undietarilondinenc: de maig 2010\navaluació i constatació final\nDarrera avaluació final de segon de batxillerat viscuda al Cañada. El mon no avança, gira i així es reprodueix la mateixa discussió, amb la mateixa protagonista principal, de la primera vegada. Jo surto malparat perquè soc víctima d’una onada de reclamacions (3), cosa que fa vint anys que no patia. Els arguments no van gaire més enllà del fet que no volen suspendre (i cal entendre que sempre han viscut des de la idea que el seu voler és una raó suficient). Demà me’n vaig a Alemanya. Començo les meves darreres vacances de half-term, les quals si que enyoraré de ben segur.Etiquetes de comentaris: Cañada, Crònica personal\nLlegeixo a la premsa el dilema espanyol, l’article conjunt de 68 articulistes catalans. Trobo el terme dilema no gaire ben trobat. L’equiparació entre les dues possibilitats plantejades per l’article no presenta gaire simetria. La involució és una possibilitat real i segurament a hores d’ara ben probable, la independència és això que aquí diuen un “wishful thinking” que mai ningú no ha concretat en un projecte real, ni tampoc una estratègia o tan sols una tàctica per realitzar aquest projecte. La independència, no té garantida una majoria suficient, ningú sembla preocupat per veure com es podria aconseguir aquesta majoria i, aquest és l’argument més important, l’experiència de trenta anys d’autogovern no proporciona gairebé cap element que permeti albirar expectatives positives envers aquest estat independent. Les fugides endavant són incompatibles amb virtuts necessàries i fonamentals com la lucidesa o a la versió més nostrada, el seny. Al capdavall, a l’article és ben clara la manca d’ambdues coses. No té sentit el recurs constant a una interpretació de la història que no s’aguanta per enlloc i encara en té menys a les arnades mitologies, afegir-ne altres com parlar del “significatiu èxit d’integració que ha suposat la immersió lingüística”, una afirmació que constitueix pura i simplement no una errada sinó una mentida. Etiquetes de comentaris: Catalunya\nposted by Jordi at 10:33:00\nEls darrers dies de Hitchcock\nLa lectura del llibre de Thomson ha estat un motiu per recuperar del fons de la llibreria, un dels llibres que me’n vaig dur de Hay-on-wye, The last days of Alfred Hithcock, una crònica dels darrers mesos de la seva vida escrita per David Freeman el responsable del guió de The Long Nigth, el film que podia haver clos la seva filmografia si Sir Alfred hagués viscut uns mesos més ( hi és inclòs també el guió de la pel•lícula). El guió era pràcticament definitiu i Hitchcock estava considerant qui podia ser la parella protagonista (Liv Ullman i Sean Connery). No és un llibre que aporti gaire claus per a la comprensió del treball del mestre anglès ( cosa difícil a hores d’ara) però és interessant per la descripció de com afrontà el seu final un personatge ben peculiar, fonamentalment pel fet que el personatge havia dominat completament a la persona. Crec que el fons de l’obra de Hitchcock és essencialment pessimista, malgrat ser més un mestre de la comèdia que del suspens, i en aquest sentit el relat de Freeman és congruent. El darrer Hitchcock és un home amb problemes greus de salut (associats amb l’obesitat però també l’alcoholisme), queixós de no haver viscut quan ja no tenia remei (no hi hagué vida més enllà de les pel•lícules) i poruc de la mort, tot i el seu intent de conjurar aquesta por amb jocs de paraules com el que feia quan es referia a ell mateix com The short Knight (el títol de Sir li fou conferit molt poc abans de la seva mort)Etiquetes de comentaris: cine, Hitchcock, vida\nposted by Jordi at 18:30:00\nAquest any és el cinquantè aniversari de Psycho, l’èxit comercial més gran de la carrera d’Alfred Hitchcock. Aquí s’ha fet un cicle commemoratiu que no he pogut seguir en absolut. Sí que he pogut, però, llegir el llibre que el crític David Thompson ha dedicat a aquest aniversari, The moment of Psycho, el subtítol del qual és definidor de quina és la seva tesi, How Alfred Hitchcock thaught America to love murder. El llibre fa una crònica del procés de gestació del film, un moment de fort retrocés per la indústria cada cop amb menys recursos enfront de la televisió, un comentari sovint apassionat de les seves seqüències i finalment un relat de la seva recepció. La posició de l’autor és, en un cert sentit, ambivalent; mentre que el seu entusiasme pels primer quaranta minuts del film és del tot il•limitat, no passa el mateix amb la segona part de la pel•lícula que per ell no excel•leix com la primera. Especialment després de la mort d’Arbogast sembla com si Hitchcock anés perdent interès a la història i la fa arribar a una solució racional i per això decebedora. És una excepció, però l’escena final del film amb Norman completament posseït per la seva mare, la qual no desmereix del començament del film. Més enllà de la seva vàlua artística, Psycho és fonamental des d’una perspectiva sociològica. És el film que realment acabà el cine americà clàssic obrint la porta a una representació més franca i més directe, de la violència i també del sexe. Hitchcock no només fou un artista genial sinó un home amb una comprensió cabdal del seu moment (la violència per exemple és inherent a la música jove que llavors s’estava imposant) i això explica l’oportunitat de la seva producció que fou, recordem-ho una aposta del tot personal, una producció prou barata com per poder assumir els costos personalment, cosa que obligà irònicament a assumir els mitjans de producció més econòmics de la incipient industria televisiva. A l’entrevista amb Truffaut Hitchcock fa molt palesa la satisfacció amb el film i fa esment l’originalitat de la pel•lícula en el seu desenvolupament, fonamentalment per acabar amb la “protagonista” després de quaranta minuts de film. Thomson reconeix aquests fets però crida l’atenció sobre altres menys comentats. Per exemple, el fet que la pel•lícula comença amb dos personatges, Marion i el seu nuvi, més aviat grandets però amb una vida amb poques perspectives; els seus desitjos estan esclafats per la seva pobresa i el caràcter repressor de la societat on viuen. Psycho és en el seu començament una contracrònica molt amarga del somni americà; la mena de crònica que feien perfectament els directors que visqueren quasi tota la seva vida professional però mantingueren la distància del que mai no arriba a deixar de ser del tot un estranger. Lang fou el millor exemple, un altre fou Wilder. Les reaccions sobre el film foren ben variades. La crítica americana l’acolli amb divisió d’opinions, pels francesos de Cahiers en canvi, queda confirmat que Hitchcock era Déu (fou llavors quan Truffaut prengué la decisió d’escriure el llibre). El públic tingué menys reticències. Al seu primer any el film recaptà quinze milions de dòlars, el major èxit de Hitchcock als cinquanta, the rear window, no havia arribat als sis milions. Els beneficis del director, que havia treballat sense sou, foren de quatre milions de dòlars. L’Acadèmia no mostrà gaire entusiasme Hitchcock fou nomenat com millor director i Janet Leigh com millor actriu secundaria. Cap dels dos guanyà. Perkins no fou considerat com a millor actor (!), el film no optà a ser la millor pel•lícula i,des del meu punt de vista allò més incomprensible, la banda sonora de Herrman tampoc estigué entre les millors de l’any. El legat del film, la seva continuïtat a les obres posteriors és indubtable i Thomson dóna una vintena d’exemples de tota mena. Més enllà del sexe i la violència remarca intel•ligentment que Psycho obre una línia fonamental al cine americà dels setanta, la dels personatges definits per una solitud alienant. Aquest legat no és del tot positiu. Certament Thomson entén i comparteix l’esperit que du a Hitchcock a afirmar, a la seva entrevista amb Truffaut, que la seva pel•lícula és un triomf absolut de la cinematografia per la manipulació de les sensacions de l’espectador assolides a l’escena de la dutxa, la qual no té cap base literària, ni fonament a l’actuació. És muntatge pur (ajudat és clar per Herrman). El seu triomf artístic contribuí en paraules de Thomson a aïllar les pel•lícules dels horitzons del sentit. El director com a màgic, però en el sentit més banal del terme.Psycho és un film que pot ser entès perfectament pels meus alumnes. Fora del fet de la filmació del blanc i negre és una pel•lícula que no els resultaria gaire llunyana. L’any 1960 el film triomfador dels Oscar fou un altre visió crítica del somni americà, The apartment de Billy Wilder. No crec que cap persona de les noves generacions la pogués veure amb gaire facilitat. És en aquest fet on rau el triomf de Sir Alfred i una certa desfeta pels que pensen que a les pantalles hauria de quedar lloc per esperits com els de Billy Wilder.Etiquetes de comentaris: cine, Estats Units, Herrman, Hitchcock, Truffaut, Wilder\nTornada a Yorkshire\nLa catedral de YorkGuild adventurer's halll'abadia de whitbyl'abadia de RievaulxPasso el darrer cap de setmana a Yorkshire. Dormo a la ciutat de York i el dissabte, junt amb gent de l’institut, veiem alguns llocs del nord de la contrada. És la meva quarta estada a aquesta ciutat,així que suposo que em deu agradar. La catedral de York és l’emblema de la ciutat i tot Yorkshire. És la catedral gòtica més gran al nord dels Alps i segurament la que conserva una part major dels vitralls originals. La novetat ha estat la incorporació d’un museu al subsòl dedicat a l’evolució de l’edifici des del temps en que fou una basílica romana. El treball museístic és excel•lent. La catedral no és però l’ùnica joia de la ciutat. Trono a l’advernturer’s guild hall, el local del gremi de mercaders originat al segle XV, un exemple fantàstic de gòtic civil, i que segueix actiu i constituint una força viva de la ciutat. Un exemple viu i poderós de la entre nosaltres molt esmentada i poc present societat civil.Etiquetes de comentaris: UK, Viatges\nposted by Jordi at 20:33:00\nDes de que soc aquí només compro diaris el dissabte. Si no puc per alguna raó, llavors el diumenge. No tinc temps per gaire més. Compro, els dissabtes, The Guardian i una de les coses que mai no deixo de fer és llegir la columna de Ian Jack. Mancat de qualsevol fe a les columnes ordinàries, pròpiament informatives, només les d’opinió li donen un cert sentit al vell costum burgés, que substituí, segons Hegel, la lectura de les escriptures. Ian Jack és un bon escriptor i un dels pocs que d’alguna manera segueix el camí orwellià. Darrerament he estat llegint una recopilació dels seus articles aplegats al volum, the country formerly know as Great Britain i les meves impressions positives, però parcials, han estat del tot corroborades. Mr. Jack és un senyor a prop de la seixantena i els seus escrits són certament melancòlics. El seu tema fonamental, allò que dóna el títol del llibre, és recordar el caràcter profundament destructor del segle passat des d’un punt de vista cultural. La destrucció de Gran Bretanya és un procés, per ell, coincident i indestriable amb la desaparició de la cultura de la classe obrera, que fa seixanta cinc anys encara podia imaginar-se com la columna vertebral de l’imperi. Ian Jack descriu la desaparició dels cinemes de barri, la decadència de les ciutats costaneres amb una gràcia especial i prou habilitat com per fer veure que allò essencial, allò dramàtic, no és la desaparició d’aquestes petites coses de les que parla, sinó la de les certeses i conviccions morals dels habitants d’aquest mon, en el qual el consens entorn d’allò que Orwell denominava Common Decency era ferm i segur (potser, reprenent l’article del Ferran a l’avui d’avui, la diferència entre una gent amb una dignitat nascuda de la seva lluita pels seus drets i uns altres, als quals la ignorància sobre la realitat d’aquests drets, per ells naturals, acaba prenent-les-hi qualsevol possibilitat de dignitat) . Tot el llibre és prou valuós però un dels articles em va semblar especialment reeixit: el que clou el volum anomenat the best picture he ever saw, emotiu homenatge al seu poble nadiu i al seu germà, mort als vuit anys, poc abans del seu naixement.Etiquetes de comentaris: ètica, Orwell, Post-modernitat, UK\nposted by Jordi at 9:12:00\nMe n'assabento a la feina ahir del discurs del president del govern espanyol a les corts. Faig córrer la notícia, la qual per ningú que vagi seguint l'actualitat, ni que sigui una mica per sobre, podria ser qualificada de sorprenent. Tanmateix, és freqüent una actitud de perplexitat, cosa que confirma des del meu punt de vista la gratuïtat del tòpic de la societat de la informació i també el fet que els meus companys de professió mantenen ferma la seva fe al principi d' "això no ens pot passar a nosaltres", contrastat amb altres gloriosos esdeveniments com la implantació de la LOGSE. Avui els diaris parlen de mesures doloroses i necessàries, tot insinuant amb més o menys força ,que és un ajustament necessari per que tot segueixi essencialment igual. Potser tinguin raó, i tant de bo sigui així, però podria ser que precisament allò que està començant a esdevenir sigui tot el contrari i que la festa s'estigui acabantEtiquetes de comentaris: Averanys\nUna revisitació postmoderna de Visconti\nExcepcionalment, atès el panorama cultural del país, un dels èxits de la temporada està essent una coproducció parlada en italià, filmada quasi del tot a Itàlia i dirigida per un italià, el film de Luca Guadagnino, Io sono l’amore, tot i que, també cal dir-ho tot, la protagonista, i també productora del film, és l’actriu més emblemàtica del cinema “artístic” britànic, Tilda Swinton. El film de Guadagnino ha causat nombroses adhesions de molts espectadors però també un refús decidit d’altres. Jo l’he vist una vegada i, ara per ara, no en sabria prendre partit per cap dels dos bàndols. D’una banda em sembla indiscutible que el films assoleix moments d’una extraordinària bellesa, ajudats per una banda sonora realment extraordinària, la primera del seu autor John Adams més conegut pel seu treball dins del mon de l’opera. No em va agradar però la part final de la pel•lícula que em va semblar més aviat fàcil.La proposta de Guadagino es podria definir com una revisió dels drames de família característics del cinema clàssic italià i que tingueren el seu màxim exponent a Visconti i segurament a la seva Caduta degli Dei. Els temps però han canviat i la delectació cal•ligràfica de Visconti és ben aliena a Guadagnino. Altres canvis són també significatius com el fet que el protagonista aliè a la família burgesa ja no és un intel•lectual ni un artista, sinó un cuiner, que la família ja no sigui purament italià, el personatge de la mare interpretat per Tilda Swinton és d’origen rus, o la disjuntiva moral en la que es mouen els negocis de la família, en la que la pura i simple gasiveria està per sobre de qualsevol consideració sobre la tradició o el prestigi del cognom.Etiquetes de comentaris: cine, Guadagnino, Swinton, Visconti\nposted by Jordi at 20:59:00\nHume i el segle XVIII americà\nUn tòpic molt repetit a un bon nombre d’històries vincula intel•lectualment la revolució americana essencialment a John Locke i els il•lustrats francesos. Hume generalment no és comptat dins del grup de pensadors influents. El llibre de Mark G. Spencer, Hume and Eighteenth-century America, està dedicat a examinar aquest tòpic i finalment a desmentir-lo. Spencer pren un partida gens apte per a mandrosos però del tot assenyat: examinar quins eren els continguts de les biblioteques americanes del anys anteriors a la revolució. Un treball plausible perquè es conserven els registres de gairebé totes les biblioteques públiques o privades. Las dades així obtingudes mostren que Hume fou una presència fonamental, cosa que corrobora les notícies que tenim de les subscripcions a les seves obres. El fet clar, però, és que encara que la recopilació dels assaigs filosòfics era ben coneguda, l’obra decisiva per establir la reputació de Hume fou la seva història de la Gran Bretanya (una mala notícia pels cervells massa especialitzats)Certament comprar un llibre no és el mateix que llegir-lo i per això, a més de la seva recerca de dades, Spencer ofereix un examen dels textos de l’època, per esbrinat la influència del pensador escocès. L’examen dels textos revela també clarament que Hume fou una referència clau, però equívoca, per dues raons bàsiques: en primer lloc, perquè a les obres de Hume trobaren suport tant els partidaris de la revolució com els que volien preservar els lligams amb la corona i, en segon lloc, perquè essent fonamental la qüestió religiosa, la fama de Hume feia problemàtic declarar-se com un seguidor massa aferrissat de les seves teories. És clar que la peculiar posició de Hume, el qual mai no subscriví les posicions dels whigs però que tampoc abraça la causa dels tories, afavorí aquesta ambivalència. Al capdavall, però moltes de les reflexions de Hume a la seva història foren una bona base pels que pretengueren que el camí revolucionari no s’oposava a la tradició constitucional britànica sinó que era la seva conseqüència.Diversos capítols estudien la relació entre Hume i algunes de les principals figures del moment. Així es fa palès el deute de Madison envers Hume, les crítiques envers l’esperit de facció que feu l’americà tenen un fonament indubtable a les reflexions de Hume, caracteritzades per una desconfiança clara envers qualsevol mena de faccionalisme, cosa que constitueix potser la principal lliçó del seu relat històric del segle XVII. Tot i que la influència és clara, és remarcable el fet que a les pàgines de Madison mai no es faci referència a Hume, un peatge segurament inevitable perquè no es sentissin exclosos els defensors de una previsible i plausible república cristiana. Un altre discussió on Hume tingué una influència determinant era la de si el govern republicà era possible no en una petita ciutat, sinó en un estat de grans dimensions. Hume no veia aquesta impossibilitat i els seu arguments foren citats per Madinson i Hamilton.Més complicada és la relació amb Jefferson que sovint ha estat presentat com un antagonista. Això és cert, però no és tota la veritat. Mentre que el darrer Jefferson refusà completament les posicions de l’escocès, les anotacions de les dècades anteriors a la revolució són el testimoni d’un interès ben viu.Més enllà de la disputa merament polític potser l’aspecte que més m’ha interessat del llibre és el seguiment fet amb una certa intensitat de la malaltia i la mort de Hume, la qual no fou un afer estrictament privat. La capacitat del filòsof ateu per afrontar la mort fou vista a l’època com una prova de la validesa del seu legat filosòfic, cosa que deixa clara, que encara a començament del XVIII, pels lectors, la filosofia tenia molt més a veure amb la direcció de la pròpia vida, en termes platònic amb l’aprendre a morir, que no pas amb picabaralles acadèmiques.Etiquetes de comentaris: Filosofia, Història, Hume, Plató, Política\nposted by Jordi at 13:00:00\nEspècies desaparegudes:el professor de grecAvui toca fer l’entrada que fa mil d’aquest dietari. És un fet joiós tot i que el dia no acompanya. No he gosat sortir de casa, perquè el dia és fosc, humit i insospitadament fred per ser el mes de maig i estic una mica refredat. Per fer una mica de celebració parlaré avui d’un film ben especial per mi mateix i molts dels lectors d’aquest dietari, el fellinià Amarcord.El motiu és que vaig poder reveure la pel•lícula fa només uns dies. Agnes Varda és ara a Londres rebent l’homenatge del BFI que fa una retrospectiva de la seva carrera i va col•laborar al cicle de Screen epiphanies introduint el film de Fellini. Varda es mostrar a la seva ja avançada edat com una dona activa i aguda d’esperit. Mentre que normalment els altres hostes han triat films que veieren de joves, Varda ha triat una obra feta quan ella ja era una professional del cinema, un senyal inequívoc de modèstia ben entesa.Varda no feu un gran discurs per justificar la seva elecció, sinó que rememorà algunes escenes. És segurament allò que calia fer. Amarcord no és la pel•lícula més interessant, ni més ambiciosa de Fellini, però és possiblement la que conté algunes de les millors escenes mai rodades pel realitzador de Rimini i la que constitueix el millor exemple de la seva habilitat per dirigir les emocions dels espectadors, potser perquè tot concedint que Fellini no seria Fellini sense Rota, segurament cap altre dels seus films pertany tant, està tan definit, per la música de Nino Rota.Amarcord segueix sent a la seva enèsima visió un film hilarant, és també però un film que convida a la melangia per la manera com mostra la desproporció entre la imaginació dels humans i la normalment mediocríssima realitat. Una escena és especialment poderosa en aquest sentit i és la que jo personalment prefereixo de manera molt clara: la recepció del transatlàntic reial una nit de final d’estiu. Potser la millor representació mai feta de la banalitat i la fragilitat de les il•lusions humanesEtiquetes de comentaris: cine, Crònica personal, Fellini, vida\nposted by Jordi at 16:27:00\nCom que totes dues noies han estat personatges d’aquest bloc em sento obligat a explicar avui que a la meva circumscripció, Westminter Nord, els laboristes han pogut fer front a l’avanç conservador. Així doncs la Karen Buck ha pogut retenir el seu lloc al parlament i la Jeane Cash, la candidata dels conservadors ha estat derrotada tot i tenir uns respectable 15000 vots enfront els 17000 de la seva adversària. Ho he sabut aquest matí mentre intentava esbrinar els resultats generals, perquè la BBC ha donat unes imatges de la proclamació de Karen Buck. La derrota de Cash ha estat un dels petits disgustos que ha tingut avui en Cameron, ja que Cash era una aposta personal del lider conservador. No em vaig adonar a les altres eleccions que la tradició mana que els resultats definitius de la circumscripció siguin llegit enfront de tots els candidats presents, per fer acabar l’elecció amb l’acceptació dels resultats per part de tothom.Tothom ja coneix a hores d’ara els resultats. Molts pitjors pels conservadors del que es pensava fa uns mesos i força millor que algunes previsions recents. Aquesta tarda hom parlava del començament de les converses amb els liberals, per encetar una coalició que, si es produís, tindria com a conseqüència possible l’adopció d’un sistema electoral nou. Hi ha pocs dubtes que aquesta és l’opció més coherent si es tracta de fer un govern fort. Mentre que aquesta coalició gaudiria d’una majoria ample al parlament, la de laboristes i liberals no disposaria més que d’una majoria relativa.Etiquetes de comentaris: Política, UK\nposted by Jordi at 19:21:00\nA Catalunya tracto gent nacionalista, indiferent o anti-nacionalista en el sentit barceloní del terme, és a dir, espanyolista. Parlant seriosament, tothom hi està d’acord que l’actual discurs nacionalista no du enlloc. Varien els sentiments amb els que aquesta afirmació és enunciada o rebuda, però no l’afirmació. En aquest sentit vaig obrir el llibre de Guibernau, per un nacionalisme cosmopolita, amb una certa esperança que pogués donar algun instrument per ajudar a endreçar la situació. La professora Guibernau viu a Londres on treballa com a catedràtica de la Universitat Queen Mary i és una presència habitual als actes organitzats per la Fundació Cañada Blanch i el seu entorn sobre la realitat política catalana. La seva trajectòria és un senyal inequívoc de la seva competència. El seu llibre, però, no m’ha acabat de fer el pes. Fonamentalment ho he entès com una exhortació a no tenir complexes, tot mostrant que ser nacionalista no implica necessàriament cap mena de rusticitat, cosa que certament no dubtaria a subscriure i que tampoc cal discutir gaire. Una altra qüestió és donar per descomptat que la realització d’un programa nacionalista impliqui necessàriament una opció de progrés. Com ens passa sovint als catalans, el llibre acaba en el fons confonent un desig amb un projecte. Això ha tingut el resultats que estem veient a la política catalana i no és allò que s’hauria d’esperar d’un escrit de reflexió que fora més útil dedicat a esclarir les condicions de possibilitat del projecte. En d’altres termes, la repetició màntrica de l’afirmació que som una nació és un acte buit mentre no es generi un consens entorn d’aquesta afirmació que aplegui una majoria significativa de la població catalana, cosa que certament no és el cas a hores d’ara. La debilitat enfront de l’exterior neix de la desarticulació interna, però difícilment el país es pot articular des d’una tesi que diu ben poc a la major part dels seus habitants.Etiquetes de comentaris: Catalunya, Nacions, Política\nFa poc dies ha estat estrenat a Londres el darrer film de Roman Polanski, The ghost writer. Com a d’altres moments de la seva carrera, Polanski sembla atansar-se al cine d’Hitchcock i aquest cop ho fa d’una manera més convincent que el record que tinc de Frenetic, ajudat entre d’altres coses pel fet de tenir aquí un repartiment qualificable de brillant en conjunt mentre, que al film de fa vint anys hi tenia un Harrison Ford amb més limitacions. El protagonista del film de Polanski és un escriptor, interpretat per Ewan McGregor, contractat per polir les memòries d’un ex-primer ministre britànic, retirat i amb problemes per haver estat denunciat per violació dels drets humans. Aquest primer ministre, interpretat per Pierce Brosnan, és un home ben plantat, d’origen escocès i casat amb una activista política de forta personalitat. Els paral•lelismes amb Blair no poder ser més evidents.Atès que la trama és força important crec millor no dir-ne res. La pel•lícula no té la potència d’altres treballs del seu director, però és molt i molt entretinguda, en ella mateixa i especialment en comparació amb l’entreteniment ofert per la majoria de produccions actuals. Em va agradar especialment el final i el protagonisme que adquireix a la narració, un d’aquests objectes estúpids que van incorporant-se a la nostra existència, en aquest cas un navegador. La banda sonora d’Alexandre Desplat em va semblar especialment reeixida.Etiquetes de comentaris: cine, Hitchcock, Polanski\nposted by Jordi at 19:09:00\nllibres sobre cine\nLa revista Sigth & Sound ha decidit fer al seu darrer número un llistat dels llibres més indispensables per a la biblioteca d'un cinèfil. El resultat ha estat força variat, com era d'esperar, però cinc llibres han emergit clarament com els més triats:The american cinema d'Andre SarrisNotes sur le cinematogrophe de Robert BressonQu'est-ce que le cinema? d'André BazinThe new Biographical dictionary of film de David ThomsonHitchcock de François TruffautAquests són els més esmentats potser la tria més curiosa ha estat la del britànic Chris Darke, el qual a més de l'obra de Bazin, inclou la República de Plató, La invención de Morel de Bioy Casares, les Il·luminacions de Benjamin i la societat de l'espectacle de Guy Debord. La llista de títols més destacats té un predomini francès, cosa que corrobora l'opinió dels que pensen la cinefília com un invent d'aquell país. Tots són d'un període molt semblant cosa que ens permet deduir l'edat dels col·laboradors de la revista. (per cert, ningú no esmenta els dos llibres de Deleuze) Conec de manera desigual aquests llibres. Res els anglosaxons. Només de manera indirecta el de Bresson ( que tindria moltes ganes de llegir), només parcialment el de Bazin i prou bé el de Truffaut, que podria qualificar des del meu punt de vista com llibre de capçalera. Hi ha esmentat també d'altres llibres ben interesants per mi: l'autobiografia de Buñuel, el llibre de Haliday sobre Sirk, les notes d'Eleanor Coppola sobre el rodatge d'Apocalypse now. Hi ha d'altres que he comprat darrerament tan interessants com aquest, que no han estat esmentats. El fet, però, és que darrerament tendeixo a comprar-ne menys i tot l'article té un cert to elegíac. La literatura cinematogràfica, està esdevenint cada cop més un record del passat, una víctima col·lateral de la invenció del vídeo domèstic i del DVD, un altre víctima com d'alguna manera també ho ha acabat essent la mateixa narrativa cinematogràfica,Etiquetes de comentaris: Bresson, Buñuel, cine, Hitchcock, Plató, Sirk, Truffaut\nAvui és el dia del treballador. Festiu a gairebé tota Europa, no ho és pas aquí, ja que la festa s'ajorna fins el dilluns proper. Ha estat però una data significativa per anunciar la proposta de vot de The Guardian, el diari que constitueix el referent principal de l'opinió d'esquerra i de centre-esquerra. El diari s'ha pronunciat a favor dels liberals-democrates. El principal argument és que aquesta fora la millor oportunitat per efectuar la introducció d'un sistema proporcional que permetria un parlament capaç de reflectir més fidelment la imatge del país. Aquest és l'argument essencial però hi ha d'altres: el compromís assumit amb energia pels liberals aquests anys en defensa de les llibertats civils (en oposició sempre al laborisme governant) o el fet que la guerra de'Irak està fresca a la memòria dels anglesos, es segueix lluitant a Afganistan i només aquest partit és capaç de canalitzar la disconformitat amb la guerra de l'opinió pública. La impopularitat creixent del primer ministre és un altre dada a favor dels liberals-democràtes. Si les enquestes no s'equivoquen, hi podria un sobrepassament dels laboristes que suposaria un camí de retorn a la situació anterior a la primera guerra mundial. Potser serà una cosa episòdica o potser un senyal important de la caducitat d'una tradició política que fou la predominant a la segona meitat del segle passat.Etiquetes de comentaris: Política, UK\nposted by Jordi at 15:31:00


28 abril 2022 ~\nEl ple del passat 17 de març va aprovar, amb el vot a favor de l’equip de govern, la primera modificació de crèdit del pressupost municipal, per un import de 98.000 euros. El regidor d’Hisenda, Yago Albert, va explicar que es donaven de baixa 30.000 euros d’obres públiques i 68.000 del projecte per a la nova seu de la Policia Local i es transferien a la partida per a la reforma dels pisos dels mestres, amb l’objectiu de fer-hi habitatges dotacionals de lloguer per a joves.\nL’alcalde, Andreu Bosch, va explicar que calia injectar-hi 98.000 euros més perquè “quan vam elaborar el pressupost de 2022 partíem d’una memòria valorada de la Diputació de Barcelona de 325.000 euros, però encara faltava la diagnosi d’elements exteriors i instal·lacions”. L’alcalde va exposar que l'obra es dividirà en dues etapes per raons operatives i financeres: “Hem optat a una subvenció de la Diputació per un import global de 80.000 euros, amb la condició que el projecte no superés l’import de la primera fase”. Segons lel projecte executiu, la fase 1 inclourà la rehabilitació interior dels habitatges i els espais comuns, les feines pròpies del ram de paleta, l'estudi de seguretat i treball, la gestió de residus i el gruix de les instal·lacions, i a la fase 2 es faran les façanes, les cobertes i les instal·lacions associades a la millora de l'eficiència energètica i de l’accessibilitat, en previsió d'un futur ascensor, si es creu oportú. En total, les obres tindran un cost aproximat de 485.000 euros.\nEls grups de l’oposició s’hi van abstenir i van criticar que el Govern impulsés una modificació de crèdit tres mesos després d’aprovar els comptes generals per a 2022. El portaveu de JxCat, Francesc Ribas, es va mostrar “a favor que es destini a habitatge protegit”, però va advertir que “pot ser que el càlcul quedi curt quan es mogui la primera totxana, com va passar amb l’arranjament de la pista de bàsquet de l’AE Teià”. JxCat també va lamentar que es redueixi en 30.000 euros la inversió en via pública: “No és gaire, però sempre sap greu”.\nLa regidora de GT, Núria Andinyac, va observar que “un increment d’un 30% abans de començar” genera dubtes sobre “com anirà a mitja obra o al final”.\nL’alcalde va excusar als Serveis Tècnics: “Em sap greu que es consideri un error de càlcul. No ho és. L’increment pressupostari obeeix a la redacció del projecte executiu, ja que partíem únicament d’un estudi”, va aclarir, i va convenir que “és el cost de voler fer l’obra en condicions i no tenir problemes a posteriori”.\nEl Govern té la voluntat d’adequar aquest any la caseta que hi ha a l’entrada de Sant Berger com a seu de la Policia Local. Aquestes obres tindran un cost de 120.000 euros. A més, el pressupost de 2022 havia previst una partida de 68.000 per adquirir un mòdul prefabricat per traslladar-hi el vigilant de la urbanització, ja que la propietat no estava clara. Però ara això ha canviat.\n“Som els titulars de la integritat de l’equipament i això canvia els paràmetres des d’un punt de vista jurídic i administratiu”, va dir l’alcalde. “Prescindirem del mòdul addicional, d’acord amb la junta de la comunitat de propietaris de Sant Berger, i deixarem un espai de 6 metres quadrats com a oficina del vigilant, amb accés independent” respecte de la comissaria.\nPròrroga de serveis\nEl ple va aprovar sengles pròrrogues d’un any dels serveis de recollida de residus urbans i de manteniment de l’enllumenat públic a favor de les actuals concessionàries –la Unió Temporal d’Empreses (UTE) Urbaser-L’Arca del Maresme, d’una banda, i Electricitat Boquet, de l’altra– per import de 152.605 euros i de 57.762 euros, respectivament, mentre s’enllesteixen els nous concursos. La pròrroga de l’enllumenat es va aprovar per unanimitat. La de la brossa, en canvi, va suscitar controvèrsia.\nEl regidor de Serveis Municipals, Jordi Casanovas, va explicar que els plecs ja estan en curs d’elaboració i va anunciar que els canvis seran “de gran envergadura” amb l’objectiu de donar satisfacció a les necessitats actuals del municipi. “Som plenament conscients que el contracte ha quedat obsolet. La realitat s’ha desvirtuat. El món del 2016 no és el del 2022, pel gran volum de residus que es generen al poble”, va admetre.\nSegons Casanovas, mentre no es resolgui la nova licitació, “el servei de recollida serà el mateix perquè legalment no podem ampliar-ne les prestacions, però necessitem la pròrroga per cobrir una necessitat legal”, ja que el nou contracte, per la seva tipologia, serà d’àmbit europeu i això entranya una certa complexitat.\nEls grups municipals de JxCat i Cs s’hi van abstenir. “Hem advertit de les insuficiències del servei; no veiem oportú prorrogar i seria més convenient accelerar el concurs”, va dir Francesc Ribas, David Basi, de Cs, hi va coincidir: “No estem satisfets amb l’empresa actual però el més responsable és l’abstenció”.\nERC-Compromís amb Teià, PSC i Gent de Teià van donar suport a la pròrroga. “No tenim cap més opció, però ens preocupa que tenim punts saturats. Cal millorar el servei. No és per un tema d’imatge, sinó d’higiene i salubritat”, va apuntar Núria Andinyac.\nReforç de jardineria i neteja\nAbans de finalitzar, l’alcalde va donar compte al ple de la delegació parcial de competències al Consell Comarcal del Maresme perquè per a la contractació de treballadors com a peons de neteja viària i de jardineria i manteniment zones verdes en el marc del Programa de Treball i Formació 2022 de política activa d’ocupació, amb l’objectiu de reforçar temporalment la plantilla de Serveis Municipals.


Colau promet reservar la meitat dels nous pisos a Barcelona per a habitatge assequible\nL'alcaldessa entra en campanya elevant la mesura del 30% en els barris més pressionats, com Ciutat Vella, Poblenou i Gràcia\nL'alcaldessa Ada Colau, que es presenta a la relecció, amb Janet Sanz i Lucia Martín, número 3 i 5 de la llista dels comuns E. F.\nBarcelonaLa cursa per l'alcaldia de Barcelona ha començat, i Ada Colau ha fet pública la mesura estrella que Barcelona en Comú portarà aquesta campanya en matèria d'habitatge, una de les grans apostes del partit per repetir mandat. Quan els promotors encara no han paït la mesura que els obliga a reservar el 30% del sòl a habitatge assequible en les noves promocions a la ciutat, Colau ha anunciat que si guanya l'alcaldia apujarà aquesta exigència fins al 50% en els barris que estan més pressionats per la falta de pisos assequibles. Això implicaria que en les noves construccions a Ciutat Vella, Poblenou, l'Eixample i la Vila de Gràcia s'exigiria destinar un de cada dos nous habitatges a lloguer social.\nColau ha defensat que mesures com aquesta s'apliquen ja en ciutats com Nova York com una eina per frenar la gentrificació i l'especulació, dos dels objectius que segur que acompanyaran els comuns durant els 15 dies de la campanya que comença la setmana que ve. La mesura del 50% –i ja no del 30%– afectaria els barris més cèntrics i seria de més abast: si fins ara són les promocions de 600 metres quadrats les que han de reservar el 30% dels pisos, la nova proposta és que hi estiguin obligats els de més de 400 metres i que la reserva sigui de la meitat dels pisos construïts, ha precisat la regidora i número 3 de la llista Janet Sanz.\nEls comuns han llançat un dard a ERC i al PSC, als quals han acusat d'endarrerir l'aplicació real de la mesura del 30% condicionant el seu suport a Colau a una suspensió de llicències que ha fet que l'últim any "s'hagi perdut l'oportunitat de sumar un miler de pisos al futur parc públic de Barcelona", ha calculat Sanz. Ha reconegut que la suspensió ha deixat fora 230 llicències que podrien haver suposat ja la translació a la pràctica de la mesura. L'Ajuntament n'està estudiant una desena per veure si la inviabilitat econòmica que al·lega el promotor per no acollir-se al 30% està justificada.\nColau ha lamentat les dilacions imposades pels partits i les "travetes" no només dels promotors sinó també de la Generalitat al desplegament del 30%, amb propostes com el decret de mesures pel dret a l'habitatge que el conseller de Territori, Damià Calvet, va haver de retirar per falta de suport dels partits al Parlament.\n"Amb més suports hauríem anat més ràpid; en minoria, hem hagut de negociar amb molts grups alhora", ha justificat l'alcaldessa, que per això ha llançat un missatge clar de campanya perquè els ciutadans apostin pel seu projecte. Malgrat els esculls, tot assegura que mesures com la del 50% seran una realitat: "No tenim cap por, trigarem un any o el que calgui, però ho farem".\nDesprés dels resultats del 28-A, Colau també ha posat deures a Sánchez: "A veure si arriba d'una punyetera vegada la regulació al preu dels lloguers que va prometre", ha etzibat. L'Ajuntament confia que els socialistes siguin fidels al compromís pres al Congrés i avancin en fórmules que permetin parar la bombolla en l'habitatge. "Que ens donin eines i nosaltres les aplicarem".\nOficina de defensa del llogater\nLa bateria de mesures en habitatge dels comuns ha passat també pel compromís de sumar 1.500 nous pisos assequibles al parc públic la pròxima legislatura. "Ara estem a un ritme d'un miler de construcció de 1.000 pisos per any", ha reivindicat. Ha insistit en el "dèficit històric" que arrossega la ciutat pel que fa a habitatge protegit i ha subratllat que l'aposta del govern municipal es fa gairebé "en solitari" per la falta de recursos a l'habitatge per part de les administracions catalana i de l'Estat.\nEls comuns també portaran al seu programa la creació d'una oficina d'atenció al ciutadà que pateixi assetjament immobiliari. Serà una eina per assessorar els llogaters en la seva defensa davant de fons o entitats financeres, ha explicat Lucía Martín, que va de 5 a la llista de Colau. Martín ha subratllat que l'oficina es coordinaria amb les entitats que ja treballen des de fa anys en la defensa dels llogaters a la ciutat i que el model s'inspira en el centre LGTBI que ja funciona "amb èxit" al barri de Sant Antoni.\nBarcelona habitatge Eleccions municipals 2019


M. Teresa Cabré, nova presidenta de l'Institut d'Estudis Catalans - Traducció i Llenguatge - Focus UPF (UPF)\nM. Teresa Cabré, nova presidenta de l'Institut d'Estudis Catalans - Traducció i Llenguatge\nCatedràtica emèrita de la UPF, ha estat escollida per àmplia majoria en el Ple extraordinari que va celebrar aquesta institució el 3 de juny.\nL’Institut d'Estudis Catalans, va celebrar ahir 3 de juny el Ple extraordionari per triar la nova presidència de l'Institut d'Estudis Catalans. L’única candidatura ha estat l'encapçalada per M. Teresa Cabré, membre de la Secció Filològica i catedràtica emèrita de la UPF que va sortir elegida per àmplia majoria. Completen la candidatura Marta Prevosti i Maria Corominas, com a vicepresidentes, i Àngel Messeguer, com a secretari general.\nEls membres de la candidatura escollida començaran a exercir el càrrec l’1 de setembre de 2021. El mandat del càrrec de president de l’IEC té una durada de quatre anys i només pot ser reelegit consecutivament una vegada.\nCabré ha afirmat que buscarà "recuperar per a l’IEC l’esperit de servei com a estructura d’estat que li va donar Prat de la Riba", perquè, ha reblat, «un país sense estructures de referència, sòlides, és un país líquid».\nDurant el seu discurs, la nova presidenta ha destacat que l’Institut és singular per quatre motius: "És l’única institució acadèmica de creació catalana, té una tradició ininterrompuda d’activitat des del seu naixement, l’any 1907, abasta tots els territoris de parla catalana i és pluridisciplinari".\nHa subratllat que la institució s’ocupa de la normativa de la llengua, de fer recerca i "d’emetre opinió sobre qüestions que afecten la societat". I ha avançat: "El fet que l’IEC aplegui bona part de l’expertesa del país i la nostra independència de criteri ens ha de portar a emetre opinions vinculants per als poders públics".\nL'IEC ha de prioritzar la llengua catalana en la recerca\nEn l’àmbit de la recerca, ha advertit que la investigació de l’IEC ha de ser "d’abast universal però vinculada a la catalanística, un concepte que s’ha d’ampliar perquè cobreixi tots els àmbits del saber" i que es promourà la recerca amb finançament europeu, «amb programes cooperatius». També ha afirmat que l’Institut ha de prioritzar la presència de la llengua catalana en la recerca.\nSobre la llengua, ha assegurat que "es continuarà amb la cooperació iniciada amb organismes concernits per l’orientació de la llengua, tant de caràcter normatiu, com d’assessorament, per construir una normativa única, que internament sigui flexible, perquè tots els territoris s’hi puguin sentir identificats", i ha afegit: "Si permetem escissions en matèria normativa, la llengua hi surt perdent, es fragmenta". També ha expressat la seva voluntat de posar en marxa un nou diccionari normatiu pancatalà, "amb trets actius de cada dialecte, però que comparteixi els trets prestigiosos dels altres".\nM. Teresa Cabré , lingüista i filòloga, actualment dirigeix la Càtedra Pompeu Fabra creada el 2014. Es va incorporar a la Universitat Pompeu Fabra el 1994 i va fundar l'l'Institut Universitari de Lingüística Aplicada (IULA) de la Universitat, del qual en va ser la primera directora de 1994 a 2004. Actualment està vinculada a la Universitat com a professora emèrita, i es manté activa en docència i recerca.\nDins de l'IULA va crear el grup de recerca IULATERM, que ha arribat a ser un grup de recerca consolidat i reconegut en l'àmbit de la lingüística aplicada al lèxic (lèxic, terminologia, neologia, discurs especialitzat i tecnologies associades). Va ser la investigadora principal des de la seva fundació, l'any 1994 fins al 2014, grup en què va incorporar l' Observatori de Neologia. Avui dia, l’Observatori és una unitat de transferència i desenvolupament que ofereix serveis, crea recursos i coordina diverses xarxes d'observatoris a tot el món. Des de 1989 és membre numerari de l 'Institut d'Estudis Catalans i, des de juliol de 2014, és presidenta de la Secció Filològica de l'IEC.\nM. Teresa Cabré, escollida nova presidenta de la Secció Filològica de l'IEC\nM. Teresa Cabré, investida doctora honoris causa per la Universitat de Ginebra


Humans, Personatges masculins, Pirates Bèsties,\nEn Gazelleman és un gifter dels Pirates Bèsties resident al Poble Bakura de la regió de Kuri.\nEs tracta d'un home alt i robust amb un ampli pit, grans braços i una mandíbula quadrada. Porta els cabells groc i porta una samarreta cenyida taronja i negra de màniga llarga amb una lletra «G» color clar escrita en ella, les potes de gasela formen una «Z». A més fa servir guants color marró, una capa i caputxa típica dels gifters i unes mitjanes de xarxa a les cames de gasela.\nA l'igual que molts personatges, en Gazelleman té un riure distintiu: «Hohohoho».\nEll va consumir una SMILE de gasela, que li va concedir el poder de transformar les seves cames a les potes d'una gasela, el que li permet córrer a altes velocitats. Ell assegura que pot arribar als 200 km/h. Sembla ser que té molt poca resistència ja que se'l va poder veure exhaust després de lliurar la Tama al Holdem.\nQuan el Holdem va interrogar els ciutadans de la vila Okobore sobre els robatoris dels seus subministraments, el Gazelleman es trobava al seu costat.\nEstrelles: Sheepshead * • Ginrummy * • Basil Hawkins • Holdem • Speed • Dobon • Babanuki • Daifuku • Solitaire\nLocalitzacions: País de Wano (Onigashima)\nObtingut de «https://onepiece.fandom.com/ca/wiki/Gazelleman?oldid=103442»


AMICS I RESIDENTS ARBÚCIES: d’abril 2013\nAMICS I RESIDENTS ARBÚCIES 27 D'ABRIL DE 2013 "HOMENATGE MANEL PLANCHART en RUTLLAT"\nEn el programa número 211 tenim el personatge del dia, les efemèrides, l'entrevista de la setmana amb la gent que organitza l'homenatge amb el Manel Planchart en "Rutllat", moltes anècdotes de l'epoca del futbol, del teatre i dels Serafins ens les descriuen en Jaume Pastells,Josep MªTort,Mª Antonia Callis i Francesc Campillo; la secció de la setmana "El món del Motor" amb Carles Carbonell i per tancar el programa la primera demo musical del Tubular bells del 1971.\nClica aqui i escolta el programa 211\nEtiquetes de comentaris: 2013, ENTREVISTES, Homenatge Manel Planchart\nAMICS I RESIDENTS ARBÚCIES 20 D'ABRIL DE 2013 "JORDI TURA"\nEn el programa número 210 tenim el personatge del dia, les efemèrides, l'entrevista de la setmana amb Jordi Tura director del museu etnològic de la Gabella i el seu nou projecte; la secció de la setmana "Natura Propera" amb Jordi Riera : el Llop i per tancar el programa: una cançó especial.\nClica aqui per escoltar el programa 210\nEtiquetes de comentaris: 2013, ENTREVISTES, Jordi Tura, Museu la Gabella\nAMICS I RESIDENTS ARBÚCIES 13 D'ABRIL DE 2013 "MARTA RUBIO-REVISTA MONTSENY"\nEn el programa número 209 tenim el personatge del dia, les efemèrides, l'entrevista de la setmana amb la Marta Rubio directora de la nova revista "Montseny"; la secció de la setmana el Gran Sherpa Espiritual "especial llegendes misterioses catalanes" ; les noticies curioses i per tancar el programa una bonica canço catalana.\nClica aqui per escoltar el programa 209\nEtiquetes de comentaris: 2013, ENTREVISTES, Marta Rubio, Revista Montseny\nAMICS I RESIDENTS ARBÚCIES 6 D'ABRIL DE 2013 "DANIEL MARTÍ"\nEn el programa 208 tenim el personatge del dia, les efemèrides, l'entrevista de la setmana amb en Daniel Martí que ens explica històries de llegendes poc conegudes de bruixes i follets d'Arbúcies; la secció de la setmana UMDM amb el grup musical Dorian i per tancar el programa una bonica cançó catalana.\nClica aqui per escoltar el programa 208\nEtiquetes de comentaris: 2013, Daniel Martí, ENTREVISTES\nAMICS I RESIDENTS ARBÚCIES 27 D'ABRIL DE 2013 "HOM...\nAMICS I RESIDENTS ARBÚCIES 20 D'ABRIL DE 2013 "JOR...\nAMICS I RESIDENTS ARBÚCIES 13 D'ABRIL DE 2013 "MAR...\nAMICS I RESIDENTS ARBÚCIES 6 D'ABRIL DE 2013 "DANI...


Retorn de 2.200 alumnes a les escoles .\nEls infants han tornat aquest matí als centres després de més de dos mesos de confinament\nAls alumnes se'ls ha pres la temperatura a l'entrada de l'escola.\nPrimer dia de retorn a les escoles\nEls professors han rebut els alumnes a l'entrada de l'escola.\nLes escoles han rebut avui, després de dos mesos i mig, un total de 2.211 alumnes que han retornat a les classes amb una sèrie de mesures estrictes marcades pel ministeri de Salut, com l'obligatorietat de les mascaretes i les entrades esglaonades, entre altres. Aquesta xifra d'infants representa un 26% dels 8.576 que hi ha habitualment als centres educatius, i dels retornats 848 són del sistema andorrà, 659 de l'espanyol i 704 del francès.\nAls infants se'ls ha pres la temperatura a l'arribada al centre, on han estat rebuts pels docents de l'escola per tal de mirar que se seguissin totes les normes establertes en el protocol del Govern. La jornada lectiva no ha estat com l'habitual perquè s'ha reduït pel que fa a les hores i molts dels alumnes no hi han assistit, ja que no era obligatori fer-ho, per la qual cosa les aules estaven més buides que un dia normal abans de la pandèmia. El ministeri d'Educació també ha recordat als familiars que els centres ofereixen el servei d'acollida, que substitueix al de guarda que hi havia actiu durant la pandèmia, i que ha acollit fins a 1.261 alumnes.\nPel que fa a Andorra la Vella, els cònsols de la capital han estat presents al carrer Ciutat de Valls per comprovar el desenvolupament de l'operativa de tornada a l'escola. Així mateix, les instal·lacions de l'escola bressol de Santa Coloma ha obert aquest matí amb 20 infants distribuïts en quatre aules, després que durant dues setmanes el servei d'escola bressol comunal s'hagués centralitzat a la dels Serradells, Conxita Mora Jordana, i en total és dona servei a una quarantena d'infants dintre 1 i 3 anys. La ràtio per alumnes a cada aula d'aquestes escoles bressol s'ha ampliat fins a 5 alumnes i dues educadores per classe i l'horari és de 8:30 a 17:30 hores. Així mateix, els espais de lleure en horari extraescolars que ofereix el comú d'Andorra la Vella, com la Ludoteca de Santa Coloma o el casal d'infants El Llamp, han reobert aquesta tarda amb una vintena d'usuaris.


Telaviv Apartment Tel Aviv Israel - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nDescompte a Telaviv Apartment\nRamat Gan, Tel Aviv, Israel - Veure al mapa\nSi el que està buscant és per un hotel ben situat a Tel Aviv, no busqui més enllà de Telaviv Apartment. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nTelaviv Apartment ofereix un servei impecable i compleix amb totes les exigències dels més experimentats viatgers. Per anomenar algunes de les comoditats de l'hotel, hi ha Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, aparcament de cotxes.\nL'ambient de Telaviv Apartment es reflexa en cada habitació. aire condicionat, calefacció, escriptori, balcó/terrassa, estació d'Ipod són només algunes de les comoditats a la vostra disposició. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Telaviv Apartment és la vostra destinació si buscau allotjament de qualitat a Tel Aviv.


El Centre d’Empreses prepara noves propostes formatives i seminaris per a la tardor - Ajuntament de Cornellà\nEl Centre d’Empreses prepara noves propostes formatives i seminaris per a la tardor\nEl Centre d’Empreses prepara noves propostes formatives i seminaris per a la tardor https://www.cornella.cat/ca/actualitat/noticies/6372 https://www.cornella.cat/ca/actualitat/noticies/6372/@@download/image/image.jpg\nEl Centre d'Empreses i el Viver d'Empreses Procornellà ofereixen una tardor farcida d'activitats adreçades als emprenedors, empresaris i, en general, a totes aquelles persones que volen crear el seu propi negoci.\nUn seguit de tallers, jornades formatives i seminaris tractaran els aspectes que tenen a veure amb la creació de noves empreses, com fer-les créixer, aspectes relacionats amb les finances i l'autogestió o les responsabilitats que s'assumeixen quan s'emprèn una activitat.\nLa jornada "Crea i creix amb nosaltres", que es va desenvolupar el dia 29 de setembre amb motiu del primer aniversari del Viver d'Empreses Procornellà, dóna llum verda a tot una sèrie d'actes que s'han programat per al darrer trimestre de\nl'any. Entre les més demandades hi figuren les sessions d'Introducció a l'Emprenedoria que cada setmana imparteix el Centre d'Empreses Procornellà, ubicat al carrer Tirso de Molina, 36. Amb una durada de dues hores es tracten aspectes bàsics que s'han de conèixer abans d'emprendre una activitat com temes jurídics, la viabilitat del projecte o els ajuts que existeixen. Adreçat a aquelles persones que hagin decidit fer realitat el seu projecte empresarial, el 28 d'octubre s'inicia un curs de Creació i Gestió d'Empreses amb 8 sessions presencials i tutories, també en el Centre d'Empreses Procornellà.\n28 d'octubre(9.30 h)\nInici del curs de Gestió d'Empreses\n4 de novembre(16 a 20 h)\nInici del programa de Rendiment Personal\n5 de novembre(15:30 h)\nSeminari "Emprendre amb èxit i orientats al mercat"\n10 i 17 de novembre(16 h)\nSeminari "Coneixements bàsics econòmics i financers"\n12 de novembre(9 h)\nIntroducció a l'e-mail, màrqueting i creació de newsletters.\n19 de novembre(13 h)\nSeminari "Què he de saber per participar en licitacions públiques?"\n26 de novembre(13 h)\nSeminari "Què podem fer davant d'un impagat?"\nCal inscripció prèvia al telèfon\n93 474 80 42 o a través del web


Mas Pi | Bonart\nExposicions VergesLaura Salvador exposa a Mas Pi\nbonart 28/4/15 Mas Pi de Verges presenta de l’1 de maig al 15 de juny l’exposició Orgànic de Laura Salvador. La inauguració se celebrarà el dia 1 de maig a les 20 h. amb l’actuació de Kazuality + In The Dark. La mostra està comissariada per Jordi...\nExposicions VergesCristina Sánchez exposa “La dansa” al Mas Pi\nbonart 24/3/15 Cristina Sánchez presenta La dansa, del 29 de març al 12 d’abril a la sales del Mas Pi de Verges. A la inauguració del 29 de març hi participaran Antonia Guerrero i Manolo Sierra. La mostra està comissariada per Jordi...\nExposicions Verges“Aerografia” de Teresa Carbonell a Mas Pi\nbonart 9/3/15 El Mas Pi de Verges presenta del 15 de març al 30 d’abril Aerografia de Teresa Carbonell. La mostra està coordinada per Jordi Bofill-Cosmos...\nExposicions VergesJosep Marsà Vilà al Mas Pi\nbonart 3/2/15 El Mas Pi de Verges presenta de l’1 de febrer al 15 de març una exposició de Josep Marsà Vilà que s’inaugurarà oficialment el 6 de febrer a les 20 h, coordinada per Jordi Bofill-Cosmos...\nExposicions VergesJordi Coll exposa al Mas Pi\nbonart 16/12/14 Del 15 de desembre del 2014 a l’1 de febrer del 2015 el Mas Pi de Verges presenta una exposició de Jordi Coll Delafou. La inauguració s’ha previst a les 19 h. del dia 19 de desembre del...\nExposicions VergesCol·lectiva a les sales del Mas Pi\nbonart 29/7/14 El Mas Pi de Verges presenta de l’1 d’agost al 15 de setembre una col·lectiva amb obres de Manel Bielsa, Adela Vilar i Lluïsa Giménez Duch. La mostra, coordinada per Jordi Bofill, s’inaugurarà el dia 1 d’agost a les 20 h. amb música...\nExposicions VergesSilvia Lovosevic “Silkatzar” exposa al Mas Pi\nbonart 25/4/14 Silvia Lovosevic Silkatzar exposa a les sales del Mas Pi de Verges. La mostra es podrà visitar de l’1 de maig al 15 de juny del...\nExposicions VergesXavier Motjé Bardera presenta una exposició de fotografia al Mas Pi\nbonart 25/3/14 Xavier Motjé Bardera presenta una exposició de fotografia al Mas Pi de Verges del 15 de març a l’1 de maig. Coordina la mostra Jordi Bofill-Cosmos...\nExposicions VergesBabeus a les sales del Mas Pi\nbonart 3/2/14 Les sales del Mas Pi del carrer Baix Empordà, 20 de Verges acullen l’exposició Babeus, art tèxtil que es podrà veure de l’1 de febrer al 15 de març del...\nExposicions VergesNúria Bolívar exposa a Mas Pi\nbonart 21/11/13 Del 15 de novembre al 31 de desembre Mas Pi de Verges presenta una exposició de pintures de Núria Bolívar. La inauguració s’ha programat el dia 29 de novembre a les 20...\nExposicions Verges“Papillonscopi” de Claudi Puchades al Mas Pi\nbonart 13/7/13 El Mas Pi de Verges acull del 15 de juliol al 15 de setembre l’exposició Papillonscopi de Claudi Puchades, conegut crític d’art de Catalunya Ràdio. La inauguració tindrà lloc el divendres dia 19 de juliol a les 20 h amb una performance...\nExposicions VergesDavid de Martín a les sales del Mas Pi\nbonart 14/1/13 David de Martín exposarà del 15 de gener al 15 de març a les sales del Mas Pi, carretera Baix Empordà, 20 de Verges. David de Martín va començar els seus estudis artístics a l’escola d’art de Salt de la mà del pintor Lluís Mateu. També va...\nExposicions VergesQuim Arqués exposa al Mas Pi\nbonart 6/5/12 Quim Arqués, fotógraf que viu i treballa a l’Estartit exposa imatges de gran format sobre temes marins al Mas Pi de Verges. La seva obra es moderna. El treball d’Arqués té com a punt de partida la fotografia. A la imatge, una obra de Quim...


La batalla contra els grafitis es lliura cada dia | Hora Punta\nLa batalla contra els grafitis es lliura cada dia\nLes pintades no sols obliguen a netejar superfícies de la xarxa de metro equivalents a deu camps de futbol, sinó que perjudiquen el conjunt dels usuaris. Les aturades del servei a causa de les intrusions a les vies suposen el 21% del total de temps d’interrupció.\nLaura Martínez - Carles Elie / 05.06.12 - 10:29h\nEls grafiters causen danys en el transport públic que van més enllà de la brutícia o la vandalització d’elements patrimonials. Sovint violen panys i prohibicions explícites per aventurar-se en túnels o cues de maniobres, per on circulen trens i hi ha tensió elèctrica d’elevat voltatge, posant en risc la pròpia vida i causant molèsties als passatgers de la xarxa des del moment que s’ha d’interrompre el servei per revisar la zona de vies i expulsar-ne les persones que hi hagin entrat il·legalment.\nEl metro de Barcelona té una alta fiabilitat tècnica i les avaries són poc freqüents. Però una línia es pot haver d'aturar per raons no tècniques, per exemple a causa de l’acció d’incívics que busquen nous escenaris per fer pintades. Les invasions de vies, la immensa majoria protagonitzades per grafiters, van suposar el 12% del temps d’interrupció del servei registrat el 2011 al conjunt de la xarxa. I el fenomen creix: del gener al maig del 2012, ja suposen el 21% del temps d’aturada.\nLa detecció de grafiters en zones de vies motiva la interrupció del servei, per evitar atropellaments, des del moment que es rep l’avís al centre de control. Llavors es despleguen efectius, a peu o en un tren a baixa velocitat, per revisar el túnel i localitzar els intrusos o verificar que han sortit de les instal·lacions. En el cas de les línies automàtiques, el procés es pot allargar, perquè els trens funcionen sense conductor.\nEsforç de dissuasió\nL’impacte dels grafitis en la prestació del servei motiva que TMB desplegui cada vegada més mesures de tipus dissuasiu. En aquest sentit destaquen els sistemes de protecció i videovigilància instal·lats a les estacions i als trens, i la vigilància continuada en punts negres.\nDins de l’àmbit de la seguretat de Metro es treballa en el seguiment, valoració i denúncia dels danys que ocasionen els grafiters, tant als vehicles i instal·lacions com al servei. També és necessària la coordinació amb les forces de seguretat per a la prevenció i actuació davant d’aquests fets i el manteniment dels convenis de col·laboració vigents amb justícia juvenil en aquesta matèria.\nL’equivalent a deu camps de futbol\nPel que fa a l’impacte estètic, TMB fa un important esforç humà i econòmic durant els 365 dies de l’any per mantenir netes i en bon estat totes les estacions, dependències i el material mòbil d’un servei com el del metro, que fa possibles més d’un milió de viatges cada dia. En un any s’arriba a treure pintades i gargots d’una superfície equivalent a deu camps de futbol.\nLes tasques de neteja i manteniment es planifiquen en cicles regulars, fora de l’horari de servei, però, a més, sovint s’han de fer actuacions específiques per esborrar pintades i grafitis, tant en els trens com en les estacions. És un pols permanent: els incívics embruten, de vegades posant-se en perill ells mateixos o altres persones, i Metro respon desfent els seus traços i retornant la xarxa a l’aspecte original.\nNeteja i tractaments preventius\nPer donar una idea de la dimensió de la feina, durant el 2011 es van netejar 651 cotxes amb grans pintades, el que s’anomenen murals, que ocupaven uns 19.500 metres quadrats de l’exterior dels trens. A l’interior, es van retirar més de 25.000 "tags" (gargots o firmes fetes amb retolador) i petites pintades, és a dir, es van netejar gairebé 20.000 metres quadrats de seients, sostres i tota mena de superfícies.\nEn el conjunt de la xarxa de metro es van eliminar gairebé 59.000 tags i petites pintades, uns 25.000 metres quadrats. Per facilitar aquesta feina, es fan tractaments preventius en els revestiments de les estacions que tapen els porus dels materials de construcció; així, amb un drap es pot treure la pintura. L’any passat es van aplicar tractaments específics de protecció antigrafitis en 2.000 metres quadrats de parets.\nLa constància té un cost\nCombatre aquestes actuacions incíviques comporta un important esforç per part de TMB i genera unes despeses que s’han enfilat fins a gairebé un milió d’euros durant el 2011. En aquesta xifra s’hi inclouen tant la neteja i el manteniment antigrafiti en trens i estacions com la recuperació de paraments d’acer inoxidable objecte de ratllades i cremades amb àcid.\nA banda de les actuacions puntuals de neteja, TMB també desenvolupa una important tasca de tipus correctiu per mantenir uns elevats estàndards de confort i netedat en les seves instal·lacions i als trens. Aquí cal incloure tant el pla de manteniment continuat com una resposta ràpida de resolució en la neteja dels grafitis just quan s’acaben de fer.\nEn l’àmbit preventiu, anualment s’apliquen tractaments antigrafiti en superfícies molt agredides, la qual cosa ha de facilitar-ne la neteja posterior. Igualment, seguint en aquesta línia d’una més gran facilitat per eliminar la brutícia, en els nous projectes de trens i estacions ja s’especifiquen les característiques dels materials a emprar, perquè s’elegeixin els més resistents a les pintures i més fàcils de netejar.\nImatge d'un tren abans de la neteja / IPL\nImatge d'un tren un cop realitzada la neteja / IPL\nCivisme / Manteniment / Seguretat\nEstació / Material mòbil


Home / Accessoris de càmera / Òptiques / Muntura B4 / HD Broadcast / Canon HJ 21 x 7,5B IRSD\nCanon HJ 21 x 7,5B IRSD quantity\nLa HJ21ex7.5B és una lent portàtil de producció que te el camp de visió més ampli entre els lents de teleobjectiu estàndard. És un reemplaçament per a la popular lent HJ21ex7.8B. És un Membre estratègic de la família de setembre lents EFP portàtils d’alta Definició que ofereix Cànon, que en conjunto ofereix una gamma inusualment àmplia d’opcions creatives.\nAquesta lent particular va ser optimitzada per al rendiment més alt de EFP. La seva secció d’entrada relativament gran inclou una compensació òptica innovadora per a reduir l’enfocament de la respiració a un nivell extremadament baix. Està destinat a productors i emissores que tenen com a prioritat principal una capacitat de llarga distància focal, un camp de visió de gran angular i un rendiment òptic excepcional. Això s’ha aconseguit en un modest paquet global de 5.65 lliures. La flexibilitat opcional del sistema de commutació de la relació d’aspecte Crossover de Cànon ho converteix en un excel·lent acompliment per a formats d’imatge de pantalla panoràmica 16: 9 i 4: 3 estàndard.\nL’HJ21ex7.5B té un historial establert com la lent de preferència en una àmplia varietat de produccions de televisió de realitat.\nCombinant un rang de zoom de 21x amb un generós gran angular de 65.2 graus horitzontal (per a la relació d’aspecte 16: 9), aquest lent ha demostrat ser un excel·lent cavall de batalla que pot abordar una àmplia gamma de projectes de producció de camp. Es destaca per la seva respiració d’enfocament inusualment baix. El seu sistema d’enfocament de 3 grups minimitza les aberracions cromàtiques en l’operació de gran angular.\nLes estratègies d’optimització de disseny van buscar un perfil de MTF alt i equilibrat en tot el pla de la imatge amb un ajust d’obertura aproximat de F4.0. La distribució relativa de la llum es va optimitzar per a F2.8 i superior, i aquesta uniformitat de lluentor en el pla de la imatge es combina amb l’alt contrast i l’excel·lent nitidesa de la imatge per a produir imatges d’alta definició vívidament clares. El contrast es va estendre amb un excel·lent control de la reproducció en negre, amb innovacions en el disseny òptic i mecànic que van reduir substancialment els centellejos, la resplendor del vel i qualsevol reflex intern. Una atenció similar a la minimització de les imatges fantasma i altres distorsions cromàtiques relacionades amb el ressaltat causades per fonts de llum fortes en l’eix i fora de l’eix estenen encara més el rang de contrast operacional de la lent.\nOPCIONAL: Remot Canon Zoom ZSD-300D + pinça\nOPCIONAL:Remot Canon Foco FPD-400D + pinça\nFocal: 7,5 - 158 mm\nDiàmetre d’òptica: 110mm


La fase d'al·legacions pot demorar l'aprovació final del Pressupost de Reus\nEl darrer plenari del mes d'abril.\nLa resolució de les possibles esmenes que es puguin plantejar a partir de dissabte pot endarrerir més els nous comptes\nActualitzada 09/05/2017 a les 20:38\nAmb la vista posada en el calendari. I amb les fulles preparades del mesos de maig i de juny. Reus tindrà nou Pressupost, com s’ha posat de manifest. Però, ¿quan entraran en vigor, de forma definitiva, i per tant, permetran materialitzar les inversions que té previstes l’equip de govern per aquest any? Tot dependrà de si es presenten o no al·legacions a l’aprovació inicial dels comptes, que quedarà fixada a partir de la mitjanit de dissabte -essent inicialment aprovats la matinada de dissabte 13–.\nDurant 15 dies hàbils, s’obre el període d’exposició pública per a que qualsevol partit, entitat o ciutadà pugui raonar alguna qüestió. Segons fonts del consistori, «es tractaria fonamentalment de qüestions tècniques, i normalment no es presenten». En qualsevol cas, també aclareixen que sempre s’avaluen la idoneïtat d’aquestes al·legacions a nivell jurídic. En un escenari hipotètic en què es puguin produir al·legacions, el ciutadà de Reus veuria com, de moment, la demora dels comptes seguiria vigent fins a que es contestessin; en altres paraules, se seguiria disposant dels mateixos comptes, que estan prorrogats des de principis d’any. En cas que no hi hagi esmenes, llavors sí que Reus, al mes de juny ja tindria les noves consignacions pressupostàries.\nL’alcalde seguirà al capdavant\nEls pressupostos rebran llum verda en un procediment vinculat a la qüestió de confiança a l’alcalde, Carles Pellicer, que no va prosperar. El procediment indica que els comptes queden igualment aprovats si en el termini d’un mes després del rebuig -que va finalitzar el 12 de maig- no es presenta una moció de censura amb candidat alternatiu a alcalde, o si aquesta no prospera, amb el suport de la majoria absoluta del plenari. Que tiri endavant una moció de censura és una quimera. Almenys, en els propers sis mesos.\nEn aquesta partida d’escacs, recordem que la majoria necessària que es necessita són 14 vots, els quals no s’arribaran a materialitzar. El posicionament de la CUP ha estat clar: erigir-se com alternativa de govern, en tant que va ser la segona força més votadaa les Municipals. Recolzament que C’s rebutjava, i feia seva una alternativa: proposar com a batlle al candidat socialista, el qual hauria de buscar al seu torn de la CUP. Els cupaires, però, no volen ni sentir a parlar de la formació taronja, però al mateix temps, se senten rebutjats pels socis de Pellicer al govern, ERC i Ara Reus. Ara Reus qualificava de «cortina de fum» les intencions de la formació anticapitalista. ERC, en la línia del partit de Jordi Cervera, seguia estenent la mà i la confiança a Pellicer.\nEl pressupost de Reus per al 2017 és de 323 milions d’euros i s’estructura en tres eixos: un lleuger increment dels ingressos; el sanejament dels comptes municipals, que permeten reduir l’endeutament i les despeses financeres; i un increment de les partides en les àrees estratègiques.


Una sempre s’imagina què deu dir el director als seus actors per tal que aquests se sentin còmodes, perquè puguin fer del rodatge un lloc segur. De vegades, el nivell d’exposició dels intèrprets resulta tremendament alt. És el cas de 'Mis escenas de lucha', última pel·lícula del francès Jacques Doillon. Es construeix a partir de pocs elements. De fet, es podria dir que només necessita tres coses: un home, una dona i una casa al bosc. Així es resumeix la història. Ella torna al poble de la infància després de la mort del pare. Ell viu allà. Es coneixen des de fa anys i es retroben i es desitgen. Han de canalitzar l’anhel d’alguna manera i ho fan amb una sèrie de baralles.\nPoques pel·lícules han capturat el cos d’una manera tan física, explícita i estètica. Doillon ha fet una obra única, nua en tots els sentits, pels escassos elements que necessita i per la sensualitat primitiva que elabora. Els cossos de Sara Forestier i James Thierrée són el motor de la pel·lícula. La càmera se’ls enganxa i participa en la seva fascinant intimitat.\nLa violència acaba barrejant-se amb el sexe. En qualsevol cas, es tracta de pulsions, que combinen amb un fons teòric. Els personatges discuteixen les bases de les seves sessions. 'Mis escenas de lucha' s’estructura així sobre dos pilars aparentment distants: el cos i la paraula.\nEl film de Doillon arriba a les nostres pantalles dos anys després de la seva estrena. Es podria dir allò de més val tard que mai. 'Mis escenas de lucha' és una pel·lícula imprescindible, que emociona per la capacitat del cineasta i dels actors de trobar la intimitat necessària per imprimir a la pantalla els límits del cos.\nEscrit per Violeta Kovacsics divendres 29 de maig 2015


Hisenda sotmet la CCMA, el CAC i l'ACN a una vigilància especial - comunicació21\nHisenda sotmet la CCMA, el CAC i l’ACN a una vigilància especial\nRedacció|2017-09-21T09:11:32+02:0021 setembre 2017|Comunicació21\nEl Ministeri d’Hisenda ha enviat una ordre a bancs i caixes perquè controlin amb especial atenció els comptes de 297 ens públics, societats, organismes autònoms, consorcis i fundacions per tal d’evitar que la Generalitat financi a través d’elles activitats relacionades amb el referèndum d’autodeterminació de l’1 d’octubre.\nEn la llista d’entitats sotmeses a aquesta vigilància especial es troben la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals, el Consell de l’Audiovisual de Catalunya, Intracatalònia (l’empresa propietària de l’Agència Catalana de Notícies), TVC Multimèdia (filial de la CCMA) i la Fundació La Marató de TV3.\nEn la llista també hi ha l’Entitat Autònoma del Diari Oficial i de Publicacions de la Generalitat, el Centre de Telecomunicacions i Tecnologies de la Informació, la Fundació Centre Tecnològic de Telecomunicacions de Catalunya, la Fundació I2CAT o el Consorci Mobile World Capital, entre d’altres.\nEn el document enviat per Hisenda a l’Associació Espanyola de Banca (AEB), la Confederació Espanyola de Caixes d’Estalvis (CECA) i la Unió Nacional de Cooperatives de Crèdit (UNACC) es detalla com ha de ser el control especial a realitzar.\nSegons explica El País, l’objectiu és que la Generalitat no pugui tramitar cap transferència de diners a través de bancs i caixes sense un certificat d’Hisenda, que s’encarregaria de comprovar que el pagament és en “defensa de l’interès general i en garantia dels serveis públics fonamentals”.\nLes cookies són petits arxius de text que s'envien al teu disposi


Orgull al marge – Muntanyes de paraules\nOrgull al marge\nPublicat per muntanyesdeparaules el gener 16, 2019 gener 16, 2019\nExisteix un tipus d’orgull outsider, rústic, aspre com les roques que decoren l’escenari on ens va tocar créixer, sec com els matolls a l’hivern, difuminat per tanta boira.\nÉs un orgull compartit per totes aquelles que estimen sense remei els territoris d’ubicació dubtosa sobre mapa. La certesa de saber-se d’un lloc que mai sortirà als anuncis d’Estrella Damm i d’un parlar que difícilment es fa espai entre les sèries i programes de TV3.\nLa satisfacció de pertànyer a un indret que queda lluny de l’arquetip de catalanitat.\nPotser això modela el caràcter, no tenir referents explícits a qui assemblar-se, reconèixer l’ancestre pagès que et precedeix i no el burgès de veu profunda i cop al pit.\nTenim un diamant que ens agrada brut, sense polir. Poca gent i l’aire que despenja les fulles a finals d’any.\nEs tracta de l’orgull propi dels llocs petits, dels espais singulars; fins i tot l’he reconegut als ulls d’alguna gent de barri a Barcelona. Un orgull de fàcil aprovació i mirada perduda que evoca mots com “comunitat”, “pinya”, “identitat”, “poble”.\nQuan els Ovidi 4 llegeixen el manifest “Los del sud us matarem a tots” als seus espectacles, la riallada es fa inevitable. Un esclafit de complicitat, de compartir una manera de fer desmanegada lluny de la pompositat d’alta gamma. És l’orgull canalla fet prosa que t’entrega la consciència de ser un sud dins del nord. Això i esperar la propera publicació a xarxes de les Milícies de l’Oest.\nMoltes ens trobem transitant entre els llocs d’on som i on hem anat, sense saber ben bé si d’on venim és cap a on anem. Ara m’acull una terra de matinades gèlides i muntanyes boterudes, d’arbres pelats que em recorden les alzines i roures vells que sempre han acompanyat el traginar de la padrina. En aquest anar i venir, tornar a casa es converteix en un espectacle; les roques, els colors, el riu, que t’obre pas. I casa, on és? Potser en cada tram de la carretera corba que connecta els teus dos suds en aquest extrem de nord.\nEntrada prèvia La vida simple\nEntrada següent Revoltim de primavera


Xavier Orteu i Guiu: La lògica de l’algoritme i les noves formes d’exclusió - Social.cat\nGent gran, Desigualtat social, Acció social\nDivendres, 10 de desembre de 2021 | 08:15 h\nLes demandes es burocratitzen. Es despersonalitza l'atenció i cada cop més qüestions es gestionen amb sistemes automatitzats. Se simplifiquen els mecanismes de relació amb els serveis: allò que no entra en la casella, no existeix. No hi ha amb qui dialogar.\nCada cop més, la tecnologia avançada forma part dels mecanismes de gestió de la pobresa. Cal estar atents a com aquestes lògiques de control es manifesten en forma d'algoritme, per entendre com el discurs neoliberal desplega les seves fórmules per administrar la misèria generant noves formes d'exclusió social.\nNo fa gaire va venir a Barcelona la investigadora nord-americana Virginia Eubanks i es va interessar per conèixer les Xarxes de Resposta Socioeconòmica (Xarse) impulsades per l'Ajuntament de Barcelona. Es tracta d'un servei d'acompanyament a recursos per a persones afectades per la crisi de la Covid-19 i suport personalitzat per a la sol·licitud de tràmits administratius.\nEn aquest diàleg ens va explicar que ens trobem davant del naixement del que ella anomena els asils digitals. Es tractaria de les cases de la caritat modernes que amb l'argument d'una millor gestió dels recursos econòmics, alimenten un seguit de sistemes de gestió automatitzats que, atenció, generen nou sobrant social.\nEn realitat, ens adonem que fa temps que estem explorant les diferents facetes d'aquest sobrant social que va a parar als asils digitals. En una primera aproximació vam poder observar com la virtualitat podia generar un sobrant social en forma de subjecte cognoscent, totalitzat en la seva presència en el format digital, reduït a l'expressió digital.\nUna segona aproximació ens va permetre aproximar-nos a una altra faceta d'aquest sobrant social. Aquella que es genera a l'hora de requerir el domini d'eines digitals per a l'accés a determinats serveis o ajuts. Són moltes les persones que queden fora per manca de coneixement i domini d'aquestes eines. És el que anomenem la bretxa digital.\nAra, just veiem una tercera cara d'aquest sobrant social, la que té a veure amb el big data i la datificació (la capacitat de produir dades que puguin ser llegides per un ordinador). L'efecte més clar és quan hom queda fora dels paràmetres per accedir a un servei o ajut. Quan el sistema automatitzat en la presa de decisions considera que la persona no compleix els requisits.\nEls algoritmes funcionen com a sistema de predicció de conductes i treballen en un marc discursiu neoliberal que culpabilitza la persona de la situació en què es troba i l'aïlla. Davant d'això és urgent interrogar-nos sobre la lògica de l'algoritme, com genera més sobrant social en forma de vides arruïnades. Com evitar que cada cop més gent vagi a parar als asils digitals?


Detectat un cas positiu de Covid-19 a la Residència L'Onada de Riudoms | FemSafareig.cat\nDetectat un cas positiu de Covid-19 a la Residència L’Onada de Riudoms\nabr. 22, 2020 Redacció Cultura/Societat 0\nEl primer cas positiu de coronavirus a la Residència L’Onada de Riudoms es va confirmar diumenge passat, 19 d’abril. Avui dimecres han començat a fer-se proves PCR a tots els residents al centre i als treballadors.\nResidència L’Onada de Riudoms (FOTO: Cedida)\nSegons va informar la residència a la seva pàgina web, en un apartat on informa dia a dia sobre la situació del centre en la crisi sanitària, la persona afectada va presentar símptomes dies enrere, i es va sol·licitar que se li fes la prova de PCR. En saber-se’n el resultat es va fer un aïllament encara més estricte i es va sol·licitar la derivació hospitalària.\nAvui dimecres, 22 d’abril, han començat a fer-se proves tant al personal que treballa a L’Onada Riudoms com a la resta de persones residents. L’objectiu d’aquestes tests, que s’estan fent també a la resta de residències d’arreu del territori, és conèixer la situació real del centre i poder identificar amb certesa els casos positius, per prendre les mesures que siguin necessàries i evitar els contagis.\nEl centre informa de totes aquestes qüestions a la seva pàgina web. També publica informació sobre els donatius que, tant des de l’Ajuntament com des d’algunes entitats, empreses i persones particulars s’han fet a la residència, especialment de mascaretes, bates, guants, pantalles protectores i altres equips de protecció. Des de l’inici de la crisi sanitària, el centre ha posat en marxa, també, mesures per a la prevenció, com el tancament de les visites, la desinfecció interna i externa, i el confinament dels residents en espais petits per evitar que, si hi ha un cas, arribi fàcilment a la resta.\ncoronavirus, Covid-19, gent gran, l'Onada


Vallès Visió torna a ser la televisió de referència de la Mitja Marató de Montornès. | Mitja Marató Montornès-Montmeló-Vilanova-La Roca\nDesprés de dos anys d’aturada a causa de la pandèmia, la Mitja Marató Montornès- Montmeló- Vilanova- La Roca torna a celebrar-se el proper 27 de març i la televisió del Baix Vallès farà una àmplia cobertura de la prova.\nLa comissió organitzadora de la Mitja Marató Montornès-Montmeló-Vilanova-La Roca i el Consorci Teledigital Mollet, han signat de nou elconveni a través del qual Vallès Visió es converteix en la televisió oficial de la cursa que es desenvoluparà el dia 27 de març. D’aquesta manera, Vallès Visió farà una àmplia cobertura de la prova atlètica, després de dos anys que no s’ha pogut celebrar a causa de la pandèmia. Els espectadors podran seguir tots els actes que giren entorn a la cursa gràcies a totes les notícies prèvies que s’aniran emetent els dies abans de la Mitja i amb un ampli resum que es podrà veure el dia de la cursa, dins de ‘La Jornada de diumenge’, a les 22h. A canvi, Vallès Visió figurarà com a televisió oficial de la prova i el logo del canal es podrà veure en tots els espais publicitaris de la Mitja. D’aquesta manera, Vallès Visió referma el seu compromís amb el territori i amb l’esport, col·laborant des del primer dia d’emissió amb aquest esdeveniment tan arrelat a la comarca.\nUna Mitja adaptada\nDesprés de dos anys sense poder celebrar-se, la Mitja torna el 27 de març amb tota la seva essència, sent una prova atlètica, solidària, social i, subratllant, un any més, el seu compromís per la igualtat, la sostenibilitat i l’educació mediambiental. Enguany, i a causa de les condicions provocades per la Covid19, l’organització de la Mitja ha fixat un límit d’inscrits de 1500 atletes, entre la mitja i la cursa dels 6 km.\nLa Jornada, dedicada a la Mitja\nLa Jornada de diumenge, 27 de març, estarà centrada en la Mitja Marató. També ho estarà La Jornada de dilluns, 28 de març. La tertúlia esportiva, conduïda per Albert Maspons i Laia Laffaure analitzarà la prova i explicarà totes les novetats de la cursa. Uns resums que també es podran veure a la carta al web de la televisió, www.vallesvisio.cat.\nContingut i foto, cessió Vallès Visió.


Som Castelló reclama al Consell la ‘solvència tècnica’ per a poder obrir el centre d'alzheimer La Pineda de Castelló\nSCS: “la Generalitat margina una vegada més a Castelló”.\nPer a SCS, la “Generalitat margina una vegada més a Castelló”. “No és de rebut que es tarde tres anys a realitzar un informe tècnic per a una obra que ja està finalitzada per part del consistori”, afig la formació política. “L'alcaldessa, Amparo Marco, va entregar les claus de les instal·lacions a la Fundació Salomé Moliner, que gestiona el centre, en 2019, però aquest no ha pogut obrir les seues portes encara a l'espera d'aquest tràmit”, destaquen des del partit. Una situació ‘irregular’ que afecta un total de 60 usuaris que no poden ser atesos com correspon, i que porten tres anys sense poder rebre l'assistència necessària per a les seues malalties.\nAlzheimer La Pineda Som Castelló


Declaració d’intencions del campió al Calderón\nEnviat especial a MadridMessi es va esmunyir per darrere de la porteria del Vicente Calderón, entre flaixos dels fotògrafs i insults dels aficionats locals. L’argentí, suplent contra l’Atlètic després d’una setmana esbojarrada en què ha creuat dos cops un oceà i ha sigut pare, va entrar al terreny de joc per liderar la declaració d’intencions d’un Barça imponent. Amb un toc elegant va batre Oblak i va córrer per darrere de la porteria buscant Suárez. La jugada l’havien construït, mossegant, Alba i Neymar. Unint caràcter i estil, elegància i grapa, el campió va alçar el cap just després del gol de Fernando Torres, i va esborrar així de la gespa l’Atlètic, amb un trident que va imposar la seva llei en un segon temps que reforça l’autoestima del Barça (1-2).\nEl Barça, amb Messi, va guanyar el partit amb un gran segon temps. Però sense Messi també va ser capaç de conservar la seva grandesa durant el primer. Amb un Iniesta exquisit i un Neymar amb ganes de gresca, l’equip va trepitjar la gespa del Vicente Calderón demanant respecte al rival amb el seu llenguatge corporal. Es va plantar sobre el terreny de joc movent la pilota, tancant el rival, condemnant-lo a haver d’esperar errades per sentir-se perillós. El Barça sempre vol ser protagonista, sempre vol fer-se mirar. Juga un esport de risc preciosista, en què cada errada pot condemnar-te al pou, com aquelles que de tant en tant fa Mascherano, que va deixar Torres sol davant Ter Stegen en la principal ocasió d’un Atlètic que no té cap mena de problema a desdibuixar-se. S’amaga, es tanca dins la seva closca i colpeja quan toca. Forma part de la seva manera de ser.\nEl Calderón va veure en acció dues propostes sinceres: el Barça necessita la pilota, però sense el toc màgic de Messi va estavellar gairebé tots els seus atacs a la defensa d’un Atlètic decidit a resistir com a forma de vida, que confiava en les curses d’un Griezmann, per sort, apagat. El Barça també sap resistir, però no deixa d’avançar ni tan sols quan falta l’aire i les peces cauen. A les baixes de Piqué i Alves s’hi va sumar la lesió d’un Thomas Vermaelen condemnat al trist destí de ser notícia, periòdicament, per haver de deixar els terrenys de joc amb els ulls tristos, lesionat. El belga estava firmant un gran partit, però un cop va entrar Mathieu el Barça va seguir unit, fent del col·lectiu el millor remei contra la falta de solucions individuals. Neymar, entremaliat de sortida, es va anar apagant. I Luis Suárez va topar amb el travesser en una gran ocasió després d’un servei de cantonada. A cada errada, el Barça reaccionava amb caràcter. A cada errada de Mateu Lahoz (no va veure fins a tres mans dins de l’àrea local), el campió es concentrava més.\nDurant 45 minuts el Barça va ser imponent en el discurs, ocupant espais, buscant solucions i deixant sense arguments el rival. Però sense la màgia de Messi tota aquesta feina no servia de gaire. L’Atlètic tenia clar que la seva oportunitat arribaria, i posava en problemes Mascherano, pressionava i molestava entre línies. Així va arribar el gol de Torres; Alba va fallar i Mathieu i Mascherano, massa oberts, van cedir un passadís, uns centímetres claus per permetre que el Niño marqués el primer gol de Lliga a l’equip de Luis Enrique. Ter Stegen, sense fortuna aquest any, no va poder fer gaire en el primer xut entre els tres pals del rival. Però tot just dos minuts després Oblak també va rebre el primer gol, quan Neymar va transformar magistralment una falta. En jugada el brasiler no trobava els centímetres claus per donar inici a les danses, però no va desaprofitar la falta.\nCada passada de pilota blaugrana cansava més les cames de l’Atlètic, perdut perseguint pilotes, tapant espais. Rafinha feia la feina bruta, Busquets aportava equilibri i Rakitic, fos, va cedir el seu lloc a un Messi capaç de canviar del tot els partits. Amb un rival cansat al davant, Messi va fer festa grossa: va trobar els forats, va crear-los quan no hi eren i va canviar del tot el guió del matx. Simeone va canviar els seus puntes per apostar per la velocitat del belga Carrasco i el colombià Jackson Martínez, però el partit ja es jugava a l’àrea matalassera, on un Barça amb l’autoestima més alta va trobar en Messi el gol d’un triomf de valor incalculable. Lluitant contra un bon rival, el virus FIFA o els penals no xiulats, el Barça va jugar com els campions. I va guanyar com a tal.


Cròniques archivos - Pàgina 2 de 10 - Aliança contra la Pobresa Energètica\nAssessorament 15 de desembre de 2021\n11 de gener de 2022 10 de gener de 2022 per APE\nUn dimecres més ens reunim per assessorar-nos col·lectivament sobre com vetllar pels nostres drets energètics! Aquest ha estat l’últim assessorament presencial de l’any. Ens trobarem però online el dia 29 de desembre per poder continuar donant seguiment als casos durant les festes. A continuació us deixem un petit recull dels casos que hem comentat avui: … Llegiu més Assessorament 15 de desembre de 2021\nAssessorament 1 de desembre de 2021\n17 de desembre de 2021 17 de desembre de 2021 per APE\nÉs dimecres i com cada quinze dies toca assessorament col·lectiu! A la benvinguda, la introducció de què és l’APE i als passos bàsics a seguir en cas de vulneració de drets energètics, se li ha sumat l’explicació de l’enquesta sobre emergència habitacional que estem fent conjuntament amb la PAH Barcelona, l’Observatori DESC, Enginyeria Sense Fronteres … Llegiu més Assessorament 1 de desembre de 2021\nAssessorament 17 de novembre de 2021\n1 de desembre de 2021 29 de novembre de 2021 per APE\nUn dimecres més ens trobem per posar fil a l’agulla en la defensa dels drets a l’accés universal als serveis bàsics. Donem la benvinguda, sabem què és l’APE i donem quatre punts bàsics per garantir els nostres subministraments Dit això, comencem amb els casos. El primer és el de l’Abu de Cerdanyola, que viu en … Llegiu més Assessorament 17 de novembre de 2021\nEns trobem un dimecres més per compartir coneixement i reclamar drets energètics. Donem la benvinguda a les persones noves, expliquem què és l’APE i donem uns petits consells genèrics sobre on adreçar-se per gestionar els nostres casos Tot seguit, comencem amb els casos. El primer és el de la Irene que viu en un pis … Llegiu més Assessorament 3 de novembre de 2021\n16 de novembre de 2021 15 de novembre de 2021 per APE\nSeguim assessorant-nos col·lectivament! Dimecres passat ens vam tornar a reunir per seguir lluitant conjuntament pels nostres drets energètics. Després d’explicar qui som l’APE i com funcionem, vam compartir algunes informacions clau sobre quines passes hem de seguir si tenim problemes amb els subministraments. Tot seguit, vam donar la paraula a les persones que ens acompanyaven … Llegiu més Assessorament 20 d’octubre de 2021


El Centre Especial de Treball durant el 2016\n14/07/2017 14:37:28 , Barcelona\nL’any 2016, el Centre Especial de Treball de Femarec va assegurar una feina a 151 persones amb discapacitat intel·lectual i/o trastorn mental... Saps que més van aconseguir?\nEls resultats de la nostra feina\nEl nostre servei de Gestió de residus va recollir 2.603,7 tones de 66 tipus de residus banals diferents (paper, cartró, plàstic...) i de 2.502,2 tones de residus especials i/o perillosos, els quals també gestionem. Per a això, es van haver d’efectuar quasi 16.000 recollides en casa de les nostres 545 empreses client.\nEn el marc del nostre servei de Destrucció confidencial de documentació, es van destruir 801,83 tones de material provinents de 332 empreses. Aquest servei s’encarrega de triturar tant documentació en suport paper o informàtic com altres materials per protegir la identitat de les marques (falsificacions, mercaderia amb tares, restos d’stock, uniformes antics...)\nA la nostra secció de Recuperació i reparació de màquines i dispositius varis, es van recuperar i, per tant, es va evitar haver de llançar, 7781 cafeteres, 588 fonts d’aigua i quasi 25000 equips de subministrament de begudes gasificades, entre d’altres.\nD’altra banda, pel que fa al treball manipulatiu que també duem a terme, es van muntar i subministrar més de 2000 lots de Nadal, unes 400 canastretes per nadons, casi un miler de regals solidaris per Nadal i per Sant Jordi, es va digitalitzar més de 8000 documents i papers i es van vendre més de 200.000 productes d’oficina, entre d’altres.\nTreball i integració social\nA banda d’efectuar una feina absolutament necessària, el col·lectiu de persones amb discapacitat que treballa al CET compta també una sèrie d’accions que complementen la seva integració a nivell social. Per exemple, parlem de la Companyia Pot Teatre o del projecte de rehabilitació mitjançant el teatre (en què participen una vintena de treballadors i treballadores), els nostres equips de futbol (amb la participació d’unes 15 persones), l’Espai de les Famílies (dirigit a tots els seus familiars), els Tallers Ambientals (en el marc del qual van visitar-nos 34 nens i nenes de primària) o el Centre de Dia de Salut Mental (on es realitzen activitats diàries per a 64 treballadors i treballadores amb malaltia mental).\nEl CET és un centre on aproximadament 150 persones amb discapacitat intel·lectual i/o trastorn mental realitzen serveis i produeixen béns principalment dirigits a empreses, les quals d’aquesta manera reforcen la seva responsabilitat social corporativa. Amb tot, gràcies al CET és possible afavorir la integració laboral dels seus treballadors i treballadores, que, a més, compten amb un seguit de serveis socials complementaris a l’activitat laboral.\nTags: responsabilitat social,salut mental,discapacitat,malaltia mental,Centre Especial de Treball,ocupació,RSC,integració laboral,serveis CET,gestió de residus,discapacitats,CET,canastretes,


Aprovat el projecte de millora d'enllumenat i paviment del passeig d'Empúries | Ajuntament L'Escala\nEl ple celebrat aquest dilluns ha donat llum verda al projecte de millora de l'enllumenat i el paviment del passeig d'Empúries.\nEl projecte inclou la reparació del ferm en el tram que va des de l'accés al MAC-Empúries fins a Sant Martí d'Empúries, així com dotar de millor il·luminació el passeig. En aquest sentit, s'incrementarà el nombre de balises de llum actuals i es reforçarà l'enllumenat amb alguns fanals més alts amb tecnologia led. També s'aprofita per dotar de lavabos públics la zona.\nEs preveu una inversió d'uns 432.000 euros, que s'hauria de començar a executar els propers mesos. L'any vinent també estan previstes altres actuacions al front marítim d'Empúries, com és l'acondicionament d'una zona de descans-mirador a l'antic aparcament del MAC-Empúries o la prolongació del passeig entre Sant Martí d'Empúries i el Riuet.\nTambé s'ha fet una sessió extraordinària en què el Síndic de Greuges Municipal, Carles Cervantes, va presentar la seva memòria dels dos darrers anys, en què ha atès un total de 43 consultes.


Xavier Ginesta Maig 19, 2018 5:55 pm\nUns 90.000 espectadors van poder gaudir, a uns tres euros per entrada, el partit entre el FC Barcelona i el Mamelodi Sundowns (1-3), aprofitant els actes de commemoració del centenari de Nelson Mandela. L’estadi on Iniesta va entronitzar la selecció, a Johannesburg, va fruir de futbol d’alt nivell ara amb el Barça, malgrat que a final de temporada sempre fa mandra haver de volar durant deu hores per un partit amistós de tipus promocional. Però, en l’actual indústria del futbol, la pela és la pela. I, Messi, déu nostre senyor: els crits de la graderia quan l’argentí va sortir a escalfar van ratificar qui és la gran icona del futbol mundial. Ni Cristiano, ni Neymar –que, per cert, l’argentí no vol veure ni amb pintura vestit de blanc–. Amb Leo a l’expedició, el Barça ingressarà una calerada pel partit, a la vegada que pot aprofitar l’oportunitat per mantenir la narrativa del “més que un club al món” que ben poques entitats poden presumir.\nDesprés d’anys que aquest relat inaugurat el 2006 (amb l’acord entre Unicef i la junta de Joan Laporta) hagi tingut llums i ombres, l’entitat necessita aquest tipus d’accions promocionals per mantenir viva l’excepcionalitat que fa del Barça un club genuí, una entitat admirada arreu del món pel seu compromís social. De fet, en pocs dies la junta de Josep Maria Bartomeu ha pogut enfortir la seva imatge institucional amb tres cops d’efecte: a l’impacte al continent africà del partit contra el Mamelodi Sundowns, s’hi suma el fet que el club ha sortit vencedor del conflicte amb la UEFA per l’exhibició d’estelades en competicions europees, així com també el cop de puny sobre la taula de la directiva portant als tribunals la requisa d’estelades i símbols grocs a l’entrada del Wanda Metropolitano a l’inici de la final de la Copa del Rei. De fet, davant del Senat, Bartomeu va mostrar la seva cara més política (ja era hora!), més compromesa amb uns valors fundacionals que, precisament amb la seva gestió, s’ha anat descafeïnant de mica en mica.\nPerò, l’acció a Sud-àfrica és especialment rellevant per la narrativa de l’entitat. Possiblement, en un moment de globalització absoluta d’aquest esport, el FC Barcelona combina en un mateix viatge la necessitat de promocionar la seva marca mundialment –la presència en mercats emergents i la fidelització de nous aficionats (consumidors!)– amb la voluntat d’associar aquesta marca amb un nom (Nelson Mandela) indiscutiblement vinculat amb valors com la fraternitat, la germanor o la lluita contra les desigualtats. Un dos per un valorat en tres milions d’euros, possiblement dels més ben jugats en aquest tipus d’accions dels darrers temps. Si bé l’aficionat local podria menystenir aquest tipus de decisions –i més quan les gires de pretemporada han supeditat la preparació física a la promoció econòmica–, aquesta vegada no dubtarà que el centenari del naixement de Mandela és un moment idoni per a reforçar el compromís del Barça contra la repressió.\nDe fet, el futbol a Sud-àfrica ha estat sempre associat a la comunitat negra, a aquells que es van revoltar contra l’apartheid que, esportivament, corria pels camps de rugbi. Però, es dona el cas, a més a més, que la penya barcelonista de Sud-àfrica (Mzansi Penya Barcelonista) es funda sobre els valors de la solidaritat, l’ajuda mútua, la igualtat de gènere o la lluita contra la discriminació. En aquest sentit, des de la seva fundació el 17 de febrer de 2010, els qui han de ser els ambaixadors del club en aquesta punta de món han enarborat la bandera blaugrana juntament amb la de les lluites contra la repressió a una comunitat que va viure segregada i apartada dels cercles de poder fins que Mandela els va empoderar i van dir prou.\nAssumint que avui les grans marques futbolístiques no poden evitar projectar-se a l’exterior a través de gires o partits promocionals, accions com la de Johannesburg posen de manifest que moltes vegades es pot llegir més enllà. Es pot aplicar el zoom quan es dissenyen aquestes gires i seleccionar, no només en funció dels interessos econòmics, sinó buscant les que ajudaran més a teixir la narrativa de l’entitat. I, després d’un desembarcament als Estats Units on la premsa local no va tenir cap mena de dubte que una nova “franquícia” arribava a Nova York, també va bé trufar aquesta indústria de responsabilitat social. Si més no, per no oblidar els nostres orígens ni aquells qui van iniciar una narrativa el 1908.\nCarmen Maura a ‘El Hormiguero’\nPresentació de Marc Castells com a alcaldable de Junts per Igualada a la capital de l’Anoia\nLlaços grocs en edificis del govern català, com en els balcons del Palau Moja a les Rambles\nLa portaveu adjunta dels comuns al Parlament, Marta Ribas\nManifestants a plaça Universitat\nUn avió d’Ethiopian Airlines