Hedy Lamarr, la inventora més bella del món - Terrassa Informa!\nInici » Seccions » Articles i estudis » Hedy Lamarr, la inventora més bella del món\n16 març 2017 a 18:00\nHedy Lamarr, la inventora més bella del món\nMolt s’ha criticat als actors i a la gent de la faràndula que darrere d’una cara bonica, acostuma a no haver-hi més que vulgar superficialitat; superficialitat que s’eleva a l’enèsima potència si el seu posseïdor o posseïdora té els cabells rossos. Aquesta situació acostuma a ser real, en tant i en tant que per lluir un bon físic davant d’una càmera, no cal tenir una gran ment ni una gran cultura. No obstant això, hi ha vegades en què les coses es surten de la norma i darrere d’una artista famosa, de físic excepcionalment maco, s’amaga una ment prodigiosa sense el concurs de la qual, vostè no podria estar llegint aquestes línies. Estic parlant de Hedy Lamarr, la inventora més bella del món.\nNo és molt habitual que una ment d’una gran intel·ligència prengui forma en una de les cares més famoses i belles del Hollywood dels 40, però Hedy Lamarr era tan poc habitual com el seu portentós físic. Nascuda a Viena (Àustria, pels despistats) el 1914, aquesta morena d’ulls verds aviat va destacar per les seves dots artístiques i físiques, sent la primera dona que va interpretar un nu integral i va simular un orgasme davant la càmera amb tan sols 19 anys a la seva cinquena pel·lícula, la txecoslovaca Extase de 1933. Un primer matrimoni (va arribar a casar-se sis vegades) força complicat, amb ramificacions nazis i feixistes -Hedy era descendent de jueus-, la va fer decidir per agafar la maleta, deixar el seu passat, el seu marit, i anar-se’n el 1938 als Estats Units, on la Metro Goldwin Mayer no va trigar a contractar-la.\nD’aquesta manera, va compartir cartell amb directors tan famosos com Cecil B. DeMille (amb el qual va ser Dalila al seu film “Samsó i Dalila” de 1949) o King Vidor, o amb els actors James Stewart, Clark Gable, Victor Mature, Spencer Tracy, Charles Boyer, entre molts altres. No obstant això, aquesta vida de glamour del vell Hollywood no li omplia gens ni mica, i després de la buida imatge de “femme fatale” que destil·lava i explotava, es trobava una ment privilegiada i una convençuda antinazi, que defugia totes les festes que podia per posar-se a fer el que més li agradava: inventar.\nLa Segona Guerra Mundial s’havia desfermat amb tot el seu fragor i un problema molt gros era que els submarins americans erraven el tir el 60% de les vegades perquè, en ser comandats per radiocontrol, els alemanys interceptaven les freqüències, evitant l’atac. Hedy aleshores era companya d’un pianista (George Antheil) que tenia les mateixes inquietuds inventives que ella, el qual, utilitzant un sistema de radiocontrol, havia estat capaç de fer funcionar vuit pianoles alhora. Coneixent el problema que tenia l’exèrcit americà, es van posar mans a l’obra.\nEntre gala i gala per captar fons per a la guerra i rodatges de pel·lícules, Hedy Lamarr i George Antheil van idear un sistema al qual els torpedes, accionats igualment per radiocontrol, no depenien d’una única freqüència, sinó que saltaven contínuament entre 88 freqüències, la qual cosa els feia pràcticament impossibles d’interceptar per als alemanys. En aquest mecanisme, l’emissor i el torpede es sincronitzaven mitjançant mecanismes de rellotgeria molt sofisticats i una targeta perforada la qual indicava l’ordre concret de cada freqüència, mantenint el control en tot moment de l’arma tot i el canvi constant de la freqüència de l’emissora de ràdio. L’invent va ser patentat per Hedy Lamarr el 1942.\nLa Navy no va entendre l’invent que havien desenvolupat l’actriu i el pianista, el qual hauria significat un notori avantatge respecte els seus enemics durant el desenvolupament de la Segona Guerra Mundial. La pròpia Armada ho considerava excessivament complicat d’implementar i, alhora el denigrava dient que no deixava de ser més que el mecanisme d’una pianola. L’invent, així injuriat, va quedar al calaix de l’oficina de patents, on va quedar oblidat.\nQuinze anys després, l’electrònica havia patit un gran avanç tecnològic gràcies al desenvolupament dels transistors, la qual cosa va permetre que l’armada americana s’interessés en l’invent de Lamarr, ja que facilitava enormement el seu funcionament. El 1957 es va utilitzar en una boia radiocontrolada i el 1962 va ser utilitzada en la crisi dels míssils de Cuba, una vegada que la patent havia expirat. A partir d’aquí, aquest sistema va ser utilitzat àmpliament en la guia de míssils, en el desenvolupament de la tecnologia GPS i fins i tot en el funcionament dels telèfons mòbils, aparells WIFI i Bluetooth.\nHedy Lamarr, paral·lelament a tot això, es va convertir en una persona taciturna i esquerpa que va acabar abandonant la seva carrera el 1958 després d’una sèrie de fracassos, tant personals com cinematogràfics. Obsessionada amb la bellesa que els anys li anaven arrabassant i en la fama que ella li va donar, no va dubtar a ficar-se al quiròfan per intentar recuperar aquesta bellesa. Malauradament, la cirurgia plàstica no estava prou desenvolupada i va acabar sent una autèntica caricatura del que havia arribat a ser.\nTot i això, Hedy Lamarr va continuar inventant, deixant en el seu haver una pastilla que dissolta en aigua proporcionava un refresc de cola, un collaret fluorescent per a gossos, un nou tipus de semàfor, un sistema per l’estirament de la pell mitjançant lífting i fins i tot modificacions en el disseny dels avions Concorde. Tot un portent d’inventiva que va rebre un tardà reconeixement per la Electronic Frontier Foundation per la seva contribució al desenvolupament de l’electrònica el 1997, morint l’any 2000 a Orlando, Florida.\nHedy Lamarr, la dona més bella del món, tal com se li va batejar als anys 40, a més de bellesa, va tenir una gran intel·ligència que, com acostuma a passar, no va ajudar-la a ser feliç. “Tota noia pot ser glamurosa. Tot el que ha de fer és estar-se quieta i fer-se l’estúpida”, va dir una vegada, possiblement fastiguejada del buit món que l’envoltava. Es va avançar a la seva època d’una manera que ningú esperaria d’una estrella de Hollywood, però el seu llegat ha arribat fins als nostres dies, ja sigui en forma de mòbils, de Tom-tom’s, de routers… o, fins i tot, durant anys, com a caràtula d’entrada del programa CorelDRAW!\nQui va dir que bellesa i intel·ligència eren incompatibles?\n#Hedy Lamarr #ireneuc\nPasschendaele, la pírrica batalla on el fang es va empassar 40.000 soldats


Lluís Soler i Turu: Qui sóc\nEm dic Lluís Soler i Turu i tinc 40 anys. Vaig néixer en democràcia, el 30 de novembre de 1979.\nSóc Doctor en Química per la UAB [Tesi doctoral]. Vaig viure a Alemanya des del maig de 2012 fins a l'octubre de 2014, on vaig treballar com a investigador postdoc al IFW Dresden i al Max Planck Institute for Intelligent Systems. Actualment treballo com a investigador postdoctoral al Institut de Tècniques Energètiques de la UPC en un projecte R+D on em dedico a la nanofabricació de nous fotocatalitzadors per a produir hidrogen.\nSóc de Viladecavalls, el poble que m'ha vist créixer i que jo també he vist créixer, el poble que m'estimo, el poble on m'agrada passejar, fer-hi esport, comprar, on hi tinc les arrels, família i amics. Per mi ha estat un honor ser regidor a l’Ajuntament del meu poble durant set anys i gaudeixo militant a ERC-Viladecavalls, perquè treballo per la gent que m'estimo, per l'entorn del municipi, per allò que és important per mi.\nSóc una persona inquieta i compromesa, i des de ben jove he participat en diverses entitats i associacions del poble: l'Esplai la Canya, el Consell Jove, el Grup de Teatre Galop's, la colla del Trumbot del Casal Familiar, el Casalot Popular de Viladecavalls, l'ADF, Viladecavalls Solidaria, la plataforma Viladecavalls Decideix... Sóc soci del Casal Familiar de Viladecavalls i de l'Associació de Veïns de les Carenes de Can Turu. Cada Nadal col·laboro en la comissió de la tradicional cavalcada dels Reis Mags d'Orient a Viladecavalls i en la recollida de cartes del Patge Martí.\nNo me n'amago i ho dic obertament: sóc independentista, republicà i d'esquerres. La meva vinculació a Esquerra Republicana de Catalunya va començar l'any 2002, participant activament en la fundació de la Secció Local d’ERC-Viladecavalls. Des de llavors he format part de l'executiva local. He estat regidor de l'Ajuntament de Viladecavalls durant un període de set anys, des del 2004 i fins al 2011. Vaig ser regidor de joventut, comunicació i noves tecnologies -des del maig de 2004 i fins el juny de 2006- i vaig seguir com a regidor a l'oposició fins el maig de 2011. El gener de 2008 vaig assumir la responsabilitat de ser el portaveu del grup municipal d'Esquerra Republicana de Catalunya a l'Ajuntament de Viladecavalls, càrrec que vaig exercir fins al final de la legislatura (maig de 2011). Per motius professionals, vaig decidir no presentar candidatura a encapçalar la llista d’Esquerra Republicana de Catalunya a les eleccions municipals de 2011 -vaig tenir l'honor d'ocupar el darrer lloc a la llista-, i actualment sóc militant de base a ERC-Viladecavalls, treballant per a fer realitat el nostre projecte polític de municipi i donant suport en el que calgui a la nostra regidora, la meva amiga Glòria Ullés.\nA nivell de partit, també vaig ser Conseller nacional d'ERC des de febrer de 2007 fins a març de 2012, i membre de l'executiva permanent d'Esquerra a la Regió Metropolitana de Barcelona, a la Secretaria d'Imatge i Comunicació, des de setembre de 2008 fins a gener de 2012.\nEstic convençut que fent política municipal podem millorar Viladecavalls. Amb esforç. Amb honradesa. Perquè la política serveix per solucionar els problemes d'una comunitat, no per crear-ne de nous. El juliol de l'any 2006 vaig crear aquest bloc per acostar la política municipal a tothom. Des d'aquí et convido a participar, construir i debatre sobre nostre el present i futur com a poble i com a país. Sumem esforços, també a través de la xarxa, per fer front als reptes col·lectius de futur!


▷ ⭐Definició de monotipista⭐ - Significat, Exemples i Sinònims\nelcorrector.cat » Definició de monotipista\nDefinició de monotipista\nara pots descobrir La definició i bastants exemples de com utilitzar la paraula monotipista, en aquesta col·lecció de rectificacions ortogràfiques pots trobar com es pot utilitzar en un text Veritable aquesta paraula i utilitzar un dels sinònims que et recomanem de la llista completa que trobaràs aquí a més veuràs la seva Definició perquè et sigui moltíssim més simple entendre què significa monotipista.\nPersona que fa la composició tipogràfica amb una monotip.\n¿Cóm es diu monotipista en castellà? / ¿Cómo se escribre y se dice monotipista en catalán?\nSi tens ganes de saber com s’escriu en espanyol monotipista has de entendre que la seva traducció és monotipista pots veure en la nostra lloc web més exemples en català perquè et sigui més simple contextualitzar-la en espanyol.\nExemples de com utilitzar monotipista\nLes monotipias, les aquarel·les i les tintes són les seves noves maneres […] d’expressió.\nEls seus dibuixos, […] gravats en linòleum i els seus monotipías dels anys seixanta […] i setanta van ser presentats en 14 estats a Europa i Amèrica de Nord.\nPractica llavors la monotípia i la còpia d’icones.\nLa monotípia, tècnica que no perdona l’error, li permet adquirir un dibuix fluid i segur.\nPer BENETEAU, la monotípia és un veritable repte i un veritable èxit industrial, ja que el plec de condicions de la monotípia (tenir vaixells de regates a […] «armes iguals») redueix […] les toleràncies i imposa una molt gran precisió de realització.\nHi ha una monotípia per a un veler […] a través de la presència i les accions d’associacions de propietaris o bé de les […] autoritats nacionals o internacionals.


Ràdio Balaguer - La SGEAF té a punt les mesures per regular la pràctica esportiva a Catalunya en la nova fase de represa. Aquestes directrius es podran aplicar quan hagin estat aprovades pel Pla PROCICAT\nLa SGEAF té a punt les mesures per regular la pràctica esportiva a Catalunya en la nova fase de represa. Aquestes directrius es podran aplicar quan hagin estat aprovades pel Pla PROCICAT\nEl secretari general de l’Esport i de l’Activitat Física, Gerard Figueras, ha presidit avui la cinquena reunió per videoconferència de la Taula Sectorial de l’Activitat Física i l’Esport de Catalunya, durant la qual ha explicat als representants del teixit esportiu que la Secretaria General de l’Esport i de l’Activitat Física (SGEAF) té a punt les mesures que regularan el desenvolupament de la pràctica esportiva en la nova fase de represa en què entra el país, un cop la Generalitat recuperi les plenes competències. Aquestes mesures, que formen part del Pla d'acció pel desconfinament esportiu de Catalunya, s'aplicaran quan les aprovi el Pla PROCICAT per emergències associades a malalties transmissibles emergents amb potencial alt risc.\nDurant la trobada amb una vuitantena de representants del teixit esportiu del país, Gerard Figueras ha exposat que la proposta de la SGEAF s’adequarà al decret del Govern de la Generalitat que regula el pas de Catalunya a la fase de represa i “establirà les mesures que han de regir a partir d’ara les activitats esportives en tots els àmbits, i seguint els criteris del PROCICAT tenint com a prioritat per la salut de les persones”.\nUn cop el PROCICAT aprovi la proposta de la SGEAF, aquesta en compartirà el contingut amb la totalitat del teixit esportiu català. Mentre no arribi aquesta validació, el sector esportiu s’haurà de cenyir a les mesures establertes per a la fase 3 del desconfinament. El director del Consell Català de l’Esport, Antoni Reig, ha afegit que aquesta proposta no tindrà fases diferenciades, regularà com s’hauran de fer entrenaments, competicions i la pràctica esportiva a l’aire lliure i de lleure esportiu, així com les assemblees i reunions. “Deixarà sense validesa algunes normatives que fins ara ens venien imposades, de manera que farem més fàcil la vida a les entitats i a la ciutadania”, ha assegurat.\nD’altra banda, durant la trobada, els representants del sector esportiu han tornat a reclamar més recursos per fer front a l’impacte econòmic que la pandèmia del coronavirus ha tingut en les entitats, esportistes i ciutadania. En aquest sentit, i davant “la duresa” de les xifres d’aquesta afectació, Gerard Figueras ha plantejat durant la reunió d’avui de la Comissió per a l'Elaboració del Pla per a la Reactivació Econòmica i Protecció Social (CORECO) que la Generalitat pugui assumir el cost de les llicències escolars i federades de la temporada 2020-21 a Catalunya, que ascendeixen a uns 37 milions d’euros. “La reactivació econòmica i la protecció de les famílies més afectades per la pandèmia han de ser aspectes prioritaris”, ha explicat.\nEl sector esportiu català també fa extensiva la petició d’ajuts al Govern estatal, reiterant la instauració d’un tipus d’IVA reduït i demanant el repartiment entre les comunitats autònomes de la recaptació dels drets de la Lliga de Futbol Professional durant aquest primer any per ajudar les entitats de base a parar el cop causat per la Covid-19. Aquesta ha estat una de les demandes que el secretari general de l’Esport i de l’Activitat Física va fer en una reunió recent al nou director del Consejo Superior de Deportes, Joaquín de Arístegui, amb qui ha acordat treballar de manera coordinada la fase final de la desescalada.\nLa SGEAF també ha avançat que ben aviat es posarà a disposició de les entitats organitzadores d’activitats esportives d’estiu per a infants i adolescents la formació obligatòria que hauran de seguir les persones que exerceixin com a responsables de prevenció i higiene. Es tracta d’una càpsula formativa, elaborada amb la col·laboració del Departament de Salut, que les persones interessades hauran de visionar per tenir els coneixements necessaris per desenvolupar correctament aquesta tasca. També hauran de signar una declaració responsable.\nFinalment, la SGEAF ha informat els assistents a la reunió sobre la imminent obertura de la convocatòria de subvencions d’impacte, amb una dotació de 3,5 milions d’euros (2,5 milions més respecte a l’anterior convocatòria) i de la convocatòria per optar a la línia específica de préstecs “ICF Esports Liquiditat”, que compta amb una dotació de 10 milions d’euros per a les entitats esportives.\nHan estat convocats a la reunió de la taula sectorial les següents entitats i institucions: Unió de Federacions Esportives de Catalunya, Unió de Consells Esportius de Catalunya, Col·legi de Llicenciats en Educació Física i Ciències de l'Activitat Física i l'Esport de Catalunya, Plataforma ProSeleccions Esportives Catalanes, Consell de l’Esport Universitari de Catalunya, Universitat de Barcelona, Universitat Autònoma de Barcelona, Fundació Catalana per a l’Esport, l’Associació Empresarial de Clubs de Natació de Catalunya, el clúster de la indústria de l’esport INDESCAT, Seven Mila, Gestiona (Gestors Esportius Catalans), grup DIR, Associació catalana de Gestors Esportius de Catalunya, Sport Cultura Barcelona, Associació d'Empresaris de Clubs Catalans de Fitness, Federació Catalana de Futbol, Federació Catalana de Basquetbol, Federació Catalana de Natació, Federació Catalana de Vela, Federació Catalana d’Entitats Excursionistes de Catalunya, Federació Catalana de Voleibol, Federació Catalana de Patinatge, Federació Catalana d’Esports d’Hivern, Federació ACELL (Federació Catalana d'Esports per a Persones amb Discapacitat Intel·lectual) i Consell de l’Esport Escolar de Barcelona.\nPel que fa als clubs, hi han participat el FC Barcelona, el RCD Espanyol, la Volta Ciclista a Catalunya Associació Esportiva, el Club Natació Sabadell, el Club Natació Atlètic-Barceloneta, el Club Balonmano Granollers, el Club Bàsquet Manresa, el CN Barcelona, Centre Excursionista de Catalunya, la Unió Esportiva Santboiana, el Reial Automòbil Club de Catalunya (RACC), el Club de Rem Tortosa, la Unió Atlètica Montsià, el Lleida Esportiu, l’Associació Esportiva Sedis Bàsquet, el Club Tennis Taula Borges Blanques, Roc Roi, Sícoris Club, el Reus Deportiu, el Club de Tennis Tarragona, el Club Gimnàstic de Tarragona, el Club Natació Olot, l’Uni Girona, el Grup Excursionista i Esportiu Gironí (GEiEG), el Girona FC i el Club Tennis la Bisbal. De l’àmbit municipal, les quatre diputacions catalanes, l’Associació Catalana de Municipis, la Federació de Municipis de Catalunya i els Ajuntaments de Barcelona, l’Hospitalet de Llobregat, Granollers, Igualada i Berga. Finalment, també hi han participat representants de diversos organismes esportius que depenen del Govern, com el CAR de Sant Cugat, l'Institut Nacional d'Educació Física de Catalunya, el Canal Olímpic de Catalunya i el Circuit de Barcelona-Catalunya.


potinejant, emerdant, remenant...\nfent el que toca en el fons i la superificia\nUn fi d'any de no deixar les coses quietes,\nde fer sentir la meva veu i la meva queixa,\nperò tambè de deixar veure lluminós i clar\nel meu somriure i les meves ganes de viure.\nDe tancar temes i triar amb qui vull estar i\nde qui ja m'he cansat... si són dates importants\nel fi d'un cicle anual, tot recollit ja al camp,\ntoca començar a pensar què hi sembrarem l'any vinent.\nI m'he cansat de les romagueres, d'aquells\nque per les seves coses frenen els camins dels altres.\nI m'he cansat de les espines, se que en tornarè a trobar\nal mig del camí, si no les flors no aguantarien, però\nno penso quedar-me llepant-me les ferides.\nCom els bons caçadors de bolets no penso deixar\nun pam de vida per trepitjar, tinc ganes d'anar a parar\nlluny d'on pensava que em trobava,\nde descobrir nous racons plens de vida i amb grans vistes.\nBonanit vespre de motnigala,\nquan surti el sol m'aixecarè\namb els ulls oberts i un horitzó\nen què enfagar-me els peus i\nembrutar-me les mans entre rialles!\nun escrit fantastic...\nA veure que diuen aquestes mandarineteeeessss...?\nJeje m'agrada passar per aquí de tant en tant i poder-te llegir. Em fa sentir-me més aprou teu i en mica en mica anar-te coneixent una mica més.\nCompartirem somriures i moments sense dubte!!\nBon Nadal i desitjos de consciència pel nou any!\nUn gust compartir moments amb tu i seguirem fent-ho l'any vinent!\nDeclaració d'intencions no???


Tertúlia : Cantonigròs, balcó de la plana de Vic\nAprofitant la darrera llum del dia he fixat la mirada a l'horitzó i he copsat la imatge del Pedraforca, lluny, molt lluny del Collsacabra. Cantonigròs es fa estimar i qui el coneix i ha gaudit de la seva tranquil·litat, la seva vegetació, de la seva gent, no se n'obliden mai, i quan poden hi tornen o s'hi instal·len.\nAvui, amb l'Ignasi, ens hi hem apropat i hem gaudit del paisatge, del bon temps, de la bellesa dels paratges, la majoria dedicats a la pastura de vaques i ovelles. Amb prou gent per no sentir-te sol, però sense la massificació que de molts indrets darrerament es queixen.\nRecords d'infantesa i una certa melangia pel temps transcorregut sense gairebé contacte. Aquell carrer llarg i ple de sorra, amb les bicicletes de protagonistes, les botigues que ara són història, la perruqueria que al mateix temps era una pseudo-farmàcia, la pastisseria i gelateria... Can Molas i Can Canal, Ca la Filomena i Can plats i olles...\nHan passat molts anys i tot ha canviat força, menys camps i més pastura, però amb gent nova que s'estima el poble, que se l'ha fet seu sense que tu te n'adonessis, perquè ja fa massa temps que en vares marxar.\nEs fa estrany que no et recordin que ets aquell de Can Mateu, sense ser-ne; totes aquelles persones grans que et mereixien tant de respecte i que ara ja no hi són. Potser els fills o fins i tot els néts...\nEl senyor Jaime, a Can Rifà i a Cal carreter. El senyor "Pesseta" i a Cal Sastre. Les 'ties', Can Gavarró, i els francesos... La Rat i en Jan assegut al balcó gronxant les cames. El senyor Màrius, Can Muntaner i Can Vidal, i els xalets que encara carenegen la pujada al camp de batualolla.\nUn dia aniré fins a la font del rajolí i la font del faig per veure si encara raja l'aigua. La tornaboda... encara es reuneixen les famílies per compartir el berenar, al so de la cobla? en uns segons circulen molts pensaments que et fan adonar que ha plogut molt des de la primera tómbola de la parròquia, o el muntatge dels esquellots al local de la parròquia, les classes de llatí per poder fer d'escolanet o la pujada a Cabrera i la baixada a la Foradada o el Nàutic...\nPublicat per xfebrer el diumenge, de novembre 13, 2016\nEtiquetes: Balcó, Berenar, Bicicletes, Escolanet, Font, Horitzó, Infantesa, Melangia, Paisatge, Parròquia, Pastura, Poble, Tómbola, Tornaboda, Vegetació


Enquesta risc de suïcidi en joves | Ben Amics\nTrobada Joves Diversxs III Trobada de Joves Diversxs Enquesta risc de suïcidi en joves IV JORNADES DE JOVES LGBTIQ+\nAbans de res, et volem agrair molt que participis en aquest estudi sobre el risc de suïcidi en joves LGTBI de Mallorca! Les teves respostes ens ajuden a avançar en la investigació i ens dota d’eines per a lluitar contra el suïcidi.\nAprofitem per recordar-te que aquesta enquesta és voluntària, anònima i confidencial, l’únic ús de la informació que s’extregui serà amb fins investigatius i per a l’elaboració de polítiques de prevenció que evitin i/o redueixin la ideació suïcida en joves lesbianes, gais, trans, bisexuals i intersexuals.\nSom conscients de que les següents preguntes poden fer-te pensar o reviure situacions difícils, per això al final del qüestionari et deixem el nostre contacte i ens posem a la teva disposició per allò que necessitis. Ben Amics compta amb tu!


Etnopsiquiatria: La ‘Normalitat’ i la cura aquí i allí\nS’anomenen ‘etnopsicologia’ i ‘etnopsiquiatria’ dues formes de teràpia intercultural que des de la dècada de 1960 intenten elaborar mecanismes d’intermediació cultural, de manera que sigui possible comprendre, acompanyar i eventualment guarir els subjectes de cultures no-occidentals, en què els mecanismes i els traumes psicològics es verbalitzen de forma diferent. Les experiències migratòries, el desarrelament respecte a cultures tradicionals, la creixent urbanització que produeix ‘anòmia’ (manca de sentit de les normes), la manca de família i amics en un ambient hostil etc., produeixen sovint en els migrants una sèrie de dificultats per tal de donar un sentit als problemes de la seva vida quotidiana. Molt sovint, a més, el terapeuta, format en la tradició occidental, no té ni la possibilitat de traduir el discurs de l’immigrant i, per tant, una eventual teràpia queda interrompuda o molt limitada per la pura i dura dificultat d’establir un terreny comunicatiu comú.\nL’etnopsiquiatria pretén sensibilitzar sobre les diferències entre els grups socials, entendre els mestissatges, oferir eines davant els problemes d’identitat col·lectiva i orientar en el significat dels mites i les cultures.\nLa paraula ‘etnopsicologia’ ha tingut diversos significats al llarg del temps i sovint s’ha vinculat a l’estudi de les ‘peculiaritats’ dels individus que comparteixen una tradició cultural comú o una ‘personalitat bàsica’. En paraules d’Abraham Kardiner: ‘una personalitat bàsica és allò que fa que els francesos siguin francesos i els comanxes siguin comanxes’. Si bé entre un francès concret i un comanxe concret hi poden haver més semblances concretes que entre dos francesos o dos comanxes triats a l’atzar, si se’ls considera a l’engròs és obvi que els francesos no són comanxes, (ni els comanxes francesos) perquè no comparteixen la majoria de símbols.\nEls humans són els mateixos, però les seves cultures són diverses; cosa que implica que els sistemes de parentesc, de filiació, de simbolització, de treball, de relació, de comprensió del passat i la mort, etc. també difereixen. Els etnopsicòlegs, molt sovint influïts per les teories de Jüng, afirmen que hi ha una mena d’inconscient ètnic, format per símbols compartits entre els membres d’una determinada cultura. Quan no s’entén aquest principi d’identitat cultural és impossible un autèntic respecte envers l’altre.\nAixò té una particular influència en l’àmbit de la malaltia mental. Per als sistemes terapèutics tradicionals, la malaltia pot ser imputable, per ex., a l’acció d’un poder invisible (un dimoni, uns ‘djinns’), a la violació d’un tabú (menjar o tocar quelcom intocable), a l’atac de bruixes, o al poder d’uns individus dolents i poderosos (el ‘mal d’ull’). Aquestes afirmacions no es poden desqualificar a l’engròs com a creences, sinó que han de ser ‘traduïdes’ i quan s’entenen sovint ens resolen problemes terapèutics o comportamentals. Els símbols sexuals, per ex., són molt diversos segons les diferents cultures. De la mateixa manera ens podríem preguntar per què alguna gent és efectivament curada per mèdiums i per què recursos terapèutics que funcionen en les cultures monoteistes no ho fan en les politeistes. En aquest sentit l’etnopsicologia i l’etnopsiquiatria adopten una `perspectiva comparatista’, és a dir, una perspectiva inter o transcultural, que construeix un dispositiu de traducció/mediació, on sovint el clima emocional pren una gran importància.\nConvé, però, evitar el que Mario Erdheim va anomenar ‘la idealització de l’exòtic’ molt fàcil en aquest marc. Les emocions són fabricades per totes les cultures a tot arreu i també a Occident. Les formes de la depressió i l’estrès, per ex., resulten molt pròpies de les classes mitjanes europees i americanes però resten perfectament incomprensibles des d’una mentalitat africana.\nEl fundador de l’etnopsiquiatria fou Georges Devereux (1908-1985), nascut a Transsilvana com a György Dobò en una família jueva emancipada. Segons sembla ‘debò’ significa ‘hebreu’ en romanès, per això quan es convertí al cristianisme prengué el cognom ‘Devereux’ de significació inequívoca. Fou sempre un individu interessat pel tema de la identitat, potser com a conseqüència de la seva pròpia biografia. Va escriure: ‘La possessió d’una identitat és una suficiència verdadera que automàticament incita els altres que anihilen no tan sols aquesta identitat, sinó la mateixa existència del presumptuós’. Per a Devereux l’etnopsiquiatria és antiimperialista i políglota; implica de sortida el respecte integral a l’altre i, molt especialment a la seva llengua pròpia.\nEstudià física i química a París i l’any 1935 marxà als Estats Units a fer un doctorat en antropologia sota la direcció d’Alfred L. Kroeber. Va estudiar la tribu dels indis mohaves a Arizona i anà a Indoxina a estudiar la tribu Sedang. Després de treballar en un Hospital psiquiàtric per a veterans guerra, va tornar a França l’any 1963 i allí aplicà els seus coneixements en aspectes d’interculturalitat amb immigrants. Els seus llibres més importants són: ‘Assaig d’etnopsiquiatria general’ (trad. francesa, 1971) i ‘Etnopsiquiatria dels indis mohaves’ (trad. francesa, 1996).\nL’interessant de les experiències de Devereux és que va poder comprovar, especialment entre els mohaves, que la classificació de les malalties mentals de cada cultura era profundament diferent i que les situacions d’aculturació (destrucció violenta d’una cultura) produïen un gran augment de malalties mentals precisament perquè els sistemes de classificació i les estructures familiars feien crisi. Cada cultura té uns models de treball i uns models de relació propis que quan entren en crisi arrosseguen tot el sistema simbòlic.\nLa teràpia etnopsicològica és grupal i necessàriament hi ha d’haver algú que parli en idioma matern del pacient. S’inspira en el concepte africà de ‘l’arbre de les paraules’, el vell baobab a l’ombra del qual la tribu podia estar discutint durant llargues hores, només amb el compromís de no aixecar-se fins arribar a un acord.\nAixò no significa caure en el comunitarisme, de la mateixa manera que pertànyer a una cultura no nega pertànyer a la humanitat, sinó que implica socialitzar-se en el concret. Devereux deia que ‘els mohaves em van fer entendre millor les idees de Freud’ i defensava la universalitat de l’Èdip, però en una elaboració pròpia de cada cultura.\nEn un món on creixen les migracions i s’accentua el binomi migració/pobresa, l’etnopsicologia i l’etnopsiquiatria constitueixen, sobretot, programes d’investigació potents sobre la manera d’evitar que els xocs culturals augmentin i potenciïn els conflictes quotidians. Dos aspectes bàsics, la comprensió del significat del parentesc en cultures no occidentals i la traducció dels sistemes simbòlics, formen part del nucli mateix que investiguen aquestes disciplines.


rock n´roll outlaw: DECADENCIA DE CATALUNYA\nDECADENCIA DE CATALUNYA\nM'agraden els articles de la Pilar Rahola, suposo que aquesta dona funciona millor escrivint que parlant. En el format d´entrevista també és efectiva i efectista, com va demostrar en les últimes eleccions generals a La Vanguardia, on entrevistava a cada candidat per Catalunya de forma (necessàriament) agresiva, fins i tot maleducada i donant-se ella més protagonisme del que pertoca, però eren entrevistes vibrants, cosa rara en l'encarcarat panorama d´oficialitat i discursos mediocres tipus anunci de detergent que creen els polítics en temps electorals.\nBé, avui he llegit un dels articles de la Rahola a la seva web. Parla de la decadencia de Catalunya, cosa que m´interessa perquè certament, Catalunya puntua a la baixa en els últims temps, sobre tot pels seus planers i cada cop més intrascendents polítics. És un bon article, aquí el deixo:\nPublicado por ROCK N´ROLL OUTLAW en 9:29 a. m.\nJo sóc un fan de la Rahola. Es dels intel.lectuals catalans més lúcids i valents que tenim. I no entenc algunes consideracions que fas sobre les entrevistes. Va usar la fórmula que calia per treure el suc als candidats. Era una conversa, més que no pas una entrevista a l´ús. I el resultat va ser fantàstic. Treu-te complexos, la Rahola és molt bona. Jo estic una mica fart d´haver de justificar dir que l´admiro. L´admiro i per mi és un referent. Ah, aquest article que comentes el va publicar a La Vanguardia.


estoig escolar petit MAGIC by BUSQUETS\nestoig escolar petit MAGIC by BUSQUETS 21,0 x 6,0 x 5,0 cm.\nestoig escolar petit MAGIC està decorada amb dues teles diferents, una de blau cel amb l'eslògan "Small things become bigger with love", amb decorats en forma d'animals i flors, i l'altre blau marí amb un estampat de motius florals de diferents colors. Consta del detall d'una flor que sobresurt i dels tirants de les cremalleres amb el mateix estampat floral.\nestoig escolar petit MAGIC té un sol compartiment amb tancament de cremallera per poder portar el material d'escriptura essencial. Material: polièster impermeabilitzat.


Dimarts, 13 Agost 2019 12:31\nAquest dimecres 14 d’agost els treballadors de la companyia ferroviària afrontaran la segona de les quatre jornades d’aturades parcials convocades per aquest estiu pel sindicat CGT. A la línia R8, que uneix Rubí amb Barcelona, els trens circularan amb normalitat fins a les 12 h i entre les 16 i les 20h. Durant aquestes franges horàries només hi haurà el 40% dels combois.\nLa Línia R8. Martorell - Granollers Centre operada per Renfe redueix la freqüència de pas de trens a causa de la vaga que fan els treballadors de Renfe. Els Serveis Mínims decretats per la vaga a Rodalies contemplen una reducció del 40% dels trens entre les 12 i les 14h i entre les 20 i les 24h.\nLa vaga també afecta als viatges de mitja distància que uneixen Barcelona amb la resta de províncies catalanes. En aquest cas, fora de les hores punta hi haurà només un 65% de trens. En el cas de l’AVE i els serveis de llarga distància, el percentatge de trens que circularan serà del 78%. Uns serveis mínims que la CGT ha qualificat de “desmesurats” i de generar un “desequilibri entre el dret fonamental de vaga i el dret a la mobilitat”.\nA banda de la vaga de dimecres, que coincideix amb el pont d’agost, també hi ha previstes aturades els dies 30 d’agost i l’1 de setembre. Els treballadors reclamen un augment de les taxes de reposició a la plantilla de l’operadora i el dret a la conciliació familiar i a la promoció interna, així com frenar l’externalització de serveis.\nPodeu consultar els horaris al web de Rodalies Catalunya o trucar al 900 41 00 41.


Sa Tuna Archives - Charming Villas Catalonia BlogCharming Villas Catalonia Blog\tSa Tuna Archives - Charming Villas Catalonia Blog\nArxiu de l'etiqueta: Sa Tuna\npublicat el 14 2014 febrer by Richard Calvin\nSovint ens pregunten les persones que vénen a la regió per primera vegada sobre quina zona de la Costa Brava és el millor lloc per allotjar-se. Hi ha molts llocs fantàstics per triar i aquesta publicació del bloc serveix per ajudar la gent a tenir una millor idea de quina àrea pot ser la millor per a ells.\nProbablement la zona costanera més popular és la regió de Begur i Palafrugell i les seves platges que inclouen Sa Riera, Sa Tuna, Aigua Blava, Aigua Xelida, Tamariu i Llafranc.\nSa Riera, Begur\nCom la majoria de la Costa Brava, aquesta zona està molt orientada a la família i es relaxa. És popular entre catalans i espanyols locals, així com amb altres europeus i cada vegada més nord-americans que estan descobrint la regió.\nLes platges poden estar força transitats durant els mesos de juliol i agost i, a menys que estiguis a poca distància a peu d'una platja, potser hauràs de deixar la teva vila força d'hora al matí per trobar un bon aparcament.\nCadaques és una altra destinació popular. Un bell poble pesquer antic, Cadaques és on va viure Salvador Dalí durant gran part de la seva vida. La seva antiga casa a la petita badia de Port Lligat ara és un museu i oberta al públic.\nNomés hi ha una carretera d’entrada i sortida de Cadaques que és força estreta i ventosa a través del cap del Cap de Creus. Aquesta inaccessibilitat és la principal raó per la qual Cadaques ha conservat el seu encant i ha evitat els desenvolupadors. Per tant, per la naturalesa de l’accés a la ciutat, sempre suggereixo a la gent que Cadaqués sigui una base ideal si teniu previst aparcar el cotxe i relaxar-vos. La ciutat és força compacta i totes les nostres cases a Cadaques són a poca distància a peu del centre amb els seus restaurants, bars, botigues i platges. El lloc té un ambient molt especial i únic. Per molt bonic que sigui Cadaques, no el recomanaria a la gent que té previst passar una gran part del seu temps conduint i explorant la regió.\nRuïnes gregues / romanes d’Empúries\nSant Martí d'Empúries està fora de pista i és un dels nostres favorits. Aquest petit poble costaner té alguns restaurants i botigues i es troba a la platja. Amb boniques platges de sorra i poc concorregudes, aquest és el lloc on normalment anem a nosaltres mateixos si passem un dia a la platja. Per als que us interessi la història, hi ha les antigues ruïnes gregues i romanes i els veïns Empúries. L'Escala, que ofereix una gran selecció de bars i restaurants, és a només 20 minuts a peu pel passeig marítim.\nSi busqueu bars, discoteques i festes, Lloret de Mar és on hauríeu d’anar. En cas contrari, eviteu-ho.\nAltres zones de la Costa Brava val la pena considerar són Port de la Selva, Roses i Palamos.\npublicat a Platges de la Costa Brava, Informació local, Llocs per visitar\t| etiquetatge begur, Les millors zones de la Costa Brava, Cadaqués, Allotjaments a la Costa Brava, Gelida, Llafranc, Palafrugell, Palamós, Port de la Selva, Sa Riera, Sa Tuna, Tamariu, on allotjar-se a la Costa Brava, Xelida\t| Deixa un comentari\nLes platges de Begur\npublicat el 26 January 2013 by Richard Calvin\nLluny de la imatge contundent dels esmorzars de tot el dia i del turisme massiu que pot tenir molta gent de la Costa Brava, aquesta regió orientada a la família té algunes de les platges més boniques i les aigües més clares de tot el litoral català.\nBegur i les seves platges han estat durant molt de temps la destinació estiuenca preferida pels espanyols i catalans, especialment de Barcelona, molts dels quals posseeixen una segona casa a la zona.\nBegur té vuit platges que comencen amb Platja del Raco al nord de la ciutat. Amb vistes fantàstiques de les Illes Medes, aquesta és una llarga platja que finalment es fusiona amb la platja de Pals. Just a baix de la Platja del Raco es troba la preciosa Illa Roja, una famosa platja nudista. Sa Riera, la platja més gran de Begur, segueix en línia i és un dels nostres preferits personals. Una platja de bona mida que, tot i que està força ocupada a la temporada alta, conserva un aire agradable, íntim i acollidor amb un bon grapat de restaurants decents a un pas de la platja.\nA l'est de Begur es troben les badies d'Auigafreda i Sa Tuna. No són tan grans i sorrencs com Sa Riera, però són encantadors i atmosfèrics, però són idònies per a les persones que prefereixen les platges més petites i més tranquil·les.\nAl sud de Begur es troben les platges de Platja Fonda, Fornells i Auigablava. Platja Fonda és una de les platges més salvatges i verges que podeu trobar a la Costa Brava i la millor d'aquesta regió per prendre el sol. A la qual s’accedeix per una sèrie de passos, aquesta és realment una de les joies de la zona.\nFornells i Aiguablava són les platges més meridionals de la regió de Begur. Aquí també hi trobareu les petites cales apartades de Estasia, Malaret, Ses Orats i Port Esclanya.\npublicat a Platges de la Costa Brava, Informació local, Llocs per visitar\t| etiquetatge Platja d'Aiguablava Begur, Auigablava, Auigafreda, platges, begur, Platges de Begur, millor platja de Begur, Costa Brava, Fornells, Illa Roja, Platja Illa Roja Begur, Platja de l'Raco, Platja Fonda, Sa Riera, Platja de Sa Riera Begur, Sa Tuna\t| Deixa un comentari\nOn allotjar-se a la Costa Brava\nButxacs i estafes per buscar a Barcelona\narxiu Seleccioneu Mes octubre 2020 agost 2020 pot 2020 abril 2020 juliol 2019 abril 2017 febrer 2017 febrer 2016 novembre 2015 pot 2015 març 2015 febrer 2015 febrer 2014 juny 2013 pot 2013 abril 2013 febrer 2013 gener 2013 desembre 2012 octubre 2012 agost 2012 març 2012 febrer 2012 desembre 2011 novembre 2011


L’organització entregarà un Premi Especial al club més esportiu en les set categories per reconéixer el bon comportament d’aficions i jugadors.\nEl V Torneig Castellón Base arriba de nou a la ciutat de Castelló amb més de 128 equips de més d'una vintena de clubs de la província de Castelló i fora de la mateixa consolidant-se com a un dels tornejos de referència en el futbol formatiu de la província de Castelló en la pretemporada. Des d'aquest dissabte dia 1 de setembre, amb 16 equips de categoria Infantil en lliça, i durant els dos pròxims caps de setmana del 9 i 16 de setembre, més de 2.000 jugadors d'entre els 5 i els 14 anys es donaran cita en el Poliesportiu Municipal Gaetà Huguet de Castelló.\nL'organització del V Torneig Castelló Base, igual que lliurarà trofeus als campions i subcampions que demostren ser els millors sobre el terreny de joc, premiarà als clubs més esportius pel comportament correcte dels seus aficionats en les graderies i la dels seus jugadors sobre el terreny de joc, a més, de ser puntuals a l'hora de comparèixer en els encontres, deixar en bon estat els vestuaris, respectar les decisions arbitrals i als seus rivals, és a dir, qualsevol acció de ‘fair play’. Així, premiarà a set clubs que demostren ser els més esportius en cadascuna de les categories.\nEl V Torneig Castellón compta amb la col·laboració del Patronat d’Esports que dirigeix el regidor Enric Porcar, qui ha ressaltat la importància d’aquest perquè "posa a punt als equips de la ciutat i de les comarques de Castelló de cara a la nova temporada". A més, l’edil Porcar ha destacat el perfil d’aquests tornejos que "tenen en compte aquells valors de l’esport i el comportament exemplar tant dins del camp de futbol com a les grades, vestidors, entrenadors i arbitratges". Porcar ha assenyalat que "és el camí a seguir perquè l’esport ha de ser també educatiu, i quan els organitzadors i tornejos assumeixen que ha de ser així si o si anem en el bon camí en el tema de l’esport i l’educació".\nAquest reunirà a jugadors des de la categoria prebenjamí fins a Infantil. Excepte aleví primer i segon any que comptarà amb la participació de 24 equips en cadascuna de les categories, en la resta seran 16 equips jugant en tots els casos una fase de grups en horari matinal i ja a la vesprada la fase final, des de quarts fins a la gran final.\nEn aquesta edició està prevista la presència de les principals pedreres i clubs de futbol base de la província de Castelló com el CD Castellón, Villarreal CF, CD Roda, Benicarló BF, Club La Vall, CD Almazora, Primer Toque CF, CF Jubelama Castellón, San Pedro CF, Joventut Almassora CF, CD Drac Castellón, el CF Rafalafena, Sporting Castelló, CD Benicasim, entre d’altres.


Roques de Benet (1.016 m.) | Engarrista\nLloc de sortida: Km. 5 pista del Port, direcció la Franqueta, des dels afores d'Horta de Sant Joan\nTemps: 02:05 hores\nCruïlla pista (km. 5) 00:00 00:00 0\nInici camí 00:37 00:37 2,0\nCim 00:34 01:11 4,4\nPunt d'inici 00:54 01:05 6,3\nTot just passat Horta de Sant Joan en direcció cap a Arnes ens sorprèn una de les primeres elevacions del massís del Port. I ens sorprèn per la bellesa de la seva forma i el seu caràcter vertical i desafiador. Només de passar, els ulls s'hi dirigeixen inexorablement, així com el desig de pujar-hi. De lluny sembla molt difícil, però la ruta d'accés és fàcil, curta i concorreguda. De fet ja havíem estat en aquest punt, però com que avui ens hi posem tard i el temps és insegur, decidim repetir una excursió curta sense complicacions. Una alternativa que teníem era pujar per la via normal i baixar per uns ràpels del vessant nord-est, donant un punt d'aventura a la ruta, però amb el risc imminent de pluja optem pel camí més fàcil. Vam fer bé, ja que de tornada va ploure.\nPer accedir-hi cal seguir la pista asfaltada que surt a un parell de quilòmetres d'Horta de Sant Joan direcció Arnes. Un senyal indica l'accés al Massís del Port. En tot el recorregut anem veient les monumentals parets del vessant nord, i quan hem fet uns 5 quilòmetres i veiem la paret just a l'esquerra veiem que marxa una pista forestal a l'esquerra. En aquest punt podem deixar els vehicles i començar a caminar. Es pot pujar més amunt, però no trobarem lloc per aparcar, i a més a més val la pena pujar caminant tot gaudint de la majestuositat de les parets.\nComencem a caminar a mig matí pujant per la pista que s'encamina cap a la paret de les Roques de Benet. Pugem còmodament una bona estona, tot i la molèstia freqüent de tot-terrenys que pugen i baixen. És cap de setmana llarg i ronden molts boletaires. També hi ha molts caçadors que fan una batuda de senglars. Caminem poc més de mitja hora, guanyant alçada progressivament i vorejant les parets de les Roques d'esquerra a dreta. En un punt marcat amb una gran fita de roques deixem la pista i prenem un camí a l'esquerra que enfila marges amunt. El camí és fresat i evident.\nContinuem amunt ara per terreny emboscat i canviem de direcció, anant ara de dreta a esquerra (sud-nord). Anem pujant sense cap dificultat fins un punt en què el camí s'entafora en una canal estreta, amb roca a banda i banda. En aquest tram el pendent s'incrementa, i el pas esdevé menys còmode sobretot per culpa de la pedra descomposta. Tot i això avancem sense dificultats per dins de la canal. En un punt cal passar per sota d'una gran pedra encanatrada a banda i banda de la canal. Al cap d'amunt de la canal guanyem ja el llom de les Roques. Continuem a l'esquerra seguint el sender i enfilem els darrers metres que ens porten al cim principal de les Roques de Benet, el Castell, després d'un petit pas de grimpada molt fàcil.\nDes del cim tenim una àmplia panoràmica d'aquest sector del Massís del Port, amb siluetes retallades, estretes crestes, pics espadats. Davant mateix, en direcció est contemplem en primer terme la bellíssima cresta de les Gronses. Cap al nord destaca, encimbellat, el poble d'Horta de Sant Joan, al costat del qual s'alça la bonica muntanya de Santa Bàrbara o Tossal d'Horta. Més enllà contemplem les àmplies planures de la Terra Alta i del baix Matarranya. Seguim el cim del Castell i baixem per l'altre costat, destorbant un parell cabres salvatges que campen lliurement per aquests caps de roc.\nArribem fins a veure la instal·lació de ràpel que permetria resseguir la cresta cimera i baixar pel vessant nord-est, seguint alguns ràpels molt aeris. Però avui ens ho prenem amb calma, i simplement acabem baixant pel mateix camí. A més a més es posa a ploure dalt del cim, i accelerem la baixada per no quedar ben molls. Més tard, després d'haver-nos ben remullat i quan ja estem a cobert, la pluja s'espassa i fins i tot torna a sortir el sol. Rematarem la primera jornada a la zona passejant relaxadament pels estrets carrers d'Arnes.\nL'excursió a les Roques de Benet és una clàssica de la zona, curta, fàcil i interessant. Perfecta per un dia d'arribada, un matí o tarda suaus o per complementar amb alguna altra activitat per les rodalies.


GUIA MON-RA-MON: BEGUR\nBegur està a l25 kms. de Barcelona. Hi arribarem, en cotxe, en una hora mitja per la AP-7, sortida 9, direcció Sant Feliu de Guíxols i Palafrugell. Quan arribem a aquesta última localitat, trobarem les senyals per poder anar a Begur en pocs minuts.\nEl poble està coronat per un castell medieval des de on es veu una panoràmica extraordinària. A l'hivern i si el dia es clar, davant dels ulls tindreu el Canigó i el Puigmal nevats, el Castell de Montgrí, la platja de Pals i les Illes Medes, això entre altres punts també molt reconeguts.\nVal la pena caminar per tots els carrers de la part històrica i pujar al castell. A peu son uns 15 minuts des de la plaça de l'Església i encara que des de aquí sembla que ens tindrem que esforçar donada la alçada a la que està, la veritat és que la pujada es fa còmodament.\nEl poble està molt ben condicionat. Pavimentació, façanes de cases de tots els estils; torreons defensius, , places i jardins. Fa molt goig. Des de el Mirador de Sant Ramon, al costat de l'ermita, la vista també es boníssima.\nPer dinar teniu una bona oferta de restaurants. La paella del Es Castell-Can Maurici, a quatre passes de la plaça de l'Església, està molt bé.\nA pocs kilòmetres del poble hi ha les seves precioses platges. Sa Tuna, Sa Riera i Aiguablava son les principals. Els qui cerquen platges nudistes boniques, tenen la de l'Illa Roja. No us les perdeu, tant si hi aneu a l'estiu com a qualsevol altre època de l'any. Si disposeu de temps, fer una mica de senderisme pels camins de ronda és un plaer. Caletes, roques de diferents colors, pins tocant l'aigua, etc.\n1.- Sa Riera-Illa Roja-Platja de Racó-Illa Roja-Sa Riera: Total anar i tornar: 1 hora\n2.- Aiguafreda-Sa Tuna-Aiguafreda: Total anar i tornar: 40 minuts.\n3.- Aiguablava-Fornells-Platja Fonda-Fornells-Aiguablava: 2 hores.\nI en aquest mosaic, fotos de cada un d'aquests vuit fantàstics indrets:\nPer ampliar la informació sobre Begur i totes les seves platjes cliqueu aquí.\nMosaic: muntat amb vuit imatges baixades d'internet.\nPublicat per Ramon a 10:17\nJosep Lluis 22 de febrer de 2014 a les 0:58\nMolt maco el muntatge (text i video). Pels que som uns enamorats de Bagur i el seu entorn, no ens cansem de contemplar tota la informació que cau en les nostres mans. Recordo la mort i l'enterrament de la Carmen Amaya al poble, encara que crec que després les seves restes van ser traslladades.\nRamon 22 de febrer de 2014 a les 9:45\nEl teu comentari salva una greu omissió del post. Parlar de Begur i no citar la gran Carmen Amaya és imperdonable. Precisament, al menjador del lloc on vam dinar hi ha una fantàstica col-lecció de fotografies de la Carmen en escenes de la pel-lícula "Los Tarantos". He llegit que actualment està enterrada a Santander al panteó de la família del seu marit.


No m'agrada queixar-me per problemes personals perquè cadascú té els seus i a ningú més interessen, però això li pot passar a qualsevol.\nEl juny del 2000 vaig patir un despreniment de retina. Me feren fer repòs durant 3 setmanes.\nQuan me vaig aixecar del llit me feia mal la cama esquerra. El metge diagnosticà dolor muscular per manca d'exercici.\nA la fi, després de múltiples consultes al metge, me visiten en cirurgia cardiovascular el 24 de març del 2003; quasi tres anys després!\nMe diuen que la cama esquerra, la que me fa mal, ja no té remei i m'operaran la dreta perquè no me passi igual. (A aquesta encara no sentia dolor).\nM'operaren dia 24 d'octubre del 2003, quan ja me comença a fer mal la dreta, 3 anys i 4 mesos després dels primers símptomes!! I m'adverteixen que, per no haver arribat d'hora, puc perdre la cama esquerra!!!\nMe recepten una injecció diària d'Hibor 7500 durant un mes.\nVaig al metge a cercar la baixa i a demanar si vendran a ca nostra a posar-me la injecció i a fer-me les cures (m'han xapat la cama de dalt a baix en una operació que ha durat 7 hores i me supura). Me diuen que me les posi jo mateix!\nQuè serà el pròxim, que jo operi d'apendicitis el meu veïnat i que aquest, a canvi, m'operi a mi de glànoles?\nDes del primer d'abril del 1969 faig feina remunerada i, per tant, ajut a mantenir la Seguretat Social: metges, infermers, practicants, zeladors, burocràcia... Fins èpoques recents, en què he tornat vell, no els he hagut de menester, i ara me diuen que me posi jo les injeccions?\nDes de fa anys ens obliguen a fer nosaltres mateixos la declaració del que hem de pagar a Hisenda, i ai si t'equivoques! Voldrà la policia que me posi a mi mateix les multes? Els que anam en autobús, els haurem de conduir?\nJo som funcionari i m'exigeixen atendre el públic fins gairebé al servilisme perquè «el ciutadà, pagant impostos, me paga el jornal».\nSerà que jo no som ciutadà?, serà que no pag impostos?\nSerà que els metges, infermeres, practicants... no són funcionaris?, serà que no cobren un jornal?\nJosep Segura Salado. Palma.


Activen una campanya de mobilització, sensibilització i informació per lluitar contra l’aïllament de la gent gran provocat pel COVID-19 - TOTLLEIDA\nCOMUNICAT. AMICS DE LA GENT GRAN\nLa ciutadania, mitjançant un espai web, podrà informar sobre persones grans que necessiten ajuda, enviar missatges de suport o descarregar una guia amb pautes sobre com fer trucades d’acompanyament\nDimecres, 25 de març del 2020; Des d’Amics de la Gent Gran llancem la campanya ‘Aquest aïllament el superem amb les persones grans, #TrucadesContraelSilenci’, una iniciativa que té com a objectiu mobilitzar, sensibilitzar i informar la societat per tal de minimitzar l’aïllament – i les seves conseqüències – que pateixen les persones grans durant la crisi provocada pel COVID-19.\nDe les més de 3.000 morts que ha provocat la malaltia a Espanya, el 95% correspon a persones majors de 60 anys, un fet que ha convertit a aquest grup de població en el més vulnerable davant la situació que estem vivint. Aquest escenari ha provocat que les persones en aquesta franja d’edat hagin d’extremar les precaucions, i això es tradueix – en la gran majoria dels casos – en un confinament total.\nMalgrat trobar-nos en un context d’emergència que afecta a tota la població, cal tenir present que les mesures de confinament no tenen les mateixes conseqüències per a tothom. Les persones grans sovint viuen soles i/o tenen una xarxa social molt reduïda – tal i com succeeix amb les persones grans que acompanyem tot l’any des de la nostra entitat – i la crisi actual ha empitjorat la situació, provocant que la soledat i la sensació d’aïllament es vegin agreujades. Això, en un escenari com l’actual, és sinònim de dubtes, incertesa i angoixa.\nEn aquest context, i sense saber a dia d’avui quan es podrà tornar a la normalitat, la prioritat d’Amics de la Gent gran és mantenir i enriquir els vincles de confiança amb les persones grans i oferir suport emocional per tal de reduir la seva sensació l’aïllament. En un moment en què no podem realitzar les visites a domicilis i a residències, el telèfon s’ha convertit en el nostre gran aliat per dur a terme la nostra acció social i en el protagonista de la campanya que llancem avui.\nEn el marc de la campanya ‘Aquest aïllament el superem amb les persones grans, #TrucadesContraElSilenci’ hem activat un espai web a disposició de la ciutadania amb informació, recursos i canals que pretenen millorar la situació actual de moltes persones grans.\nConsultar informació per entendre millor com afecta la crisi actual a les persones grans.\nAccedir a recursos per acompanyar-les en aquest moment tan delicat.\nCompartir missatges de suport adreçats a les persones grans que se’ls hi farà arribar.\nInformar-nos sobre situacions d’alta vulnerabilitat i aïllament social de persones grans per poder-les orientar i ajudar.\nFer un donatiu per ampliar l’abast de la nostra activitat i poder acompanyar més persones grans.\nMobilització: més de 2.000 persones voluntàries estan fent trucades de seguiment a les més de 2.000 persones grans que acompanyem durant tot l’any. Els hi oferim un espai de confiança i suport emocional per tal de reduir l’ansietat i la preocupació que els hi pot provocar la situació actual.\nOrientació: dediquem esforços a orientar i ens coordinem amb administracions i altres entitats amb la finalitat de donar resposta el més ràpidament possible als avisos d’alerta sobre persones grans amb necessitats assistencials.\nSensibilització a través dels mitjans de comunicació per tal que els barris donin suport a les persones grans del seu entorn treballant de forma comunitària.\nAlbert Quiles, director gerent d’Amics de la Gent Gran, valora la campanya com una “oportunitat per estar al costat i solidaritzar-nos amb les persones grans en un moment de màxima complexitat” i destaca que la crisi actual ha visibilitat una problemàtica – la soledat i l’aïllament – que “pateixen milers de persones durant tot l’any”.\nAmics de la Gent Gran és una fundació de voluntariat que lluita des de 1987 contra la soledat i la marginació social de les persones gran mitjançant l’acció de voluntàries i voluntaris que les acompanyen emocionalment cada setmana, així com a través de la sensibilització de la societat. Durant el passat 2019, ha donat suport a 2.800 persones grans gràcies a la tasca desinteressada de 2.700 persones voluntàries i l’ajuda de 4.329 persones sòcies i donants. Aquesta acció social es desenvolupa a 56 municipis de tot l’estat.\nINSTRUCCIONS PELS GOVERNANTS


Els meus llibres i altres dèries: LA POSTMODERNITAT (V): la superestructura del nostre temps?\nNo obstant això, els conflictes del segle XX posaren en dubte aquest progrés. Van evidenciar la complexitat de la racionalitat humana, les seves múltiples maneres d'interpretar la realitat i els models de vida desitjables, molts d'ells irreconciliables, així com els perills que el desenvolupament tecnològic comporta. És en el marc d’aquest dubte on sorgí la postmodernitat.\nAixí, a la fi dels anys setanta del segle XX, en la seva obra La condició postmoderna, Lyotard proclamava al món la mort dels “grans relats”. La Modernitat s'havia construït, segons ell, al voltant de “metarelats” que convergien en la necessitat d'emancipar la humanitat i que tenien com a finalitat pràctica legitimar els costums morals, socials i polítics. El relat cristià que prometia la salvació a través de la redempció divina, el relat il·lustrat de l'emancipació a través de la llum de la raó i l'educació de les masses, el relat liberal-burgès basat en el progrés indefinit de la ciència i la tècnica i, finalment, el relat marxista de l'abolició de la injustícia a través de la socialització dels mitjans de producció, tots es van revelar com a projectes fallits i van perdre la seva credibilitat pel fet que cap d'ells va aconseguir complir el que prometia.\nAmb la caiguda del mur de Berlín (10 de novembre de 1989), la dissolució del règim comunista de l'URSS (1985-1991), seguida de l'esfondrament de tots els règims comunistes d'Europa de l'Est i l'adveniment de la globalització –capitalista-, la divisió del món en dos blocs antagònics (capitalisme d'una banda i comunisme per un altre) i l'enfrontament entre dues ideologies contraposades deixaven de tenir sentit. El perill d'una hecatombe nuclear havia desaparegut i ara el món s'alçava, lluminós i confiat, cap a una pau aparentment perpètua, cap al gaudi d'una llibertat i igualtat sense traves ni precedents.\nFrancis Fukuyama, en aquell temps ideòleg conspicu del neoliberalisme, certificava llavors la fi dela història (1992). La història com a conflictivitat, com a gran relat de successos que enfronten a uns homes amb altres, uns grups socials amb altres, deixava pas a una multiplicitat infinita i summament heterogènia de microhistòries personals, impossibles de subsumir sota un sentit unívoc o una raó comuna.\nEl sistema de lliure mercat i la democràcia liberal es presentaven ja com a úniques formes possibles d'organització de la convivència humana davant l'absència de millors alternatives a la vista. El capitalisme portaria al món la utopia promesa que cap altre projecte polític ni ideologia va poder abans fer realitat: la d'un món pletòric de béns materials que per tot arreu satisfarien les ànsies infinites de voracitat d'una humanitat cada vegada més nombrosa i cada cop més empesa a consumir tot el que estava al seu abast. Mai abans el món havia gaudit de nivells de benestar tan alts... es deia. És a la fi dels anys noranta quan aquest somni va arribar al seu màxim esplendor: Europa i l'anomenat “Primer Món” apareixien triomfants. Occident vivia sense preocupació el seu gegantí espectacle d’excés i frivolitat. Les ombres, somrients, de Reagan i Thatcher reclamaven la seva part de glòria i victòria.\nLa postmodernitat ens va dir llavors que no hi ha fets sinó únicament interpretacions. Tot és lingüístic. La societat i la realitat mateixa no són res més que construccions lingüístiques. No hi ha criteris únics de validesa, sinó perquè aquests són locals, contextuals. La comunicació és caòtica, fragmentària; el món mateix que aquest llenguatge mostra és fragmentari, no té unitat, com tampoc té unitat la pròpia racionalitat. Les cultures són incommensurables. L'ètica, el bé comú i la justícia no existeixen, només hi ha infinitat de microcol·lectivitats que reclamen per a si la legitimitat (el procés independentista o els fets dels 6 i 7 de setembre al Parlament, serien un exemple?), sense poder arribar a posar-se d'acord. El principi de la recerca de plaer ho domina tot i desapareixen els límits. Tot s'hi val.\nPer als filòsofs postmoderns, la idea d'una representació veritable de la realitat i una visió lineal i determinista del progrés conduien de manera inevitable a la intolerància i al conflicte, una vegada que margina qualsevol model de dissidència. Així, per exemple, les societats occidentals han estret els marges crítics en el marc del que és políticament correcte i s'han servit de la seva superioritat científic tecnològica per justificar la seva supremacia global.\nZygmunt Bauman va designar a aquest període com “modernitat líquida”: els pilars de la modernitat havien deixat de ser sòlids i en el seu lloc emergia un nou món en el qual els vincles eren inestables; les certeses, nul·les; la incertesa, constant; el relativisme, de tot punt inevitable. Gilles Lipovetsky es va referir a aquesta època i la va definir com “d’ètica indolora” caracteritzada per una moral sense dolor, sense deures, sense inconvenients, únicament centrada en el gaudi de tot tipus de plaers.\nEl primer conflicte al golf Pèrsic (1990-1991) no va alterar massa la indolència dels postmoderns, perquè, segons Baudrillard, la Guerra de l'Iraq mai va existir: va ser una “hiperrealitat”. I en un altre context, el 1999, Bruno Latour, negava que Ramsès II (Tutankhamon) hagués mort de tuberculosi perquè aquesta no s’havia descobert encara en aquella època. Fet i fet, l’inicial bon castell construït per la filosofia postmoderna s’ensorrava en mans d’un relativisme i constructivisme fora de to.\nAnys després arribaria l'atemptat contra les Torres Bessones de Nova York (11 de setembre de 2001) i l'ordre mundial proclamat pels postmoderns s’ensorrava amb la mateixa furibunda violència amb la qual es van esfondrar aquestes torres. Encara uns anys més tard, l'esclat de la crisi financera el 2008 acabaria per sembrar el pànic a tot el món (especialment en l'occidental) i confirmava el que molts ja intuïen però pocs volien reconèixer en públic: que havíem estat vivint una enorme mentida. I la postmodernitat va contribuir, sense cap dubte, a la seva propagació.\n Tot i que ja ho havia dit Marx en el Manifest comunista i desprès, en els anys 70, Marshal Berman: Todo lo sólido se desvanece en el aire (All that is solid melts into air)\nPublicado por Jaume Munné en 8/20/2019 08:19:00 p. m.


En Laporta a la LSE\nAhir ens va visitar a la LSE en Joan Laporta. Es a dir el poder, el poder blaugrana, amb 250 mil milions d'euros sota el brac. Els de la “Catalan Society” el vam convidar per tal que impartis la conferencia “Barcelona FC and colletive identities. More than sport management ?”.\nAbans de la conferencia vam fer amb ell una recepcio informal. Vam comentar, tot bevent sucs de taronja, el tema del les samarretes del Barca, la singularitat del fet que no portin propaganda de marca, la possible perdua de competitivat que aixo representa... Tambe vam parlar dels drets d’imatge de les televisions i alguna altra curiositat irrellevant.\nLa conferencia, pero, va anar be, el Howard Davies, director de la LSE, va ser-ne el “chairman” i en Lluis Sauri el presentador. Teniem tota la premsa esportiva de Barcelona, entre ells la mitica Pilar Calvo, la d’en Puyal, (Oh God!), alla convocada. Els periodistes esportius amb la seva recerca desesperada i vorac del titular.\nEn Laporta va fer la conferencia mig en catala mig en angles. Els dubtes referents a quina llengua era millor utilitzar durant la conferencia ens havia causat mes d’un maldecap. Al ser la LSE un centre educatiu amb molta presencia internacional ens semblava mes adequat que la conferencia es fes en angles. Almenys aixi ho va fer el mateix Pujol quan fa un parell de setmanes va venir tambe a fer una xerrada. En Pau Casals quan va tocar a les Nacions Unides va afirmar allo memorable de “I’m a catalan”….\nEl president del Barca va dotar l’acte de reivindicacio catalanista (aqui podeu consultar el discurs de la xerrada). Va explicar el paper que al llarg dels anys ha jugat el Barca, en temps dificils com ara les dictadures de Primo de Rivera o de Franco i va remarcar la importancia social que el club te a Catalunya. Fins i tot va associar, agosaradament, el Barca a «certs valors progressistes i democratics» . Esperem, en tot cas, que aixo no sigui com “l’oasi catala”, que se’n pot anar a fer punyetes en qualsevol moment.\nPer altre costat, va parlar de la gestio economica del club, el que ells anomenen amb llenguatge d’esade “el cercle virtuos”, la forta dependencia economica dels grans clubs, la necessitat de guanyar aviat algun titol, l’atraccio de conquerir nous mercats com ara l’asiatic, la innovacio empresarial, la importancia dels conrtractes publicitaris i merchandising etc.\nAl torn de preguntes varis alumnes i algun periodista angles li van preguntar per les frases racistoides de Luis Aragones. Va ser bastant clar al respondre que era partidari de la tolerancia zero envers la violencia i que considerava el racisme com una forma de violencia. Es sorprenent que els anglesos es vulguin apuntar tantes medalles, com si ells no tinguessin prous problemes amb els “hooligans”\nUn altre estudiant li va adrecar una impertinent i desafortunada pregunta en la que advertia de la necessitat de “no barrejar futbol i politica com van fer Hitler i Mussolini”. No es tracta de barrejar-los, d’acord, pero em sembla que tothom enten que el Barca es una institucio a Catalunya. Mes encara, suposo, i aixo es el que intel.ligenment li va recordar Laporta, el Barca fa un paper cohesionador destacadissim de la societat catalana. L’esport com a element aglutinador, “venim del Nord i del Sud…”.\nImpressions personals? En Laporta em va semblar una persona educada, orgullosa i ambiciosa. Mes tard recordavem, per exemple, que deu n’hi do els variopintos indesitjables que han presidit equips esportius. En aquesta comparacio relativa en Laporta puntua sens dubte molt per sobre la mitjana.\nI be, despres de l’enrenou de l’acte i la visita del poder, amb les seves cares ocultes, avui es tracta d’eliminar el Chelsea, que sino aquest “cercle virtuos” defalliria…\nSempre és atrevit confondre l'esperit de Catalunya amb l'esperit del Barça. Però en fi...El Barça, un gran club d' Europa, això sí.Als catalans, com als mediterranis en general , i com deia algú, sempre ens ha ofegat l'estètica : en aquest cas l'estètica de l'escenografia d'un gran club per continuar sentint-nos sempre "més que". Aquestes figures literàries del discurs, la resistència i la renaixença, els deuen semblar una mica estranyes als anglesos, perquè ells no han de resistir ni renèixer, sempre han sigut igual, és a dir, més madurs, i per això no han de dir constantment que són qui són.\nHola Francesc! Com va tot?\nQuan vaig saber que en Laporta havia estat a la LSE vaig enrrecordar-me de tu, i fins i tot vaig estar segur que l'haurieu rebut a la Catalan Society. Em sembla que en Laporta és un bon paio, amb els seus defectes suposo i tot i no voler-lo divinitzar, crec que és un bon president pel Barça, una figura pública de primer ordre i una nova "institució" de la societat civil. A més jove, carismàtic i amb èxit... que més es pot demanar?\nIgualment crec que és força incomprensible pels anglesos el que és el Barça, crec que jo ho intentava definir fa uns quans post al meu racó bloggero. Destacant-ne una característica i mirant en certa forma al futur en un temps de multiculturalitat i integracions, el Barça com cap altra institució catalana és la que més ha ajudat a unir als catalans de sempre i els catalans de fa poc, una entitat que ha sabut acollir gent de tota mena i ja ens ho recorda l'himne "Tant se val d'on venim, si del sud o del nord ara estem d'acord que una bandera ens agermana".\nPer cert, estic segur que avui els del Chelsea s'en van a dormir emprenyats i sense sopar.\n0-2 com a mínim! Força Barça!\nRawan de Petra i Frei Betto\nLa bellesa serà convulsiva o no serà\n" Vivir es convivir ". O d'Ayala a Miquel Marti i ...\nAngelus Novus, de Paul Klee i Reyes Mate\nChechenia i Andre Glucksmann\nSobre el 3% / Mercats / Antonia Font


La comedia “Aguacates” llega a los escenarios y estrena y arranca gira en Valencia\nLa comèdia ‘Aguacates’ arriba als escenaris i arranca gira a València\nEl Teatre Flumen acollirà del 3 al 30 de maig l'obra del guionista Tirso Calero (L'Alqueria Blanca), un espectacle d'humor amb una fantasia molt pròxima a la realitat.\nLa comèdia ‘Aguacates’ arriba als escenaris valencians i arranca gira en el Teatre Flumen. Juanjo Artero i Jesús Cabrero protagonitzen esta funció acompanyats pel valencià Ricardo Saiz i l’actriu Lucía Ramos. Hui s’ha presentat esta obra teatral que, segons el seu creador, Tirso Calero, promet molts riures en barrejar l’humor amb una fantasia que a voltes pot ser molt real.\n‘Aguacates’ ens presenta a Marcelino, un polític conservador que pot convertir-se en el pròxim president del Govern però que en la seua vida personal ha de bregar amb un divorci i una filla adolescent que acaba d’embolicar-se amb el millor amic del seu pare.\nDurant unes vacances tots junts, les mentides i els somnis dels protagonistes s’entrellaçaran oferint un divertit embulle on res serà el que sembla.\nSerà el pròxim 3 de maig quan el Teatre Flumen done el tret d’eixida de ‘Aguacates’. L’obra romandrà a València fins al 20 de maig, data en la que es traslladarà a Madrid per a continuar esta gira que promet molts riures i diversió.\nLa família Saiz porta les arts escèniques més enllà de València\nLucía Ramos: “Ha d’haver-hi més presència femenina en el món del cinema”


MALVÍ (Malvavisco), què és, propietats i beneficis - De la granja a taula\nInici / Consells / MALVÍ (Malvavisco), què és, propietats i beneficis\nPublicat el juliol 27, 2020 febrer 28, 2022\nMALVÍ (Malvavisco), què és, propietats i beneficis\nEl Malví és una planta que té moltes propietats medicinals\nEl Malví és una planta que té moltes propietats medicinals, concretament l’arrel de Malví, s’utilitza des de fa molts anys, però no és molt habitual que es conegui com s’utilitza.\nAquesta planta, per les seves àmplies aplicacions medicinals, no falta mai en les guies i formulacions de fitoteràpia. El malví s’ha convertit en una herba important en la medicina aiurvèdica i les pràctiques de curació Unani, que utilitzen moltes plantes diferents per a augmentar la immunitat i prevenir la malaltia.\nEn aquest post tractarem els beneficis i propietats del malví.\nQuè és el malví?\nEl Malví és una planta originària d’Àfrica i algunes zones d’Europa, creix en ambients humits, en zones fluvials o prop de la mar i s’ha utilitzat des de fa molts segles.\nEl malví és una planta de color rosa clar de fins a 2 metres d’alt que està recoberta de vellositat, té fulles triangular ovals i flors penjants.\nDe la planta es cullen les fulles i les flors. Tota la planta és rica en mucílags, però és en l’arrel on es concentra el seu major potencial curatiu i trobem a més arabina, pectina, flavonoides i àcids fenòlics.\nVan ser els grecs i els egipcis els qui van introduir l’arrel de malví (Althaea officinalis) en la seva medicina tradicional. Fa més de 2.800 anys, ja en la «Ilíada» d’Homer es fa referència a la planta de malví com una “herba relliscosa” que s’utilitzava per a tractar la tos, la congestió i els mals de coll.\nAvui dia es continua emprant aquesta planta amb els mateixos fins; reduir inflamació, alleujament de mocs i matar els bacteris de manera natural, ja que els seus actius són molt eficaços.\nEl seu nom genèric d’Althaea deriva del terme grec Altho, per sanar, i el nom de la família a la qual pertany, les malvàcies, malake en grec, fa referència a aquesta mateixa capacitat reparadora.\nPropietats del Malví\nDe les arrels i les fulles de la planta Malví s’extreuen compostos que després s’afegeixen als suplements o tes. Les fulles també són comestibles i aporten molts beneficis.\nEl benefici més destacat del Malví es deu al fet que és un «mucílag» natural, és a dir, combinat amb aigua s’infla i actua com una mena de fibra tova i permet formar un revestiment protector i gruix al voltant de les membranes.\nEls ingredients actius dins de l’arrel del Malví que fan que sigui un mucílag eficaç i suplement medicinal inclouen:\n– Polisacàrids com la pectina (un tipus de fibra)\n– Uns certs aminoàcids (com l’asparagina)\n– Antioxidants flavonoides\n– Diversos compostos antivirals, antibacterians i antimucilaginosos, com ara cumarina, kaempferol, àcids fenòlics, quercetina i tanins.\nAquests compostos ajuden a reduir els símptomes com a dolor i inflor dins dels conductes nasals, les membranes mucoses que alineen el tracte respiratori i el revestiment del sistema digestiu. S’ha demostrat que el malcoix té efectes estimulants sobre la viabilitat cel·lular i la proliferació de cèl·lules epitelials, la qual cosa li permet formar una capa bioadhesiva en la superfície cel·lular de la pell i dins del sistema digestiu.\nEl Malví és capaç de millorar les infeccions de la gola i la pell pel seu efecte calmant sobre els teixits inflamats, les seves propietats antibacterianes i, a més, ajuda a protegir les membranes mucoses de tot el cos, al mateix temps enforteix el revestiment intestinal i evita la permeabilitat.\nAlleuja els símptomes de trastorns digestius inflamats, ja que durant tot el trànsit digestiu no perd propietats.\nSegons alguns estudis els antioxidants que posseeix el Malví, com els flavonoides permeten ajudar a prevenir la formació de mal oxidatiu que condueix a malalties cròniques, incloent-hi el creixement de tumors cancerosos i trastorns inflamatoris. Protegeix les cèl·lules sanes a través d’una combinació de mecanismes, incloent-hi: la formació d’adhesions cel·lulars, afectant el creixement de les cèl·lules i la matriu extracel·lular, el control de l’alliberament de citocines i la destrucció de cèl·lules nocives.\nBeneficis del Malví\nAquests són els principals beneficis del malví:\n– TOS I REFREDATS\nPer a mals de coll, tos o refredat, l’arrel de malví es pot prendre per via oral per a reduir el dolor, la inflor i la congestió. Destaca per les seves propietats anti tussives cosa que li permeten disminuir la irritació de la gola, reduir la inflor en els ganglis limfàtics, accelerar el temps de curació i reduir la tos seca. Per aquesta raó l’extracte de malví s’afegeix a molts xarops per a la tos i pastilles per a la gola i és un remei natural contra la tos més eficaç.\nEl malví com a remei per a la tos i els problemes en les vies respiratòries és molt eficaç per les seves propietats expectorants. N’hi ha prou amb consumir la seva arrel en decocció per a acabar amb la tos i la flegma\nSegons dades, es considera que ajuda a evitar l’impuls de tossir i ajuda a produir més saliva evitant així la sequedat de boca.\nEl malví és a més especialment eficaç per a fer front un refredat o la grip quan es combina amb altres herbes antiinflamatòries i antibacterianes i olis essencials per al mal de coll, com l’om relliscós, la llimona, mirra, orenga, xiprer i olis essencials d’encens. Quan es combinen, aquests actuen sobre malaltia (incloent-hi bacteris) i abriguen la gola per a alleujar el malestar.\n– INFECCIONS BACTERIANES\nPer a amigdalitis, bronquitis, tracte urinari o infecció respiratòria si es pren l’arrel de malví ajuda a accelerar el procés de curació i, de manera natural, mata els bacteris que poden causar diverses malalties.\nUna vegada ingerit, ajuda a augmentar la secreció d’orina, la qual cosa millora la capacitat del cos per a treure els bacteris fora del tracte urinari. Aquesta és la raó per la qual també es recomana per al tractament dels símptomes de càlculs renals.\n– REPARA EL REVESTIMENT DE L’INTESTÍ\nEl malví ajuda a restaurar el revestiment intestinal formant una capa protectora al voltant de petites unions. A més, sembla ser beneficiós per a les persones que sofreixen d’altres formes de malalties inflamatòries intestinals, incloent-hi la colitis ulcerosa i la malaltia de Crohn.\nJa sigui per a casos de malaltia de bufeta o restrenyiment, les fulles de malví, preparades en infusió i beguda temperada, són un excel·lent remei natural per a aquestes malalties.\n– REDUEIX ELS DOLORS DIGESTIUS\nPer a dolors digestius es pot prendre malví per a ajudar a baixar o prevenir la cremor d’estómac, així com els símptomes de restrenyiment, úlcera de l’estómac, diarrea… El malví recobreix l’interior de l’estómac i evita que l’àcid causi molèsties.\nPer a la majoria de formes d’indigestió, el te de malví proporciona un efecte calmant sense causar efectes secundaris.\n– CURA PROBLEMES DE LA PELL\nL’aplicació de l’arrel de malví en forma de cataplasma és molt útil per a sanar cremades i tota mena de ferides, mentre que les flors en infusió o picades redueixen la inflamació en aplicar-se sobre la zona afectada.\nCalma el sistema nerviós de la pell, el malví té propietats antiirritants i és fins i tot ben tolerat per aquells amb al·lèrgies i pell hipersensible.\nEl Malví es pot aplicar directament en la pell per a tractar picades, ferides, pell seca, descamació, cremades, etc. Les arrels d’aquesta planta redueixen l’inflor i mata els bacteris i és una substància que s’afegeix als productes convencionals de cura de la pell.\n– REDUEIX LA RETENCIÓ DE LÍQUIDS\nEl malví sembla que ajuda a augmentar la micció, i per tant pot tenir efectes diürètics i servir per a disminuir la retenció de líquids, edema i estómac inflat.\nI com sempre a la nostra botiga online trobaràs el millor MALVÍ amb totes les seves propietats\nEtiquetes: malvavisco, malví, medicina, menjar, suplement\nEntrada anterior: RECEPTA: Flors de carbassó arrebossats amb formatge de cabra\nPròxima entrada: SOJA TEXTURITZADA


Hotel Rural Vall Ferrera • Escapadesenparella.cat\nHotel Rural Vall Ferrera és un Casa rural a Catalunya ideal per a una Escapada d'aventura. El tracte familiar us farà sentir com a casa.\nInformació sobre Hotel Rural Vall Ferrera\nL’Hotel Rural Vall Ferrera és un edifici acollidor i confortable, on predominen la fusta i els motius de muntanya. El tracte càlid i familiar dels propietaris, la família Jubany, us farà recollir en un ambient de pau i tranquil·litat.\nL’Hotel Rural Vall Ferra disposa de 17 habitacions, 4 de les quals són més especials i amb diferents atmosferes per escollir. Les habitacions dobles es poden transformar en triples i quàdruples.\nEl jardí, situat a la part posterior de l’hotel, està envoltat de tot tipus d’encants, tant naturals com arquitectònics dels quals en podràs gaudir durant les èpoques més caloroses, i refugiar-te en el meravellós entorn que ens ofereix el majestuós paisatge de muntanya que l’envolta i on, com no, podràs trobar el repòs desitjat.\nEn quant a la gastronomia, l’Hotel Rural Vall Ferrera ofereix una cuina elaborada amb estima i dedicació, on els plats autòctons es combinen amb els plats de nova creació, reflectant els productes locals variats i de qualitat. Hi predominen el corder i la caça, acompanyats dels bolets que la terra aporta en gran varietat.\nSón de destacar els embotits del país, com el xolís, la secallona o el pa de fetge i la tripeta. Es poden degustar plats avui difícils de trobar, com el freginat i el cap i pota de corder.\nTambé el gall roig amb ceps o castanyes, el civet d’isard o el conill amb murgues i carreretes, i altres plats reconfortants, com l’escudella barrejada, que aquí es denomina vianda, o les sopes de pa moreno.\nL’hotel disposa de molts petits espais per estar, destinats a usos diversos, on no hi falta cap tipus de detall. Destaca una gran sala, situada sota la teulada amb llar de foc i un finestral panoràmic sobre el poble i la vall, on es podrà descansar de les activitats diürnes.\nUn espai que convida a la conversa, a la lectura i al repòs.\n25575 Àreu, Lleida, Espanya\nCasa rural a Catalunya no verificat per l'equip d'Escapadesenparella.cat\nCasa rural a Catalunya sense valoració de la comunitat


Taller d'escriptura ‘Escriure en negre’, a càrrec del periodista i escriptor David Marín. | El Segre de Negre\nTaller d'escriptura ‘Escriure en negre’, a càrrec del periodista i escriptor David Marín.\nEl primer taller, ‘Escriure en negre’, consistirà en una sessió teòrico-pràctica dirigida pel periodista i escriptor David Marín. Autor de la novel·la negra Mala lluna(RBA) i, amb Marta Alòs, del llibre de relats eròtics Amb X de sexe(Pagès Editors), Marín ha dirigit en el passat diferents tallers literaris a Balaguer, col·labora habitualment amb l'Escola d'Escriptura de Lleida i és responsable de cultura al setmanari La República.\nAquest taller està coorganitzat amb l’Escola d’Escriptura de Lleida, la qual està formada per un equip de professors amants de l’escriptura, la lectura, la llengua i la literatura que tenen la pretensió de posar a l’abast de tothom una formació integral a través dels diferents cursos que realitzen al llarg de l’any. L’escola compta amb professors experts en escriptura que faciliten que els alumnes s’iniciïn en l’ofici d’escriure.\nEl taller tindrà lloc a les 10.00 hores a la Biblioteca de l’Institut d’Estudis Ilerdencs.


Sortegem entrades per veure l'espectacle de l'Esbart 'Danses d'ahir, danses de sempre' - Cultura - Rubí TV\nSortegem entrades per veure l'espectacle de l'Esbart 'Danses d'ahir, danses de sempre'\nLa proposta escènica de l'entitat recupera les coreografies que han marcat la seva història\nDanses d'ahir, danses de sempre és l'espectacle que es podrà veure aquest diumenge, a les 18:30h, al Teatre Municipal La Sala.\nLa proposta escènica de l'Esbart Dansaire recupera les danses que d'alguna manera han marcat la història de l'entitat. Coreografies tradicionals com L'espunyolet, les danses de Vilanova, la Morisca o el Ball francès.\nRubitv.cat i Rubí Cultura sortegen dues entrades dobles per a aquest espectacle. El sorteig es farà a través de les xarxes socials i correu electrònic. Si vols optar al premi has de compartir la notícia i enllaç d'aquesta notícia amb els teus seguidors. L'únic requisit és que també siguis seguidor de la pàgina de Rubitv.cat a Twitter i Facebook. També pots participar al sorteig enviant un correu electrònic a [email protected] especificant la paraula 'entrades' en l'assumpte.\nTermini de participació i comunicació del nom del guanyador: El termini per participar en aquest concurs finalitzarà aquest divendres, dia 27, a les 12h. Els noms dels guanyadors es donaran conèixer a través de Rubitv.cat, Facebook i Twitter. Molta sort a tots els participants!\nEtiquetes: entrades, La Sala, concurs, Esbart Dansaire de Rubí, Danses d'ahir, danses de sempre


Segurament aquests dies t’has proposat alguns canvis, per encetar una nova etapa, coincidint amb el canvi d’any. Jo també, i al final de l’article te’ls explicaré i m’agradaria que si et ve de gust, tu també comparteixis els teus.\nSegons alguns autors, només el 10% dels propòsits que ens fem a principis d’any s’arriben a complir.\nSi aquest any t’has plantejat nous propòsits, espero que aquests 5 passos t’ajudin a aconseguir-los.\nFer-nos bones preguntes, ens pot ajudar molt a trobar les millors respostes, i la motivació per passar a l’acció, i perseverar per aconseguir el què volem.\nQuina és la raó dels teus propòsits.\nEn el cas que algun d’ells sigui el mateix que l’any passat, analitza també quins han estat els obstacles que t’han impedit aconseguir-ho o el perquè ho has deixat a mitges.\nCom convertir el teu propòsit en un objectiu o meta concreta?\nEscriu el que vols aconseguir. De forma concreta i en positiu. En comptes de “vull aprendre anglès”, escriu “entre gener i juny vull treure’m la titulació x”. També, pots subdividir l’objectiu en fites intermèdies.\nQuins són els 3 objectius prioritaris?\nSigues realista i escull els que més impacte tindran a la teva vida. Si en tens molts, els pots deixar també escrits, i els tornes a reprendre un cop hagis aconseguit els 3 més importants. Si centres la teva energia en molts objectius o canvis a la vegada, l’energia es dispersa.\nQuè faràs i quan? Amb qui? Com? Planifica.\nEscriu què faràs, i quan. Reserva’t i bloqueja el temps necessari a l’agenda. Identifica quins són els obstacles que pots trobar, o si hi ha algú que et pot ajudar. Posa’t recordatoris en un lloc que ho puguis veure sovint. Fes un calendari de seguiment.\nCom ser constant i perseverar?\nÉs possible que durant el procés, en algun moment, deixis de fer el que t’has proposat. Accepta-ho, i continua. Igual com fa un nadó quan aprén a caminar. Som persones, no robots.\nPer ajudar-te a ser constant, els experts diuen que el cervell es motiva millor amb fites i terminis curts, per tant, posa’t fites a curt termini “Aquesta setmana faré x cada dia”, i la setmana següent torna a dir-te el mateix.\nLa repetició és el que ajuda a fer més fàcils els nous hàbits o a substituir uns per uns altres. A mesura que augmenten els dies que es practica un nou hàbit, el nivell d’esforç que necessitem per mantenir-ho baixa, i d’altra banda, el nivell de satisfacció i autoestima augmenta.\nQuins són els meus propòsits d’Any Nou?\nEls meus 3 propòsits-objectius d’aquest any que et comentava al principi, i relacionats amb el desenvolupament personal i professional, són ben senzills. El fet de fer-ho públic, em demana un compromís més alt, i per tant, tindré més probabilitats de complir-ho. Per tant, som-hi !!\nAprendre una cosa nova cada mes, de d’altres àmbits diferents de la meva professió (he fet una llista de temes que m’interessen, i m’he bloquejat una tarda).\nCuidar les relacions. Compartir un àpat o una estona cada dues setmanes amb una persona que fa temps que només sé d’ella per la connexió virtual, i que una trobada en directe, sé que m’aportarà molt bona energia.\nDeixar de fer algunes coses (m’he fet una llista de coses concretes que puc deixar de fer) i el temps que guanyaré, dedicar-ho a llegir més o senzillament, a ser en lloc de fer.\nI els teus propòsits d’enguany, quins són?\nArticle original escrit per @roserclaramunt\nDos reptes per millorar la comunicació en el món actual\nPreparar-se per a la vida? Sí o no?


Amnistia Internacional denuncia que a Turquia, aspirant a entrar a la Unió Europea, s'estan produint detencions arbitràries, tortures, violacions i fins i tot desaparicions forçoses. L'oenagé ha recollit testimonis de detinguts per la seva presumpta implicació en l'intent de cop d'Estat del passat 15 de juliol que estan patint greus violacions de drets humans. Més de 10.000 persones han estat detingudes després de l'aldarull fallida.\n"La policia manté els detinguts en postures incòmodes, els nega el menjar, l'aigua i el tractament mèdic, són sotmesos a insults i amenaçats, colpejats i torturats amb pràctiques que suposen violacions i agressions sexuals", denuncia Amnistia.\nEls sospitosos estan retinguts en presons i comissaries, però també en centres informals com ara gimnasos, estables i passadissos de seus judicials, sense accés a advocats privats, només als del Col·legi d'Advocats, i en moltes ocasions sense cap accés a advocat ni comunicació amb els seus familiars. De fet, a molts d'ells no se'ls ha informat dels càrrecs dels quals se'ls acusa.\nL'informe d'Amnistia ha estat elaborat a partir del testimoni d'advocats, metges i funcionaris de centres de detenció. Tots ells han parlat sota condició d'anonimat perquè temien per la seva seguretat.\nDos advocats d'Ankara han relatat que els seus clients han assegurat haver vist com diversos alts càrrecs militars eren violats amb porres o amb el dit per policies. Un treballador de la Comissaria Central d'Ankara ha informat que hi ha entre 650 i 800 militars retinguts en el gimnàs de la comissaria i que fins a 300 tenen signes evidents d'haver estat colpejats.\nMolts d'ells tenen hematomes visibles, talls o fractures i fins a 40 estan tan malferits que no poden caminar. Un d'ells amb una visible inflor al cap no podia aixecar-se ni enfocar la vista i va acabar desmaiant. La font assegura que va escoltar a un metge de la policia dir: "Que es mori. Direm que va arribar mort".\nEls propis policies es vanen en converses que han colpejat als detinguts "perquè parlin", sempre segons el treballador consultat per Amnistia.\nIntent de cop d'Estat a Turquia el 15 juliol 2016\nPROCESSOS JUDICIALS IRREGULARS\nEls advocats asseguren d'altra banda que molts dels detinguts arriben a les vistes amb la camisa plena de sang. Un advocat del Tribunal de Caglayan d'Istanbul ha relatat que un dels detinguts va intentar llançar-se per la finestra d'un sisè pis i que un altre no deixava de colpejar la paret amb el cap.\nA més, els acusats compareixen davant el tribunal en grups de fins a 20 i 25 persones, el que dificulta el dret a un judici just i els jutges ordenen presó provisional sense fiança per a qualsevol militar que sortís de la seva base en la tarda del cop d'Estat sense importar els seus motius.\n"Detenir les persones sense càrrecs penals i sense demostrar que tens proves d'actes criminals és per definició arbitrari i il·legal", ha afegit Dalhuisen. "Cal investigar aquestes pràctiques irregulars i aparentment sistemàtiques", ha advertit.\nAmnistia denuncia igualment el decret governamental que amplia de 4 a 30 dies el termini de què disposen les forces de seguretat abans d'haver de presentar el sospitós davant els tribunals. "Aquest canvi exposa als detinguts al perill de més tortures i maltractaments", argumenta . A més, el decret autoritza a monitoritzar fins i tot presencialment les trobades entre acusats i advocats.\nPartidaris d'Erdogan dacapiten un militar golpista\n"Tot i les impactants imatges i vídeos de tortures que s'han vist a tot el país el Govern manté un silenci evident sobre aquests abusos. No condemnar el maltractament o les tortures en aquestes circumstàncies suposa consentir-les", ha argumentat el director per a Europa de Amnistia Internacional, John Dalhuisen.\nCom a resposta a aquesta situació, Amnistia proposa la intervenció del Comitè Europeu per a la Prevenció de la Tortura (CPT), que té capacitat per a visitar sense previ avís els centres de detenció a Turquia en virtut de la seva pertinença al Consell d'Europa. "El Govern turc té obligació de cooperar amb el CPT".


Mini Masculí B – CB Adepaf Figueres\nCategory: Mini Masculí B\nEn Guillem Tarrés al Treball de Seguiment Mini (2007)\nMini Masculí B / Notícies club / Temporada 2017/18\nMolt contents de rebre tant bones notícies! En Guillem Tarrés, jugador del Mini Masculí Blanc d’en Jaume Baqué, ha estat seleccionat per formar part de la sessió d’entrenaments del Treball de Seguiment Mini Masculí...\nCrònica de la setmana (16-17 de Setembre)\nCadet Masculí / Cròniques / Masculí / Mini Masculí A / Mini Masculí B / Sènior Masculí\nSÈNIOR MASCULÍ (3a CATALANA) 81 – 61 C.B.G.X. Santjoanenc Bon inici de partit, molt concentrats en defensa i amb les idees clares en atac, que ens permetia obrir una petita diferència al marcador. Al...\nC.B. L’Escala 79 – 49 Mini Masculí B\nCròniques / Masculí / Mini Masculí B / Temporada 2015/16\nÚltim partit de lliga disposat el divendres contra el primer classificat. Una primera part on vam poder competir, sense donar cap pilota per perduda, jugant a un ritme que ens va bé. A partir de la...\nMini Masculí B 64 – 53 C.B. Cellera\nMolt bon inici de partit, els primers dos quarts ens vam mostrar molt intensos i amb una actitud molt bona. Els darrers quarts de la primera part la defensa va anar decaient i cada dos per...\nC.B. Sant Feliu 60 – 67 Mini Masculí B\nMolt bon inici de partit, primer quart marcat per una gran actitud defensiva, robant pilota, aprofitant les errades del contrari i fent cistelles fàcils. Els darrers quarts de la primera part vam deixar jugar al...


Dúplex de 2 dormitoris d'obra nova amb jardí privat, en venda a l'Eixample Esquerre, Barcelona.\nAquesta preciosa casa nova forma part d'una promoció d'obra nova excepcional al cor de Barcelona. L'edifici, al sol·licitat Eixample Esquerre de Barcelona, ofereix habitatges renovades recentment amb materials i acabats de la més alta qualitat.\nAquest pis dúplex té, a la planta baixa, un saló de planta oberta amb una zona per menjar, una cuina moderna i totalment equipada i un bany. El saló compta amb sortida a un bonic jardí privat, tot un luxe en una ubicació tan cèntrica.\nA la planta superior es troben 2 dormitoris dobles amb un gran bany compartit.\nUna llar fantàstic en un emplaçament privilegiat. Poseu-vos en contacte amb nosaltres per a més informació. Data prevista de lliurament: 4t trimestre de 2019.\nSaló-menjador amb sortida al jardí privat