País de cagadubtes - Jaume Meneses - Blogs de l'indirecte!cat\nOpinió amb independència. Dilluns, 25 de juny de 2018 21:22 h\nDivendres, 6.9.2013. 12:10 h\nANC, Cagadubtes, Duran Lleida, Gispert, La puta i la ramoneta, Via Catalana\nEstem farts de cagadubtes\nSi no arribem a bon port pel que fa a la nostra Independència, potser no caldrà donar la culpa a tots als que des de l'altre costat, ens insulten i posen tots els bastons a les rodes que poden. Hem de mirar dins de casa nostra, on ens trobem amb personatges que ens volen fer caminar per un camí ple d'entrebancs. Tota la nostra història és plena de personatges amb dubtes per a prendre una resolució en moments importants de la nostra vida, i podent agafar el camí més directe han donat moltes voltes abans no s'han decidit, i així tot sovint hem caminat per camins que tenien de ser rectes i han estat ple de giragonses i vacil·lacions.\nOn s'ha vist que en un país que vol marxar i fugir de l'opressor, la presidenta d'un moviment civil com l'Assemblea Nacional Catalana hagi d'enviar una carta al President de Catalunya, a la Presidenta del Parlament i als representants del poble votats per nosaltres, per demanar que participin a la Via Catalana per la Independència?\nVolen o no volen un Estat propi? Sembla que sí però són uns cagadubtes!\nNo cal dir que des de fa temps encapçala aquesta nefasta classificació, alguns membres d'Unió, amb el senyor Duran Lleida i la senyora Gispert al davant. Perquè no diuen clar i català, que no volen la llibertat del nostre poble? Fer la “puta i la ramoneta” com fan cada dia, és ser uns cagadubtes en grau superlatiu.\nEn aquesta llista de cagadubtes també hem de posar els senyors d’Iniciativa-Verds, amb el setciències Herrera i la figaflor Camats al capdavant; i ara els hi vol fer companyia amb les seves declaracions el caragirat del Boada, carregant contra la Via Catalana amb arguments semblants als del PP i Ciutadans. En principi semblava que estaven per l’Estat propi i voler l’autodeterminació de Catalunya, però últimament sembla que s’han passat al gremi dels cagadubtes.\nPerquè la necessitat de passar llista, de qui anirà i qui no, en aquesta Via Catalana del dia 11 de setembre? Ha sigut organitzada per una organització civil com l’ANC i els polítics haurien de mantenir-se al marge segons les seves conviccions, sense donar més importància per part nostra de la seva assistència o no. Si hi volen participar, són ben lliures de fer-ho com a ciutadans normals o com a polítics. Alguns polítics ho faran i això vol dir que volen la nostra alliberació, fins a aconseguir la nostra Independència. Per això crec que el nostre President hi hauria d’assistir. O és que tot el que diu és pur teatre i ens està embolicant la troca perquè busquem el desllorigador de tot plegat, i amb el temps hàgim de veure que tot ha sigut una presa de pèl?\nPer què això és el dubte que podem tenir després d’escoltar les paraules que ahir va dir contestant a les preguntes de la Mònica Terribas a Catalunya Ràdio.\nSap el senyor Mas que les vies possibles del Consell Assessor per a la Transició Nacional, el govern central no en voldrà ni parlar i que tot seran negatives. Així doncs, perquè uns cants de sirenes que duren des de fa segles, esperar que aquesta vegada sonin com cants celestials? A vegades penso que tenim uns polítics que són tots ells uns passerells, que no han après res de les patacades que hem rebut durant tota la nostra història.\nAmb la cançó de sempre, del pacte, de la pedagogia i de voler ser simpàtics, no veuen que al final sempre acabem abaixant els pantalons.\nTots els que volem la nostra Independència, hem de recordar al nostre President que no podem esperar el 2016.\nMas diu que vol deixar el marge de temps fins aquest 2016, per arribar a aquestes eleccions amb una situació econòmica diferent, millor que no l’actual. De veritat pensa això senyor Mas? Fa temps que el govern català està queixant-se que no poden tirar endavant els pressupostos per culpa del govern central; que han de fer retallades perquè no arriben diners del govern central; que amb els 16.000 milions que no tornen a Catalunya aniríem molt millor.\nI deixant transcórrer tres anys fins al 2016, per celebrar unes eleccions plebiscitàries, creu el nostre President que estarem en una situació econòmica millor?\nExplica Pilar Rahola en el seu llibre “La màscara del rei Artur”, que un dia a la televisió de Sant Vicenç dels Horts li van preguntar al president Mas: De què li ve, això de la política?, i la resposta va ser: “No vaig tenir cap vocació de jove. De fet, mai em vaig imaginar dins de la política. Va anar venint, m’hi vaig anar trobant, em vaig anar embolicant i, quan vaig adonar-me’n hi estava ben ficat. Ja no veia com sortir-me’n”\nDoncs diria al senyor Mas que si vol complir aquest full de ruta que proposa, veurà com no hi estava tan ben ficat dins de la política i també veurà com no cal que es preocupi per sortir-ne, doncs serà el poble que en votar el farà fora sense adonar-se’n. Recomano a CiU que no cal que es presenti a aquestes futures i llunyanes eleccions plebiscitàries del 2016, doncs entre el botifler del Duran i el cagadubtes del President s’hauran carregat el partit. Políticament estarien acabats.\nAra, que ben pensat potser ens aniria millor que fos així. Hi hauria la possibilitat que ERC aconseguís la majoria absoluta i ens alliberéssim dels cagadubtes, que la nostra història sempre ha sofert. Si aquest camí proposat pel senyor Mas es fa realitat, potser la història el recordarà com el cagadubtes més gran de Catalunya.\nNota: No penseu el que heu estat pensant tot llegint aquest article, que sóc un militant d'ERC. Ja vaig dir en un altre article meu, que mai he sigut militant de cap partit i que el meu vot ha sigut compartit per CiU i ERC Més per Convergència i Unió que no pas per Esquerra Republicana.


SOS Racisme denuncia la política d’empadronament de Vic – SOS Racisme\nDes de SOS Racisme-Catalunya denunciem la política d’empadronament anunciada per l’Ajuntament de Vic, que converteix l’empadronament en una cacera contra les persones sense papers, i els funcionaris en policies delators.\nMés enllà del seu aspecte legal, “informar” (que en aquest cas és sinònim a denunciar) a les persones immigrades en situació irregular que, complint el seu deure com a ciutadans i ciutadanes, s’empadronin al municipi, suposa la vulneració dels drets de les persones immigrades i un pas enrere en la construcció d’una societat cohesionada.\nLa conseqüència d’aquesta política no serà el vetllar per la igualtat i la convivència al seu municipi, com és l’obligació d’un govern municipal, sinó l’estigmatització de la població immigrada, promoure la por entre les persones que es trobin en situació irregular, abocant aquestes a la clandestinitat i la vulnerabilitat més absoluta, doncs es converteixen en persones al•legals i sense accés a drets fonamentals, com la sanitat i l’educació. I, de retruc, aprofundir en la fractura social, posant encara més relleu entre els “ells i nosaltres”.\nDenunciem, un cop més, la irresponsabilitat de l’alcalde de Vic i la resta del consistori, que ha tingut i tindrà repercussions socials molt greus. Mitjançant la versió tergiversada d’una resposta del parlament europeu, l’ajuntament torna a obrir una polèmica ja tancada per tal d’obtenir rèdit electoral. I amb aquesta ha donat l’opció a tots els partits polítics a fer campanya electoral prenent les persones immigrades com a peces del joc electoral. Tot plegat, passant per alt el compromís adquirit amb les entitats de Vic, amb les que es va comprometre a mantenir el diàleg després de la primera iniciativa de modificar el padró al mes de gener.\nDavant aquests fets, sol•licitem als partits que formen el Govern de la Generalitat de Catalunya una resposta ràpida i contundent per tal de frenar polítiques que posen en perill la convivència als nostres municipis i que no deixin espai a un debat xenòfob i demagog sobre els drets i deures de les persones immigrades, tal com es va donar el passat mes de gener. De la mateixa manera, està a les mans del Govern estatal frenar el possible “efecte dominó” que preveu la Confederació Espanyola de Policia, tallant d’arrel iniciatives de criminalització de les persones immigrades. Així com demanem als mitjans de comunicació i agents socials, que tractin els fets amb la responsabilitat social que requereix un tema com aquest.\nI més enllà del cas de l’Ajuntament de Vic, des de SOS Racisme-Catalunya posem la mirada al proper 24 de desembre, que com ha recordat la Unió Europea, és la data límit per incorporar les directrius europees a la legislació de cada país. En aquest sentit, ens preocupa quina serà la línia de l’Estat espanyol i alertem del perill que tindria continuar amb la línia d’enduriment de les polítiques d’estrangeria que s’està donant darrerament, com la restrictiva reforma de la Llei d’estrangeria.\nTotes les línies d’acció que s’emprenguin, sigui a nivell local o estatal i europeu, tenen un paper clau a l’hora de definir el model de societat que estem construint.\n"Negre de merda!"Iniciatives de control de la immigració il


Els Bombers esperen estabilitzar aquest matí l'incendi de Ventalló - El Gerió Digital\nEl foc ja ha cremat unes 52 hectàrees\nDiumenge, 25 de juliol de 2021 07:15h\nACN, Redacció / Alt Empordà / Ventalló\nEls Bombers esperen estabilitzar aquest matí l'incendi que s'ha originat a Ventalló (Alt Empordà). El foc s'ha iniciat a la zona coneguda com El Forn a dos quarts de sis de la tarda per causes que encara s'investiguen. Segons el cos d’Agents Rurals l’incendi ha cremat unes 52 hectàrees, de les quals 33 són forestals, 18 de terreny agrícola, 1 de vegetació urbana. El municipis afectats són Vilopriu amb 30,5 ha i Ventalló amb 21,5ha.\nLa forta tramuntana l'ha empès amb força en direcció cap a Garrigoles i Vilopriu. El cap de l'operatiu dels Bombers, Jordi Martín, explica que ha evolucionat "favorablement" i ressalta que el cap del foc s'ha aturat. Tot i això, Martín deixa clar que cal ser "molt curosos" perquè el perímetre de l'incendi no està tancat i segueix actiu. Fins que s'ha fet fosc els mitjans aeris han estat atacant el foc i ara hi ha unes 30 dotacions terrestres treballant. De moment, no s'ha hagut de desallotjar ningú.


João Lima EN RESiDÈNCiA a l'Institut Bernat Metge\nJoão Lima (Brasil, 1980). Exerceix de coreògraf, intèrpret i productor cultural en diverses organitzacions artístiques. Va formar part del Curs de recerca i creació coreogràfica del Fórum Dança, a Lisboa, i també va completar la formació ESSAIS al Centre National de Danse Contemporaine d’Angers, França. Des de fa gairebé vint anys, actua i ensenya teatre i dansa a Amèrica Llatina i Europa. El 2009 i el 2014 va dirigir el Fòrum Articulacions d’Arts Performatives a Recife. Entre les seves creacions es troben O Outro do Outro (2010), Ilusionistas (premi Klauss Vianna, 2012), Morder la Lengua (premi Klauss Vianna, 2014) i, més recentment, Vibrar el temps (2018), com a part del projecte “Tot Dansa”, promogut pel Mercat de les Flors, l’Institut del Teatre i l’Institut d’Educació de Barcelona. Llicenciat en Filosofia per la Universitat de Barcelona, col·labora amb les revistes Negratinta (ES), Yuca (GB), Continente (BR) i Interdanza (MX).\nL’Institut Bernat Metge (la Verneda i la Pau, Sant Martí) va participar en la primera edició d’EN RESiDÈNCiA (2009-2010) amb Daniel Chust Peters. Hi torna a participar amb un grup d’alumnes de 4t d’ESO.\nEn funcionament des del 1972, l’Institut Bernat Metge ofereix estudis d’educació secundària obligatòria i batxillerat. En el context del Pla de barris s’ha impulsat un conjunt de millores d’aquest centre, incloent-hi una intervenció educativa i social, amb la participació de la comunitat educativa i dels agents socials, econòmics i veïnals de l’entorn.\nNimra Abbas, Yessenia Aguilar Dávalos, Víctor Antoranz López, Jesús Chacón Ríos, Ausrah Hayat, Carla Lara Morales, Dalila Lopez Vera, Ainhoa Martín Hidalgo, Andrea Melero Atienza, María Muros Perfecto, Martina Parramón Siso, Sofia Perdomo Scarpa, Lucas Pereira Ferreira, Sergio Pérez Valencia, Angel Ramos Garcia, Anabel Robles Martínez, Lisseth Rubio Galarreta, Georgina Sanchez Peña, Sara Torres Sánchez, Abril Villanova Corredoira i Pei Pei Ye Xia\nAmadeu García i Eva Navas\nResidència vinculada a Pla de Barris


Ferides dos nenes de 12 anys a Àger al bolcar el quad que conduïen\nVa ocórrer en una finca particular quan el vehicle va caure per un barranc || Van haver de ser ingressades a l’Arnau i els Mossos han enviat un informe al jutjat\nDos nenes de 12 anys van resultar ferides en l’accident de quad que va tenir lloc diumenge a Àger (vegeu SEGRE d’ahir). El SEM les va evacuar en estat menys greu a l’Arnau de Vilanova, on van quedar ingressades a la planta de Pediatria. Segons van explicar els Bombers de la Generalitat, els fets van ocórrer quan passaven pocs minuts de les set del vespre en una finca particular situada al terme municipal d’aquesta localitat de la Noguera.\nPel que sembla, les dos menors conduïen el vehicle quan, per causes que es desconeixen, aquest va bolcar i va caure per un barranc. Les persones que es trobaven al lloc en el moment de l’accident van donar avís als serveis d’emergències i fins allà es van desplaçar l’helicòpter i dos dotacions terrestres de bombers, així com dos ambulàncies del Servei d’Emergències Mèdiques.\nAl lloc van acudir dos dotacions i un helicòpter de bombers, així com dos ambulàncies del SEM\nDesprés d’una primera assistència, els sanitaris van decidir traslladar les menors, que van patir contusions diverses, a l’Arnau de Vilanova, on, segons van informar fonts hospitalàries, ahir estaven ingressades a Pediatria.\nPer la seua part, els Mossos d’Esquadra van redactar un informe sobre l’accident que, tal com van explicar des de la policia autonòmica, s’ha enviat al jutjat perquè tingui coneixement de l’ocorregut, encara que no s’ha obert investigació per un delicte de trànsit, ja que els fets van succeir en una finca particular.\nEn funció de la cilindrada que tingui el quad, es necessita diferents tipus de carnet de conduir per poder portar-lo. Passa com amb els ciclomotors, per la qual cosa les edats mínimes serien de 16 o 18 anys, segons el model.


MEMÒRIA DE BARRI DE LA TORRASSA I COLLBLANC: de març 2020\nBallem, celebrem, recordem i reivindiquem...Sempre!\nFoto provinent de l'arxiu familiar de la Laura López.\nNenes jugant al 'Camp de la Llum', on actualment hi ha l'Ambulatori de la Torrassa. Entre la Ronda de la Torrassa i el carrer Albereda.\nArxiu de l'Àlbum col.lectiu de Memòria de Barri de la Torrassa i Collblanc. Aquesta foto ampliada es pot veure en l'exposició Memòria de barri +10! amb vocació itinerant -i en permanent construcció- que aquest espai i Bloc va inaugurar al mes de gener d'enguany al CCCT i que actualment hi és -una part- a la Biblioteca Josep Janés. La pandèmia ens va agafar allà i quan la Blblioteca torni a obrir amb normalitat es podrà tornar a visitar.\nPublicat per Grup Memòria de Barri de La Torrassa a 9:54 Cap comentari:\nCODIS QR: ACCEDEIX A L'ÀLBUM COL.LECTIU I EL CANAL DE VÍDEO\nPodeu accedir a les fotografies de l'Àlbum familiar col.lectiu ubicat al Bloc, i també al Canal de vídeo de memòria de Barri de la Torrassa i Collblanc amb testimonis veïnals (discussions grupals, visionats compartits, cançons i molt més), a través dels següents Codis QR.\nSalut, memòria i barri)\nPublicat per Grup Memòria de Barri de La Torrassa a 15:26 Cap comentari:\nPublicat per Grup Memòria de Barri de La Torrassa a 16:06 Cap comentari:


El Granadella Trail protagonitza l'agenda esportiva aquest cap de setmana a Xàbia - Xàbia\nEl Granadella Trail protagonitza l'agenda esportiva aquest cap de setmana a Xàbia\nXàbia viurà aquest cap de setmana una de les cites més destacades del calendari esportiu anual: la Granadella Trail Costa Blanca, una de les joies a nivell autonòmic de les carreres de muntanya.\nEl Club d'Atletisme Llebeig es bolca un any més en tots els detalls d'aquesta competició i a preparar el que pretenen siga tot un cap de setmana per a gaudir de l'esport en família i de Xàbia.\nTal com explica el responsable de la secció de muntanya del club, Rolf Jong, les activitats arranquen el dissabte amb un minitrail en el qual participaran un centenar d'esportistes en categories que abasten des de barrufets a cadets. Després de les proves- que es disputaran a partir de les 15 hores al parc de Pinosol- hi haurà un espai per a la formació en tècnica, i es repartiran els dorsals.\nI ja el diumenge, a partir de les 9 hores arranca la prova regna, amb dues distàncies a triar (14 o 21 quilòmetres) i un recorregut que travessarà els punts més emblemàtics del parc forestal de la Granadella, com són el castell, i sendes amb vista a la mar impressionants.\nLa competició enguany puja un esglaó en desnivell acumulat i distància. Es podrà seguir en streaming a través de la pàgina de Facebook del Granadella Trail, una retransmissió en la qual comptaran amb drons i corredors amb cambra.\nSeguint la màxima de garantir la sostenibilitat de la prova, s'ha tornat a marcar un màxim de 600 atletes i, de nou, les inscripcions es van esgotar en menys de 24 hores, la qual cosa demostra el tiró d'aquest trail que és ja un referent en polítiques de respecte ambiental.\nDes del club han destacat que hi ha molt de nivell entre els participants, arribats des de diferents comunitats autònomes i amb molts noms vinculats a l'elit de muntanya, tant en categoria femenina com masculina, amb el que hi haurà garantit un bon espectacle per a fer-se amb el podi.\nEl regidor d'Esport, Alberto Tur, ha qualificat la Granadella Trail com una prova “mítica”, que atrau moltíssim als esportistes i reflecteix tots els valors pels quals aposta la pròpia regidoria, com el respecte l'entorn i la responsabilitat social i amb els valors.\nTur ha volgut agrair a tots els que faran possible que la carrera discórrega amb seguretat, des de la Policia Local als cossos voluntaris com Creu Roja i Protecció Civil, clubs col·laboradors i els molts voluntaris individuals. I ha convidat a la població al fet que gaudisca d'aquesta finalitat de setmana esportiu.


per Núria Marín 14/12/2015 00:00h\nAnar a mercat| Núria Marín\nAquesta expressió tant nostra pot quedar ben aviat sense sentit o si més no com un reducte d’antigues pràctiques com aquella altra d’anar a plaça. Hi va haver una època en que els mercats municipals eren la com la central d’abastiment dels queviures de les famílies, les grans superfícies del producte fresc, on en un mateix espai es podien trobar diferents parades de diversos productes frescos.\nA Lleida el mercat de referència era el Mercat del Pla. Quan ara el recordo, m’envaeix aquella flaire d’espècies que ens arribava quan ens hi atansàvem. La parada de les espècies era a l’entrada del mercat, a l’acabar les escales, just abans d’entrar-hi. La porta d’entrada al mercat ja era una mostra d’allò que hi trobaríem: de tot.\nRecordo l’experiència d’anar a comprar al mercat com un esclat de colors, olors, textures.... com un l’aprenentatge de vida. Saber triar què comprar per menjar era i continua sent una de les tasques més importants en la vida quotidiana de qualsevol casa. Som el que mengem, és ben cert, i aquesta premissa forma part de la saviesa popular.\nLleida tenia i continua tenint la sort d’estar envoltada d’horta. Els productes de l’horta de Lleida eren ben coneguts a tot Catalunya. Era i hauria de tornar a ser el rebost del producte fresc.\nLa modernitat mal entesa, aquell provincianisme que ens porta a emmirallar-nos en altres models econòmics com el nord-americà s’ha anat imposant. S’ha apostat per un model de comerç basat en les grans superfícies, que han estat percebuts com a sinònim de progrés. El mateix progrés que ens va portar, durant uns anys, a menystenir la dieta mediterrània, a comprar de pressa perquè tenim poc temps. Els horaris laborals ens sotmeten a una tirania draconiana que ens obliga a gestionar el nostre temps i les activitats que hem de fer amb molt poc marge de decisió.\nAquesta dinàmica ha ferit greument els mercats, fent que molts d'ells desapareguin.\nLa nova modernitat, valgui la redundància, i els nostres joves aposten per l’slowfood, els productes km 0 o “de l’hort a casa”…. Cada cop més els estudis demostren que el públic jove fa l’esforç de dedicar temps a la compra de l’alimentació familiar buscant qualitat i atenció personalitzada.\nL’experiència d’altres ciutats mitjanes i les noves estratègies en polítiques de consum i comerç van en la línia de potenciar el consum de proximitat, el comerç de barri, proper, que ens atén amb professionalitat, ens aconsella, informa i molts cops, fins i tot, en el cas de l’alimentació, ens facilita i recomana receptes.\nLa revitalització els mercats hauria de ser un interès estratègic de ciutat, com a centres comercials de barri, potenciant el seu paper de referent en la compra quotidiana i de proximitat, però també com emblema de qualitat i varietat de productes.\nLa tasca no és fàcil, es tracta de revertir una situació que ha esdevingut endèmica. Cal augmentar la seva competitivitat, també, i dotar-los d’eines per al seu desenvolupament amb noves tecnologies i la incorporació d’alguns serveis que tradicionalment no formaven part dels mercats. Hi ha d’haver una adaptació als nous temps. Això requereix la implicació de tots els agents que hi intervenen. Si no és així, qualsevol acció està abocada al fracàs.\nEls consumidors també hem d’anar prenent consciència de què comprem, com ho comprem, on i què ens aporta. Els ciutadans-consumidors hem d’acostumar-nos a consumir responsablement. Nosaltres també haurem de fer un canvi d’hàbits si volem tenir més qualitat de vida.


Un far, una vida\nPRESENT I FUTUR D’UN SÍMBOL\nTres faroners s’encarreguen del manteniment dels sets fars que hi ha repartits per tot Menorca\n2 min. Maó 13/08/2016 21:48\n651x366 FAR DE CAVALLERIA, EN UNA IMATGE HISTÒRIA Els fars s’han convertit amb el pas dels anys en monuments d’ubicació privilegiada, estèticament atractius i que simbolitzen el mirador a la mar. El final de la terra o el principi de la llibertat. Actualment a Menorca hi ha tres faroners que s’encarreguen del manteniment dels sets fars que hi ha repartits per tota l’illa. / DAMIÀ COLL FAR DE CAVALLERIA, EN UNA IMATGE HISTÒRIA Els fars s’han convertit amb el pas dels anys en monuments d’ubicació privilegiada, estèticament atractius i que simbolitzen el mirador a la mar. El final de la terra o el principi de la llibertat. Actualment a Menorca hi ha tres faroners que s’encarreguen del manteniment dels sets fars que hi ha repartits per tota l’illa. / DAMIÀ COLL\nEls fars s’han convertit amb el pas dels anys en monuments d’ubicació privilegiada, estèticament atractius i que simbolitzen el mirador a la mar. El final de la terra o el principi de la llibertat. Però no sempre ha estat així. Actualment a Menorca hi ha tres faroners que s’encarreguen del manteniment dels sets fars que hi ha repartits per tota l’illa. Un d’ells, Sebastià Pons, es jubila aquest mes de desembre, i ho fa “orgullós de la feina”, però “decebut perquè la professió es perd a passes agegantades”.\nSebastià Pons parla amb nosaltres des d’una tanca a prop del Mercadal. Aquest faroner incansable recorda amb nostàlgia “tot el procés i l’evolució dels fars. Des del principi i fins a l’automatització d’avui dia, que simplifica un ofici que ha passat de pares a fills”. Sebastià va ser el faroner de les Illes Sisargas, a la costa da Morte gallega. “Va ser com una lluna de mel”, afegeix amb un somriure el faroner que, a més a més, relaciona l’experiència en terres gallegues amb el naixement de la seva primera filla, Ester.\nDesprés de les Illes Sisargas va ser el torn del far de Botafoc, a Eivissa. “Hi vam ser 5 anys i ens hi vam adaptar fàcilment perquè estàvem acostumats al clima, com el que tenim a Menorca”, diu Sebastià Pons que, curiosament, fa referència a la seva segona filla, Sílvia. Diu aquest experimentat faroner que “el far ha estat la nostra vida. També hem conegut molta gent, tant a Galícia com a Eivissa, i fins i tot a vegades ens reunim. Tenc companys amb més de 90 anys que encara viuen”. En el cas de Sebastià, com en el de la majoria de faroners, els vincles familiars amb la professió són clau. El seu cunyat, Bernat Coll, va ser el faroner de Cavalleria durant 40 anys. El seu cosí, Sebastià Fuxà Carreras, també fou faroner.\n“Sempre he estat en contacte amb la professió, des de petit. Es va fer una convocatòria en l’àmbit nacional i en vaig fer les oposicions. Les places s’adjudicaven per antiguitat i per això trobar-ne una era complicat. A més, havies de partir cap allà a on et deien”, recorda Sebastià.