix innovar en la programació de la pròxima temporada amb un nou programa\nper Redacció dijous, 7 de juny 2018 - 19:02h | Actualitzat a 07/06/2018 22:10h\nImatge d'arxiu del plató de 'La Voz' | Cedida\nSembla que Telecinco està decidida a innovar amb nous programes. Si ja ha decidit que el 15 de juny s'estrenarà el seu nou programa polític 'Ya es mediodía', ara anunciava una nova aposta per un altre format que implicarà l'adéu d'un dels seus programes més exitosos dels darrers anys. Es tracta de 'La Voz', el concurs musical que deixarà d'emetre's la pròxima temporada.\n‘La Voz’ s'acomiada després de cinc edicions\nMediaset prescindirà de 'La Voz' i estrenarà un nou concurs, quelcom que ha agafat per sorpresa a tots els teleespectadors del programa i els seus 'coaches'. Telecinco cancel·la la sisena edició del programa per portar 'American Idol' en la seva versió espanyola.\nSegons explica el mitjà digital 'Fórmula TV', Mediaset ha preferit apostar per aquest 'talent show' que ha assolit molts bons resultats d'audiència a diversos països, sobretot als Estats Units. Així doncs, el que podria ser 'Spanish Idol' serà el nou format musical pel qual apostarà Telecinco de cara a la pròxima temporada.\nDe moment, però, encara queda el dubte de si el programa podria arribar a tornar algun dia a la cadena de Mediaset. També si la cancel·lació del programa per a adults comporta també la suspensió de la seva versió infantil, 'La Voz Kids', que també està assolint grans resultats pel que fa a les audiències. Caldrà esperar a veure si Telecinco respon aquests dubtes en els pròxims dies.\n'American Idol' en la seva versió espanyola\nA partir d'ara els esforços de Telecinco se centraran en la producció de l''American Idol' espanyol que produeix FremantleMedia. Segons el mitjà citat, els càstings per escollir els concursants del nou concurs musical començaran d'aquí a molt poc. Encara no se saben les ciutats per les quals passaran els equips de càsting, però tindran lloc durant aquests mesos d'estiu.


Com sempre tothom que participa a la Revetlla ho fa de manera solidària, i a part de totes les persones que formaran part de l’organització, són indispensables els grups de música que faran d’aquesta revetlla una gran festa anticrisi i amb consciència social!!!\nPodreu sopar en el recinte i hi haurà servei de bar tota la nit des de les vuit del vespre. Començarem amb els Kibor, que en banda de petit format ens porten les seves interpretacions de diferents estils dins la musica llatina: son cubano, musiques caribeñes...\nA continuació Rosa y los Sánchez, quintet de corda i percussions liderat per la Rosa, cantant de Costa Rica que ens oferirà un ampli repertori de musica llatina des de el son jarocho mexicà fins a la cançó protesta d’autor de grans com Victor Jara, passant per la bossa nova brasilera i la musica andina.\nSeguim amb la Troba Kung-Fu, que ens posarà directament a ballar i a saltar amb la seves rumbes d’origen divers... des de la cançó tradicional catalana fins a els seus propis temes.\nI en DJ Pipo que com molts ja sabem en punxarà la musica adequada per a que no tinguem ganes d’anar a dormir fins a que surti el sol... Us hi esperem... i no ho oblideu que recuperem el Passeig de la Garriga per a les festes populars de nou... i qui sap sinó ens vindran a visitar els diables... FOC!!!


Guest House na Pribrezhnoy Adler Rússia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nUlitsa Pribrezhnaya 15, Adler Centre, Adler, Rússia, 354364 - Veure al mapa\nSi el que està buscant és per un hotel ben situat a Sochi, no busqui més enllà de Guest House na Pribrezhnoy. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nEl Guest House na Pribrezhnoy, s'esforça al màxim per tal que els seus hostes es tribin còmodes. Per tal d'assolir això, l'hotel compta amb els millors serveis i instal.lacions. L'hotel ofereix accés a una gran gama de serveis, inclosos transport hotel/aeroport, habitació familiar, servei de bugaderia, servei de llançadora, àrea de fumadors.\nL'ambient de Guest House na Pribrezhnoy es reflexa en cada habitació. aire condicionat, calefacció, balcó/terrassa, aparell de televisió, cuina americana són només algunes de les comoditats a la vostra disposició. L'hotel ofereix meravelloses instal.lacions d'oci com jardí que faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Descobreixi una encantadora mescla de servei profesional i ampla gama de característiques a Guest House na Pribrezhnoy.\nTots els comentaris (60) Parelles (13) Viatgers en solitari (2) Famílies amb infants petits (26) Famílies amb infants grans (12) Grups (7)


[Imatges] Una estelada gegant es passeja entre els creuers turístics a Palamós ! directe!cat\nPolítica Última actualització Dimarts, 26 de juny de 2018 18:30 h\nJustament avui, prop de 1.000 turistes han fet escala al moll del Baix Empordà\nGerard Sesé @gerardsese | Una de les primeres imatges que veuen els creuers turístics que arriben al port de Palamós és una gran i formosa estelada navegant entre les aigües. Es tracta d'un vaixell que les seves veles formen una gran bandera estelada i es diu Pepeta. Però també hi ha altres embarcacions de to reivindicatiu al mateix port del Baix Empordà.\ncreuers, estelada, palamos\nEl port de Palamós ha rebut aquest dimarts la segona doble escala de creuers d'aquesta temporada amb els vaixells de luxe Azamara Quest i Wind Surf, que han amarrat simultàniament al moll Fèlix Ribera i que porten a bord 955 passatgers. Des del mes de març i fins divendres vinent, l'activitat de creuers portarà a la instal·lació 22 escales i 17.000 turistes.\nPer a l'ocasió s'ha preparat la Pepeta, un vaixell de vela que llueix una gran estelada i que es passeja entre els creuers. Un veí de la ciutat porta ja alguns estius sortint a passejar amb la Pepeta. Els centenars de turistes estrangers han pogut veure-la navegar entre els seus grans creuers. Al port també hi ha un altre vaixell, aquest de proporcions més grans i a motor, que reivindica la llibertat dels presos polítics amb una gran pancarta a la proa.\nDe fet, aquesta embarcació reivindicativa està atracada a port sempre i forma part del museu de la pesca de Palamós. Un lloc privilegiat a l'entrada del moll. Una veïna ha explicat a directe!cat que "quan venen els creuers, que ara a l'estiu és pràcticament cada dia, els CDR reparteixen llaços grocs i posen pancartes de llibertat".\nA #Palamós la #Pepeta lluü entre els creuers q ens visiten !!! I recordem a qui arriba la situació injusta dels nostres polítics !!!! #LlibertatPresosPoliticsiexiliats pic.twitter.com/F56tN3VGEo\n— Mònica Encentcinquanta5tada (@MnicaRebullCome) 26 de juny de 2018\n27 de juny de 2018, 11.43 h\n#11 Si es dispara fins a un 80% doncs ja ens podeu deixar anar, nosaltres sols només de dir el nom Catalunya de seguida venen nous inversors.\nEm sap greu noi, però Catalunya és i serà un un referent comercial a nivell internacional, et recordo que estem al costat mateix de França, apa nano, segueix rabaiant, és tot el que podeu fer morts de gana espanyols.\nNo podreu mai amb Catalunya\n27 de juny de 2018, 11.25 h\n#9 No, el borbó no estava a casa seva, Catalunya no és casa seva com tampoc ho és la teva repugnant inmigrant espanyol.\n27 de juny de 2018, 11.23 h\n#10 Hahahahahahahahahahaha, Bejota 2: más tonto todavía XD!!!!!\nM'encanta el nivell de desesperació espanyola, hahahahaahhahahahahaha, no podreu mai amb nosaltres. El nivell de desesperació vostra és increïble.\nCap empresa ha abandonat Catalunya, ho sabré jo que hi estic al dia,\n27 de juny de 2018, 11.20 h\n#6 Els 4 gats de Tarragona durant l'innauguració dels jocs eren de VOX, xato.\nÉs increïble com us penseu els inmigrants repugnants espanyols que l'intel.ligència d'un català és la mateix que el de un espanyol, quan és superior el nivell d'intel.ligència d'un català.\n27 de juny de 2018, 11.15 h\nBEJOTORRAAAA, CIUDADANA INFERIOR : Que pasa t'has cansat de fer el ridicul com\na bejota i ara et dius, ñazi de vichss ?\nContinua PPalurdeta, ets com un lloro mongol de repeticio, les mentides sempre son les\n27 de juny de 2018, 10.34 h\nFRACAS BORBONIC ROTUND i ESPERPENTIC, JOCS DE TARRAGONA (REPUBLICA CATALANA)\nLa mitja entrada buida a les grades es la prova del fracas, ni amb el borbo ompliu.\nAmb la SCC (Societat inCvil Catalanofobica) controlant les entrades i obligant a la\ngent a portar una roji-guarra, si no, no hi ha entrada, com s'en diu d'aixo ?\nAixo es diu, manipulacio i "FRACAS ESPERPENTIC"\nVes venent la moto, ñazi de merda es-patrañol, que les imatges i la manipulacio\ncorre per tot el mon.\nEL NAZZZIONALISMO DE ES-PATRAÑA CON LA GESTA-PP-O Y LA GURTEL Y CON LOS\nERES DEL PSOE CON SULTANA DIAZ, HAN HUNDIDO SU PRESTIGIO, LO HAN CONVERTIDO\nEN UN PAIS DE FASCISTAS, CORRUPTOS Y ANTIDEMOCRATICO.\nGRACIAS PRESIDENT PUIGDEMONT POR DEMOSTRAR AL MUNDO LO QUE ES-PATRAÑA\nGRACIAS PRESIDENT TORRA POR DEMOSTRAR DESDE TARRAGONA LA VERGUENZA\nNAZZZIONAL DE LO QUE ES ES-PATRAÑA\nGRACIAS PRESIDENT TORRA, ESTAS EN TU CASA, LA REPUBLICA CATALANA\nPERRO POLICIA CAMPO DE AMAPOLAS DE TABARNIA\n27 de juny de 2018, 08.20 h\nTABARNIA = DROGAS EN LAS CALLES\nSALVEMOS A NUESTROS HIJOS!!!\nTABARNIA = DRUGS IN STREETS\n26 de juny de 2018, 22.16 h\n#9 Tenida??? També creus en el contuberni judeomaçonic internacional, com el Franquitu?\nVISC ELS CATALANS , FORA NAZZIONALISTES DE CATALUNYA VICH ESPAÑA\n26 de juny de 2018, 20.03 h\nMRW mueve de L’Hospitalet a Madrid una filial con 750 empleados


Receptes Archives - Carns Trias\nmarç 24, 2017 carnstrias\nÉs un dels plats més tradicionals de la nostra cuina. És d’aquells que a cada casa hi afegeixen un matís, un punt de gust específic i que gairebé sempre queda bé. Tothom se’n llepa els dits, fins i tot la mainada amb poques ganes de menjar carn. El punt fort és que la carn queda molt tendra i el suc, gairebé confitat. Ingredients: 1 kg de vedella (si pot ser, trieu la .\nmarç 17, 2017 carnstrias\nINGREDIENTS 4 galtes de porc 1 cabeça d’alls 1 porro 2 cebes tendres farigola una presa de xocolata pa sec 6 avellanes 6 ametlles 1 gra d’all julivert 6 tomàquets oli verge extra sal pebre 2 claus 1/2 l de vi negre PREPARACIÓ En una cassola marquem les galtes per totes dues bandes i les reservem. A la mateixa cassola, hi posem el porro, la ceba tendra, la cabeça d’alls tallada pel mig, l’oli .\nHamburguesa feta a casa\nmarç 3, 2017 carnstrias\nFeta a casa a la brasa i acompanyada d’una amanida, sense dubte podem aconseguir un plat realment exquisit i d’allò mes sa. Ingredients 1 quilo de vedella. 400 g de cansalada de coll. 2 dents d’alls. 1 rovell d’ou. 1 culleradeta i mitja de mostassa. julivert trinxat. sal i pebre. 9 trossos de formatge blau de cabra o be un gorgonzola. Ceba confitada. 2 cebes de figueres. 2 culleradetes de sucre de canya. un .\nfebrer 10, 2017 carnstrias\nL’espatlla de xai és una carn molt tendra i gustosa. Només necessitarem temps i estar pendents de la peça per donar-li la volta cada 20 minuts. En aquest cas no valen les presses per obtenir el resultat d’una carn que es desfa a la boca i plena de sabor. Realment val la pena encendre el forn durant tot un matí si el resultat ho mereix. Ingredients (per a 2 persones): 1 espatlla .\nSaltat de pèsols i botifarra d’ou amb menta fresca\nfebrer 3, 2017 carnstrias\nIngredients per a 4 persones: 600 g de pèsols frescos 250 g de botifarra d’ou o negra 2 alls tendres 1 dl d’oli d’oliva 1 manat de menta fresca sal grossa Preparació: Poseu una olla al foc amb aigua i un polsim de sal. Quan arrenqui el bull, tireu-hi els pèsols i escaldeu-los 2 min. Escorreu-los. Poseu una altra paella amb un raig d’oli d’oliva al foc i salteu vivament els dos alls .


Els Centres Especials de Treball catalans, preocupats per la seva viabilitat – Fundació MAP\nA finals d’any, esclatava el malestar dels Centres Especials de Treball d’iniciativa social davant la falta de compromís de l’administració amb la pujada del salari mínim (SMI). L’augment significa una molt bona notícia per a l’avanç social, però pot esdevenir fatal per molts CET, que ja arrosseguen una congelació de 10 anys. Si la nova mesura no s’acompanya de més finançament, moltes persones amb discapacitat amb especials dificultats que ara treballen als CET, uns 9.000 treballadors a tot Catalunya, poden quedar excloses del mercat laboral.\nEl Centre Especial de Treball de la Fundació MAP dóna feina a 160 treballadors/es amb discapacitat, un 80% dels quals tenen especials dificultats. I, per tant, no és aliè a aquesta problemàtica, que comparteix amb moltes entitats del sector agrupades sota l’Associació Empresarial d’Economia Social Dincat – AEES Dincat (llegiu aquí l’última nota de premsa de l’associació sobre la problemàtica).\nCatalunya ha estat capdavantera en la inserció sociolaboral de les persones amb discapacitat amb especials dificultats i la col·laboració públic privada ha permès generar moltíssims llocs de treball, sent el treball també un eix clau de la inserció social i del desenvolupament d’aquestes persones. Davant un model que subvenciona la productivitat per garantir l’ocupabilitat d’aquest col·lectiu, un increment de l’SMI incrementa el llindar d’ocupabilitat i, si es volen mantenir aquests llocs de feina, és imprescindible incrementar el percentatge de finançament de l’SMI de les persones amb discapacitat amb especials dificultats.\nLa inacció és una manera de fer política i la inacció en aquest cas és canviar el model d’inserció sociolaboral de Catalunya per a les persones amb discapacitat amb especials dificultats, provocant que una gran part d’aquestes persones quedin excloses del mercat de treball, avocant-les a serveis assistencials en els millors dels casos i quedant desemparades en molts altres. Aquesta exclusió del mercat de treball és una clara reducció de drets i va en contra dels principis de dignitat i igualtat de les persones; i també implica un major cost social, tant pels costos públics dels serveis assistencials, com pels costos que recauran en els familiars, com per la menor aportació social d’aquest col·lectiu.\nÉs una situació greu que ja hem constatat provocarà pressupostos negatius i tancaments amb pèrdues substancials en quasi la totalitat dels CETs que atenen majoritàriament a persones amb discapacitat amb especials dificultats. Aquestes entitats no podrem fer efectiu l’increment de l’SMI a 900 € i la major part dels 9.000 treballadors amb discapacitat amb especials dificultats de Catalunya estan en risc. Creiem fermament que cal una resposta de l’Administració Pública.


Més detinguts pel cas Samuel Luiz: arrestats dos menors relacionats amb l'assassinat\nArrestats dos menors relacionats amb el crim de Samuel Luiz\nActualitzat 10/07/2021 16:27\nMés detinguts relacionats amb l'assassinat de Samuel Luiz el passat cap de setmana a la Corunya. Després de la detenció durant la setmana de tres nois i una noia, aquest divendres la Policia Nacional ha confirmat que s'han detingut dos joves més, menors d'edat, per la seva implicació en l'assassinat del jove gai.\nEn total, doncs, són sis els detinguts en el marc de les investigacions per aclarir com va ser assassinat Samuel Luiz a les portes d'una discoteca de la capital de Galícia.\nUn dels menors d'edat detinguts en aquesta tercera onada d'arrestos té antecedents. És l'únic dels sis que en té, segons han informat fonts de la Policia Nacional.\nTots dos menors són residents a la Corunya, amics de les quatre persones detingudes amb anterioritat i sense relació prèvia amb la víctima.\nEls altres detinguts, a disposició del jutge\nEls quatre detinguts anteriorment, una dona i tres homes d'entre 20 i 25 anys, han passat aquest matí a disposició del jutge de guàrdia que porta el cas a l'espera que siguin interrogats. Avui el jutge haurà de decidir si han d'ingressar a presó o queden en llibertat.\nUna fotografia de Samuel a la mà d'un jove durant una protesta per l'assassinat de la Corunya / EFE\nAls sis -els quatre detinguts durant la setmana i els dos arrestats avui- se'ls imputa un suposat delicte d'homicidi. La Policia Nacional encara no ha donat per tancada la investigació i no descarta que es puguin detenir més persones relacionades amb l'agressió contra el jove Samuel. Les diligències continuen sota secret de sumari per ordre del jutjat d'instrucció número 8 de la Corunya.\nLa defensa d'un dels detinguts diu que és innocent\nL'advocat de l'últim jove detingut, José Ramón Sierra, ha assegurat aquest divendres a l'entrada dels jutjats de la Corunya que el seu patrocinat, acusat d'homicidi i apropiació indeguda del telèfon mòbil de la víctima, "és innocent".\nÉs de tots els detinguts l'únic que ha declarat a la comissaria a les preguntes dels investigadors de la Policia Nacional. En declaracions als periodistes davant els jutjats del carrer Monforte, Sierra ha remarcat que el seu client, que va ser detingut la nit de dimecres a dijous, no va participar "ni en el linxament ni en el que sigui que és un homicidi".\n"Ha declarat en dues ocasions, primer com a testimoni i després com acusat", ha recalcat el lletrat, que ha explicat que el jove va acudir voluntàriament a declarar a la Comissaria de Policia de Lonzas com a testimoni i posteriorment va quedar detingut.\nEn aquest sentit, ha afegit que mai es va acollir al seu dret a no declarar, perquè "explica la veritat" perquè "els innocents declaren sempre". Preguntat per si els detinguts van declarar que estaven borratxos, Sierra ha aclarit que ho desconeix. "Jo no estava en les declaracions dels altres. Són secretes. I no sé com poden declarar que estaven borratxos si no declaren", ha afegit. Ha lamentat que el seu defensat hagi de passar a disposició judicial i no sigui deixat en llibertat, assegurant que és un "error".\nEls detinguts per la mort de Samuel no el coneixien i anaven borratxos\nDetingut un quart implicat en l'assassinat de Samuel Luiz\nEl principal assassí de Samuel estava fora de la discoteca per violent


Banksy emociona amb una nova obra dins d'un hospital\nL'obra se subhastarà i els diners es destinaran al sistema sanitari britànic\nSigui com sigui, Banksy sempre aconsegueix impressionar. Va haver de deixar els carrers en què pintava per quedar-se a casa en plena crisi sanitària. Aquí tampoc va parar quiet i va pintar el lavabo de la forma més peculiar. Ara ha deixat casa seva per aparèixer en un hospital de Southampton, Regne Unit.\nAhir sorprenia els professionals del centre amb aquesta emotiva pintura d'un metre quadrat emmarcada i penjada d'una de les parets del centre sanitari. Es titula 'Game changer' i adjuntava una nota que deia "Gràcies per tot el que esteu fent. Espero que això il·lumini una mica el lloc, fins i tot si és només en blanc i negre".\nLa peça, segons ha revelat Paula Head, directora de centre hospitalari, serà subhastada passat l'estiu i els diners recaptats es destiran al Servei Nacional de Salut del Regne Unit (NHS).\nNO T'HO PERDIS: La millor programació de maig a les plataformes més cinèfiles


Treball modular (nota: 9'5)  | PROCESSOS EDUCATIUS (Blanquerna) | Unybook\nTreball modular (nota: 9'5) (2014)\nTreball modular (nota: 9'5)\nTREBALL DE MÒDUL Processos i contextos educatius I Curs: 1P Professores: Maribel Cano i Mar Esteve Ràfols Noms: Eduard Gandía i Julen Álvarez Data d’entrega: 20-11-2013 1- El rol del mestre com a educador Podem definir l’educació com l’aprenentatge de valors, conceptes, coses de la vida i aplicacions per a la societat, ensenyades per un mestre i transmeses a un alumne o infant.\nSeria difícil dir si el tipus d’educació que es veu al vídeo és de tipus formal o no formal, el que tenim clar és que no és informal, ja que en aquest procés que anomenem educació els acompanya el mestre i no un amic o un entorn familiar. Podem dir que és formal ja que el mestre ensenya uns continguts i segueix una pauta d’ensenyament, alhora que sorgeix una activitat esporàdica, com és l’activitat de l’embarcació.\nEl fet que els alumnes es posessin tan alegres quan van saber que els hi tocava aquest professor ja et demostra que alguna cosa ha de tenir. La seva frase: “De vida només en tenim una, així que hem de viure-la amb alegria” ja et diu que és un mestre diferent. Aquest mestre vol una classe unida, ho demostra quan s’assabenta de que alguns infants es riuen d’una nena i ho resol fent que els seus alumnes escriguin una carta de llibreta reflexionant sobre el que han fet de dolent i perquè s’han rigut dels altres.\nTambé quan fa que tota la classe escrigui una carta a un company al que se li ha mort el pare i ho està passant molt malament, o quan composen i canten una cançó a un altre company que canvia de ciutat i va a viure a Tokyo per dir-li adéu.\nAquest mestre els fa créixer com a persones, fa que madurin, aprenguin i es formin, aplica el “Tradere-Transmittere” ja que no només els hi transmet els coneixements als seus alumnes, sinó que fa que s’impliquin i s’interessin, reben la informació de forma activa i conscient.\nA tall de resum, considerem el mestre com una peça molt important en l’educació, sempre que aquest professor faci bé la seva tasca. Ha de ser l’encarregat de guiar a l’alumne durant un període de la seva vida en el qual es desenvolupa com a persona.\n2- El model psicològic de referència segons l’acció docent del mestre Podem relacionar el model psicològic que empra el professor, amb un model humanista, destacant sobretot, la idea principal en la qual el professor tracta com a un home més a cadascun dels nens, per tant, l’infant és el centre d’interès. També tracta l’alumne de “tu a tu” i dona molta importància a l’empatia, per tal d’entendre millor els infants.\nCal recordar els fonaments bàsics del model humanista, per donar peu a la relació d‘ educador-alumne que reflecteix el documental. En primer lloc, podem destacar la llibertat dels nens, és a dir, l’existencialisme, com podem observar en el projecte que els proposa el mestre de la cració d’un rai, el qual han de construir sense ajuda del professor. En segon lloc, cal destacar en gran mesura la importància de les experiències viscudes. Al documental, podem observar aquest apartat en l’empatia d’una de les alumnes vers la mort de l’avi d’un dels seus companys, tot posant de rellevància la seva experiència, és a dir, la mort del seu pare. En aquesta situació, podem observar clarament alguns dels rols de l’alumne: el sentiment d’unitat, és a dir, que els alumnes es sentin acollits i estimats, l’espontaneïtat i l’ iniciativa d’una nena que es decideix a parlar d’un trauma.\nTanmateix, podem relacionar en molts aspectes els objectius de l’humanisme, com el fet d’afavorir el desenvolupament d’una personalitat creadora i d’un pensament crític. Aquest objectiu queda estretament lligat al càstig que imposa el mestre a un dels seus alumnes pel fet d’haver parlat a classe. En aquell moment, el mestre decideix castigar a l’alumne sense el rai, no obstant, els altres infants argumenten al seu professor els motius pels quals el nen castigat té el dret d’utilitzar el rai. Cal destacar que un dels nenes explica que no hi ha cap relació entre el càstig i el rai ja que, el rai és una cosa que han fet ells al llarg del curs, per tant, el càstig és desproporcionat e injust.\nFinalment, en les diverses situacions vistes al documental, hem pogut observar moltes de les característiques del model humanista, com ho són l’ensenyament de valors o l’afectivitat entre els alumnes, el desenvolupament de les potencialitats dels nens -en el moment del càstig-, l’empatia i l’escolta, i sobretot la importància de l’experiència, la qual es veu clarament reflectida en el moment citat en el primer apartat d’aquest treball quan els alumnes s’adonen que tindran el mateix mestre de l’any anterior.\n3- Relacions interpersonals que es produeixen a l’aula Pel que fa aquest apartat de relacions interpersonals, podem fer menció a Rosseau, i a la seva teoria que trobem a l’Emili. No obstant, només farem relació a tres dels llibres (2n, 3r i 4t), que corresponen a cada una de les etapes de desenvolupament dels infants del documental. També farem referència al concepte d’educabilitat i a les relacions mestre-alumne.\nEn primer lloc, podem definir el concepte d’educabilitat com la capacitat que tenim tots els ésser humans de ser educables, és a dir, que estem en contínua construcció. La persona responsable d’aquest procès és el mestre, qui té aquest imperatiu moral d’ensenyar als nens a moure’s per l’entron, i per tant, de crear noves experiències en l’infant. Cal recordar que l’infant és un home més i no és només un nen, sinó un ésser fràgil en relació a l’aprenentatge. Tot plegat, es crea una relació interpersonal.\nTornant a la concepció de Rosseau sobre l’educació, podem esmentar algunes de les seves idees principals: El fet de la singularitat de la infantesa. Cal educar a l’infant no per al dia de demà, sinó per a l’infant que és avui. L’educació a través de l’observació i l’experimentació.\nPel que fa als llibres que hi estan estretament relacionats, trobem: Segon llibre, per tant una segona etapa de desenvolupament, en la qual hi rau la llibertat com a fonament principal. També cal que parlem de “l’eduació negativa”, aquella educació que pretén evitar el mal als infants, de tal manera que el mestre guia l’alumne per a que aprengui el bé i eviti el mal. Ho veiem en la reflexió que el professor fa fer als seus alumnes a causa dels diversos insults que han patit alguns alumnes.\nTercer llibre, en el qual podem observar la necessitat d’un temps per aprendre, així com el contacte amb l’entorn per a desenvolupar aquesta instrucció, i no basar-se únicament amb els llibres. L’episodi de la neu n’és un clar exemple d’aquest tipus d’aprenentatge.\nFinalment, el quart llibre, on ja trobem l’educació moral i de valors. En aquesta etapa, els infants comencen a aprendre allò que els envolta i ho converteixen en quelcom intrínsec, de tal manera, comencen a prendre consciència del bé i del mal i ho apliquen en una societat canviant.\n4- L’educació emocional i l’educació en valors L'educació emocional és la capacitat de controlar i reconèixer els sentiments i emocions propis i dels altres, de discriminar entre elles i fer servir aquesta informació per guiar el nostre pensament i les nostres accions.\nL'educació emocional treballa la forma d'interactuar amb el món. Té molt en compte els sentiments, i engloba habilitats com el control dels impulsos, l'autoconsciència, la motivació, l'entusiasme, la perseverança, l'empatia, l'agilitat mental, etc., que resulten indispensables per a una adaptació social bona i creativa.\nAquest professor insereix aquesta dinàmica a classe, vol que els seus alumnes se n’adonin i comprenguin les seves pròpies emocions i la dels seus companys, això queda clar a l’exemple de la burla, el companyerisme i coses com l’empatía, l’autocrítica, la iniciativa, la generositat, la confiança o la capacitat de posar-se en la pell dels altres són aspectes que esdevenen a classe.\nEls valors ajuden a créixer i fan possible el desenvolupament harmoniós de totes les qualitats de l'ésser humà.\nL'autoestima és la capacitat d'estimar-se a si mateix i acceptar-se tal com un és. Quan un s'estima a si mateix, desperta i sent amor cap als altres. I quan les persones s'estimen resulta més fàcil fer un món millor.\nAquest mestre els inculca valors molt importants a la vida com el respecte, l’esforç i la responsabilitat. I es que tots aquests valors i d’altres es veuen durant tot el vídeo, a cada exemple, a cada situació del vídeo esdevenen implicats aquests valors.\nCinefòrum Els temes més tractats pels diferents grups d’alumnes van ser els següents: - El rol del mestre - Educació emocional i en valors - Relacions interpersonals - Model psicològic - Estructures acollida Els moments del documental que han sigut més significatius i reflexius van ser els següents: - Càstig a un alumne.\n- Despedida d’un company - La mort d’un familiar - L’escriptura de les cartes A partir d’aquest documental, hem pogut treballar diversos aspectes de l’antropologia i de la psicologia en relació amb l’educació. Hem pogut observar un model d’educació pràcticament idíl·lic, però arriscat pel que fa als nens ja que, no és gaire aplicable a nens amb discapacitat cognitiva, per tant, l’inclusivitat queda aparcada en cert sentit.\nFent referència a les vivències del cinefòrum, hem pogut observar que gairebé tots els grups hem treballat les mateixes seqüències rellevants del documental, des de l’escriptura de les cartes per a la reflexió, fins els arguments dels alumnes pel rai. D’aquesta manera, hem pogut traslladar els coneixements apresos a les aules a un documental, permentent-nos establir unes relacions i veure com poden ser les diferents teories aplicades a l’educació actual.\nTot plegat hem pogut veure diversos punts forts i punts febles del mestre. Podem destacar l’empatia, el contacte personal amb els seus alumnes, el control de les diverses situacions, apreciable en l’exemple del rai.\nTambé hi trobem la proximitat i la unió, la seguretat o el respecte i l’ensenyament de valors. Amb tot això, podem definir el que és per a nosaltres la definició d’un bon mestre, capaç d’escollir cada moment i com actuar en cada situació.\nPel que fa als punts febles del mestre, n’hi ha molt pocs, però hem arribat a la conclusió que hi falta diversió en el seu mètode d’ensenyament, a primera vista, sembla un mestre molt seriós i recte. Podria donar un toc humorístic al seu mètode d’ensenyament, així podria acostar-se una mica més als seus alumnes, tot tenint en compte que cal que mantingui la distància correcte amb ells.\nEn conclusió, hem pogut observar la metodologia d’un bon mestre, així com les diverses necessitat que tenen els alumnes i com pot ser la vida escolar d’un nen, el mestre del qual, ha deixat una gran petjada en la vida d’aquell nen. En definitiva, l’ensenyament ens forma a tots com a persones i com a éssers humans per a una societat de canvis.\n“La educación es al hombre lo que el molde al barro: le da forma.” Jaime Balmes “Un maestro es una brújula que activa los imanes de la curiosidad, el conocimiento y la sabiduría en los alumnos.” Ever Garrison ...


Desallotgen els veïns situats en zones inundables prop de la gola del Ter a Torroella de Montgrí - El Gerió Digital\nHi ha filtracions a la mota a l'Estartit\nDimecres, 22 d'abril de 2020 10:15h\nIntenten reparar la mota del riu Ter a l'Estartit on es produeixen filtracions\nEls Mossos d'Esquadra han començat a desallotjar els veïns residents en masies properes a la gola de la desembocadura del riu Ter, a Torroella de Montgrí (Baix Empordà).\nLa forta pluja ha incrementat el cabal del riu fins posar en perill les zones inundables properes a la llera. S'ha habilitat el pavelló municipal del municipi per acollir a les persones afectades.\nDes de Protecció Civil alerten que les inundacions es produeixen per filtracions que es produeixen a la mota del Ter a l'Estartit i demanen als veïns que es trobin en aquesta zona que pugin a plantes superiors del seu habitatge o bé que marxin.\nEn un comunicat, l'Ajuntament de Torroella de Montgrí i l'Estartit subratlla que, en aquests moment, la mota no s'ha trencat en cap punt però s'han mobilitzat camions amb terra i roques per "estabilitzar" els punts que es considerin "més fràgils".\nL'ajuntament, l'EMD l'Estartit i l'ACA estan fent seguiment "minut a minut" de l'increment de cabal del Ter i l'estabilitat de la mota i posant el focus, sobretot, en les parts més afectades pel temporal Gloria i que estaven en procés de reparació.\nL'ajuntament concreta que la Policia Local informa de la situació als propietaris de finques i habitatges de la plana i que el pavelló ja està preparat per si calgués atendre desallotjats que no es poguessin confinar en plantes superiors.


fets de la pel·lícula 'la xarxa social' - Article\nLa Xarxa Social—Una pel·lícula feta quan Facebook tenia menys de set anys i l’era de les xarxes socials era relativament nova— semblava destinada a envellir malament. Però, a la dècada des de la seva estrena a l’octubre del 2010, la representació de la pel·lícula del lloc web i del seu jove fundador, Mark Zuckerberg, és més rellevant que mai.\nFins i tot si fa anys que no inicieu sessió a Facebook, la pel·lícula ofereix molt d’amor, des de la detallada direcció de David Fincher fins al guió guanyador de l’Oscar d’Aaron Sorkin. En honor del seu 10è aniversari, aquí teniu 10 dadesLa Xarxa Social.\n1. Aaron Sorkin va començar a escriure el guió deLa Xarxa Socialabans de publicar-se el llibre en què es basa.\nAaron Sorkin fa un cameoLa Xarxa Social(2010) .Merrick Morton, Sony Pictures Home Entertainment\nLa Xarxa Socialés oficialment una adaptació deEls multimilionaris accidentals, El llibre de Ben Mezrich del 2009 que detalla la fundació de Facebook. Però, segons el guionista Aaron Sorkin, quan havia llegit el llibre, ja havia completat el 80% del guió. El projecte li va venir en forma de proposta de llibres de 14 pàgines que l'editorial estava comprant als cineastes abans de la publicació del títol. 'Vaig dir que sí a la pàgina tres', va dir Sorkin a Deadline el 2011. 'És el més ràpid que he dit que sí a res'.\nEn lloc d’esperarEls multimilionaris accidentalsper acabar i publicar-se, Sorkin va començar a treballar en el guió immediatament, fent la seva pròpia investigació de primera mà durant gran part del procés en lloc de referir-se al llibre.\n2. Shia LaBeouf va rebutjar el paper de Mark Zuckerberg aLa Xarxa Social.\nQuanTransformadorsl'estrella Shia LaBeouf va rebutjar el paper deLa Xarxa SocialEl personatge principal, Jesse Eisenberg, va ser contractat per interpretar a Mark Zuckerberg.SuperbadJonah Hill va ser una altra estrella que va estar a punt de ser repartida a la pel·lícula, en el seu cas com a fundador de Napster, Sean Parker; finalment, Fincher va decidir que Hill no tenia raó per al paper i va emetre Justin Timberlake.\n3.La Xarxa Socialno es va filmar a Harvard.\nLa Universitat de Harvard forma part de la llegenda de Facebook i crea la primera meitat deLa Xarxa Socialhi havia innegociables. No obstant això, els cineastes van tenir problemes quan van intentar obtenir la benedicció de l'escola. L'adaptació de 1970 deHistòria d'amorva ser afusellat allà i va danyar el campus; des de llavors, l'escola hauria prohibit tota filmació comercial al local. Per evitar-ho,La Xarxa Socialla tripulació va rodar les escenes de Harvard a la Universitat Johns Hopkins de Maryland i a dues escoles preparatòries, la Phillips Academy Andover i la Milton Academy, a Massachusetts.\n4. David Fincher va colar un tret de HarvardLa Xarxa Social.\nPer convèncer el públic que realment veia Harvard, Fincher no va poder resistir-se a colar-se en un pla de l’icònica arquitectura del campus. Quan Jesse Eisenberg travessa la plaça de Harvard (que no és a la propietat de Harvard) a la pel·lícula inicial, apareixen alguns arcs propers (que són a la propietat de Harvard) al fons. Fincher va aconseguir la il·luminació que necessitava per a aquesta escena contractant un mim de carrer per fer rodar un carro amb llums al campus.\n'Si la seguretat el detingués, el mim no parlaria'La Xarxa SocialVa dir el director de fotografia Jeff CronenwethVarietat. 'Quan el treguessin d'allà, hauríem aconseguit el nostre tret'.\n5. Natalie Portman va donar a Aaron Sorkin la primícia de Harvard.\nNatalie Portman va assistir a Harvard del 1999 al 2003, solapant-se breument amb el seu company alumne estrella Mark Zuckerberg. Mentre estava inscrita, va sortir amb un membre d’un dels clubs finals d’elit de la universitat, dels quals formen part importantLa Xarxa SocialLa trama. Quan va saber que Sorkin estava escrivint el guió de la pel·lícula, va convidar l'escriptora a escoltar els seus coneixements privilegiats. Sorkin va donar un crit a l'actriu en el guió final. Durant una de les escenes de deposició, Zuckerberg, de l'era de Harvard, d'Eisenberg, es descriu com 'el més gran d'un campus que incloïa 19 premis Nobel, 15 guanyadors del premi Pulitzer, dos futurs olímpics i una estrella de cinema'.\n6. Armie Hammer i el seu cos van anar a dos bàndolsLa Xarxa Social.\nArmie Hammer i Josh Pence (com Armie Hammer) aLa Xarxa Social(2010). Sony Pictures Home Entertainment\nArmie Hammer està acreditat per interpretar a Cameron i Tyler Winklevoss, però no actuava sol a les seves escenes. Josh Pence va ser llançat com un doble del cos i la cara de Hammer es va enganxar digitalment sobre la seva en la postproducció. Per a cada escena on apareixen els dos bessons a la pantalla, Hammer i Pence interpretaven Winklevi per separat, i després canviaven papers i rodaven l’escena de nou. Aquest mètode va permetre als personatges interactuar físicament de maneres que no haurien estat possibles amb pantalles dividides. La cara de Pence pot faltar a la pel·lícula, però el seu rendiment físic encara era essencial per vendre la dinàmica dels germans. Ell i Hammer van treballar amb un entrenador d’interpretació durant 10 mesos per clavar el llenguatge corporal complementari dels personatges.\n7.La Xarxa SocialEl lema es va canviar a l'últim moment.\nPer aLa Xarxa SocialEl cartell principal, el dissenyador Neil Kellerhouse, va convertir el rostre de Jesse Eisenberg en el punt central. Per sobre, va superposar el record eslògic: 'No arribes a 500 milions d'amics sense fer uns quants enemics'. Originalment, el text deia '300 milions d'amics', però es va canviar amb el supòsit que Facebook arribaria a mig milió d'usuaris a temps per a la publicació de la pel·lícula a l'octubre del 2010.\n'Realment cobrim les nostres apostes', va dir Kellerhouse a IndieWire. 'Però els vam recollir en la seva pròpia història perquè just quan sortia la pel·lícula van aconseguir 500 milions [de membres], de manera que també vam obtenir la seva publicitat. Va funcionar de manera molt serèndipa ”.\n8.Club de lluitaTyler Durden (una mena de) fa un cameoLa Xarxa Social.\nEls espectadors amb ulls esmolats poden haver notat l’ou de Pasqua que va arrossegar David FincherLa Xarxa Social. A l’escena on Mark Zuckerberg està comprovant el Facebook d’algú per enganyar a una prova, es pot veure el nom “Tyler Durden” a l’angle superior esquerre del perfil. Tyler Durden és el nom de l’alter ego del narrador (interpretat per Brad Pitt) el 1999Club de lluita. Fincher va dirigir les dues pel·lícules.\n9. El veritable Mark Zuckerberg no era fanàticLa Xarxa Social.\nAndrew Garfield i Jesse Eisenberg aLa Xarxa Social(2010) .Merrick Morton, Sony Pictures Home Entertainment\nLa Xarxa Socialno pinta Mark Zuckerberg amb la llum més afavoridora i, com és d’esperar, el fundador de Facebook de la vida real no n’estava content. Després del llançament de la pel·lícula, va denunciar les seves 'ferides' imprecisions, citant específicament el personatge fictici de Mara Rooney que s'utilitza com a motivació per fundar el lloc web. Però fins i tot ell admet que alguns detalls eren clars. 'És interessant per a quines coses es van centrar a encertar', va dir Zuckerberg en un esdeveniment de Stanford. 'Com cada velló i camisa que tenia a la pel·lícula, en realitat és una camisa o velló que tinc'.\n10. Una seqüela deLa Xarxa Socialno està fora de qüestió.\nLa Xarxa Sociales va estrenar quan Facebook tenia menys d’una dècada i la història del gegant d’Internet només ha esdevingut més dramàtica des de llavors. Des de la resolució de plets amb Eduardo Saverin i els bessons Winkelvoss, Facebook ha estat lluitant contra escàndols relacionats amb problemes de privadesa i la seva influència en les eleccions del 2016. Els darrers deu anys han proporcionat material més que suficient per a una seqüelaLa Xarxa Social, i Aaron Sorkin i Jesse Eisenberg han expressat el seu interès en aquest projecte. A hores d’ara no hi ha plans confirmats per a un seguiment.