Sol Daurella, el secret de la Coca-Cola | NacióDigital\nper Miquel Macià / Pep Martí , 1 de desembre de 2019 a les 10:16 |\nSol Daurella i Carles Vilarrubí | NacióDigital\nHi ha un any clau en la història de la família Daurella: 1951. No va ser un any qualsevol. Per Catalunya, el 1951 va ser l'any de la vaga de tramvies, el primer moviment de protesta massiva sota el franquisme i que, a més, va acabar en victòria. L'intent de les autoritats d'incrementar el preu del tramvia, mentre el país continuava sota les restriccions que suposava la postguerra, la dictadura i l'autarquia, va desfermar l'1 de març una acció de protesta massiva a Barcelona que va concloure setmanes després amb l'anul·lació de l'increment de preus i la destitució de l'alcalde i el governador civil. Per als Daurella, però, aquell any va ser tota una altra cosa.\nLa llicències per les franquícies d'embotellament de la beguda misteriosa que venia d'Atlanta és una de les moltes històries sòrdides del franquisme econòmic. Set van ser els agraciats. I mai millor dit. Perquè les llicències eren una gràcia de Su Excelencia. Foren noms lligats al règim, com les famílies Gómez Trenor, un nom de la Falange valenciana; Urrutia, de la burgesia basca afincada a Madrid; Mora-Figueroa, de Jerez de la Frontera; Líbano, un altre cognom il·lustre del patriciat basc (que s'emparentaria amb els Daurella i serien els primers embotelladors del País Basc); i a Catalunya, els Daurella.\nLa versió oficial de la família és aquesta. Un dia de l'any 1951, tot llegint una petita nota de La Vanguardia, el patriarca Santiago Daurella Rull es va assabentar que Franco tenia previst rebre un alt directiu nord-americà de Coca-Cola. I va sospitar que potser anava a negociar l'entrada de la marca a Espanya. L'executiu, si va a Madrid, només es pot allotjar al Ritz. Immediatament, Daurella s'hi instal·la i alliçona els cambrers que l'alertin si arriba un americà del perfil indicat. Quasi un mes després, l'avisen: "Miri, don Santiago, l'americà és aquell senyor que està prenent cafè en aquella taula". Home viatjat, amb un excel·lent anglès i capacitat de persuasió, Daurella se li apropa, explica qui és, que ja treballa al sector i se'l fica a la butxaca.\nEl "repartidor" del Pardo\nSetmanes després, Franco va adjudicar les llicències d'embotellament distribuïdes per regions. La de Catalunya va ser per al senyor català del Ritz. Era un cas únic, perquè la resta van ser acaparades per famílies molt vinculades al règim o a la burgesia industrial i terratinent, però sense cap presència en el negoci de la beguda embotellada. Com a quota política, se li va indicar que havia d'incloure entre l'accionariat de la futura Cobega, un destacat falangista.\nJuan Manuel Sainz de Vicuña va ser el primer president de la Coca-Cola a Espanya. Era un home de la situació. Casat amb Fernanda Primo de Rivera, neta del dictador Miguel Primo de Rivera i neboda del fundador de Falange. Una connexió que obria totes les portes en el Madrid oficial. Els Sainz de Vicuña continuen a l'elit del diner a Espanya. I mantenen vincles amb els Daurella. Corporación Guadalmar, marca de la família Sainz de Vicuña, té participació a Equatorial Coca-Cola Bottling Company (ECCBC), l'embotelladora de Coca-Cola a l'Àfrica, controlada pels Daurella. El nom del falangista continua ben present a l'empresa d'Atlanta a Espanya. Existeix una Fundació Coca-Cola Sainz de Vicuña dedicada a la "promoció de les arts plàstiques".\nAnunci històric de Coca-Cola. Foto: Coca-Cola\nUns bacallaners amb ambició\nSol Daurella és hereva de dues branques ben diverses de negoci familiar. Per part paterna, és neta d'un empresari bacallaner, Santiago Daurella i Rull. Per part materna, els Comadran van ser un llinatge del tèxtil i amb presència al Banc Sabadell.\nL'origen de l'empresa familiar es remunta a mitjan del segle XIX, quan el barceloní José Daurella Sunyer va ser el primer a importar bacallà a l'engròs a l'estat espanyol. Va ser ell el fundador de Casa José Daurella, antecessora de Copesco Sefrisa, la primera marca empresarial de la saga que continua activa i amb la marca Royal a Sant Esteve Sesrovires. El seu fill Santiago Daurella va crear en la postguerra Bebidas Carbónicas D, que seria la base de l'embotelladora de la Coca-Cola.\nSantiago Daurella va deixar quatre fills: José, Francisco, Victoria i Mercedes. Va ser fonamental en la història de la família la figura del pare de Sol, José Daurella i Franco, l'hereu. El fet de no tenir fills varons va ser determinant en l'ascens de Sol a la corona familiar. La resta de la família s'emparentava, com és habitual, en els grans llinatges, amb altres sagues del poder econòmic. Així, Mercedes es va casar amb un membre de la saga Líbano, de l'aristocràcia basca. Victoria, amb el financer José María Figueras Dotti. Avui, Cobega és en mans de deu cosins, nou dones i un home, els fills dels quatre fills dels Daurella Franco.\nSol Daurella, la dona més rica de l'Estat. Foto: Coca-Cola European Partners\nLa fortuna de la dona més rica de l'estat espanyol\nForbes calculava aquest any el patrimoni personal de Sol Daurella en uns 1.600 milions d'euros (amb un increment de 400 milions), ocupant el 23è lloc a Espanya, i sent la primera fortuna de Catalunya. Sempre segons Forbes, enguany hauria superat Sandra Ortega, filla del propietari de Zara, com a dona més rica d'Espanya. I situava el grup familiar Daurella en conjunt com la quarta fortuna de l'Estat, només per darrere dels propietaris d'Inditex, Ferrovial i Mercadona, amb uns 6.300 milions, el 60% dels quals són accions en Borsa, essencialment de CCEP.\nSol actua a títol personal amb la patrimonial Begindau SLU, creada el 1984, que centralitza les seves inversions i negocis a l'estat espanyol, i que dirigeix Cristina Barcons Bellido, amb una plantilla de cinc persones, ubicada al seu family office del carrer Canàries, al barri de la Bonanova de Barcelona. Begindau posseeix la immobiliària Daurin SL, l'agrícola Daulivo, CVC Mediacom, la Sicav Surfup i els seus interessos en diverses empreses d'energia solar, a més de les accions de Cobega i, per extensió, la participació a la gegantina Coca-Cola European Partners (CCEP) de Londres. Per damunt de Begindau existeix Indau SARL, que n'és accionista única. Aquesta societat domiciliada a Luxemburg va ser creada el 1993 per José Daurella Franco, que havia fixat la seva residència a Mònaco.\nLa discreció del poder\nA la cúpula del fenomenal entramat dels negocis de clan, hi apareix Sol Daurella. Arribats en aquest punt, és just preguntar-se quines han estat les seves armes per accedir-hi. I per mantenir-s'hi, que sovint és més difícil. L'empresària catalana compta amb uns sòlids suports a la companyia matriu de la marca a Atlanta, des d'on se li va fer confiança per liderar una operació estratègica per als nord-americans: la fusió d'embotelladores nacionals en unes companyies de grans dimensions que facilitessin la gestió mundial del producte. Així van formar-se Coca-Cola Iberian Partners (CCIP), primer, i la Coca-Cola European Partners (CCEP), amb seu a Londres.\nEl secret, doncs, és a la persona. Igual com el secret del producte Coca-Cola és a la recepta. Sol Daurella s'ha guanyat una fama d'empresària que combina la prudència amb la valentia a l'hora de prendre decisions i executar-les. Activa, meticulosa i discreta. Sense oblidar una realitat: que amb la part de Cobega que per herència li corresponia, és evident que no li hagués calgut treballar en tota la vida. Igual com la resta de la tercera generació dels Daurella de la Coca-Cola. D'altra banda, ella mateixa ha reconegut en públic que la seva trajectòria hagués estat una altra d'haver tingut un germà.\nSol arriba a la seva actual etapa després d'haver passat per tots els rituals més clàssics de l'alta burgesia barcelonina. En estudis, en diversions i en vida social. Cursa la secundària a Montreux (Suïssa), la llicenciatura en Empresarials a la UB i els màsters a ESADE i Berkeley. El 1992, als 26 anys, s'incorpora a Cobega, sota el mestratge del seu pare. Entra als consells d'administració d'empreses punta com Ebro Foods i Acciona.\nI segueix la tradició familiar dels Comadran al Banc Sabadell, que abandona el 2014 després de ser-ne consellera des del 2009 per centrar-se, oficialment, en l'activitat de CCEP. Però poc després -en un cop d'efecte- reapareix per sorpresa com a membre del consell del Banc Santander. De la ma d'Ana Patricia Botín, amb qui té una relació molt fluïda.\nDe Sol Daurella es diu que no beu Coca-Cola. Foto: Europa Press\nHa freqüentat el Reial Club de Polo, el Reial Club de Golf del Prat, el Trofeu Comte de Godó de tennis, el Reial Club de Golf de la Cerdanya... El llistat de càrrec és extens i reuneix els llocs clau de l'ecosistema: presidenta del Teatre Nacional de Catalunya, patrona del Palau de la Música, Fundació ESADE, Teatre del Liceu, Amics dels Museu del Prado; entitats esportives dedicades al golf i l'hípica... Com a element de la tradició familiar bacallanera, ostenta el càrrec de cònsol honorària d'Islàndia a Barcelona.\nHa estat a la direcció del Cercle d'Economia, al jurat del Premi Princesa d'Astúries de la Concòrdia i sol assistir als Planeta de la família Lara. A la Cerdanya, té casa a tocar de les de dels Gallardo, Godó, Güell, Godia, el futbolista Piqué, Jordi Pujol i Ferrusola, Raventós, Carulla i molts d'altres.\nLa filantropia també ocupa un espai en l'activitat de Sol Daurella, com és habitual en (algunes) famílies de l'alta burgesia. Té una dedicació assistencial a través de la fundació FERO de Josep Baselga per a la investigació oncològica, la Fundació Guttmann, el Vall Hebron Institute of Oncology o la Fundació SHE per a la formació en salut cardiovascular. Des de la creació de CCEP, passa la major del seu temps a Londres, on també va instal·lar el departament financer de Cobega. Però la seu oficial de la companyia no s'ha mogut d'Esplugues de Llobregat, malgrat la fugida generada pel procés d'independència de Catalunya. El matrimoni Daurella-Vilarrubí segueix considerant Catalunya la seva base central a nivell familiar.\nDisposa de la residència heretada del seu pare a la Bonanova i, davant per davant, compta amb una altra casa que funciona com a family office. La planta baixa de la residència és un autèntic "museu" de la Coca-Cola, decorat amb fotografies i publicitats històriques de la marca. Amb la generació del seu pare la llengua habitual era el castellà, mentre que ara amb el seu marit li la seva filla és el català. Es diu que ella no beu Coca-Cola.\nBlinda la seva privacitat, no concedeix entrevistes i defuig amb elegància els mitjans de comunicació. Se li ha dit la "senyora Coca-Cola", "Miss Coca-Cola" o la "reina de la Coca-Cola", unes definicions que no lliguen gens amb la seva línia de conducta. Seria la perfecta antítesi de Susana Gallardo, esposa de Manuel Valls i hereva dels Laboratoris Almirall.\nUna de les poques fotos capturades al marge dels canals propis va ser la seva entrada a la catedral de Conca, el setembre de 2017, per assistir al casament de Marcos de Quinto –abans a Coca-Cola i després diputat de Ciutadans-. Es resguarda sempre que pot ben lluny dels focus, concentrada en la seva feina, on ha demostrat capacitat de treball extenuant. Una capacitat de treball i un talent natural pels negocis que van fer que aconseguís agrupar totes les embotelladores de la península ibèrica a Coca-Cola Iberian Partners, i després a nivell continental amb Coca-Cola European Partners.\nSol Daurella té dos fills: José, del seu primer marit, Juan Albiol, i Sol, nascuda el 2008, filla del seu segon marit, Carles Vilarrubí. La nena Sol Vilarrubí i Daurella ja constava, a l'edat de deu anys, com a titular de paquets d'accions bancàries. En l'ampliació del consell de Cobega de 2017, el seu fill José s'hi va incorporar, essent el primer membre de la quarta generació actiu en el negoci familiar. L'altra filla de José Daurella i germana de Sol és Eva Daurella, que no participa en la gestió dels negocis familiars i resideix a Andalusia, on es dedica a l'hípica.\nHa estat consellera d'Ebro Foods i d'Acciona, en les quals ostenta una participació. Disposa de nombroses propietats immobiliàries a Barcelona, Andalusia, Alt Empordà (una finca agrícola), Bolvir (Cerdanya), Madrid i Londres, entre d'altres ubicacions.\nDe la resta de cosins que controlen Cobega, una ha destacat: Alicia Daurella Aguilera, casada amb Alfredo Fernández Durán, un conegut genet –passió que comparteix amb bona part de la família Daurella- que forma part del primer cercle d'amistats de la infanta Elena. Una relació que apropa la saga a la família reial.\nLa presidenta de Coca-Cola European Partners, Sol Daurella, entrevista al president mundial de The Coca-Cola Company, James Quincey. Foto: ESADE\nCobega, el cor del negoci\nEl cor del negoci del clan Daurella s'articula al voltant de l'empresa familiar Cobega, que funciona com un holding que interacciona amb unes 150 societats diferents. El conjunt articula una formidable xarxa de participacions, aliances i presències en consells d'administració, que sumaria un valor proper als 6.000 milions. La propietat de la companyia està repartida entre nou cosines i un cosí, que formen la descendència dels germans José, Francisco, Victòria i Mercedes Daurella Franco, descendents, al seu torn, del patriarca Santiago Daurella Rull.\nLa presidència és compartida entre Sol Daurella i Mario Rotllant, l'exmarit de Carmen Daurella, que hi representa les quatre germanes filles de Francisco: Carmen, Elena, Alícia i Mercedes. Les altres branques de l'accionariat són Victoria i Paloma Figueras-Dotti, filles de Victoria Daurella, i Pilar i Alfonso Líbano, fills de Mercedes. Nou cosines i un cosí.\nEls percentatges del clan familiar a Cobega es repartirien així per branques: Daurella Comadran: 34%; Daurella Aguilera: 32%; Líbano Daurella: 16%; i Figueras-Dotti Daurella: 16%.\nLes armes de Sol Daurella: fusionar i dominar les embotelladores d'Espanya i d'Europa occidental\nObtinguda la llicència d'embotellament de Coca-Cola el 1951, la marca comença a funcionar i a inundar el mercat català. L'expansió de Cobega es desplega a base de comprar d'altres embotelladores de la marca, començant per les de Canàries, València, les Illes i Aragó.\nEl consum massiu de les begudes del Sistema Coca-Cola, amb la Fanta com a segona marca, proporciona a Cobega uns beneficis astronòmics que reinverteix en millorar el seu sistema de producció i en adquirir participacions en d'altres empreses del sector agroalimentari.\nPer entendre el fenomen Cobega, el 2013 és un altre gran any clau: el mes de febrer s'aconsegueix l'autorització per fusionar les set empreses embotelladores existents a l'estat espanyol, Portugal i Andorra en la flamant Coca-Cola Iberian Partners (CCIP), que es converteix en aquell moment en el primer grup agroalimentari espanyol. Eren Cobega, Casbega, Colebega, Rendelsur, Begano, Norbega, Asturbega i l'embolletador portuguès. Cobega obté el 33% de la nova firma unificada, i el 2015 hi inverteix 800 milions d'euros més per saltar al 55%.\nLa presidenta de Coca-Cola European Partners, Sol Daurella fa sonar el 2016 la campana que dona el tret de sortida a borsa. Foto: Coca-Cola European Partners\nAquest era només el primer pas d'un altra gran operació, aquesta a escala continental: el 2016 es constitueix Coca-Cola European Company (CCEP), que fabrica, embotella i distribueix a tretze països europeus -que sumen amb uns 300 milions d'habitants: Alemanya, Gran Bretanya, França, Espanya, Noruega, Suècia..., com a resultat de la confluència entre Coca-Cola Iberia Company, Coca-Cola Enterprises (extensió de la matriu dels EUA) i la concessionària alemanya Coca-Cola Erfrischungsgetränke.\nLa firma cotitza a les borses de Londres, Amsterdam, Nova York i Madrid i compta amb uns 25.000 empleats. Prèviament a la constitució de CCEP, els accionistes de CCIP va rebre un "premi" en forma de dividends de la societat espanyola d'un import total de 150 milions d'euros.\nLes embotelladores espanyoles són presents a la nova CCEP a través de la també nova Olive Partners, que hi entra primer amb un 35% i després amb una hàbil operació pilotada per Sol Daurella s'enfila al 39. Olive Partners, al seu torn, està participada en un 55,7% per la família Daurella. CCEP és l'embotelladora més important del món de la marca d'Atlanta, per davant de les seves homòlogues de Gran Bretanya i Mèxic. Daurella treballa amb una seguretat envejable ja que té garantit, en virtut d'un acord signat amb la central d'Atlanta, que en serà concessionària fins al 2033.\nEl primer any de funcionament de CCEP, Sol Daurella va incrementar la seva retribució en un 170%, fins als 168.000 euros. El 2016 era de 395.000 euros, El 2017 era ja de 600.000 euros anuals. La facturació de la companyia es va disparar, en bona part gràcies a les vendes de CCIP. En l'exercici de 2018, CCEP té una xifra de negoci d'11.518 milions amb un benefici de 909 milions, un 32% més que l'any anterior. L'agost de 2019, les xifres van tan bé que el grup familiar Daurella rep uns 98 milions gràcies a un pay-out espectacular del 99,8% del benefici de la companyia.\nLa presència del grup familiar al consell i a l'equip directiu de CCEP és abassegadora: amb Sol com a presidenta; Alfonso Líbano Daurella (1954) i Mario Rotllant, exmarit de Carmen Daurella, com a consellers, que comparteixen cadires amb dos espanyols més, procedents de les embotelladores supervivents del 1951: els Comenge i els valencians Gómez-Tremor. Al comitè de direcció, hi ha quatre espanyols més, aportats per Olive Partners.\nPer anar a l'assalt CCEP, el clan Daurella va disposar de finançament sindicat de 750 milions entre Caixabank, Kutxa, Abanca, Société Générale, ING i BNP Paribas. Segons dades d'Economía Digital, amb la caducitat a tocar i només amb 150 milions retornats, es van signar cinc préstecs individuals amb Banco Santander, Banc Sabadell, Bankia, Abanca i BNP Paribas, que vencerien el 2021.\nConvertida en un holding familiar el 2017, Cobega actua a través d'unes 150 societats que van proporcionar-li uns beneficis de 245 milions el 2018, per sota dels 280 milions de l'exercici anterior. El patrimoni net de la societat és de 5.800 milions. El valor en borsa de la seva participació a CCEP era de 4.200 milions.\nControla el 70% d'Equatorial Coca-Cola Bottling Company que actua en dotze països de l'oest i el nord d'Àfrica, associada amb la matriu americana: Marroc, centre d'Algèria, Cap Verd, Gàmbia, República de Guinea, Guinea Bissau, Sierra Leone, Libèria, Ghana, Guinea Equatorial i Sao Tomé i Príncipe. A Algèria, ho fa a través de Fruital Coca-Cola-SpA. Aliada amb Nestlé, distribueix els cafès Nespresso a Espanya i el nord d'Àfrica a través de Daba.\nCobega també posseeix participacions a la franquícia Domino's Pizza a Portugal, la República Txeca, Eslovàquia, Hongria i Àustria. Produeix Cacaolat en aliança amb Damm i n'ostenta la copresidència, amb una participació del 50%. També havia posseït Vifilfell, l'embotelladora islandesa que va vendre a CCEP per 35 milions d'euros.\nNom: Sol Daurella i Comadran (Barcelona, 1966). Presidenta de Coca-Cola European Partners, i també de Cobega, l'empresa familiar.\nFamília: comparteix amb nou cosins més (en total, nou dones i un home) el control de Cobega. Són els fills dels quatre hereus dels Daurella Franco: José, Francisco, Victoria i Mercedes. Per part materna, els Comadran van ser un llinatge lligat al tèxtil. Està casada en segones núpcies amb Carles Vilarrubí. Té dos fills: Josep Albiol (fruit del matrimoni amb Joan Albiol) i Sol Vilarrubí. Té una germana, Eva Daurella, que és fora del nucli dur dels negocis.\nUna xifra: la revista Forbes, considerada referència seriosa en aquests rànquings, la col·locava aquest 2019 com a onzena fortuna espanyola, amb un patrimoni de 1.600 milions d'euros, i primera de Catalunya.\nLlocs: viu entre Barcelona, Madrid i Londres. Té una segona residència al punt més selecte de la Cerdanya.\nActitud davant el procés: entre la discreció silenciosa de Sol Daurella i el compromís independentista de Carles Vilarrubí, un històric de CDC.\nEls moments horribilis dels Daurella\nL'agost de 2016, el ministeri espanyol d'Hisenda va reclamar a Sol Daurella 5,1 milions deutes procedents de la seva immobiliària Daurin, per l'impost de societats de 2010 i 2011, més els interessos generats per valor de 929.000 euros.\nMés greu va ser el cas de la cosina Mercedes Daurella, que el juny de 2017 va pactar amb Fiscalia una pena de dos anys i una multa d'un milió d'euros per un frau de 1,5 milions a la hisenda espanyola per fingir que estava domiciliada a Mònaco. La petició inicial era de tres anys.\nLa fusió de les companyies de Coca-Cola a la península ibèrica no va sortir gratis des del punt de vista laboral: el 2014 la nova companyia CCIP presenta un expedient de regulació d'ocupació (ERO) que preveia 2.000 acomiadaments i la liquidació de les factories d'Astúries, Palma, Alacant i Madrid. Aquesta última, situada a Fuenlabrada, tenia un alt valor simbòlic en la història de la marca a l'estat espanyol i esdevindria el focus més dur del conflicte sindical. Els treballadors acusaven l'empresa d'incomplir el pla industrial acordat arran de la creació de CCIP.\nEn ple conflicte, es produeix un fet insòlit: molt preocupada pel dany que estava patint la marca del refresc, The Coca-Cola Company pressiona des dels Estats Units publicant un anunci a tota pàgina en diversos diaris espanyols per desvincular-se del tancament de plantes.\nDesprés d'aquest inquietant episodi, CCIP fa marxa enrere i reconverteix els acomiadaments en baixes incentivades i en trasllats. L'aleshores president de Coca-Cola España, Marcos de Quinto, discrepa amb Sol Daurella per com es gestionava la crisi, mentre que ella no accepta que De Quinto actuï com si no en tingués cap responsabilitat. L'ERO va ser declarat nul pel Tribunal Suprem el 2015. La crisi dels tancaments de factories haurà estat, probablement, el moments més delicat de la trajectòria empresarial de Sol Daurella, en tant que feia perillar la seva relació amb la matriu nord-americana.\nLa planta de Coca-Cola de Martorelles. Foto: Europa Press\nL'abril de 2016, Sol Daurella aconsegueix sortir absolta de la demanda dels treballadors de la planta de Cacaolat de Saragossa, que havien denunciat l'empresa per una presumpta estafa en el tancament de la factoria. En aquell cas, l'empresària va haver de prestar declaració als jutjats de la capital aragonesa.\nLa construcció de la factoria de Coca-Cola situada al Vallès Oriental, a tocar del riu Besòs, entre Martorelles i Montornès (la mes gran d'Europa i la segona del món, amb més de 500.000 m2 i una inversió inicial de 240 milions d'euros) va estar aturada quasi dos anys per les protestes ecologistes i l'oposició a la requalificació dels terrenys que havia aprovat la Generalitat. Finalment, el 2001, l'ajuntament socialista de Montornès va cedir i la planta va ser inaugurada el 2006.\nCarles Vilarrubí: de xofer de Pujol a conseller de Rothschild\nPotser una part de la discreció absoluta de Sol Daurella respon al fet que ja té el vessant més públic -i politizat- ben cobert en la figura del seu segon marit, Carles Vilarrubí i Carrió. La versió oficial diu que es van conèixer jugant al golf, una passió compartida. I que el 1999 ja estaven units.\nAquest va ser un episodi crucial en la biografia de Vilarrubí (Barcelona, 1954). Però ja tenia una llarga història al darrere, una carrera política que arrenca en les primeres campanyes electoral de la democràcia, quan era un jove militant de Convergència Democràtica, admirava un carismàtic Jordi Pujol i va acabar fent -li de xofer en un modest Seat 127.\nVilarrubí ja venia d'una bona família. El seu pare era Ferran Vilarrubí Maurici, un enginyer que va ser el delegat de la multinacional AEG a Espanya. L'avi havia estat fiscal durant la Segona República. Ell va estudiar als Jesuïtes de Sarrià i passava les vacances a la Guingueta d'Ix (Bourg-Madame, en francès), a la Catalunya Nord. A Puigcerdà es va iniciar en la pràctica de l'hoquei gel –va acabar jugant al Barça, una de les altres passions- i també va jugar a hoquei herba amb l'Atlètic Terrassa.\nCom a militant de CDC, Vilarrubí va formar part del nucli proper a Pujol en uns anys en què la glòria i el poder semblaven lluny. Però el destí els va somriure. A les eleccions catalanes del 1980, les primeres al Parlament de Catalunya, la coalició CiU s'endú el triomf. Pujol conqueria la Generalitat I Vilarrubí estrenava un cursus honorum a l'administració pública que el portaria a l'èxit en el sector públic (director de Catalunya Ràdio, responsable de l'Entitat Autònoma de Jocs i Apostes) i alhora en l'àmbit privat (conseller de la Seda). Sempre a l'escalf del mantell polític del president Jordi Pujol.\nEl seu nom va començar a ser habitual en els consells d'administració, des de Telefónica (on va entrar després dels pactes del Majestic gràcies al suport de Pujol) a la banca Rothschild, de la que va ser vicepresident a Espanya. D'aquí va sortir el setembre del 2015. Segons uns, per la seva posició independentista. Segons d'altres versions, perquè el seu nom havia aparegut als mitjans massa a prop de diversos escàndols que comprometien els Pujol. Tanmateix, segueix actiu a la Rothschild, sovint via Londres.\nCarles Vilarrubí va rebre la Creu de Sant Jordi de mans d'Artur Mas. Foto: Jordi Bedmar/Generalitat\nEl rostre del sector negocis\nAmic del primogènit dels Pujol i proper també a Artur Mas, Vilarrubí va encarnar durant uns anys el que es va anomenar com a sector negocis de Convergència. Tampoc va restar al marge de la caiguda del mite. El novembre del 2015, el jutge el va imputar després que la UDEF va enviar la Policia Nacional al family office de la família Daurella, a la Bonanova, buscant documentació relacionada amb l'entramat societari de Jordi Pujol i Ferrusola. Una acció que ell va assegurar que era fruit d'un error.\nVilarrubí ha anat acumulant un currículum empresarial molt fort: ha estat president de Willis S&C Corredoria d'Assegurances; és el propietari de l'empresa Oxer Sports, dedicada a l'organització d'esdeveniments esportius, especialment en el sector del cavall. Precisament a través d'Oxer Sports va entrar a la cúpula de Madrid Horse Week, una fira del món eqüestre de molta anomenada que va presidir. Va ser el novembre del 2017 quan va ser apartat del càrrec, tot indica que per motius polítics en aquella tardor tan tensa.\nUna dimissió política per l'1-O\nEl marit de Sol Daurella va ser membre destacat de la junta del Barça, una altra destinació ambicionada per molts vips de la ciutat. Va entrar a la directiva com a vicepresident en la candidatura encapçalada per Sandro Rosell, el 2010. En va dimitir l'octubre del 2017 quan la junta es va negar a anul·lar el partit que la tarda del referèndum de l'1 d'octubre havia de disputar el Barça amb la UD Las Palmas i que es va acabar jugant a porta tancada.\nEls Vilarrubí-Daurella comparteixen una distinció molt preuada. Són l'únic matrimoni viu que ha rebut la Creu de Sant Jordi. Sol la va rebre el 2016, i el seu marit, un any abans. Tots dos de la ma del president Artur Mas. Malgrat el reconeixement de la Generalitat, això no va impedir que Daurella fos objecte de crítiques des de la Plataforma per la Llengua per no atendre les reivindicacions de l'etiquetatge en català.\nCarles Vilarrubí va ser vicepresident blaugrana amb Sandro Rosell i Josep Maria Bartomeu. Foto: FCB\nLa CUP contra els Daurella\nMalgrat la discreció absoluta amb què Sol Daurella ha envoltat el seu èxit, no ha pogut lliurar-se de l'atenció mediàtica i política. Ni evitar que el seu nom sigui sinònim d'elit i poder.\nEn un debat de política general al Parlament, l'octubre del 2016, el diputat de la CUP Benet Salellas -després membre de la defensa de Jordi Cuixart- va denunciar els lligams entre la classe política i els consells d'administració (citant Miquel Roca i Junyent) i va reclamar que Catalunya havia de" deixar d'estar en mans d'unes poques famílies". Les "agraciades" amb la referència explícita de Salellas van ser els Daurella, els Godia i els Carulla.\nQuan l'unionisme va escometre contra Coca-Cola\nDaurella ha tingut molta cura de no intervenir en afers polítics. Però tot i això, hi va haver un episodi que va accentuar encara més aquesta voluntat. El novembre del 2016 va acceptar la proposta personal del president Mas de formar part del consell consultiu de Diplocat. No semblava que això tingués implicacions polítiques. L'objectiu de Diplocat era donar a conèixer la realitat econòmica, cultural i fins i tot turística del país. Al costat de Daurella s'hi asseïen el tenor Josep Carreras, el músic Jordi Savall o l'extennista Alex Corretja. Però la significació de Daurella, just en ple procés, va fer que des de l'unionisme i la premsa espanyola es llancessin contra ella atacs furibunds.\nLa cosa va estar a punt d'anar a més. Sectors espanyolistes van iniciar una campanya de boicot contra Coca-Cola. El hashtag #CocaColaRompeEspaña va fer furor per les xarxes durant uns dies. El gener del 2017, Daurella va anunciar la seva renúncia per no disposar de prou temps. Es va fer circular la versió que s'havia sentit enredada al veure el component polític de Diplocat. Però tot indica que va ser el desig d'evitar boicots i erosió de la seva imatge davant la cúpula de Coca-Cola la que va explicar la seva sortida d'escena.\nCuriosament, enmig de la campanya desfermada contra la "Coca-Cola separatista", va sobtar la defensa aferrissada que des del digital unionista Crónica Global es va fer de Daurella i en rebuig al boicot. Una actitud que va ser criticada des d'altres mitjans unionistes radicals.\nEls 50 noms, També et pot interessar, Economia, burgesia, Els 50 noms, empresaris, Sol Daurella, Coca-Cola, Cobega, Carles Vilarrubí, Santiago Daurella Rull


Participants en la protesta contra els atacs racistes a MENAs, a la plaça Sant Jaume / M.M.P.\nUna protesta a la plaça Sant Jaume de Barcelona ha denunciat aquest dissabte l’augment del racisme i dels actes de rebuig contra els menors estrangers no acompanyats, col·lectiu conegut darrerament per la sigla admistrativa MENAs. L’arribada d’aquests joves migrants de perfil vulnerable ha crescut a Catalunya els darrers mesos i ha patit tres agressions en menys de 10 dies, a la Zona Franca (Barcelona), a Canet (Maresme) i Castelldefels (Baix Llobregat).\nLa mobilització la convocava la recent creada associació d’ex-MENAs, auspiciada per l’actiu Espacio Immigrante del Raval. Ha reunit uns 300 joves de l’entitat i d’altres que els donen suport, com SOS Racisme, el Sindicat de Manters, el Consell Nacional de Joventut de Catalunya, Stop MareMortum, Tanquem el CIE i Joventut Multicultural Musulmana. Demanen a la Generalitat més protecció i no minimitzar els brots racistes com si fossin baralles juvenils espontànies.\nEntre aplaudiments i nervis, els joves han pres el micròfon per demanar la solidaritat de la societat catalana i sobretot no quedar-se en silenci davant dels atacs. Les noies que opten per portar vel, han ressaltat, són qui més pateix insults i vexacions al carrer. Han remarcat que els joves migrants són infants que arriben a una societat que desconeixen i que no els coneix. Així, han explicat que l’associació d’exMENAs iniciarà una campanya de xerrades i activitats als barris de Barcelona per divulgar la realitat dels nois i noies tutelats. També els han convidat a Madrid i Málaga per exposar el seu projecte.\nLa portaveu no pot acabar de llegir el manifest per l’emoció\nAuatif, una de les portaveus, no ha pogut evitar emocionar-se mentre llegia el manifest. En un primer moment s’ha sobreposat, però la segona vegada s’ha posat a plorar i ja no ha pogut continuar. L’ha hagut de rellevar una companya mentre els altres l’aplaudien, l’abraçaven i li cridaven “no estàs sola, no estàs sola!”. Les dues portaveus han criticat que després de tres atacs en pocs dies “no hi ha hagut cap detingut” i s’han preguntat si passaria el mateix en un cas invers, si una persona immigrant hagués agredit un col·lectiu autòcton.\nA la concentració han intervingut també una quinzena de portaveus de les entitats que donen suport a aquestes joves, que han obert el focus i han relatat altres formes de racisme. El periodisme sensacionalista, la utilització de la immigració com a reclam electoral i l’auge de VOX han estat un leitmotiv de la majoria de les intervencions, que han assenyalat també com a mostres de xenofòbia la persecució de manters o els estereotips de submissió sobre les dones musulmanes.


Centpeus: Un paràsit de la ment\nEs considera que ser valent és una virtut, mentre que la covardia mereix el més profund menyspreu. Però de seguida cal fer algunes precisions, perquè valent és aquella persona que controla les seves pors mentre que els qui no tenen por són, simplement, ximples. I és que la por és un sentiment imprescindible per mantenir-se viu. L’evolució ens ha dotat de mecanismes d’alarma per preparar-nos a respondre a situacions potencialment perilloses. En aquest sentit, tenir por és una cosa bona, i el que és admirable és el fet de controlar la por.\nPerò potser en algunes ocasions el mèrit no és nostre sinó que simplement pot ser el símptoma d’una malaltia. En tot cas, s’ha descobert que això pot passar en algunes rates particularment valentes.\nSe sap que existeix un paràsit anomenat Toxoplasma gondii que per desenvolupar-se necessita dos hostes. Neix a l’intestí dels gats, després s’ha de desenvolupar en un altre animal i, finalment retorna al gat per reproduir-se. L’hoste intermedi pot ser un humà, cosa que resulta en una malaltia anomenada toxoplasmosi, no massa greu excepte en el cas de dones embarassades ja que pot afectar al desenvolupament del fetus. És per aquest motiu que s’aconsella que les embarassades evitin el contacte amb els gats o el consumir carn poc cuinada.\nPerò l’hoste més freqüent són les rates, i això és un problema des del punt de vista del paràsit. Ell, el que vol és retornar al gat, però les rates en general es cuiden molt de no acostar-se als gats, de manera que les probabilitats que tenen els toxoplasmes per completar el seu cicle resulten més aviat escasses.\nPerò uns quants milions d’anys d’evolució poden fer meravelles, i en aquest cas s’hi ha lluït.\nL’estratègia del toxoplasma és infectar determinades àrees del cervell de la rata per alterar el seu comportament. Per això, les rates infectades deixen de tenir por als gats, cosa que fa que les probabilitats de ser devorades augmentin molt. I això és exactament el que vol el paràsit: Acabar al budell d’un gat per seguir reproduint-se.\nJa sabíem que els paràsits poden modificar les condicions físiques de l’hoste per tal de facilitar els seus interessos, però ara s’ha aconseguit comprendre que també poden alterar el comportament de maneres molt subtils. I és que les rates infectades deixen de tenir por a l’olor de l’orina de gat, però tan sóls han perdut aquesta por. La resta de pors segueixen intactes. En aquest sentit, el toxoplasma altera el cervell (i el comportament) de manera mil·limètrica. Després de tot, no l’interessa que la rata perdi la por a altres animals on ell no es podria reproduir i, per tant, aquelles pors es mantenen.\nEn realitat, el possible mecanisme evolutiu no és difícil d’imaginar. Els paràsits que infectaven altres zones del cervell de la rata tenien poques possibilitats d’arribar a la panxa d’un gat, però quan alguns van infectar casualment la zona apropiada, aquells es van poder reproduir tots, perquè les rates van ser preses fàcils pels gats.\nPerò l’interessant és comprovar que el comportament, les pors, les actituds davant la vida, poden ser degudes no a coses abstractes com el caràcter, el coratge o el valor, sinó que poden ser simplement causades per un microbi que altera algunes neurones hàbilment seleccionades. I és que certament "jo sóc jo i les meves circumstàncies", el que passa és que, de vegades, les circumstàncies són una infecció que altera el comportament.\nAixò em fa pensar que el nostre coneixement de la ment encara és molt i molt limitat. Si una rata anés al psicòleg preocupada perquè ha perdut la por als gats, potser algun li faria llargues sessions de psicoanàlisi, buscant conflictes passats que justifiquessin el canvi. Altres li aplicarien teràpies conductistes per retornar a la normalitat. Però en realitat la rata tan sóls necessitaria un tractament antiparasitari.\nTambé em pregunto quants herois extraordinàriament valents no estarien, simplement, parasitats per algun microorganisme similar.\nDe totes maneres és aquesta mateixa falta de coneixements el que fa de l’estudi de la ment un dels reptes més apassionants que té plantejada la ciència actualment.\nFelicitats pel blog, interessantíssim.\nAixò em fa recordar aquells episodis de les diferents sèries de ciència-ficció on un paràsit alienígena infecta a un dels protagonistes i li canvia la personalitat.\nPer a les rates no és ciència ficció !!\nRecordo haver vist alguna cosa semblant en el cas de paràsits que infecten cargols, modificant el seu comportament per tal que sigui més fàcilment devorats pels ocells, que són els seus següents hostes.\nUn bon cas pels creacionistes ;)\nHehehe, em sembla que a tu no et fan molta gràcia els psicòlegs...i que als psicòlegs no els farà molta gràcia la imatge que has dibuixat d'ells amb la rata :D\nJo el que sabia d'aquest parasit era del que posa la wikipedia anglesa a l'article Toxoplasmosis. Alli diuen que 1/3 de la poblacio mundial esta afectada, que la gent pot arribar a tenir simptomes de "schizofrenia" i que a França la majoria de la poblacio esta afectada. Aixo explica perque els francesos son mes interessants que altres europeus, hahaha! :-D\nrecordo que van parlar d'aquest parasit a ciencia de bolsillo. També es interessant aquest enllaç\nmolt interesant... com sempr ;)\nNomés una pregunta: tu d'on treus tantes experiments/descubriments/etc...?\nMolt bon bloc, sí senyor! Avui no m'he pogut resistir més i per fi t'he recomanat al meu bloc. Salut!\nJúlia! Gràcies pel "piropo" ;-)\nCarquinyol. Sembla que de vegades la ciència ficció està molt inspirada en la vida real.\npd40. SI, hi ha uns quants exemples similars. Peró el del toxoplasma es dels més específics i selectius a l'hora de modificar el comportament.\nèslsinor. Nooooo, que tinc amics psicòlegs i m'apassiona la psicologia. Amb els que ja no m'hi entenc són els que van de psicòlegs com si fos únicament un art enlloc d'una ciència.\nahse. I encara més. N'hi ha que culpen al paràsit de canvis socials en poblacions senceres que presumpta ment pateixen epidèmies de parasitisme. Ja veuràs com al final els espartans de "300" no eren valents sinó que estaven infectats! :-)\npròximo! Molt bo l'enllaç! Es que els paràsits són tot un mon!\nulisses, gràcies! Que d'on ho trec? No ho sé. Llegint... tafanejant... L'Asimov deia a "Història de la ciència que" "Al principio, solo fue curiosidad". Doncs això.\nBernat. Home! Doncs moltes gràcies :). (Al final em posaré vermell!)\nM' ha agradat molt. Em sembla molt interessant com actua el toxoplasma...Ves hagut d'estar viròloga perquè quan vaig fer la meva tesi sobre la Sida, vaig quedar impressionada de la manera tan intel.ligent que actua el seu virus, per desgràcia pels humans...\nBon cap de setmana i/o pont !!!\nVas fer la tesi sobre la sida? I no ets virologa?\nNo ho hauria dit mai... Sí que és veritat que hi ha paràsits sorprenents, algun cas en coneixia... però aquest precisament no. Molt bona feina Dan!\nVaig anar a veure 300 ahir mateix, el rei Leònides de ben segur que en tenia un de paràsit d'aquests! O potser "les circumstàncies" socials tenen tanta força? Abans mort que sense honor, com ho explica això l'evolució? No crec que els gens del mort tinguin més possiblitats d'escampar-se que els del deshonorat... o potser sí si pensem en la descendència? -tots els 300 teníen un fill mascle que en perllongaria l'estirp- mmmhhh\npd.ja fa mesos que et llegeixo, primer cop que em menjo la vergonya :$\nHola Pedra. Jo també fa poc que l'he vist. Els espartans són una penya ben curiosa (els de veritat, no els del comic/pelicula) Si que devien estar infectats pel virus de la guerra. Per això van fundar una societat quasi-feixista que no ha deixat res a la posteritat, a diferència dels d'Atenes.\nSoc Antropòloga Mèdica i la tesi va ser sobre "Dones i Sida"...;-)


Teclast F6 Pro Notebook - més enllà de Xiaomin!\nTeclast F6 Pro Notebook - més enllà de Xiaomin! - 5.0 fora de 5 basat en 1 vot\nAquesta màquina em va cridar l'atenció, i en el meu cas, creu-me una gran paraula!\nMassa dotzenes de proves de quaderns que poques vegades aconsegueixo el cap en una nova computadora. Perquè això succeeixi, no és necessari que el notebob sigui fort per ser fort, ni per ser bella o silenciosa, sinó per necessitar-ho d'alguna manera, que la màquina s'hagi d'assemblar amb un maquinari que s'assembli a passes el preu. Ni tan sols pensaries el desgraciat que hi ha, hi ha moltes màquines massa cares al mercat. El Teclast F6 Pro no és el mateix!\nAquesta màquina, la nova màquina de Teclast, és elegant i versàtil. Extremadament eficient, però d'acord amb els reptes diaris de maquinari, ja que el processador Intel Core m3-7Y30 en ella, que és a 1,1 GHz en mode normal, però si vostè necessita el poder, es pot girar fins 2,6 GHz. La màquina no és menor que 8 GB de memòria, que es va a avaluar en aquesta categoria volum masináknál, mentre que l'emmagatzematge és una unitat de 128 GB SSD, que si no hi ha prou actualitzable, el que significa bones notícies és que no es solden s'obté recipient. display 13,3 polzades, i la resolució de FHD terészetesen, és a dir, x píxels 1920 1080.\nLa màquina encara seria un quadern únic si no era possible expulsar completament la pantalla, però podria ser! Això augmentarà l'àrea d'ús de la màquina. Per descomptat, per a aquesta multiplicació, la pantalla també ha de ser sensible al tacte, és clar. Així, podeu utilitzar-lo d'una manera senzilla de fer una presentació, o mirar-la a la taula i podreu veure la pel·lícula completament, tot plegant-la a una gran tauleta 13,3 colos.\nEl Teclast F6 Pro és un veritable acompanyant de viatge perfecte, tot i que només vulgueu arribar a l'autobús a distància, però fins i tot si heu de viatjar a algun lloc. El rendiment no va a posar-se al dia amb les màquines 1000 1200 de dòlars, és clar, però si tenim en compte que un preu de Xiaomi Llibreta Pro Pro F6 2 Teclast podem prendre, potser sigui comprensible per què.\nA GearBest podeu trobar més informació sobre el Teclast, feu clic aquí: Teclast F6 Pro Notebook


Desenvolupament humà i comunitari: LA VIOLÈNCIA I L’ORDRE.La meva correspondència epistolar amb Álvaro d’Ors.\nLA VIOLÈNCIA I L’ORDRE.La meva correspondència epistolar amb Álvaro d’Ors.\nAl llarg d’uns vint anys vaig mantenir una intensa i per mi molt interessant correspondència epistolar amb el professor Álvaro d’Ors (Barcelona, 1915-Pamplona 2004) , cosí germà del meu pare i catedràtic de dret romà . Les següents línees volen exposar els temes que ens ocuparen, majoritàriament aspectes socials i polítics . No entraré a exposar qüestions tècniques relacionades específicament amb el dret romà, encara que en ocasions la referència a aquesta disciplina serà inevitable, atès que es troba en els fonaments dels conceptes socials i polítics que defensa el nostre autor .\nÁlvaro d’Ors, després de la guerra civil esdevingué un gran jurista i - com a catedràtic de l’època- es va sotmetre a un periple que tingué les Universitats de Santiago de Compostel•la, i de Navarra, les dues grans referències.\nEl 16 de maig de 1997 vaig ésser convidat al seminari de professors de la Universitat de Navarra. Vaig estar dos dies a Pamplona amb Álvaro d’Ors, acompanyat del meu pare i altres familiars. El juny de 2000 vaig anar a un tribunal de tesi a la Universitat de Santiago de Compostel•la i vaig aprofitar per visitar-lo al seu pis de Pontevedra. Van ser dos moments emotius, de contacte humà, més enllà de la correspondència epistolar, en els quals varem intercanviar idees i punts de vista sobre molts aspectes, tant de la vida universitària com del context social i polític del moment. A partir d’aleshores la seva vida s’anà apagant, tot i que mantingué la correspondència epistolar amb mi fins els darrers moments, a les acaballes de 2003. Com ell mateix em digué: “la nostra conversa pot ser interminable” (4.10.93) .\nAquesta ponència vol ser el meu homenatge a una persona que vaig admirar malgrat les diferències ideològiques i generacionals, que va ser un gran intel•lectual, un excel•lent professor universitari, un mestre en el sentit clàssic de la paraula, i sobretot un home que va viure amb gran intensitat la seva època . La violència com a generadora de l’ordre social i polític és segurament el gran leimotiv de la seva obra.\nÁlvaro d’Ors expressa un pensament tradicionalista , el d’aquells carlins –com els que a Catalunya integraren el Terci de Nostra Senyora de Montserrat- que es consideraven guanyadors de la guerra civil. Així ho podem observar al llibre tardà La violència i el orden, de 1987 . La distinció schmittiana sobre la decisió entre amic i enemic, la fonamental de tot ordre polític, la va viure en especial front als gudaris bascos i els nacionalistes catalans, durant la guerra civil, associats tots dos a perillosos dissolvents de la sacrosanta unitat d’Espanya (15.03.01). D’altra banda, sobre l’activitat terrorista d’ETA –organització concebuda per ell com una mena d’exèrcit d’alliberament nacional basc (sic) - afirma que es tracta d’una guerra civil en tota regla, que no pot ésser vençuda només amb mitjans judicials o policials. Sosté que cal enviar l’exèrcit espanyol a aquesta guerra: “La lluita antiterrorista es una mostra clara de la criminalització de l’enemic que imposa el pacifisme dominant” (10.12.01). Afirma que el 1937 el nacionalisme basc ja va ser vençut per les armes; “jo ho veig com un vencedor el ’39 i un vençut el ‘45” (30.06.03). En conseqüència, a mi, com a nacionalista català, em considera un partidari de l’error (31.5.99), fins i tot un “enemic” –així qualifica també els democratacristians, en general- amb el que però es poc parlar (20.10.00).\nConsidera les organitzacions supranacionals, o millor dites supraestatals, dominades per grups de poder com la maçoneria. Es clar que aleshores “aquesta superació del nacionalisme estatal és pitjor que la mateixa guerra” (4.10.99). Critica la construcció europea, que ha copiat el principi de subsidiarietat de la doctrina social de l’Església, però per altres finalitats: “soc antieuropeista però regionalista” (4.10.93). Al seu parer, la Unió Europea està dominada per Alemanya (sic) així com la ONU pels Estats Units (22.5.95).\nEl dret ha de regular la construcció de grans espais en els quals s’han instal•lat les nacions (influència schmittiana) . Afirma que la nació no és un concepte jurídic, sinó sentimental (22.5.95). Diferencia entre autonomia (que és jurídica, del “nomos”) i autarquia (que es política de “archeia”, poder o govern) . Afirma que Franco va respectar l’autonomia de Navarra (4.10.93), una autonomia pactada, més autèntica que les concepcions federalistes i constitucionalistes, “estatistes” en definitiva de la nova etapa constitucional oberta el 1978.\nCom ja he dit, el maig de 1997 vaig ésser convidat al seminari de professors de la Universitat de Navarra. El tema de la meva xerrada va ser “El nacionalismo catalán y la Constitución”. Vaig exposar, d’una banda, les relacions entre Catalunya i Espanya arrel de la transició i del marc constitucional vigent, i de l’altra, l’actualització dels furs navarresos en el marc de la Constitució. En aquesta xerrada vaig poder copsar altres perspectives, pactistes i historicistes, sobre l’actualització dels furs navarresos. En aquesta segona línia, Álvaro d’Ors defensava “una autonomia pre-estatal i preconstitucional”, perquè “és clar que hi pot haver un dret al marge de la llei”, i que “a Navarra, el costum en contra de la llei es vàlid. El pacte no immoral preval sobre la llei.” (14.11.96). De fet, “es natural que el concepte de dret entre un iuspublicista com tu i un privatista com jo, no coincideixi del tot, i menys per la meva posició de foralista navarrès per qui el dret propi de Navarra es preconstitucional. (10.11.94). Connectat al tradicionalisme i al foralisme d’arrel carlina, també es fa notar la defensa d’un regionalisme “ben entès” - a l’estil del doctor Torras i Bages , o del regionalisme dels sectors més catòlics de la Lliga Regionalista-, molt preocupat sempre per tal de formular un encaix a l’estil “foralista” de les regions compatible amb “el dogma” de la unitat d’Espanya.\nDes de Pamplona i amb la condició d’afiliat a l’Opus Dei treballarà des d’aquesta perspectiva antinacionalista “perifèrica”, antiliberal, basada en un catolicisme intransigent, crític amb el concili Vaticà II, amb l’humanisme cristià de Maritain , o de la democràcia cristiana, essent més proper, per exemple, a l’obra de Leopoldo-Eulogio Palacios . Rebutja l’expressió humanisme cristià perquè canvia l’ordre dels elements, entre el substantiu cristià i l’adjectiu humanista, de la mateixa manera que no admet tampoc un concepte genèric de dignitat humana (6.2.97), idea que segons ell no es cristiana sino de orígen kantiano” . Sosté, en canvi, que la dignitat humana està lligada al baptisme, i els drets humans en abstracte no existeixen sinó els drets concrets de cada persona. D’aquí també el seu retret a la Declaració Universal dels Drets Humans, i les aportacions de Maritain. També desqualifica l’humanisme cristià de Romano Guardini, malgrat el pròleg que va escriure al llibre seu, “Der Hellinger” , tot argumentant que personalisme i humanisme son ben diferents. Accepta més el primer terme que no pas el segon: l’estudi de la persona concreta i de la seva relació amb els altres li resulta més atractiu que no pas un humanisme igualitari de fonamentació democràtica (16.2.99).\nUn línia important del seu pensament és la recepció de Carl Schmitt , amb la dialèctica amic/enemic com a fonament de l’ordre polític, i la violència com a força constitutiva del poder establert, que incorporà al franquisme, per tal de legitimar el “nou règim” nascut de la guerra civil. Álvaro d’Ors i Francisco Javier Conde han estat els dos màxims exponents de la teoria del cabdillatge; en el cas d’Álvaro d’Ors amb l’objectiu de fornir una teologia política. Aquesta concepció el portà a defensar una idea de la política, en la qual l’element estatal és sobrer i pervers .\nAnalitza el fenomen de la globalització com una “guerra civil globalitzada” per tal d’imposar un ordre mundial basat en el principi de subsidiarietat. Per contra, és precís defensar la família i el matrimoni enfront l’Estat i la democràcia, que els destrueixen (12.9.95). Això vol dir advocar per la monarquia com a forma de govern, d’una família - no d’un Rei sol- sobre les altres famílies .\nEn una carta de 30.6.03 afirma que la historia és una disciplina humanística que treballa sobre textos, per la qual cosa cal diferenciar-la dels “fets”, de manera que hom hauria de saber separar autors i actors. Sosté que es impossible “juridificar la política sense polititzar el dret”, com diu que passa paradigmàticament amb el Tribunal Constitucional espanyol: “Es tracta d’una confusió entre la prudència de la potestat i la prudència judicial que és d’autoritat” (3.3.94).\nEs mostra molt crític amb l’estat de les autonomies, atès que entén que no hi ha una idea jurídica clara (5.10.90). També el concepte de representació és concebut a la manera de Schmitt, com a encarnació simbòlica (5.10.90). Defensa aleshores una concepció “antidemocràtica”, i subscriu la idea que cap democràcia europea ha sorgit de manera natural. També diu pestes de la partitocràcia, que mediatitza la participació ciutadana i la representació política, a l’estil d’un joc de loteria. M’escriu: “vull recordar-te que, segons la meva distinció entre autoritat i potestat, el poder popular sí permet una representació -distinta de la pròpiament jurídica del mandat- i per això es rebutja el mandat imperatiu, però l’opinió, que és cosa del saber i no del poder, no admet representació, de manera que aquells que apareixen com a òrgans de l’opinió pública no son representatius sinó grups de pressió per a aconseguir la potestat política. Jo puc delegar el meu poder però no el meu saber” (4.10.93). No admet el principi de la separació de poders perquè el poder no es pot dividir (15.03.01). En altres paraules: “no hi ha divisió de poders, perquè la potestat és única, i és de l’executiu” (23.12.02). Es manifesta també molt crític amb la construcció de l’Estat de Dret: “és una invenció de von Mohl, per a mi una fatal fal•làcia. No ha de confondre’s amb la tradició britànica del “rule of law”, atès que parteix de la identificació del dret amb la llei estatal (Kelsen ho culminarà, dient que el dret és igual a l’Estat), de manera que com que son els jutges els qui apliquen les lleis, tota l’activitat social resta sotmesa a l’activitat judicial. Greu error! Els jutges només han d’intervenir en els conflictes entre particulars, o en la repressió del terrorisme, ... no hi ha “poder judicial,” perquè cal reconèixer que l’execució de les sentencies correspon a l’executiu” (21.7.96) . Com a mostra concreta de la seva desafecció envers l’Estat de Dret, a l’article “ La crisis del Derecho Penal” afirma que “este es el final ruinoso al que nos ha llevado el pacifismo total, última meta del “progreso” democrático que viene envileciendo a la sociedad hedonista de hoy” .\nConnectat amb l’anterior, observem la “filosofia de l’heroi” que el pare Eugeni havia defensat a la seva tesi sobre Carlyle , reformulat ara en el “caudillo” Franco – això sí, allunyat de les tesis falangistes- , com es pot veure al seu llibre De la guerra y de la paz (Premi Nacional “Francisco Franco” de 1954), dedicat al seu admirat Carl Schmitt . Sobre aquests temes em diu: “La guerra es dolenta i aquells que l’hem feta –i no me’n penedeix-ho- apreciem més que ningú la pau, però quan no hi ha mes remei cal fer la guerra, per tal d’evitar el domini dels rics, que son els que venen armes. Jo sóc bel•licista i sento aversió del pacifisme” (26.10.91). “La guerra es pot fer sense odi, i d’això tinc experiència personal” (16.12.94). Defineix al general Franco com “la principal figura del segle XX espanyol, agradi o no agradi” (sic) (16.3.93).\nCal destacar que tant en la seva correspondència, com en les seves obres, mostrà sempre un profund sentit jurídic de la vida, propi de la seva condició de romanista . La seva gran aportació va ser la distinció entre potestat i autoritat , la primera com a manifestació del poder, la segona com a reconeixement de l’autoritat. Al llibre Escritos varios sobre el derecho en crisis, escriu diversos assaigs travessats tots per aquest dos conceptes . Aquesta distinció, que parteix de la dialèctica entre poder establert i saber socialment reconegut, ha estat de gran valor per a un discurs que ha seguit el seu deixeble a la Universitat de Navarra, el professor Rafael Domingo .\nVoldria destacar la dedicació universitària del professor Álvaro d’Ors entesa com un “ofici” - recordem el seu llibre Papeles del oficio universitario, de 1961 -, una forma de viure la pròpia condició humana al servei del saber i del rigor en la transmissió del coneixement . Un ofici “modest però fecund” (12.9.95) . Álvaro d’Ors com a universitari no va ser sectari, sinó un gran especialista del seu àmbit científic de coneixement, i un intel•lectual en el que la universitat i la vida eren la mateixa cosa. Al discurs inaugural llegit a l’obertura del curs 1955-1956 a la Universitat de Santiago de Compostel•la, tot reflexionant sobre l’educació dels juristes i la funció de la institució universitària, afirma: “Nuestra misión consiste en procurar una educación de nuestros juristas, a fín de que lleguen a ser verdaderos sabedores del derecho, hombres de autoridad moral y social, sin más miramientos por el destino que las necesidades vitales les hagan seguir tras la licencia”. Al mateix discurs, referint-se a la formació del juristes ens diu: “son ellos y no el legislador los llamados en primer término a enderezar por el mejor camino la vida jurídica de la sociedad a que pertenecen” (p. 27).\nAquestes són les conclusions d’un jurista que visqué intensament el convuls segle XX i que ens ofereix un testimoni alliçonador.\nPublicat per JOAN LLUÍS PÉREZ-FRANCESCH a 18:47


Cuinadiari: ARRÒS A BANDA\nllimaverda 1 de març de 2012 a les 10:18\ncom es nota qué eres de Dénia!!!(conec a ta mare i a Elsa).L´arròs bonissim!!!\nMB-Cuinadiari 1 de març de 2012 a les 21:30\nSí, sí...hem de defensar els arrossets valencians!! Dóna records per Dénia!\nlacuinadesempre.cat 2 de març de 2012 a les 13:44\nMolt bona recepte, si senyor !!!...ja es veu que tens la ma trencada.\nMB-Cuinadiari 2 de març de 2012 a les 15:01\nLa meua vena valenciana m'ha deixir per algun lloc!! l'arròs és un dels meus plats favorits, amb qualsevol ingredient.\nMerci pel teu comentari. T'he esta visitant i compartisc al 100% tot el que dius al teu perfil...la filosofia d'este bloc també va per ahí... animar a que la cuina tradicional i la de cada dia no s'acabe perdent per les presses! Marta\nlacuinadesempre.cat 9 de març de 2012 a les 8:42\nBona feina. Anem per bon camí, Marta.\nJulio 2 de març de 2012 a les 21:17\nJa saps que l'arròs és la meu debilitat, i si és a banda millor que millor, al llegir i veure les fotos voldria haber estat a ta casa per a saborejar aquest arròs tan apetitós.\nCuines de meravella,i llegint les receptes quasi em posaria a cuinar però...,cuinar no és cosa meua.\nNo diré més, ja que es notarà massa que soc ton pare.\nMB-Cuinadiari 2 de març de 2012 a les 22:23\nDoncs ja has arribat tard per a tastar este!! A veure si veniu prompte i el repetim!!\nOriol Bonet 5 de març de 2012 a les 20:07\nel teu arròs a banda em va quedar increíble... molt bo. Vaig fer una mica de trampa i el fumet el vaig comprar fet ;-) però la resta vaig seguir les indicacions i perfecte.\nA més l'altre dia també vaig fer l'arròs al forn... ja veus que lo meu són els arrossos!! i em va quedar tan bo com el que ens vas fer a la Glòria i a mi a casa teva... bueno, casi. Per cert, el vaig fer per celiacs!!\nBé... Hem de parlar per tal de recuperar la proposta relativa a pastissos... i música\nMarta CuinaDiari 5 de març de 2012 a les 21:50\nVinga, aceptamos pulpo!! la propera vegada l'arròs a banda sense trampa eh?\nA mí els arrossos m'encanten, a més els pots fer de qualsevol manera...\nLo del pastís serà tot un repte! Una abraçada, Marta\nMarilo 20 de gener de 2013 a les 0:10\nTe ha quedado un grano perfecto! me encantan los arroces y este tiene muy buena pinta!\nLaia 18 de març de 2014 a les 14:49\nUna recepta boníssima per a un plat excel·lent!


llibreria 22: Modest, veí savi i proper\nUn centenar de persones van assistir a l'homenatge de Medinyà a Modest Prats, el seu rector. S'hi va presentar també l'homenatge de ‘Revista de Girona'.\n“Com a rector de Medinyà, Modest Prats va ser sempre una persona molt propera als joves i a tota la gent del poble, igual que la seva mare, l'Enriqueta”, va dir ahir Margarida Falgàs en l'homenatge a Modest Prats (1936-2014), que va reunir al local social de Medinyà un centenar d'amics i veïns del poble del qual Prats va ser rector durant 25 anys, del 1977 al 2002. També s'hi va presentar l'homenatge a l'enyorat capellà i filòleg que li ha dedicat Revista de Girona. L'acte va ser presidit per l'alcalde, Narcís Casassa, i Antoni Solà en nom de la Diputació.\nMentre es projectaven fotografies de la presentació del llibre del fotògraf Jordi S. Carrera sobre Medinyà, en què també va participar en Modest, l'any 2007, alguns dels seus amics el van recordar des de diferents perspectives. Salomó Marquès, que va ser alumne seu al seminari de Girona, va dir que Prats era un professor que “trencava motllos”. “Et punxava i et feia pensar”, va explicar. “A la seva època, el seminari era la institució intel·lectualment més potent de Girona”, va afegir-hi Marquès. “Jo no vaig ser alumne seu, però em va ensenyar molt a viure”, va dir Guillem Terribas, que va destacar la gran cinefília i la memòria prodigiosa d'en Modest. També hi van intervenir Josep Ma. Fonalleras i el director de Revista de Girona, Xavier Cortadellas, i entre el públic hi havia altres bons amics de l'homenatjat, com ara Josep Maria Nadal i Xavier Folch.\nXavier Castillón, publicat en El Punt Avui 11.07.14 . Fotos:\nPublicat per Llibreria 22 a 19:43\nEtiquetes de comentaris: Eddy Kelele, El Punt-Avui, Modest Prats, Xavier Castillón\nCare Santos i Vicenç Pagès passaran pel Punt de Le...\nCONXA GUBERN, amiga i llibretera, en el record.\n“Les llibreries són estructures d'estat i espais d...


Tunísia tancarà mesquites salafistes després de l’atemptat a Sussa | Internacional | EL PAÍS Catalunya\nTunísia tancarà mesquites salafistes després de l’atemptat a Sussa\nEl primer ministre anuncia mesures contra els que “expandeixen el verí” del gihadisme\nTunis 27 JUN 2015 - 12:00\tCEST\nUn policia, amb dues víctimes de l'atac terrorista d'aquest divendres a Sussa. EFE\nNomés un dia després de l'atemptat que va causar la mort de 38 persones en un complex turístic de la ciutat de Sussa, el primer ministre tunisenc, Habib Essid, ha anunciat el tancament de prop de 80 mesquites de tall salafista per difondre el "verí" gihadista. Conscient que el turisme és la principal font d'ingressos del país, el cap del Govern ha anunciat una sèrie de mesures contra el terrorisme que inclouen el desplegament de reservistes de l'Exèrcit en els enclavaments turístics i arqueològics.\nEssid ha explicat que al voltant de 80 mesquites en mans de clergues salafistes, a les quals ha acusat d'"expandir verí", seran tancades en el termini d'una setmana. En una conferència de premsa, Essid ha dit que algunes mesquites fora del control del Govern estan fent propaganda per "promoure el terrorisme". També ha anunciat mesures contra partits i grups que "actuen fora de la Constitució", encara que no ha especificat si amenaçava aquests grups amb el tancament o només eren mers advertiments.\nAixí mateix, ha dit que reservistes de l'Exèrcit seran desplegats als llocs amb restes arqueològiques i complexos turístics per evitar que es repeteixin atemptats com el d'ahir a Sussa o com el que al març va causar la mort de 22 persones, entre les quals hi havia dos catalans, al Museu del Bardo, a la capital del país.\nEls operadors de turisme del Regne Unit ja han començat a evacuar els turistes que passaven les vacances a Tunísia. N'hi ha centenars, la majoria britànics, però també francesos, que ja han abandonat el país. Les companyies britàniques Thomas Cook i First Choice han confirmat que alguns dels seus clients han mort o han resultat ferits i han precisat que uns 2.500 turistes seran repatriats.\nL'operador turístic Thomson ha informat que té deu vols programats des de Tunis cap a quatre aeroports del Regne Unit (el de Gatwick, a Londres; Manchester; East Midlands i Doncaster). Les companyies també han indicat que tots els viatges a Tunísia previstos per a la setmana vinent han estat cancel·lats. La ministra de Turisme, Selma Elloumi, va qualificar ahir l'atac a Sussa com una catàstrofe econòmica. El país encara pateix les conseqüències econòmiques de l'atac al Museu del Bardo.\nDesprés de l'atemptat d'ahir en una mesquita xiïta que va causar la mort de 27 persones a Kuwait, les autoritats han detingut "diverses persones" sospitoses d'estar involucrades en l'atac, segons ha informat una font de seguretat aquest dissabte. "Hem procedit a arrestar nombrosos sospitosos de tenir vincles amb el terrorista suïcida", ha afirmat aquesta font.\nLa branca saudita de l'Estat Islàmic va assumir l'autoria de l'atac, en el qual van resultar ferides més de 200 persones.


Els Reis de l’Orient visiten Santa Coloma de Queralt - Benvinguts al Món Rural\nEls Reis de l’Orient visiten Santa Coloma de Queralt\nAbans de l’aparició de Melcior, Gaspar i Baltasar, la Comissió de Reis va organitzar un espectacle de llum, dansa i acrobàcies, que petits i grans van gaudir d’allò més.\nAmb l’arribada dels Reis de l’Orient, el passat 5 de gener, Santa Coloma donava per tancades les activitats nadalenques. Han estat més de dues setmanes amb concerts, activitats esportives, el Parc de Nadal a l’aire lliure o l’arribada de la Patgessa Sariana, entre altres.\nIgual que ja va passar l’any passat, l’arribada de Melcior, Gaspar i Baltasar va coincidir amb l’arribada d’un fred intens. Al matí, els Tres Reis van fer la tradicional visita a la residència de gent gran, que l’any passat no es va poder celebrar, a causa de la covid. Aquest any, sí que s’hi ha anat, però sense entrar a l’edifici i amb una vintena de residents donant-los la benvinguda a l’entrada. Els Tres Reis van poder xerrar una estona amb els avis i àvies, així com també les treballadores de la residència, a qui van desitjar una bona entrada d’any i l’esperança que la situació sanitària millori i es pugui tornar a la normalitat.\nAl vespre, un cop es va fer fosc, els Reis van tornar a fer acte de presència, ara sobre les carrosses que els van passejar pel municipi fins arribar al Pati del Castell, on es va celebrar l’acte central de benvinguda. Abans de l’aparició de Melcior, Gaspar i Baltasar, la Comissió de Reis va organitzar un espectacle de llum, dansa i acrobàcies, que petits i grans van gaudir d’allò més. I un cop acabat, va arribar el moment àlgid de la nit. Els Tres Reis apareixien a dalt de l’escenari per saludar a tots els infants de Santa Coloma. Ho van fer acompanyats de diversos regidors i l’alcalde, així com també dues nenes, representants de les dues escoles de primària colomines, que els van donar la benvinguda.\nI quan es va acabar la recepció dels Reis, tothom va anar ràpid cap a casa seva, per esperar l’arribada a les llars de Ses Majestats, acompanyats de patges i carregats de regals. Aquest any, més de 110 cases van rebre la visita d’un dels Tres Reis i els infants colomins van poder donar-los les gràcies personalment pels regals que els van portar.\nAixò sí, seguint sempre les mesures de seguretat establertes, fent les trobades a l’exterior de les cases i amb la mascareta posada. A més, tots aquells que van col·laborar amb la Comissió de Reis en aquesta nit màgica, van passar un test d’antígens per assegurar que no hi hagués cap positiu.\nEtiquetes: Ajuntament de Santa Coloma de QueraltReis magsSanta Coloma de Queralt


El sommelier del Disfrutar i una advocada guanyen el premi Vila Viniteca de Tast per Parelles\nEls guanyadors s'han endut un premi de 30.000 euros\n2 min. Barcelona 01/03/2020 20:39\n651x366 Els guanyadors de la 13a edició del Tast per Parelles / VILA VINITECA Els guanyadors de la 13a edició del Tast per Parelles / VILA VINITECA\nRubén Pol, sommelier del restaurant Disfrutar, i Lucía Viz, advocada de Barcelona, han sigut els triomfadors de la 13a edició del premi Vila Viniteca de Tast per Parelles , celebrat avui a la Casa Llotja de Mar. Els guanyadors s'han endut un premi de 30.000 euros.\nEl segon lloc de la classificació –premiat amb 7.000 euros– ha sigut per a la parella formada per Delia Baeza, del bar de vins La Fisna, i David Villalón, del bar de vins Angelita, tots dos de Madrid. El bronze –recompensat amb 3.000 euros– ha recaigut en els francesos Eric Bordas, psicoanalista, i François Breteau, comerciant de vins a la regió d'Aquitània.\n651x366 En total, han participat 120 parelles / VILA VINITECA En total, han participat 120 parelles / VILA VINITECA\nEl certamen de tast de vins ha reunit 120 parelles que tenien com a repte endevinar les característiques –país, denominació d'origen, any i varietat de raïm entre d'altres– de diferents vins del món davant d'un públic format per més de 1.000 assistents. A la fase final s'han tastat set vins: Ca’ del Bosco Annamaria Clementi 2010 (Franciacorta DOCG), Rovellats Gran Reserva Brut Nature 2013 (DO Cava), Gutiérrez de la Vega Casta Diva Cosecha Dorada 2018 (DO Alacant), Artífice Llanito Perera 2017 (DO Ycoden Daute Isora), Chandon de Briailles Corton-Bressandes Grand Cru 2014 (de Borgonya), Abel Mendoza Jarrarte Joven 2019 (DOCa Rioja) i Ao Yun 2014 (Shangri-la, la Xina).\nEl Tast per Parelles de Vila Viniteca està obert tant a aficionats com a professionals del sector i el seu objectiu principal és la promoció de la cultura del vi. El fet de ser una competició per parelles exigeix una bona coordinació entre els participants, ja que totes les respostes s'han d'acordar amb el company.\nEl premi consta de dues fases diferenciades. En la primera –la classificatòria– es tasten set vins i, de les 120 parelles que hi participen, només 10 passen a la següent fase, la gran final, en què es tasten set vins més. Durant la celebració del certamen el públic assistent també ha pogut descobrir els vins de 66 bodegues i degustar un bufet de formatges en el qual s'han servit 2.000 plats amb productes de 13 formatgeries d'Espanya, Itàlia i Holanda.


La republicana ha estat nomenada avui després que prosperés per unanimitat la moció de censura que els grups municipals d’Esquerra Republicana i PontsxCat van presentar contra l’alcalde Josep Tàpies de Junts per Catalunya\nSolés Carabasa, portaveu d’Esquerra a l’ajuntament de Ponts s’ha convertit avui en alcaldessa del municipi després que prosperés la moció de censura presentada pels republicans i formació independent PontsxCAT contra el ja exalcalde Josep Tàpies de JuntsxCat. La moció ha estat aprovada per unanimitat, amb els vots a favor dels mateixos regidors de JuntsxCat, fins ara a govern.\nCarabasa ha recordat que l’acord de govern entre ERC i PontsxCAT és “fruit d’una negociació llarga, meditada, justificada, transparent i coherent que pretén sumar per créixer, avançar i construir un Ponts millor”. La nova alcaldessa ha criticat la gestió duta a terme en el darrer any pel fins ara alcalde, Josep Tàpies “que aquests mesos ens ha ensenyat tot allò que en política no s’hauria de fer mai, hem sofert autoritarisme, irresponsabilitat i manca de transparència”.\nLa portaveu i ara alcaldessa republicana, tot i fer durs retrets al seu antecessor per opacitat i falta de consens, li ha agraït el suport a la moció de censura. “Això no és un nosaltres contra vosaltres, això va de construir un Ponts junts” i ha recordat que basarà la gestió del municipi amb criteris progressistes, majoritaris i participatius.\nRecordem que ERC va guanyar les eleccions municipals a Ponts el maig del 2019 amb 5 regidors, però va quedar a l’oposició després d’un pacte entre JuntsxCat (4 regidors) i els independents PontsxCat (2 regidors). Aquest nou acord servirà a ambdues formacions per formar una nova majoria amb la finalitat de gestionar ‘amb total unitat i transparència’ l’ajuntament de Ponts.


L'Oficina d'informació de Turisme de Lleida atén 950 persones durant la Setmana Santa - Teleponent\nInici Turisme L’Oficina d’informació de Turisme de Lleida atén 950 persones durant la Setmana...\nL’Oficina d’informació de Turisme de Lleida atén 950 persones durant la Setmana Santa\nImatge d'alguns participants en la ruta de la Lleida Modernista, davant de la casa Magí Llorens\nL’Oficina d’informació de Turisme de l’Ajuntament de Lleida ha atès 950 persones durant la Setmana Santa. El dia de major afluència va ser el dissabte 3 d’abril amb 235 persones. Aquesta dada no queda tant lluny de les 386 persones registrades la mateixa data de l’any 2019.\nDes del dissabte 27 de març fins al dilluns 5, l’oficina de Turisme ha atès 980 persones. Fa dos anys, el nombre d’atencions va ser de 1.729, sent també el segon dissabte el que més afluència va registrar.\nLes visites guiades organitzades per Turisme de Lleida han penjat el cartell de complet en les diferents modalitats. Així mateix, l’ocupació hotelera a Lleida ciutat ha estat pràcticament del 100%, tant la nit de divendres com la de dissabte.\nPel que fa a la procedència, Lleida ha estat la destinació triada aquesta Setmana Santa, prioritàriament, per persones de les comarques de Barcelona, amb 586 visitants. Destaca un augment significatiu de visitants de Girona i d’un nombre remarcable de visites provinents de les mateixes comarques de Lleida. El 2019 la major incidència va ser de persones de la demarcació de Lleida, seguit de Barcelona i Tarragona.\nLes visites guiades que organitza Turisme de Lleida han donat servei a 78 persones i, d’aquesta manera, han penjat el cartell de complet, en les diferents modalitats. En tots els grups s’han respectat els límits d’aforament per la covid-19 i les mesures de seguretat sanitària addicionals.\nEls diumenges i el divendres Sant es va oferir la Lleida City Tour; el divendres Sant, la Lleida Modernista, i dissabte passat, la Lleida Secreta. La mitjana d’assistents ha estat de 16 persones. La major part provenien de Barcelona i de l’àrea metropolitana, i menys d’un 5% del total són d’altres procedències (Tarragona i Girona).\nDe la seva banda, el Castell Templer de Gardeny ha superat les previsions i ha rebut 295 visitants, amb especial èxit de convocatòria el dissabte dia 3 d’abril. En aquest emblemàtic entorn de la ciutat, altres 86 persones es van distribuir en les cinc vistes guiades que es van dur a terme.\nLa ciutat de Lleida recupera el pols de l’atractivitat turística\nL’ocupació hotelera a la ciutat de Lleida ha tornat a xifres d’abans de la pandèmia fins al punt que l’ocupació de les nits de divendres i dissabte ha estat pràcticament del 100%.\nEl tinent d’alcalde i president de Turisme de Lleida, Paco Cerdà, ha remarcat que la Setmana Santa 2021, a Lleida, “ha certificat dies de gran afluència de persones visitants amb la progressiva reactivació a la restauració i als establiments hotelers”. I ha posat en valor la bona acollida de l’ampliació de visites guiades.\nCerdà ha dit que “ha estat clau una bona planificació i que s’ha sabut treballar per oferir diversitat d’elements que han resultat atractius per a les persones visitants”.\nArticle anteriorLa policia local de Mollerussa incorpora quatre agents per cobrir les vacants de membres jubilats\nArticle següentLa millora del ferm al tram de l’A-2 entre Corbins i Torrefarrera començarà el 19 d’abril


(S'ha redirigit des de: Perusia)\nEl poder fou assolir pels Baglioni (Pandulf Baglioni) el 1393, i pels Michelotti (1393-1400). El 1400 fou ocupada pel ducat de Milà i en 1403 el papa Bonifaci IX acordar que caigués sota el control dels Estats Pontificis. Braccio da Montone i Nicolau Piccino van exercir el poder (1416-1424 i 1440-1445) abans que els güelfs Baglioni recuperaren el poder amb Guiu (1488-1500) i Joan Pau (1500-1520). Els Baglioni van desafiar tota autoritat i Joan Pau Baglioni fou atret a Roma amb un engany i executat per Lleó X el 1520 però la família va conservar el poder. El 1540 Rodolf Baglioni, que havia matat al legat papal, fou derrotat per Pere Lluís I de Parma (Pere Lluís Farnesi) i la ciutat fou conquerida i saquejada pels seus soldats, perdent tots els seus privilegis. La revolta de la taxa de la sal el 1553 fou el darrer intent de la ciutat per gaudir d'autonomia.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Perusa&oldid=27521423»\nDarrera modificació: 16 juny 2021 a les 21:29


La reflexió del dia no és el clàssic llibre d’autoajuda o de motivació. És un conjunt de reflexions que ajuden a aprofundir sobre les claus de la vida i la satisfacció personal i professional. Quan el llegim, ens fa entendre que són els nostres actes els que ens defineixen com a persona, i que és la disposició de la nostra ment la que ens determina com a professionals, i sobre tot, com a éssers humans.\nAquest llibre neix de la necessitat de l’autor de compartir amb els seus companys, amics i la societat en general, les claus que l’han dut a assolir l’èxit personal i professional, amb un objectiu principal: “Intentar millorar, per ser cada dia una mica més feliç”.\nPrenent com a punt de partida les cites de grans pensadors, filòsofs, científics, poetes, religiosos, economistes... i homes d’empresa, que han deixat la seva empremta al llarg de la història, l'autor obre una finestra a la reflexió sobre les claus del lideratge, la conciliació entre la vida personal i professional, la importància de no rendir-se, de lluitar sempre pel que vols\nEl principal, el més vital per a una persona, és triar un somni, un horitzó, i començar a caminar amb determinació.\nEl llibre ha estat prologat per Victor Küppers


En què consisteix la conservació preventiva? Com es conserva l’art efímer? Com es pot alentir el procés de degradació quan l’artista no vol que s’intervingui en l’obra? Què és un correu? Quin ha estat el procés d’instal·lació d’una obra per tal que el públic la pugui apreciar tal com es mostra? Samuel Mestre, conservador-restaurador del MACBA, donarà resposta a aquests interrogants.


Setembre Negre: de juny 2013\nL'ajuntament de Sabadell menysprea el català en la convocatòria de plaça del nou director o directora de Ràdio Sabadell\nEl PsoE de Sabadell relegant el català i vexant-lo com el PP de les Illes o el País Valencià, que ja el coneixement de la llengua catalana no consta com a requeriment en les bases per a la selecció del nou director/a de Ràdio Sabadell! De fet no m'estranya... l'actual alcalde, en Juan Carlos Sánchez, és signant del manifest del Foro Babel.\nVisca el federalisme!\nLes entitats sabadellenques de defensa de la llengua volem mostrar la nostra indignació amb que el català no sigui un requisit per ser director de Ràdio Sabadell.\nLes entitats recordem que l'ajuntament s'havia compromès a "prioritzar el català com a llengua d'ús habitual i de cohesió social a la programació de Ràdio Sabadell", i això entra en flagrant contradicció en que el coneixement del català sigui un mer mèrit en les bases de la convocatòria de plaça del nou director o directora de Ràdio Sabadell.\nSabadell, 30 de maig de 2013. Les entitats de defensa de la llengua de Sabadell consideren un greu menyspreu pel català que aquesta llengua no sigui un requisit en la selecció del nou director/a de Ràdio Sabadell; així, segons consta en les bases, saber català només consta com a última de les valoracions. Considerem impropi de qualsevol govern català, en aquest cas municipal, que es vexi i discrimini d'aquesta manera el català, la llengua pròpia i que ha estat històricament -i continua sent- la llengua comuna i de cohesió social de Catalunya.\nLa negativa del nou govern del PSC a incloure el coneixement del català a les bases de la convocatòria entra en contradicció amb el Reglament de l’ús de la llengua catalana a l’Ajuntament de Sabadell, que estableix a l’article 15.4 que en "els mitjans de radiodifusió i de televisió gestionats per l’Ajuntament, la llengua normalment emprada ha d’ésser la catalana", i amb el Reglament del Servei Públic de Ràdio i el Contracte Programa de Ràdio Sabadell, que estableixen com una dels seus objectius “la promoció, el coneixement i la difusió de la llengua i la cultura catalanes”.\nConsiderem, a més, que la gravíssima discriminació que suposa que amb les bases a la mà el nou director o directora no hagi de tenir cap coneixement de català, traeix l'acord a què es va arribar ara farà un any amb l'aleshores regidor de Cultura i avui alcalde de Sabadell, Sr. Juan Carlos Sánchez; quan arran de l'elaboració del Contracte Programa de Ràdio Sabadell -a causa d’algunes manifestacions fetes durant el decurs del ple municipal que qüestionaven el català com a llengua vehicular-, aquest es va comprometre a incloure un nou punt al Contracte que servís per deixar clar que el català és i continuarà sent la llengua vehicular a la ràdio municipal de Sabadell. Concretament, "prioritzar el català com a llengua d'ús habitual i de cohesió social a la programació de Ràdio Sabadell".\nPer últim, fem una crida a que el govern municipal reconsideri la seva posició i rectifiqui aquest important punt de les bases per a la selecció del nou director/a de l'emissora municipal de ràdio.\nCAL Sabadell, Plataforma per la Llengua Vallès Occidental, Òmnium Cultural Sabadell\nposted by Setembre Negre @ de juny 07, 2013 0 comments


Els Pallars, 19 de setembre 2017: VICTOR SANS I IGNASI ARTIGAS GUANYADORS DEL 8E RALLY – Pirineus TV\nEls Pallars, 19 de setembre 2017: VICTOR SANS I IGNASI ARTIGAS GUANYADORS DEL 8E RALLY\nEl congost de Terradets ha acollit aquest cap de setmana la 8a edició del Rally 12h d'Escalada Terradets/International Climbing Marathon. Per l'organització, la prova d'enguany ha estat molt emocionant i diferent.\nLes cordades guanyadores d'aquest any, han estat els lleidatans Victor Sans i Ignasi Artigas, a tan sols a 4 punts i 10 metres més escalats que la parella mixta de francesos formada per Camille Marto i Sylvain Thiavaud. La tercera posició se la va endur també una cordada mixta, formada per Fanny Barreda i Dani Celma, l'equip de la botiga Evasió Montanya de Benicasin.\nÉs el primer cop que les cordades mixtes s'enduen les primeres posicions del Rally Terradets, sobrepassant les cordades masculines.\nEn aquesta última edició el nombre de cordades franceses ha augmentat.\nLes convidades d'aquest any han estat la cordada croata femenina composta per Inga Patarcic i Suncica Hrascanec guanyadores del “Speed Climbing” de l'International Climbers Meeting de Paklenica de Croàcia.\nLes croates van quedar en la 13ª posició de la classificació general, gràcies a les 4 vies fins a la Falsa Feixa de la paret de Bagasses.\nDes de l'organització s'ha destacat el bon ambient que s'ha vist tot el cap de setmana i caracteritza aquest tipus d'esdeveniments.\nParlen al vídeo: RAFA VADILLO, ORGANITZACIÓ RALLY ESCALADA TERRADETS


Jaklitsch Xl Sant Johan al Tirol Àustria - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nHornweg, Sant Johan al Tirol, Àustria - Veure al mapa\nMés informació sobre Jaklitsch Xl\nAl visitar Sant Johan al Tirol, vosté es sentirà com a casa a Jaklitsch Xl, què li ofereix un allotjament de qualitat i un gran servei. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAmb una oferta de serveis hotelers superior i ampla gama d'entreteniment, Jaklitsch Xl és compromet a que la seva estada sigui el més còmoda possible. Aquest hotel ofereix nombroses instal.lacions en el lloc per satisfer el més exigent dels clients.\nGaudiu de les comoditats d'alta gama com ara calefacció, balcó/terrassa, aparell de televisió, cuina americana, nevera per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. L'hotel compta amb una llista completa de comoditats, com jardí. Les seves instal.lacions de primera i una situació excelent fan de Jaklitsch Xl la base perfecta per a gaudir de la seva estada a Sant Johan al Tirol.


Tren cap a la prosperitat\nCatalunya i el País Valencià tornen a unir-se per reclamar el corredor del Mediterrani\nGLÒRIA AYUSO ·07/09/2010 - 08:20h\nEmpresaris catalans i valencians van tornar a fer pinya ahir per reclamar la connexió ferroviària amb via d'ample europeu dels seus ports amb la frontera francesa. Deixant enrere les seves diferències polítiques, ja ho van fer a Barcelona l'abril de l'any passat els mateixos consellers d'Economia dels Governs de Catalunya i el País Valencià, Antoni Castells i Gerardo Camps, respectivament. Les cambres de comerç de les dues comunitats van triar aquesta vegada València per presentar un estudi que vol evidenciar la importància estratègica de traçar una línia de transport de mercaderies per l'eix costaner del Mediterrani, el més dinàmic de tot Espanya.\nEl 15 de setembre finalitza el període d'al·legacions per aconseguir que la Comissió Europea inclogui entre les seves actuacions prioritàries dins les xarxes transeuropees del transport la construcció de la nova línia, que connectaria el port d'Algesires amb la frontera francesa i continuaria fins al Rin alemany. El president de la Cambra de València, José Vicente Morata, i el de Barcelona, Miquel Valls, van reiterar que el corredor és un "eix absolutament prioritari per l'economia espanyola i per l'europea".\nLes cambres pressionen a Blanco perquè defensi el corredor a Europa\nDavant les reclamacions que han fet totes les comunitats que integren el corredor Andalusia, Almeria, Múrcia, País Valencià i Catalunya, el ministre de Foment, José Blanco, es va comprometre a convertir la seva construcció en una de les prioritats del Govern i va assegurar que l'Executiu presentaria al·legacions en favor d'aquesta infraestructura. Però encara no ho ha fet. "Confiem que compleixi amb la seva paraula", va dir ahir Miquel Valls després de la nova presentació.\nPer això, a pocs dies que acabi el termini, les cambres de comerç van esperonar els empresaris de les dues comunitats que han liderat les mobilitzacions per exercir "la màxima pressió" al ministre, en paraules de Valls. L'eix que uniria el nord d'Àfrica amb el centre d'Europa va quedar fora de les prioritats de la UE en el document que va elaborar el 1994 sobre les infraestructures necessàries per al desenvolupament del territori.\nPerò aquesta planificació es revisa periòdicament. Valls va lamentar que el 2003, en l'anterior actualització del document, el Govern espanyol no va reclamar situar l'obra com a preferent.\nEl 15 de setembre finalitza el periode d'alegacions al pla d'infraestructures\nEl territori més dinàmic\nLes raons per prioritzar la xarxa ferroviària són, per Valls, "evidents". Segons les dades de l'estudi, el 55% del volum de mercaderies que es mouen a Espanya es transporten pel corredor del Mediterrani. De la mateixa manera, el 60% del trànsit marítim del regne passa pels seus ports. Són també els que han crescut a més velocitat, amb un 40% més d'intercanvis en els últims nous anys, mentre que en el conjunt de ports només han augmentat un 22%.\nJa fa dos anys que les cambres de comerç de Barcelona i València van crear l'Observatori d'Infraestructures i van encarregar l'informe presentat ahir, tot i que no se n'ha distribuït encara cap còpia.\nEn la seva presentació, Valls va explicar que el ferrocarril és bàsic per al desenvolupament de les empreses en un territori que rep la quarta part del capital estranger invertit a Espanya i on el nombre d'activitats econòmiques va créixer un 4,3% de mitjana, per sobre del 4% de tot el territori espanyol.\nReserva de sòl i inversió\nEn concret, les dues cambres de comerç van reclamar la planificació i la reserva de sòl des d'Algesires fins a Portbou per a la construcció d'un eix ferroviari amb dues plataformes independents de doble via pel trànsit de llarg recorregut de passatgers i mercaderies. L'ample internacional permetria la connexió de tots els ports del Mediterrani amb la xarxa europea. Davant unes carreteres actualment molt saturades, el projecte permetria cobrir la demanda de transport amb connexions més àgils per carretera i tren.\nEn un moment de crisi econòmica, per les dues cambres, el projecte, a part de dinamitzar l'activitat econòmica, suposa una "inversió generadora de riquesa" i d'ajuda a les empreses perquè siguin "més competitives".\nL'estudi de l'Observatori defensa la viabilitat del projecte, tot i el cost econòmic, que s'eleva a 177.765 milions d'euros, segons Ferrmed, el lobby empresarial europeu que defensa la creació de l'eix de mercaderies d'Algesires a Finlàndia.\nL'informe xifra el retorn de la inversió en un 11%. L'estudi no explicita quines eines cal utilitzar per finançar els treballs de construcció. Però el president de la Cambra de Comerç de València, José Vicente Morata, va assenyalar que "perquè hi hagi finançament privat hi ha d'haver gestió privada dels serveis", informa Efe. Sobre aquest debat, Valls va afegir que la liberalització del transport europeu "permetrà l'entrada de nous operadors i nous capitals". Per Valls, les inversions "s'han de fer en funció de les taxes de retorn".\nLa reclamació a Foment sobre l'agilització de la construcció del traçat per a mercaderies d'ample europeu és vella. A Catalunya la subscriuen les patronals Foment del Treball i Pimec. Dins del corredor s'integren també les obres per a l'arribada de les vies d'ample internacional al port de Barcelona, un projecte planificat l'any 2001 que arrossega molt retard i que no estarà llest, com a molt aviat, fins al 2014.\nL'ajuntament i el Port de Barcelona van demanar fa uns dies al ministre de Foment, José Blanco, que agilitzi les obres, que es portaran a terme mitjançant fons públics i privats.\nA Espanya, el ferrocarril només transporta el 4% de les mercaderies, davant el 15% a Alemanya, el 10% a França i 9% a Itàlia. La saturació de les carreteres i el combustible fan pujar el cost del transport viari. L'objectiu de Ferrmed és que el tren acabi traslladant el 35% de les mercaderies en el conjunt dels països de la Unió Europea.


Visa pour l'image celebrarà 30 anys aquest any - VilaWeb\nVisa pour l’image celebrarà 30 anys aquest any\nSegons han explicat, ho faran amb una programació 'fidel a la seua marca: mostrant el que no tenim ganes de veure'.\nDimarts passat es va presentar, a Paris, la programació 2018 del Festival Visa pour l’image, que es celebra , com ja es tradicional del 1 al 16 de setembre a Perpinyà.\nEnguany el festival està de celebració ja que complirà 30 anys. Entre les exposicions que podeu consultar aquí destaca la de Samuel Bollendorff, que presentarà ‘contaminations’ una volta al món de les zonesque s’han tornat inhabitables per la radioactivitat i les indústries químiques i mineres. El medi ambient també estarà present a través del reportatge de Miquel Dewever-Plana, fet a la famosa mina d’argent a Potosí, Bolívia, o la de Gael Turine a les ‘ riberes escombraries’ de Dhaka, la megaciutat de Bangla Desh. altres fotògrafs exploren la qüestió dels refugiats i els migrants: Paula Bronstein i Kevin Frayer, cadascun d’ells, centrat en la crisi dels Rohingya; Olivier Jobard, va seguir a Ghorban, un afganès que va arribar a París el 2010, als 12 anys, i que va acabar naturalitzant-se.\nTambé proposarà una exposició de Véronique de Viguerie, sobre les victímes civils del conflicte de yemen del nord,\nEl director del festival, Jean-François Leroy, ha destacat que, l’any passat van acollir 200.000 visitants, tornant a les xifres de l’any 2015. També ha defensat aquestes tries de programació, subratllant que el festival no tenia per a vocació d’obrir-se als reportatges animalistes o de gent famosa.


Per Sant Josep…Crema Catalana! (Recepta) – Vell Papiol\nPer Sant Josep…Crema Catalana! (Recepta)\n15 de març de 2018 In Gastronomia, General, Plats, Receptes, Restaurant\nAquest dilluns és Sant Josep i com mana la tradició és el dia de menjar crema catalana o de Sant Josep.\nTot i no ser un dia festiu en l’actualitat és bo mantenir les tradicions gastronòmiques que hem heretat.\nPer aquest motiu a continuació trobareu la recepta d’una crema catalana tradicional.Us animo a trobar un moment per fer-la i gaudir-ne durant Sant Josep.\n8 unitats de rovell d’ou\n50 gr midó de blat de moro\nPell d’ ¼ de llimona\nPrimer de tot fer bullir la llet amb la canyella, la pell de llimona i el sucre.\nBarregeu en un bol els rovells d’ou i el midó. Un petit truc és afegir un petit raig de llet freda per tal de no es formin grumolls.\nA continuació passar la llet que hem bullit per un col•lador xinés en el bol de rovells. Aquesta operació s’ha de fer a poc a poc i sense parar de remenar.\nTot seguit tornar a ficar la barreja anterior ha calentar al foc sense parar de remenar fins que quedi espessa. Sabreu que ja està prou espessa quan arrenqui el primer bull, és el moment de retirar-la. Mai heu de deixar que bullir ni deixar de remenar.\nPer últim ja només queda refredar-les en les típiques cassoletes de fang.\nUn cop freda i sempre abans de servir-la, afegir sucre per sobre i cremar amb una pala de ferro roent.\nrecepta crema catalanarecepta crema de sant josep\nPingback:Vell Papiol | Gaudeix de la carta dedicada a la Crema Catalana\n16 de març de 2016 at 21:53 Respon


Després de donar- li moltes voltes, aquest és el nostre projecte 3D a 3r ESO B.\nTot va començar fa uns mesos, quan els nostres portaveus van rebre l'encàrrec de pilotar el PROJECTE 3D. Aquest programa del departament jove.cat de la Generalitat pretenia fomentar la cultura participativa dins de l'escola a través del desenvolupament d'un projecte concret escollit pel propi alumnat.\nEls alumnes, a través de la figura dels portaveus de classe i amb el suport de la tutora, van portar a terme un projecte que els ha implicat organitzar-se, assumir tasques i prendre decisions de forma conjunta al llarg del curs. Un projecte de classe, per la classe, però dirigit a l'entorn. L'Ona i el Ferran, els dos portaveus, han estat treballant molt, tant pel que fa a la formació que anaven rebent a cada sessió, com per la feina que van haver de fer a les tutories. Va ser allà, on vam adonar- nos del que suposa PARTICIPAR i que no sempre som conscients del valor de mantenir- nos units per portar endavant qualsevol projecte. Però teníem un encàrrec i l'havíem de portar fins al final.\nLa nostra finalitat va estar clara des d'un bon començament: obtenir diners per fer una donació a una bona causa. Era el que ens movia més. Teníem moltes opcions, però la marxa del curs i... de la vida ens va fer decidir. El proper dimarts dia 19 a les 17h. al carrer, prop de l'entrada, hi haurà una fira amb unes quantes paradetes dirigides als més petits. US HI ESPEREM A TOTS I TOTES!! Ens ajudaríeu a portar a terme el final del nostre projecte. Els diners recollits aniran destinats a l'A.E.C.C. ( Associació Espanyola Contar el Càncer).\nMoltes gràcies per endavant...\nAlumnes i tutora 3r ESO B ( FOTOS 3R B PROJECTE 3D)


Un projecte del Port de Tarragona, conjuntament amb la URV, restaurarà la vida marina amb la col·locació de biòtops – URV Activ@\nUn projecte del Port de Tarragona, conjuntament amb la URV, restaurarà la vida marina amb la col·locació de biòtops\nPermetrà regenerar els hàbitats i espècies del fons marí dins de l’entorn del Port\nUn dels biòtops biodegradables inspirats en el passat romà de Tarragona que s'instal·larà al fons marí del Port de Tarragona.\nEl president del Port de Tarragona, Josep Maria Cruset, ha presentat el projecte de regeneració d’espècies marines d’interès comercial al Port de Tarragona aquest dimecres 2 de setembre, acompanyat de María José Figueras, rectora de Universitat Rovira i Virgili, i de Jaume Folch, biòleg de l’equip científic del centre de recerca Tecnatox, de la URV, i director del projecte. La iniciativa té com a objectiu recuperar les poblacions de cefalòpodes d’interès pesquer com la sèpia, el calamar i el pop i les fanerògames marines com la Posidonia oceànica, coneguda com l’alga de vidrers i la Cymodocea nodosa. És una de les accions incloses dins de l’eix ‘Sostenibilitat Ambiental’ del Pla de Sostenibilitat de Port de Tarragona – Agenda 2030.\nL’equip que dirigeix el projecte aconseguirà l’objectiu mitjançant la creació de biòtops, unes estructures artificials fetes amb materials naturals que s’instal·laran al fons marí amb la finalitat d’afavorir la reproducció i proliferació d’organismes marins.\nPresentació del projecte de regeneració d’espècies marines d’interès comercial al Port de Tarragona. D’esquerra a dreta, María José Figueras, rectora de la URV; Josep Maria Cruset, president del Port de Tarragona, i Jaume Folch, investigador de la URV.\nEls materials emprats per a la fabricació dels biòtops són biodegradables i provenen d’elements reciclats, la qual cosa també contribueix a fomentar l’economia circular. A més, els biòtops estan dissenyats perquè es desintegrin en un marc temporal de tres a cinc anys, integrant-se a la sorra de la platja.\nEls biòtops representen fragments inspirats en la Torre dels Escipions, amb dimensions de 1,3 x 1,3 x 1,3 metres; escenaris amb àmfores, de 1,2 x 0,7 metres; columnes romanes de 40 cm de diàmetre i 1,2 metres d’alt; i diferents tipus de lloses de 40 x 30 x 0,15 cm.\nEls biòtops que s’instal·laran en diferents zones de la costa de Tarragona per recuperar cefalòpodes i fanerògames.\nTots aquests materials són idonis per contribuir al desenvolupament de fanerògames i invertebrats marins. La forma, dimensions i disposició de les àmfores, per exemple, és adient perquè les espècies puguin trobar refugi i protecció i facilitar la seva reproducció.\nL’equip científic Tecnatox ha creat un nou concepte denominat “Living Lab”. Es tracta d’un ecosistema social, obert i d’innovació que pretén estimular la interacció i la participació de la societat i dels equips professionals. El “Living Lab” publicarà les accions, material gràfic i audiovisual per donar a conèixer la vida marina al voltant dels biòtops i així comunicar i informar de l’evolució d’aquest projecte ambiental.\nL’eina integra els processos de la investigació, que mostrarà, de forma eficient, els resultats del projecte que busca potenciar i regenerar els hàbitats i espècies del fons marí dins de l’entorn del Port de Tarragona.\nArxivat a: Ciència i tecnologia, ComCiència, Departament de Bioquímica i Biotecnologia, Recerca


Comencen a obrir els col·legis electorals a Catalunya\nPublicat 14/02/2021 09:19CET\nEls col·legis electorals de Catalunya han començat a obrir aquest diumenge a les 9, de manera que s'ha començat la jornada de les eleccions a la Presidència de la Generalitat, i més de 5,6 milions de catalans estan cridats a votar.\nEl conseller d'Acció Exterior, Relacions Institucionals i Transparència de la Generalitat, Bernat Solé, ha dit a les 8.30, abans de començar la jornada, que no constaven problemes: "Les dades que tenim ara mateix no aporten cap incidència".\n"Amb dades d'ara, no ens consta cap incidència i a més, com es va explicar ahir, disposem de totes les meses i de tots els membres necessaris", ha afegit.\nLa jornada transcorrerà amb protocols de seguretat per la Covid-19 i franges horàries: de 9 a 12 hores, per a col·lectius de risc; de 12 a 19 per a la població en general; de 19 a 20, per a positius de coronavirus i contactes estrets de positius.\nEls presidents, els vocals i els corresponents suplents de les meses electorals han començat a acudir a les 8 als seus respectius punts de votació per signar l'acte de presència i començar el procés de constitució de les meses.