El Temps de Crònides: Sunt lacrimae rerum\nJa fa temps que volíem editar aquest CD. Finalment hem tirat pel dret amb una edició limitada de 100 còpies autoeditades. El treball, realitzat conjuntament entre l'Anna Maluquer i jo, deu el seu origen a un encàrrec que ens van fer el 2009 per a l'homenatge a Joan Vinyoli en motiu del 25è aniversari de la seva mort. El recital-homenatge es va fer primer a Begur el 15 de setembre del 2009 i després a Barcelona, a l'Arts Santa Mònica, el 27 de novembre del 2009.\nEl disc consta de de 23 poemes recitats per l'Anna i musicats per mi, extrets de les obres El callat (1956), Realitats (1963), Tot és ara i res (1970), Vent d'aram (1976), El griu (1978), Cercles (1980), A hores petites (1981), Domini màgic (1984) i Passeig d'aniversari (1984). La tria dels poemes la va fer la biògrafa Cristina Badosa, tenint Begur, el lloc d'estiueig de Vinyoli, com a fil conductor: "La tria de poemes que proposo s’adapta a un itinerari poètic de Joan Vinyoli que té com a escenari interior Begur, un espai molt important a la seva poesia a partir dels seus estiuejos del 1954 fins al 1978, que va haver de deixar, en patir la trombosi cerebral."\nVoldria introduir aquí tres exemples, tres, que apareixen al disc, els poemes amb el seu àudio corresponent. El tres poemes pertanyen al llibre El callat, 1956:\n1) "El camí"\nAquest és el camí: pel recremat areny,\nhe sentit el cruixir de la neu en el bosc;\non jo queia ferit sota el pes de les ombres,\nm’he trobat de genolls entre el vent i la llum.\nAbocat a l’incendi del matí gloriós,\no petjant la planura de la nit sense temps,\nl’aigua vera no és per als llavis la pedra;\nen la set del qui cerca neix profunda la deu.\nPodeu sentir l'aùdio aquí.\nQuan ja per entre els pins\nfresseja el mar de l’aire\ni les copes són plenes\nde l’hidromel solar;\nquan esclaten les roses\ni les flors de migdia cremen\na les terrasses vora l’aigua,\nDiumenge, dret a les escales,\nen el replà d’un alt silenci\nric dels secrets de cel·les i de pòrtics,\nmira per sobre les teulades\nla llisa mar guspirejant i sap.\nDesprés de molta lluita, sols després\nde l’incessant combat entre la roca\ni el foc, madura i pren la flama.\nDesprés de molta lluita, sols després,\npot la mirada omplir-se i retenir\ncalladament. I el gra madura als camps.\n3) "El callat"\nM’endinso pel teu àmbit, primavera\ndel càntic, una veu entre les veus\nofertes al Callat, que per les coses\nm’envia el seu alè. Quina avinguda\nsecreta tot de sobte m’ha portat\na delitós paratge? Selva muda,\ncom els infants camino, lliure, lliure,\nsentint la quasi veu del Callat\narriba a mi, bevent el seu somriure.\nTot el disc el podeu sentir sencer i descarregar aquí.\nPublicat per Marc Egea i Ger a 2:20 p. m.\nEtiquetes de comentaris: anna maluquer, joan vinyoli, marc egea


Els veïns de Tarragona es planten després de l'accident d'Iqoxe: "No sabíem què passava"\nEls veïns de Tarragona s'han plantat aquest dimecres en una multitudinària manifestació per protestar per la inseguretat que senten a prop d'empreses químiques, i han lamentat que es va evidenciar en l'accident d'Iqoxe a La Canonja on van morir tres persones, segons les queixes recopilades durant la jornada.\nLa Núria, que ha anat a la manifestació amb el seu nadó, explica que ningú els va avisar del que estava succeint el dia de l'explosió ni de les mesures que havien de prendre per protegir-se: "No sabíem què passava".\nEstava passejant pel carrer i portava al cistell a la seva filla quan va ocórrer l'accident, moment en el qual la gent va començar a córrer i fugir en cotxe, sense saber què fer, perquè no va sonar cap alarma, diu.\nRecorda que va anar a casa i va trigar més de 40 minuts en poder saber què passava, i demana per a la seva filla més mesures de control: "Per a ella vull més seguretat. Creixerà a Bonavista --barri de Tarragona--. Vull que sàpiga què té de fer".\nLa manifestació ha reunit unes 1.600 persones, que han recorregut els carrers de Tarragona sota el lema 'Volem seguretat en la química, informació i coordinació'.\nLa marxa s'ha sumat a la vaga convocada per sindicats, a la qual estaven cridats a participar uns 11.000 treballadors i que ha registrat un seguiment massiu.\nVAN PENSAR QUE ERA UN TERRATRÈMOL\nJuani, que ha viscut des de sempre a Tarragona i té un germà que treballa en aquesta indústria, explica que estava cuinant quan va succeir l'explosió i que van pensar que era un terratrèmol perquè "es va moure tot".\nReclama més seguretat i que els informin de com actuar, i defensa que s'ha manifestat per no tenir "tant perill, i que posin més remei", a més de per donar suport als treballadors en vaga.\nCarol, empleada d'una planta propera a Iqoxe i veïna de la ciutat, assenyala que ella havia marxat de la feina cap a mitja hora quan es va produir l'accident, i estava amb la seva mare, que també ha participat en la protesta i ha dit que li hagués donat "un infart" si no haguessin estat juntes.\n"No estem preparats" ni els ciutadans ni els treballadors, assegura Carol, que assenyala que qualsevol persona que viu a Tarragona té veïns, amics i coneguts emprats en aquesta indústria i exigeix que hi hagi una sirena per avisar a la població si es produeixen més accidents com el d'Iqoxe.\nLES ALARMES QUE NO van sonar\nAntoni, que té casa a 300 metres de la planta d'Iqoxe i també treballa en una empresa química de la zona, ha assistit a la protesta amb una sirena per mostrar les alarmes que no van sonar "en el seu dia".\n"Va pegar un espetec", il·lustra Antoni, que es trobava a casa amb la seva dona, i indica que l'explosió els ha deixat una esquerda a la cuina.\n"NO SABEM QUÈ RESPIREM"\nRosa i Iñigo, que resideixen al centre de Tarragona, han acudit a la marxa perquè estan "farts" de la poca seguretat que tenen i critiquen que les administracions els van donar poca informació del que passava.\nEll ha portat una màscara per advertir de la contaminació que hi ha a la ciutat, envoltada d'empreses industrials: "No sabem què respirem".


Gorro tèrmic personalitzat | InverseTeams\nGorro tèrmic personalitzat\nEl gorro tèrmic es compon de SUPERROUBAIX i protegeix del fred el cap i les orelles. La zona inferior del gorro és elàstica i s'ajusta perfectament al cap. El procés de sublimació garantei...\nEl gorro tèrmic es compon de SUPERROUBAIX i protegeix del fred el cap i les orelles. La zona inferior del gorro és elàstica i s'ajusta perfectament al cap. El procés de sublimació garanteix que els colors no perdin intensitat amb l'ús i el pas del temps. Les tintes utilitzades per la personalització són ecològiques.


Costabella, Gussinyer i Camós completen l’Ironman de Frankfurt i Vitòria - CN BANYOLES\nCostabella, Gussinyer i Camós completen l’Ironman de Frankfurt i Vitòria\nTRIATLÓ · 12.07.2018\nAquest cap de setmana la secció de triatló ha estat d’allò més ocupada amb participació a les dues proves Ironman de Frankfurt i Vitòria, als Campionats d’Espanya disputats a Banyoles, alhora que fent tasques de voluntari en la seva organització.\nEdgar Costabella, Jacky Camós i Enric Gussinyer van participar en una Ironman. Costabella va completar la seva primera IM amb un temps de 11 hores 40 minuts i 20 segons, per acabar 12è del grup d’edat 24-25 anys. Gussinyer repetia a Vitòria com l’any passat i va acabar pràcticament amb un temps idèntic: 9h18’23”, rebaixant en 3” la marca del 2017 i acabant en 37a posició. Jacky Camós també va acabar la prova en 43a posició de dones amb 14h43’03”.\nA Banyoles es va disputar el Campionat d’Espanya sprint per categories i grups d’edat. En categoria cadet, Pau carol va ser 63è (37’09”), seguit de Marc Teixidor (41’09”, 190è) i Jan Aranda (41’31”, 201è). En noies, Elisabeth Vine va ser 112a amb 46’46”. En categoria júnior, Martí Carol va ser 56è (1h01’24”) i Eloi Compta 92è (1h07’16”).\nEn grups d’edat, Pol Espinosa va ser 15è sub’23 (57’55”) i Marçal Gratacós 23è (59’19”). Aitor Espinosa va ser 34è del grup 25-29 amb 1h01’41”, Kike Ferran 11è del grup 45-49 amb 1h05”56” i Narcís Combis va ser 34è del grup 50-54 amb 1h26’53”. En noies, Annabel Navío va acabar 5a del grup 30-34 amb 1h14’03”, Carmen Francesch va ocupar la mateixa plaça del grup 55-59 amb 1h24’55”. Anna Barba competia al mateix grup i va ser 10a amb 1h27’49”. Anna Pascual va competir al grup 55-59 i va ser 6a amb 1h34’12”.\nEl diumenge, es va disputar el Campionat d’Espanya d’Acuatló, on Pau Carol va repetir i va acabar 56è amb 16 minuts i 14 segons.


Inici / Esports / La Jorma Urban Trail incorpora una prova de cronoescalada de ciclisme\nLa Jorma Urban Trail incorpora una prova de cronoescalada de ciclisme\nLa Jorma Urban Trail afegeix aquest any una prova de cronoescalada de ciclisme. Amb un recorregut de vuit quilòmetres i 600 metres de desnivell serà puntuable per al Campionat d'Andorra de contrarellotge. El conseller d’Esports i TIC del Comú d’Escaldes-Engordany, Josep Batalla, ha destacat que “cada any veiem que venen molts ciclistes al país” i, a més, cada cop hi ha més aficionats a aquest esport. És per això que s’ha mostrat convençut que aquesta “era una prova que feia falta a Andorra”. En aquest sentit, confia que atragui corredors estrangers. “Fomentem que vingui gent de fora i que pugui conèixer Andorra, perquè les carreteres i ports que tenim aquí són un luxe”, ha destacat. Una altra novetat és la prova combinada lligada a aquesta cronoescalada.\nAquest any, a més, s’ha tornat a les dates habituals de la prova i s’han recuperat els premis en metàl·lic, que tindran uns imports de 300, 200 i 100 euros per al primer, segon i tercer premi, respectivament.\nLa Jorma Urban Trail fusiona els camins tradicionals que uneixen la parròquia amb els camins de muntanya, passant per la Vall del Madriu, i forma part de la primera prova de Multissegur Assegurances Copa d’Andorra de curses de muntanya. A banda dels habituals de cinc, deu i 21 quilòmetres, l'any passat es va incorporar una cursa més familiar amb un recorregut de tres quilòmetres.\nTindrà lloc el 7 de maig i sortirà del Prat del Roure a les 15.30 hores. L'arribada serà al Llac d'Engoslasters.\nLes inscripcions encara es poden fer a la pàgina web del Comú d’Escaldes-Engordany (www.e-e.ad) o bé, presencialment a la botiga Jorma Trail d'Andorra la Vella. La cursa manté la vessant solidària i per això es destinarà un euro de cada inscripció a l’Associació de Malalties Minoritàries d’Andorra (AAMA).


L'incendi en un recinte industrial d'Esparreguera activa l'alerta per contaminació del Llobregat - Sant Boi Diari\nEl riu Llobregat al seu pas per Sant Boi // Parc del Riu Llobregat\nEls Bombers de la Generalitat van extingir un gran incendi el passat 29 de juny a la Colònia Sedó, a Esparreguera, que va afectar un recinte industrial d’uns 2.500 metres quadrats, i va calcinar gran part de les instal·lacions d’una empresa que es dedica a la fabricació de productes de neteja industrials. La proximitat amb el riu Llobregat va comportar que s’aboquessin residus tòxics a l’aigua, segons Protecció Civil.\nAl lloc dels fets s’hi van desplaçar tècnics de l’Agència Catalana de l’Aigua i de la subdirecció general de Seguretat Industrial. Tos ells han estat realitzant controls extraordinaris de la qualitat de l’aigua en diversos punts del riu, per garantir-ne la seva salubritat.\nL’Ajuntament de Sant Boi ha emès un comunicat un cop ha rebut l’informe dels tècnics de l’ACA per deixar clar que la qualitat de l’aigua que es distribueix al municipi està garantida i que es pot consumir sense cap risc per a la salut. El consistori explica que l’empresa Aigües de Barcelona, que subministra l’aigua potable a Sant Boi i a 22 municipis més de l’àrea metropolitana, no ha detectat cap alteració ni ha observat cap anomalia en la qualitat de l’aigua del riu al punt de captació de la planta potabilitzadora (ETAP) de Sant Joan Despí des que s’ha tingut coneixement del fet\nPreventivament, Aigües de Barcelona ha activat controls extraordinaris, així com una campanya d’inspecció de la conca del riu Llobregat des del punt d’abocament fins a la captació de la potabilitzadora a l’alçada de Sant Boi per tal de detectar i anticipar-se a qualsevol possible anomalia.\nL’Ajuntament recorda que en casos de possibles episodis de contaminació al riu Llobregat que poguessin arribar a tenir un impacte sobre la qualitat de l’aigua produïda, aquest fet es detectaria immediatament i es recorreria a la utilització de recursos alternatius.\nTags:ACA Agència Catalana de l'Aigua Ajuntament de Sant Boi de Llobregat Bombers de la Generalitat contaminació ETAP ETAP Sant Joan Despí Llobregat planta potabilitzadora planta potabilitzadora de Sant Joan Despí Protecció Civil Riu Llobregat Sant Joan Despí\n← El minut a minut del ple municipal de Sant Boi del mes de juny de 2016\nLa Llançadora d’Ocupació finalitza el curs aconseguint que 12 persones trobin feina →


Pluja i molts núvols al llarg de tot el cap de setmana en la Ribera - elseisdoble.com\nPluja i molts núvols al llarg de tot el cap de setmana en la Ribera\nEl dissabte la pluja banyarà de forma constant tota la comarca i el diumenge les pluges ja seran més fluixes, amb cels completament ennuvolats\nPredomini de cel nuvolós, amb nuvolositat d'evolució diürna a l'interior de la comarca. S'esperen precipitacions febles i disperses al matí, més intenses i abundant en el sud, on no es descarta que siguen localment forts en zones pròximes; durant la segona meitat del dia, s'esperen ruixats acompanyats de tempestes, que podran ser localment fortes en zones d'interior.\nTemperatures mínimes en ascens en el litoral i sense canvis en la resta; màximes amb pocs canvis, excepte descensos locals a l'interior. En el litoral, vent del nord-est fluix amb intervals de moderat; en la resta, variable fluix, amb predomini de component aquest en hores centrals.


Matt Thomas, jugador de la jornada 24 en la Liga Endesa\nL'escorta de Valencia Basket Matt Thomas ha sigut triat Jugador de la Jornada 24 de la Liga Endesa, designació que compartix amb Dylan Ennys (MoraBanc Andorra) i EJ Rowland (Montakit Fuenlabrada), tots ells amb 28 crèdits de valoració. Matt és el tercer jugador del nostre equip que aconseguix esta designació en l'actual temporada, després de Will Thomas (jornada 3) i Bojan Dubljevic (jornada 6).\nEn un moment molt delicat de partit, Matt Thomas va fer un pas endavant per a aconseguir convertir 7 dels 9 llançaments de tres punts que va intentar, als quals va afegir 2 de 3 en cistelles de dos punts i 2 de 2 en tirs lliures per a acabar amb 27 punts. En atac, a més, va repartir 2 assistències, en totes dues ocasions a Aaron Doornekamp que va aconseguir sumar dos triples.\nLa seua estadística la va completar amb 4 rebots, 2 d'ells en defensa i 2 més en atac, 1 recuperació i 2 faltes rebudes, per als 28 crèdits de valoració que li suposen la seua primera designació com a Jugador de la Setmana des de la seua arribada a la Liga Endesa.\nEl jugador taronja va declarar després de conéixer esta designació que “és una gran victòria per a nosaltres. El Divina Joventut és un gran equip que ho està fent molt bé esta temporada; de fet, ens havien guanyat en el seu pavelló. Així que guanyar a casa i fer-ho per 13 (superant els 9 de l'anada) és important per a l'objectiu de tindre una millor posició en el playoff”\nRespecte al seu partit, que va finalitzar amb un gran 7 de 9 en triples, Matt Thomas va destacar que “en els primers minuts he tingut diverses bones posicions per a llançar tirs que van entrar. I segons anaven entrant, l’anella semblava més i més gran”, ha explicat. “A més, els meus companys van fer un gran treball trobant-me en bones situacions i posant-me bloquejos perquè poguera anotar”


Pere Navarro i la llengua de Dames i Vells | FET a TARRAGONA\nPere Navarro, el setembre de 2011, en una actuació de Dames i Vells (foto cedida per Dames i vells)\nDos dies a l’any es posa una perruca rossa de tirabuixons i la seva silueta la perfilen uns pits enormes que li arriben a la barbeta. La resta del temps se’l coneix sobretot per la seva feina de professor de Filologia Catalana a la URV, adscrit a l’àrea de Literatura.\nFill de Cambrils, Pere Navarro és un expert en dialectologia i ha publicat llibres sobre el parlar de La Fatarella (Terra Alta) i una aproximació sociolingüística als parlars del Priorat, la Ribera d’Ebre i el Matarranya. De les diverses línies de recerca que encapçala en l’actualitat, se’n pot destacar una sobre el parlar dels gitanos de la Part Alta de Tarragona.\nAmb aquesta trajectòria professional no sorprèn que Navarro s’encarregui de la revisió dels versots del ball parlat de Dames i Vells per tal que s’adaptin bé a l’argot tarragoní. Amb perruca i pits, el doctor en Filologia Catalana assumeix cada 22 i 23 de setembre el paper de primera Dama i, des de fa uns quants anys, parella del vell Fermí Fernández.\npresentació de la revista número 5\nPere Navarro participarà aquest dimarts a les 20 hores al Cafè Metropol en l’acte de presentació del número 5 de la revista FET a TARRAGONA. El filòleg parlarà de la llengua que s’utilitza a Dames i Vells, coincidint amb la publicació d’un reportatge únic i molt especial a la revista que vol recordar els 500 anys d’aquest ball parlat tan popular a la ciutat. El reportatge, que signen la periodista Anna Plaza i el lingüista i corrector del FET, Ramon Vidal, està escrit tot en vers, seguint l’estructura de Dames i Vells.\nA més d’aquest article, la revista que es presenta en públic aquest dimarts dedica la portada i el dossier central a analitzar l’encant comercial de Tarragona. També publiquem un ampli reportatge fotogràfic sobre l’estat de deixadesa de l’edifici del Banc d’Espanya, a la Rambla Nova; una entrevista a l’escriptora tarragonina Coia Valls; un retrat de les persones que treballen voluntàriament per ajudar els més pobres; i un article sobre dos castells d’Els Nens del Vendrell i els Castellers de Vilafranca que van fer història al Concurs de Tarragona.\nAquests i altres continguts formen part del número 5 del FET a TARRAGONA, una aposta pel periodisme de qualitat a la ciutat. La revista es podrà adquirir aquest dimarts al Cafè Metropol o bé, de manera permanent, als punts de venda habituals: Llibreria de la Rambla, Llibreria La Capona, Llibreria Adserà; Espai Turisme del carrer Major; Cal Matias del Serrallo; i el Lloro del carrer Governador González. També us en podeu fer subscriptors per només 30€ l’any i rebreu totes les revistes còmodament a casa.\nUn moment de l’actuació de Dames i Vells, amb Pere Navarro a la dreta (foto cedida per Dames i Vells)


Científics i arqueòlegs utilitzen els satèl·lits de la NASA per buscar ruïnes mayas | Consumer\nCientífics i arqueòlegs utilitzen els satèl·lits de la NASA per buscar ruïnes mayas\nAquests enginys ja han ajudat a descobrir importants restes de civilitzacions a Guatemala\nLa cultura maya va florir fins al segle IX, quan va desaparèixer per raons misterioses. Encara que moltes de les construccions, en particular piràmides i edificis dedicats al culte, han sobreviscut enmig de la candent humitat selvática, hi ha molt més sota els arbres o soterrat per les restes vegetals acumulades amb el pas del temps i invisible a la vista.\nPer desenterrar aquests tresors ocults, els científics de la NASA Donen Irwin i Donen Sever i l’arqueòleg William Saturn, de la Universitat de New Hampshire, han començat a valer-se dels satèl·lits de la NASA, la més alta tecnologia aèria i el que els científics qualifiquen com “la signatura química” que va caracteritzar a les restes de la civilització maya.\nEl primer resultat del nou mètode d’exploració arqueològica es va obtenir en 2004 en el nord-est de Guatemala, on van descobrir importants ruïnes mayas prop de Sant Bartolo. Allí van trobar, exactament en el lloc indicat pels satèl·lits, una correlació entre el color de les imatges, la reflectividad de la vegetació i la “signatura química” de les construccions mayas.\nLa recerca s’ha realitzat en el marc d’un acord de la NASA amb la Universitat de New Hampshire i l’equip de científics tornarà cada any a Guatemala amb el patrocini de l’Institut d’Antropologia i Història d’aquest país per guiar als exploradors en la cerca de les restes mayas.\nmayas-ca ruïnes satèl·lits


Febrer 15 @ 10:00 am - 8:00 pm\nDissabte 15 de febrer, a la Sala Polivalent de Montmeló / La Torreta, tindrà lloc el VIII Open Games Napoleonic / Pólvora Negra. Inicialemente estava previst celebrar-ho l’octubre de l’any pasat, i per problemes de mobilitat és va posposar.\nCom en anteriors edicions, s’ofereix als clubs i associacions la possibilitat de venir a organitzar partides de wargames amb figures o taulers i a participar en les activitats que organitza les associacións de ‘Wargames Napoleònics‘ i ‘Ludus Historiae’. Aquestes partides estan englobades dins de de les guerres napoleòniques, o el que anomenem l’època de la pólvora negra (1700 – 1870), aixi com l’habitual secció de la màquina del temps on hi cap qualsevol ambientació. A data d’avui tenen partides obertes per aprendre a jugar a Bataille Empire (BE) i Blütcher així com Mortal Gods. També demostracions de Maurici, Imperial Eagles, Guerra Civil Americana amb Regimental del Fire and Fury i Flying Colors. A banda, comptan amb la presencia de Acolorint la Guerra, Estalia, Campaign Game Miniatures i Edicions Inèdita que tindràn material a la venda o en exhibició.\nL’horari de la jornada serà de 10:00 a 20:00 i per menjar s’organitzarà 1 servei d’entrepans.\nSi voleu anar a muntar una taula de jocs o voleu aprendre a jugar a Bataille Empire (BE), Blütcher o Mortal Gods poseu-vos en contacte amb ells al correu electrònic: ludushistoriae@gmail.com indicant l’activitat que voleu organitzar i requeriments. La data limit per demanar una taula: 12 de febrer


Com a casa! - Capítol Desè - No Monogàmies .Cat\nCom a casa! – Capítol Desè\nDiumenge, 11 d’abril de 1999\nCarrer de la Constitució, La Bordeta, Barcelona\nLa Carmen és una dona en la trentena que em desperta simpatia i recel a parts iguals. En quant a això últim crec que és enveja: la Carmen és una noia extremadament bonica, alta i amb corves d’aquelles que farien treure el singlot a qualsevol. Mai no vol dir la seva edat però fa pinta d’estar-se al voltant dels trenta. Té els cabells negres com la nit, i arrissats amb una gràcia que donen personalitat pròpia a cada floc de cabell. Quan sacseja els batuts ballen a un ritme que fan ganes d’arrencar a saltar, de bojos que es mouen.\nL’especialitat de la Carmen són els batuts. Mai he vist ningú amb tant de coneixement al respecte i amb un toc tan especial per encertar combinacions que a priori semblarien una autèntica bogeria. Des de ben petita, segons m’ha explicat, va tenir molt clar que es volia dedicar a l’àmbit de l’alimentació i incidir en una societat molt més saludable. En aquest sentit és ultra-crítica amb tot aquest tema i, especialment, els processos de producció.\nA més, ella es va fer el camí llarg, perquè amb pocs anys ja tenia clar que volia començar aviat a treballar en aquest camp. Així, després de l’ESO va entrar en la formació professional i es va fer el cicle mitjà i superior en producció alimentària. Decebuda amb l’àmbit laboral relatiu a aquest camp i especialment amb la perversió que s’hi va trobar, va fer un segon cicle superior en dietètica i aquí ja va començar a trobar el seu lloc.\nRàpidament va desenvolupar un projecte emprenedor per a treballar com a dietista de cara a població sana, al temps que estudiava el grau universitari en Nutrició humana i dietètica. En acabar el grau es va introduir en el Sistema Nacional de Salut a mitja jornada mentre avançava en el màster en Nutrició i metabolisme, especialitzant-se en nutrició clínica. En aquest moment va desenvolupar idees trencadores per fer front algunes malalties cròniques des d’una alimentació adequada i ajustada als pacients.\n– Què? -em pregunta quan les dues coincidim per netejar una taula.- Avui no vindrà el teu Romeu?\n– No ho sé… Ahir vaig deixar caure que m’agradaria, però les quatre de la tarda han passat i no sembla que tingui intenció de venir.\n– Ai, déu! Si només ha passat una hora i poc… Tampoc és que el dia s’hagi acabat, no?\nM’esperava que vingués en Joan, tot s’ha de dir. Però a mesura que el rellotge s’allunya de les quatre de la tarda, el desànim s’ha anat apoderant de mi. Estar enamorada és una merda. I com que pensar en això no m’ajuda gens, prefereixo centrar el cap en una altra cosa.\n– Escolta -dic,- i amb tots els estudis que tens respecte a nutrició i dietètica, com és que acabes en aquest lloc treballant de cambrera amb un sou de merda?\nLa Carmen riu de bona gana. Aquesta és una de les coses que més m’agrada d’ella: sempre riu. La Carmen és tant o més espontània que jo, explosiva i directa. Té un tarannà alegre fins i tot en els moments de més estrès. És valenta i camina per la vida amb molt de coratge. No sembla espantar-li res i va de front fins el punt que et pot dir les coses que sent o pensa per molt dures que siguin sense pestanyar. Això sí, la seva intenció és, sense cap dubte, bona i d’alguna manera ho transmet quan t’està cantant la canya.\nNo ha tingut una vida fàcil ja que a casa seva el seu pare bevia molt i sovint cascava la mare. Per si no fos poc, el seu oncle, germà del pare, la va violar quan tenia pocs anys. Això la va marcar molt pel que em va explicar, fins que un dia es va cansar i va decidir trencar amb totes les seves pors. Estava decidida a viure la vida en profunditat. Admirable.\nLa Carmen no té vergonya, és moralment correcta i perfeccionista. L’agrada la rigurositat en la feina i sé de sobres que tot el meu espectacle d’ahir la va molestar sobremanera. Tot i així, és una molt bona companya, comprensiva, compassiva i que sempre té una mà per ajudar. La Carmen guarda una mena d’equilibri entre l’alegria, la seriositat i el bon rotllo que la fan realment interessant.\n– Doncs mira, el sou de cambrera és una autèntica merda, sí, però el projecte de l’Oriol és realment interessant fins el punt de voler participar. La veritat és que la feina al SiNS (com ella diu al Sistema Nacional de Salut) és de vegades massa burocràtica pel meu gust i estava una mica cansada. Així que m’he demanat una excedència pactada de dos anys prorrogables. Certament no sé si tornaré… El sou allà és de puta mare i l’horari està bé, però a la vida no tot són diners.\n– I quina és la teva idea a futur? O encara estàs trobant-hi?\n– La veritat és que m’agradaria ser assessora per locals com aquest.\n– I per què no li ho dius a l’Oriol i que reformuli el teu contracte?\nLa Carmen riu divertida com si hagués dit una autèntica bajanada. Sorpresa, la miro amb els ulls i la boca ben oberts, expectant de què m’expliqui on és l’acudit.\n– Porto treballant en la carta amb l’Oriol des de molt abans que obrís el local. Qui et penses que ha ideat cadascun dels plats que s’ofereixen?\n– No ho savia…\n– A més, els dijous, que tu no hi treballes, em dedico fonamentalment a desenvolupar noves propostes per a la carta. Bé, encara no. M’ha demanat que faci una anàlisi de com menja la gent en el local i estem recollint dades sota uns paràmetres que hem parlat. A partir d’aquí creuaré les dades amb algunes idees loques que tinc i acabarem d’implementar una proposta gastronòmica que, si ara ja som notícia a Barcelona, ho fliparàs! -riu de bona gana.\nLa Carmen s’ajusta la corbata de llaç al coll completament nu i marxa cap a la parada de batuts per trastejar per allà. Mentre marxa observo la seva forma de caminar tan segura i confiada i després aprecio el seu bon gust per vestir.\nSempre porta faldilles llargues (perquè l’Oriol és molt pesat amb no ensenyar carns i no entrar ens els típics tòpics de la cambrera objecte dels clients) de colors vius o estampats vistosos, de tall irregular majoritàriament o brodades amb una exquisida delicadesa. Les teles de les faldilles d’hivern semblen càlides sense perdre flexibilitat, i les combina a la perfecció amb jerseis de colors llisos que contrasten elegantment. Per norma general porta coll alt, però avui el jersei és amb un coll de barco i la corbata la porta directament al coll.\nPer anar còmoda (perquè la Carmen pot semblar sofisticada, però sobretot és pràctica), sempre calça sabatilles tennis blanques; això sí, impol·lutes. De veritat que la veig netejant-les com una boja cada nit per tal de treure-les més blancor…\nA diferència dels dissabtes que la bogeria comença a la tarda i s’allarga fins que tanquem a les dotze de la nit, els diumenges tenen més moviment al migdia i durant la tarda, però cap a aquesta hora la cosa se sol tranquil·litzar bastant. Segurament quan els dies s’allarguin i la calor faci presència, els diumenges s’allargaran més, però ara que els dies encara es fan curts i el fred mana…\nAixí les coses, les taules servides i el local escombrat (de nou) i la barra netejada, m’apropo a la parada de batuts on la Carmen sacseja fort. Dec portar escrit en el rostre la decepció que em provoca que en Joan no hagi vingut avui, i després de mirar-me llarg i estés sense dir ni mu, arrenca a riure.\n– T’adones de com de ridícul és tot plegat? Fa un parell de dies estaves la mar de tranquil·la perquè aquest idiota no venia aquí.\n– Clar, no el coneixia.\n– Exacte. I ara que el coneixes… no pots ni respirar dues vegades seguides sense pensar en ell? Com vols que surti res bo d’aquí? Sembles una addicta a l’amor que anhela el seu següent xute!\n– Poder ja s’ha oblidat de mi…\n– Després de tirar-li el te per sobre? Im-pos-si-ble!\nNo puc evitar riure. Té raó, com podria oblidar-se de mi?\n– Escolta -diu la noia servint ara un suc verd sobre un got gran,- per què no proves de fer alguna cosa per tu? No t’adones que és la teva inseguretat que t’està jugant una mala passada?\nObservo la Carmen que treballa amb l’atenció posada sobre aquell suc que està fent i analitzo la seva proposta. Certament des de que he conegut el Joan el meu cap està descentrat. Tinc aquella sensació horrible de fa anys on em sento segrestada per la dependència d’un altre; com si el fet de no veure’l em suposés la mort imminent. Ben mirat, si ara mateix aparegués en Joan, la cosa no milloraria per mi. Estaria tan nerviosa que tornaria a fer l’idiota com ahir. Això és inseguretat? Por, ansietat?\nLa veritat és que no em sento còmoda amb la situació, més enllà de si el Joan és maco o no… No deixa de ser un home i, com tots, haurà estat (auto)educat en els seus privilegis masculins. Tard o d’hora em sortirà amb alguna gilipoiada masclista i jo em posaré dels nervis. Però independentment d’això, no estic jo actuant com la dona que espera pacientment que el seu home la festegi? Buah, quina merda!\nEn un món com el que vivim, costa desfer-se de les pautes culturals masclistes que dones i homes portem incorporades. A totes hores aquests patrons ens creuen d’una o altra manera a través de l’amor romàntic, les relacions de poder normativitzades i tantes i tantes situacions quotidianes que acceptem perquè ens hem acostumat a que les coses funcionin així. Suposo que no descobreixo res nou…\nI ara em toca a mi fer front a tot això. Adonar-me com de forma subtil reprodueixo una forma d’estimar contaminada que no em deixa en bon lloc. Aquest amor hegemònic que hem construït al llarg de tants segles de submissió i que avui en dia segueix viu i cuejant. Què m’enamora realment del Joan? Poder és la necessitat de sentir-me estimada? La necessitat de cuidar algú per sentir-me útil? Que em valorin i tornar a entrar en el mercat de les relacions després de tants anys donant-ho per impossible? Què busco realment de tot això?\nPer més inri, el paradigma de l’amor romàntic ens parla d’un amor a primera vista, d’un amor patidor, d’un amor fusió. Des de la desigualtat dels rols de gènere establim imaginaris de dones submises, subordinades, que esperen a que el seu príncep les conquereixi, i d’homes actius, independents, protagònics que sortegen els obstacles d’un amor difícil. Sincerament, vull que aquesta sigui la meva pel·lícula, la meva història?\nNo m’agradaria haver d’estar pendent d’ell, mirant el rellotge perquè han passat massa hores sense que el vegi. Què passaria si no el tornés a veure? Abans de coneixe’l, com diu la Carmen, jo era una dona alegre i feliç; i ara? D’això m’ha de servir conèixer un noi que m’agradi? Tampoc m’agradaria haver d’estar pendent de trucar-lo perquè em sento inquieta per no veure’l, en plan controladora. Buf! Al contrari, m’agradaria que la relació entre els dos fos una relació de benestar, tant quan estic amb ell com quan no hi estic. No vull sentir-me insegura, culpable, víctima, xantagista… o qualsevol altra cosa per acció o omissió per alguna de les dues parts. Tinc clar que estimar no pot ser sinònim de passar-ho malament…\nPer altra banda, m’agradaria verbalitzar-li aquestes mateixes inquietuds. Però poder l’espanto? M’ha semblat un noi atent i amb una escolta activa. L’agradarà escoltar realment o forma part del paripè que ens muntem quan intentem entrar pels ulls a algú? L’agradarà compartir les seves inquietuds, problemes o preocupacions? Voldrà crear una intimitat que podem gaudir juntes? M’agradaria una bona comunicació… fluïda, honesta i transparent per poder resoldre els conflictes parlant i evitar així (auto)violència.\nD’acord, Kassia, doncs si vols això primer has de canviar la teva ment. Així no vas bé!\nGairebé quatre hores més tard del que jo m’esperava (maleïdes expectatives!) en Joan entra per la porta. Just en aquest moment arreglo les flors de l’entrada i rego aquelles plantes que necessiten més aigua. Al principi el saludo sense adonar-me que és ell, per inèrcia.\n– Hola, Kassia -somriu afable.\nQuan sento el meu nom amb aquella veu tan dolça i suau aixeco el cap i em topo directament amb els seus ulls mel brillants. Al principi crec que se’m talla la respiració i he de fer un esforç per recordar-me tot el que he anat parlant amb mi mateixa al llarg de la tarda, especialment els darrers minuts. Encara que m’adono com de ràpid la ment oblida les grans lliçons i per uns instants dubto si sortiré victoriosa d’aquesta situació.\n“Ja ha vingut el meu cavaller a salvar-me de la meva monotonia al treball?”, em pregunto a mi mateixa amb un to cínic que busca despertar-me a la realitat.\n– Bona tarda, Joan -sóc capaç d’articular amb una dignitat més que decent.\nQuan miro darrera seu una dona i un home joves l’acompanyen. S’esperen pacientment a que el Joan i jo ens saludem mentre em miren amb atenció sense perdre el somriure. La dona és exactament igual que el Joan, les mateixes faccions al rostre, la mateixa fisonomia corporal… amb excepció que ella té pits i en Joan no. Fins i tot el color dels cabells és igual de negre… Suposo que és la seva germana “bessona” amb uns anyets de diferència. Què es deuen portar, deu anys? Caram… I qui deu ser el noi que hi ha al seu costat, el nòvio? També té bona planta…\nJa em va dir que algun dia vindria per dinar amb els pares, i jo havia pressuposat que era fill únic en no mencionar la seva germana. En qualsevol cas, no em pensava que es portaria la família tan aviat i quan en prenc consciència em poso molt nerviosa en qüestió de mil·lisegons. Així, quan en Joan és a punt de dir-me alguna cosa el tallo ràpidament i poso la meva cara de somriure forçat per convidar-los a passar.\n– Benvinguts a casa! -crido massa alt.- Seran tres, doncs? Endavant!\nMassa entusiasme, massa forçada la situació. Per què no sóc capaç de relaxar-me, hòstia!?\nCaminant com un ànec davant d’ells els condueixo a una taula; la taula que els dos dies anteriors ha ocupat en Joan. Sense mirar-los agafo tres cartes de la barra i les hi poso al borde de la taula amb tanta malaptesa que finalment cauen. De seguida m’ajupo per recollir-les i en Joan fa igual. Els nostres caps xoquen i el nyanyo que em va sortir ahir i que encara no ha marxat crida pel dolor. Jo més.\n– Perdona -es precipita en dir-me el Joan.\nEntre els dos agafem les cartes i tornem a xocar frontalment, la qual cosa al final desperta el riure en mi. No, no, nooo!! Aquell riure nerviós, malèfic, vingut del mateix infern!! En Joan, que sembla adonar-se de la situació, agafa la meva mà amb suavitat.\n– Eh… els meus pares no es mengen a ningú i ja els he parlat de tu. Són bona gent si els hi dónes una oportunitat.\n– Ja… m’he posat molt nerviosa… Un moment! Pares!?\nRàpidament m’aixeco i el meu cap s’estavella contra la taula. Amb el crit que profereixo tot el local em mira i la vergonya no fa sinó augmentar.\nUna mà em subjecta pel braç de forma ferma però alhora suau: és la dona (mare!!) que acompanya en Joan.\n– Estàs bé? -pregunta amb un fil de veu tan suau com el del noi.\nPerò jo ja no estic per romanços. La vergonya que sento és tan inabarcable que els ulls se m’humitegen i surto corrents cap el refugi del magatzem. Durant uns minuts tremolo i ploro entre les caixes, amagada de possibles intrusos. M’abraço el meu abric d’entretemps que em tempteja per posar-me’l i sortir per potes del local. Quan descarto aquesta opció m’aferro més fort a la peça de roba i amago la cara maleint la meva inseguretat.\n“Per què no puc ser una persona normal?”, em pregunto a mi mateixa.\nEn Joan. Què hi fa aquí?\n– Eh… -torna a insistir.\n– Què? -dic sense aixecar el cap encara més vergonyosa.\nQuan passen dues eternitats, aixeco lleugerament els ulls per mirar-me el noi que, ajupit, em somriu afable. Té els ulls molt bonics, i el somriure és realment encisador. Abaixo de nou la mirada i frego lleument el front amb el nyanyo sobre la tela. De fons sento com riu gairebé en silenci i torno a aixecar el cap per mirar-me’l.\n– No et canses del meu patetisme? -pregunto d’una forma més ruda del que voldria.\n– … -en Joan deixa de riure i em mira amb atenció.- No sento que sigui patètic res del que fas; senzillament et poses nerviosa davant d’una situació que per tu resulta difícil.\n– Per què has vingut amb els teus pares? -recrimino.\n– Eh? Ahir vaig entendre que t’agradava la idea?\n– Quan et vaig dir que un dia vindria amb ells i tu em vas dir que t’agradaria que avui.\n– Que m’agradaria veure’t a tu, sol!\nEn Joan obre la boca com per dir alguna cosa però recula en la seva idea i es limita a mirar-me de nou amb el dubte visiblement reflexat en el rostre.\n– D’acord -diu tímid…- l’he liada i t’he fet passar una mala estona sense necessitat. Prefereixes que marxem?\nEls dos ens mirem sorpresos pel meu crit.\n– Perdona -dic tímidament…- cada moment que passa em sento més nerviosa i estic més fora de control.\n– Et sembla si fem alguna cosa per relaxar-nos? Jo també estic una mica neguitós amb tota la situació…\nEm miro perplexa el Joan que no manifesta cap resposta ni comportament d’inquietud. Al contrari, la seva calma la veig exactament igual que tots els moments que he compartit amb ell, molt per sobre de la situació que a cada instant l’he anat imposant.\n– Doncs ja m’agradaria a mi posar-me com tu de nerviosa… -dic finalment.\nEn Joan es limita a tornar-me un somriure simpàtic, agradable i afectuós.\n– Què suggereixes que fem per tranquil·litzar-nos? -pregunto encuriosida.\n– Has practicat mai la meditació?\n– Sembla que ara només existeix la meditació -dic un xic decebuda de la proposta.- No, no segueixo aquesta tendència new age…\nEn Joan torna a riure davant la meva expressivitat que, pel que es veu, li fa molta gràcia.\n– Més enllà de les tendències que es puguin donar al respecte -reflexiona en veu alta,- és interessant poder comprovar els efectes que la meditació provoca en una mateixa abans de decidir si la tècnica és vàlida o no. Tu què en penses?\n– No nego el meu prejudici davant d’aquestes coses.\nEn Joan agafa les meves mans de forma tendre i seu davant meu. Després tanca els ulls i fa algunes respiracions conscients convidant-me a seguir-lo. Però jo el prefereixo mirar.\nAl cap d’una estona, parla amb una veu encara més subtil, més llunyana, més xiuxiuejant… De forma espontània tanco els ulls i segueixo el fil d’allò que em diu i poc a poc sento una calma que cada instant que passa es fa més gran. Sento les seves mans que emanen una escalfor agradable i m’arriba la seva olor com si els meus sentits es maximitzessin per un moment. La seva veu cada cop entra més profunda fins fregar el meu cor que ara batega tranquil, assossegat. Em sento bé i la pau creixent va deixant espai a una mena d’alegria indescriptible. No m’importaria quedar-me aquí; tant és així que decideixo apagar el cap i centrar-me només en aquella sensació tan agradable que neix al pit i s’expandeix per tot el cos.\nNo sé quants minuts passen però quan obro els ulls els del Joan em miren fixament i el somriure encara es fa més gran al seu rostre.\n– Com et sents ara, Kassia? -pregunta.\nAssenteixo amb el cap sense ganes de parlar. Durant una llarga estona que gaudeixo com una nena petita ens mirem als ulls sense intercanviar cap paraula. No calen. Els seus ulls es mouen lentament sobre els meus, i després sobre el nas, la boca, les galtes… Com si ho estigués memoritzant, observa amb summa atenció cada racó de la meva pell, comptant cadascuna de les infinites pigues que la poblen.\nEn cap moment deixa anar les meves mans i cada cop l’escalfor es fa més palesa en el contacte fins que arriba un moment que sento una mena de corrent elèctrica que s’estén fins al clatell, pujant pels dits i els braços. Tampoc deixa anar el seu somriure que el manté com si fos part de la seva fisonomia pròpia, sempre allà, permanent.\nAprecio una piga petita en el llavi superior i m’imagino menjant-me-la. No puc evitar riure avergonyida de nou, aquesta vegada per l’entremaliadura que m’ha passat pel cap. I com si ell em pogués llegir la ment, s’incorpora lleugerament recolzant l’esquena sobre els seus peus, i apropa el seu cap. El cor cavalca de nou i s’accelera però sorprenentment és una tensió calmada que no sabria descriure amb paraules. Com si tot anés més lent i pogués sospesar, com si el meu cap estigués lleuger de les motxilles que normalment l’atemoritzen, com si la meva vida mai hagués tingut lloc i fos una història tergiversada mal explicada. Em sento tan genial que podria no menjar durant anys per tal de quedar-me aquí…\nLa seva mirada es clava en les meves pupil·les i em mira i em veu alhora. No tinc por ni em sento insegura. No tinc pressa que passi res o que deixi de passar. Flueixo completament en cada moment, sense pensar en l’anterior o el de després. I quan és a punt de besar-me després de tancar dolçament els seus ulls, es para per tornar a mirar-me. I recula.\n– Gràcies -dic en un fil de veu amable.\nDe nou aquell somriure.\n– Et ve de gust conèixer els meus pares? -em pregunta després d’un nou silenci.\nAssenteixo amb el cap i torna a agafar les meves mans per ajudar-me a incorporar-me. Quan els dos estem de peu em surt de dintre abraçar-lo i sense pensar-ho gaire envolto el seu coll amb els meus braços, recolzo la barbeta en la seva espatlla i deixo que l’escalfor de la seva abraçada es tanqui entorn la meva cintura.\nEm sento segura.


Celler Balaguer i Cabré: Els nostres amics del Restaurant Coure\nEls nostres amics del Restaurant Coure\nDiscret, sense fer gens de soroll, darrera d'aquesta porta s'amaga un restaurant amb majúscules. Cuina basada en un gran respecte pel producte, i on cada element del plat és una nota d'una sinfonia de sabors.\nUn restaurant on podem entaular-nos, si el que busquem és un àpat relaxat i d'un servei exquisit, o decidir-nos per la barra, on la cuina està pensada a tal efecte, i on podem trobar un assortiment de vins per copes, que la Janina, la sommelier, va canviant per temporades.\nA la barra trobem croquetes, hamburgueses i platerets que ens permeten descobrir la cuina d'aquest establiment d'una manera informal. Però el que és realment recomanable és anar baixar les escales i entaular-se. Una experiència inoblidable.\nPodeu trobar aquest restaurant a:\nPassatge de Marimon,20\nPublicat per Lo Jaume a 18:14\nEtiquetes de comentaris: Balaguer, Barcelona, Cabré, Celler, Coure, DOQ Priorat, la guinardera\nEls nostres amics del Celler de l'Avi\nWorkshop de Castilla and friends\nTreballant el mercat exterior\nPresentació "Mes enllà de..." al 17 graus amb Seba...\nEls nostres amics de Mira Vins\nEls nostres amics de La Cuina d'en Garriga\nEls nostres amics de Melimelum\nEls nostres amics del Quim i Quima\nEls nostres amics de Ca l'Ignasi i Ca la Laia


Benvinguda com cal » Firmas del día » Opinión » Menorca.info - Es diari\nBenvinguda com cal\nDavid Baret|@DavidBaret | 18/05/2017\nEt lleves un dia i ja és estiu. No hi ha temps a esgotar la primavera com caldria perquè el paisatge ja és de pantaló curt i samarreta de tirants. No hi ha més opció. Per sort, la calor ofega però no escanya com en ple juliol per allò del cuarenta de mayo.\nEls turistes ja pregunten on és el centre i abans d’adreçar-los a les casetes tiroleses d’informació turística de la Plaça de l’Explanada, és gairebé millor acompanyar-los. La proposta d’Ashome de traslladar als informadors a Can Oliver em sembla més que idònia per dos motius.\nEl primer, perquè una benvinguda com cal és la millor carta de presentació de Maó i de Menorca, tal i com passa a les ciutats que cuiden de veritat el turisme. El segon motiu, perquè a aquest palau tan elegant del carrer Anuncivay dona la sensació que li falta marxa. Serà perquè no té gerent que el gestioni (per sort, té un eficient conserge), serà perquè les exposicions que fins ara han arribat m’han deixat una mica indiferent (Cervantes?), és una pena que un espai tant cèntric i espectacular no s’acabi d’aprofitar com mereix.\nAmb la inversió que s’hi ha fet i l’esforç que ha suposat restaurar la seva fisonomia original, cal destinar més recursos a posar-lo en valor com caldria. Recursos que potser el Consistori digui amb raó que no té però que en el fons són prioritats que poden abocar-se des d’altres departaments. Quan es va inaugurar, em va captivar tot d’una i desitjo que pugui desenvolupar tot el potencial que guarda aquest centre cultural.


BLOG DE LA PENYA BOGARDE. LA PENYA QUE SAP EL QUE VOL I QUE MAI FALLA.: Barretines, ratafia, Hare Krishna, Louis de Funes! Tot. //////// Un Barça que dispara sense pietat al Calderón i un estat que ho vol precintar tot\nBarretines, ratafia, Hare Krishna, Louis de Funes! Tot. //////// Un Barça que dispara sense pietat al Calderón i un estat que ho vol precintar tot\nPrimer de tot: l'Enemic! Mireu-los:\nFlorentónguez i la seva mascota\ns'entrenen per precintar Catalunya.\n3-0, cafè i copa de ratafia!\nNo podran. Nosaltres tenim\nArma secreta bogardiana!\nLa Barretina d'en (Pre)Cinto!\nUn Barça espiritual i efectiu s'entrena a Can Barça en horari de cafè i ratafia.\nEl FC Barcelona Ratafia Russet li etziba un resultat De Funes a un Bilbao envejós del nostre procés. 3-0 i el marcador d'en Louis ho diu ben clar.\nHem parlat d'espiritualitat i sabem de que parlem. Avui ha estat un dia especial. Hem cantat el nostre himne tres vegades i hem compartit el karma que ens agermana. Avui hem fem un Hare Krishna en tota regla dirigits per Lord Hare Demian.\nANEM MOLT FORTS!\nSENSE PIETAT. EL BARÇA DISPARA SENSE PIETAT\nExhibició de força al Calderón.\nDos gols vertiginosos de dos homes de foc: Suárez i Messi.\n. EL BOGARDISME ESTA ENXUFAT I NOMÉS FALTA OMPLIR CANALETES PER TRIPLICAT\nEl Madrid no ha guanyat, no ha empatat i no ha perdut.\nEl Madrid no ha jugat, ho mira per la tele i punt.\nCesc Gorgui Fortuny, l'home dels mitjons,\nllueix els colors del Vilassar de Mar\ndavant del colisseu municipal Xevi Ramon.\nFlorentónguez apreta els cargols\ni s'adhereix a la campanya anti-referèndum.\nDesprés que Rajoy anunciava el precinte de les escoltes catalanes,\nTónguez ja precinta el camp del Barça.\nEl nostre estimat Tónguez practica taules gimnàstiques\nde caràcter marcial i musculador.\nPublicat per penyabogarde a 4:07\nBroma fàcil és sinònim de poca imaginació\n2 de febrer de 2017, a les 4:32\nCom dirien els gavatxos: Rien de rien.\nPreocupació de fusta.\nErmot, sistac, marfaula, bony!\nSang als dits.\n2 de febrer de 2017, a les 5:09\nCalla Bonada, tocacollons!!!!!!!!!!!!!!!!!!\n2 de febrer de 2017, a les 5:10\nAcabo de veure el partit d'ahir. l'horari de les Medes és igual que el de l'Argentina.\nMolt bonic, gols i joc. M'agrada la senyora que treu fum dels seus sinus. La incorporo a la tripulació del cuirassat Serrallonga Nautilus B-35. D'acord?\n2 de febrer de 2017, a les 5:13\nM'agrada i m'agrado, i no patiu amb els colors, els dos atlètics i l'Sporting van copiar la samarreta al meu Vilassar de Mar. Gran il·lusió de reconeixement bogardià a la meva trajectòria i al meu apel·latiu Gorgui per la gorga encesa d'aquell dia que vaig cridar en el camp amb tota l'afició vilassarenca muda de l'ensurt.\n2 de febrer de 2017, a les 6:05\nLes millors coses que m'han passat a la vida estan relacionades amb aquesta mega-Penya que ho fa tot per oferir felicitat a la gent de bona voluntat.\nPerò necessito saber si voleu un exorcisme?\nUn exorcisme bogardià\n2 de febrer de 2017, a les 7:46\nNo em faras callar, cigronet de mala mort.\nQuan jo faig missatges es demostra que n'hi ha de pell fina i n'hi ha que no llegeixen prou bé. Sempre dic coses per ajudar i si us penseu que soc com em pinta l'insensat Cigronet, llavorens ja no tenim més per dir és com quan les foques canten i no les senten per el pes que les obtura entre els tempans de gel.\nJo no callaré i ja dic que tan parlo de bones com de dolentes, si voleu amb sumo a la festa i també se de fer broma, però els meus tocs són per ajudar.\n2 de febrer de 2017, a les 8:10\n1/un/a/2/dos és un resultat eczema.\nDeixa crosta, deixa nafra, deixa cop.\nSuma molt i m'agrada molt (+) que a vegades es faci matemàtica del gol (g.o.l.)\nde camp contrari (valor doble / 2 en 1).\nQueda clar que la matemàtica aplicada al gol és una bona pensada (+).\nUn resultat eczema:\ncrosta i nafra per eczemar pell. Jo sempre he pensat que la paraula ECZEMA és de les que més (+) m'agraden.\nLa senyora que dispara projectils amb els pits em fa pensar i us recordo que\ncada pit (d'home o de dona) té una corona circular que l'envolta.\nRegla d'or de la matemàtica moderna, dels conjunts i diagrames.\nés, en geometria, una figura geomètrica plana delimitada per dos circumferències concèntriques.\nPer a determinar la superfície d'una corona circular hem de trobar la diferència entre les àrees dels dos cercles concèntrics: el més gran amb radi R i el menor amb ràdio r.\nLa versió TOROIDE és aplicable en el futbol, mireu:\nUn toroide és una forma geomètrica tridimensional generada per extrusió en traslladar el centre d'un cercle al llarg d'una trajectòria corba tancada (una el·lipse o una circumferència) situat en el seu mateix pla. Es tracta doncs d'una superfície de revolució quàdrica, generada per una circumferència que gira al voltant d'un punt del mateix pla del seu eix de gir. Els donuts i els pneumàtics, per exemple, tenen forma de toroide, i concretament de tor, que és el cas particular al qual la corba tancada és una circumferència.\nLa corona circular clàssica s'adapta al disparador de la senyora de la foto.\nLa corona circular toroide és la de la pilota i adherida a la superfície està a prova de gols no pitats com el dia del Betis que va ser interceptat per un raig laser madrileny.\nÉs el Toroide 343/6HSD/ F-1SR\n2 de febrer de 2017, a les 8:23\nCanaló, estas com una cafetera i treus fum.\nA veure si encara contaminaras més l'aire irrespirable dels poblots que arrasses amb la teva presència.\nEm vols demanar perdó per la plantada més cruel que he sofert en ma vida?\nBogardistes de poble:\nUs esteu perdent l'ambient que tenim en el Tur Cafè de Mataró. Ahir va venir en Solans que us coneix. Jo no soc discriminadora i si voleu venir sereu benvinguts a la capital del Maresme.\n2 de febrer de 2017, a les 8:27\nEl Doble de Gurruchaga ha dit...\npartidazo del Barcelona\n2 de febrer de 2017, a les 8:29\nHe comprat un Netol, aviso amb bala.\nEm comença a cansar el pes dels llavis.\nVull ser sacerdot, ho vaig dir l'altre dia i ho repeteixo.\nHe comparat un Netol, aviso amb bala.\nQuin partit el del Vicente Calderón!\nAquest Barça xalador.\nUn Netol he comprat, la bala avisa.\nAvisa la bala que he comprat un Netol.\nEl Netol que aviso amb bala està comprat.\nComprat està el Netol i la bala avisa.\n2 de febrer de 2017, a les 8:33\nPATATI-TA ESE NETOL DE LAS BERZAS TE LO PONES EN EL ESTERNÓN ¿¿¿VALE????\nMALDITA LA GRACIA DE ALGUIEN QUE SUEÑA CON UN BARCELONI-TA COPERO PERO PARA NADA.\nESTERNÓN A CUADROS, DIETA DE CORMORÁN, ACEITE DE ZANAHORIA\nASTRACÁN PECHUGA CON LOMO CON MIEL DE AVISPA CHINA\nPERO QUE BOBOS SOIS\nBOBOS DE LA SOLANA BIZCA CON ATÚN DE BETANZOS, PORREROS DE LA BALSA,\nMUY BOBOS SOIS QUE SOLO SABEIS FALTAR AL RESPETO\nINSULTANDO NO SE LLEGA A NINGUNA PARTE\nMALEDUCADOS DE MIERDA\nMALA GENTE MALA BOCA MALA LENGUA\nYO A MORREAR Y A COMER, LUEGO A CAMPEONAR, LUEGO A DORMIR,\nVOSOTROS NI MORREO, NI COMIDA, NI CAMPEONATO, NI SUEÑO.\n2 de febrer de 2017, a les 14:44\nDemanaré explicacions al servei de correus de Catalunya que segurament em diran que això vé de més amunt. Estic més dur que el roure abans de tallar.\n2 de febrer de 2017, a les 14:48\nEscolti senyor Danke, si vostè ho té complicat per comunicar-se amb l'espai exterior, pensi que la base llunar bogardiana pot fer el que ens demani via satél·lit. Detalli el seu problema i potser el resoldrem accionant un botonet des de la lluna. Sempre i quan no sigui entès com una intromissió en la seva vida personal.\nLluna només m'hi ha una, Barça només el que s'alça, coet només el que va sense fred\n"...tip, tip, tip, llamando a la base, tip, tip, tip...!\n3 de febrer de 2017, a les 4:34\nBenvolguts senyors Nubiola i Romaní:\nConfirmem que seguim sense disposar del paquet/carta/envelop/salconduit/lletra que ens ha enviat el senyor Nico Nubiola.\nÉs evident que CORREUS no va bé. Reivindiquem un servei de correus de la república catalana. Urgent!\nDonem les gràcies al senyor Astronauta Romaní per haver fer l'oferiment dels seus serveis interplanetaris.\nSeguim amb atenció el desenllaç d'aquest afer.\n3 de febrer de 2017, a les 6:12\nNo s'han pensat dues vegades que el problema que diuen que té Correus és quasi segur que és culpa de la pols i la bruticia que acumulen els pobles bruts que tenen busties a la intempèrie plenes de rates, aranyes o borrissol centenari. Penseu abans d'escriure i els dubtes marxaran amb la trista visió de la bruticia immunda que inunda Premià de Mar, poble molt brut i més brut que la resta de pobles que conec i que generament estan prou bruts per ser pobles, no costa tanta cansalada d'entendre la veritat i menys buscar excuses en Correus\n3 de febrer de 2017, a les 6:16\nTal vez Jana Escribano y un servidor nos personemos en la sede de la Peña aprovechando el itinerario de nuestro viaje de bodas\n3 de febrer de 2017, a les 6:20\nCicuta i Jana, us esperem qualsevol dia de partit. Estem al Bar Marina, Golden Corner, plaça de l'ajuntament, Premià de Mar. Sereu benvinguts.\n3 de febrer de 2017, a les 7:35\nEstic convençuda que cap servei de neteja mai podrà netejar un poble que té el seu propi pecat original en la mateixa brutícia que es pot veure a primera vista i d'aquesta manera s'enten la bruticia de l'acte de plantar persones humanes en una cantonada quan aquestes persones reben una cordial invitació, va això per la penya del poblot en general per la primera plantada del Blinco i va també particularment per Canaló per la segona plantada a la cantonada de la muralla, la riera i Santa Anna i ja fa com tres anys de tot allò pel cap baix. Tot això ho explico per refrescar la memòria i per informar a la gent que arriba nova a aquesta pàgina i per dir a tothom que la penya té un lloc agradable de trobada en el Tur Cafè al costat de l'ajuntament de Mataró en plena Riera, també puc dir que ens trobem amb caliu i amistat bona.\nHe parlat de bruticia, podriem parlar de lodo allò que els castellans diuen amb certesa de DE AQUELLOS LODOS ESTAS TEMPESTADES.\n3 de febrer de 2017, a les 8:36\nPesadeta la Marga!\nla teva secció no és oficial i punt.\n4 de febrer de 2017, a les 3:33\nnn nico nubiola ha dit...\nem sembla escandalós que un paquet desaparegui malgrat el seu lliurament perfecte.\n4 de febrer de 2017, a les 14:22\nOncle Sam de Sant Celoni ha dit...\nMolta tela, molta tela,\nboig per la penya bogarde\nboig del tot per la penya\ngrans grans grans gegants!\n5 de febrer de 2017, a les 10:54\nHo vaig dit i hi repeteixo amb una hòstia a la ma i un crucifix de plom.\nVULL SER SACERDOT. I Vull recuperar la meva imatge original allunyada del pecat lasciu d'uns llavis que em causen problemes amb gent de tots els sexes. ser sacerdot no és arriscat però soc molt conscient de que una operacio que em retorni al meu aspecte original pot ser costosa, perillosa i a vida o mort.\n5 de febrer de 2017, a les 13:59\nIncomprensiblement els cilindres grocs enganyen\no els carters furten el que no és seu,\no els bogarders menteixen.\nUn envelop valuós està en << paradero desconocido >>\n5 de febrer de 2017, a les 15:04\nMolt interessant el que llegeixo, ara resulta que això a més de ser una horterada sense limits mira que canta almeja tanta barretina i la broma sense cap ni peus dels harekrisna i per aquí el Pico Puniola parlant de fantasies de lladres i serenos i robatoris de correus, no hi ha per on agafar ni amb pinces el que surt a la web, com per comprar-se un descodificador o un xarop d'ortiga, només falta que també aneu a la desfilada canina de l'artur mas a l'arc del triomf i semblarà el final de les bicorses. Esteu panyau panyau pringats de fanatisme pero ara amb horterada de tot menys de futbol, consell amistós eh?!\n6 de febrer de 2017, a les 2:32\nf d'i antiartistes Teïna ha dit...\nTens la boca bruta, Bonada\naconsello escriure sonets\nels antiartistes ho fem\ni ens va bé\n6 de febrer de 2017, a les 2:36\nEntenc el fons del que vols dir Ted Bonada, les portes del Tur Cafè de Mataró estan obertes per si vols venir i parlem reposadament del que et neguiteja.\n6 de febrer de 2017, a les 3:37\nQuatre respostes oficials:\na) Bonada, ets desagradable. Però com el Madridista, ets un referent opositor.\nb) Patateta, cursem instruccions de la teva doble demanda sacerdotal i estètica. Recorda els riscos d'una operació com la que demanes.\nc) Marga, ja hem deixat clar que no ens representes.\nd) Nico, ens sumem a la teva campanya en favor d'un bon servei de correus o, si s'escau, de denúncia dels sabotatges que puguin apareixer en aquest procés-afer.\n6 de febrer de 2017, a les 5:21\nLloguem cadires o tirem la casa per la finestra?\nJo demano que la Penya Bogarde sigui declarada com a Patrimoni de la Humanitat.\nNo puc fer ni dir res més: Em sento superat per tanta perfecció.\n6 de febrer de 2017, a les 6:29\nEls Quintero del Central ha dit...\nSom els Quintero del Central de Puigcerdà, fa molt temps que no escrivim però llegim cantiduby i ara donem senyals de vida bogardirillos.\nCom guapo és el Funes amb els dits de tres a cero, mirilio!\nAbraç a tota la family bogardista.\nRecordeu que som tres, els tres hermanos quintero\n6 de febrer de 2017, a les 7:05\nOjo Quintero que no us plantin si quedeu\n6 de febrer de 2017, a les 7:07\nUna abraçada als Quintero!\n7 de febrer de 2017, a les 4:22\nDiria que Dick Turpin era un bandoler anglès comparable i parangonable al bandoler català Serrallonga. Això vol dir que són parangonables i que Dick Turpin era un manderià que solcava els segons de la quadrada rierota muntant cavallot negre i quan arribava a la posada feia pum pum i tots a terra que aquí estic jo, cosa parangonable al cas Serrallonga que era Joan Sala i Ferrer, anomenat també Joan de Serrallonga, (Viladrau, 21 d'abril de 1594 - Barcelona, 8 de gener de 1634) va ser un bandoler molt del Barça i molt català que mirava de reull la quiniela de la seva filla Marianna de Calldetenes la Sagrada i que ha romàs com a personatge de llegenda, recordat pels balls d'en Serrallonga dedicats a ell i per la novel·la Don Joan de Serrallonga de Víctor Balaguer. Però era verídic com en Bogarde.\nEns cal ser més parangonistes per parangonar les parangònies!\nSiguem parangonables i no dubtem davant dels setrills sense oli.\n7 de febrer de 2017, a les 4:37\nSi el que diu Gorguis és així, queda clar que ser bandoler és ser de poble i ser delinquent denunciable.\nEl setrill si que porta oli, però el setrill de poble porta oli de cotxe putrefacte i així us va que sembleu essers mutants plens de grans a la cara i malformacions en el cos, la gent de poblo brut no fa res per rentar-se i a més a més es fica oli de cotxe en el cos.\nAra s'explica per això aquestes pintes fastigoses, abans pensava una cosa, després de les plantades ho veig així per un motiu que desconeixia: ser de poble és ser brut i per netejar-se es fa servir oli de motor de cotxe avariat i mira que no ho sabia això fins fa poc, Gorguis de Fortuny, un nom sospitós de baró o marquès de pas sucat amb oli de cotxe.\nPerò i si ets de poble segur, però si ets de ciutat et demano disculpes.\n7 de febrer de 2017, a les 4:43\n7 de febrer de 2017, a les 4:46\nM'he llevat amb albada de colors a llevant i he pensat:\nBogardes, em teniu per començar la batalla.\nAquí teniu el vostre servidor naval i Visca el Barça!\n7 de febrer de 2017, a les 4:47\nHores d'ara és més important la incompetència del servei de correus o les malifetes dels lladres d'envelops que el mateix judic a Mas, Ortega i Rigau. Estic desoltat i sort tinc de la temperatura més amable d'aquests dies que no traspúa per l'esquerda de la paret sintètica del bungalow.\nHólderlin ho deixava molt clar:\nDich suchen, oder wenn in der Mitternacht\nDas unsichtbare Leben im Haine wallt,\nUnd über mir die immerfrohen\nBlumen, die blühenden Sterne, glänzen.\nEN CATALÀ més o menys és així, i parla de l'esperança que un té aplicada a la recuperació d'un envelop:\net cercaré, o quan a mitjanit,\nen el boscatge, regna la vida invisible\ni, al meu damunt, les flors sempre joioses,\nles florescents estrelles brillen\nDanke per escoltar-me i res de Danke si per un cas teniu l'envelop i no en voleu saber res amb aquest silenci que em preocupa.\n7 de febrer de 2017, a les 5:04\nQuiero ser un hombre clave del tinglado bogardiano.\nSoy muy barcelonista y soy barcelonista veraz.\nEstoy como Amestoy ya que soy Amestoy.\nAlfredo para los amigos pero no DiStefano, soy Amestoy.\nAlfredo Amestoy ¿De acuerdo?\nDeletreen conmigo: A-l-f-r-e-d-o-a-m-e-s-t-o-y\n7 de febrer de 2017, a les 5:55\nBenvingut sigui, Don Alfredo!\nEstà clar que vosté augmenta la quota TVE del bogardisme.\nSumem el seu cas al del 'Doble de Gurruchaga', 'Don Cicuta de Logroño' i 'Jana Escribano'. Tindrà el seu tractament telemàtic amb tota seguretat.\n(Henry Tosea, es gira feina a la redacció i també al bisbat i al quirofan del Doctor Sbobet per al cas Patateta).\n7 de febrer de 2017, a les 7:35\ncompartim les teves preocupacions i seguim sense rastre del lliurament postal.\nSi tenim notícies en ferm, tot serà convenienment ressenyat.\nCom diuen els alemanys, Danke.\nCom diuen els catalans, gràcies.\n7 de febrer de 2017, a les 7:37\nFico el nas a la tassa del WC i ensumo que hi ha més gent disposada a entrar en aquest desfet de temps de la Penya Bogarde, com si a la vida no es pugués fer altra cosa que dedicar-se a daurar la pindola de l'horterada senil d'aquesta web.\nFot tanta pena que en comptes de tocar el dos, em quedo per aquí de visita diària a veure fins quin punt es pot caure en folklorada que fa posar la cara vermella de vergonya aliena\n7 de febrer de 2017, a les 8:00\nLo Confeti Ampostenc de cal Forner, o Mantis per servir-vos ha dit...\nBonada, ets lo Malada!\n7 de febrer de 2017, a les 8:10\nLaura Llompart / Bunyola ha dit...\nA què juga es Berrigan Bonada?\npens que s'ha perdut\n🎶🎶"En el fondo del mar..."🎶\n7 de febrer de 2017, a les 8:20\nBonada nada nada\n7 de febrer de 2017, a les 8:22\nNo us preocupeu, ampostins i mallorquins, en Bonada no podrà amb nosaltres.\n7 de febrer de 2017, a les 8:36\nJa podeu dir missa. El problema el teniu vosaltres i esteu cremant de ràbia. Si em voleu fulminar i eliminar-me esborrant els meus comentaris, atreviu-vos amb mi, que es veurà el plumero dictatorial que us rega el cervell, va atreviu-vos a silenciar-me!\nSou una colleta de micots miquets que la fan de cracòvia i criaturada, atreviu-vos a acabar amb un servidor Ted Berrigan Fàstic Bonada! Teniu atributs entre cames per fer-ho? Vull sentir la vostra tirria ràbia rabinya muerde la tiña i la mallorquina glu glu glu glu glu què? Una criatureta petiteta que escombrava l'escaleta? O el senyor Confeti un altre que la caga sense saber de que parla el farolero Amposta? Jassii de grapataka a veure si cau la careta a cada bogardillo que flac favor es fa al futbol si encara queda esport en aquest món de pastorets amb guindilla a la llengua\n7 de febrer de 2017, a les 10:47\nAlbert Colmenero ha dit...\nLectura del Berrigan, conclusió:\nAquest senyor em sembla perillós, té un toc sàdic.\n7 de febrer de 2017, a les 10:57\nSeñor Bogarde agradezco la bienvenida\n7 de febrer de 2017, a les 11:02


Molentargius Cagliari Itàlia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVia La Palma, La Palma, Cagliari, Itàlia, 09126 - Veure al mapa\nMés informació sobre Molentargius\nBen situat a la la cultura area de Cagliari ciutat, Molentargius us proporcionarà el millor lloc per a un merescut descans. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nEl Molentargius, s'esforça al màxim per tal que els seus hostes es tribin còmodes. Per tal d'assolir això, l'hotel compta amb els millors serveis i instal.lacions. L'hotel ofereix Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, instal.lacions per a minusvàl.lids, express check-in/check-out, magatzem d'equipatge, aparcament de cotxes per garantir el més gran comfort possible als seus clients.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. Durant el dia podeu gaudir de l'atmòsfera relaxant de jardí. Amb una localització ideal i amb comoditats imbatibles, Molentargius no troba competidors en cap categoria.\nCal que informeu el Molentargius de la vostra hora d’arribada amb antelació. Podeu fer servir l'apartat de Peticions especials en fer la reserva o posar-vos en contacte amb l'allotjament directament mitjançant les dades de contacte que apareixen a la confirmació.


ENLLAÇATS NO ACATEM: El Govern desmunta l'argumentació de l'Estat per denegar l'escorta a Puigdemont Google+ Google+\nEl Govern desmunta l'argumentació de l'Estat per denegar l'escorta a Puigdemont\nEl Govern considera "necessari" que el president a l'exili, Carles Puigdemont, tingui servei d'escorta i assegura que el Ministeri d'Assumptes Exteriors i Cooperació, dirigit per Josep Borrell, s'ha de "limitar a sol·licitar al país receptor [Bèlgica] l'autorització per al desplaçament d'agents de la Policia de Catalunya, sense entrar en altres consideracions jurídiques o d'oportunitat".\nAixí es desprèn d'una nota jurídica dels serveis jurídics del Govern, a la qual ha tingut accés El Nacional, i que desmunta l'argumentació del Ministeri de l'Interior. El departament dirigit per Fernando Grande-Marlaska, emparat per un informe jurídic de l'Advocacia de l'Estat, considera que la condició de "pròfug" de Puigdemont que li atribueix el Tribunal Suprem és incompatible amb tenir una escorta a càrrec dels Mossos d'Esquadra. Per aquest motiu, ha rebutjat la petició feta pel Govern perquè Puigdemont disposi de l'escorta que li correspondria com a expresident de la Generalitat.\nEls serveis jurídics del Govern, en canvi, consideren que "els expresidents poden gaudir dels drets que tenen reconeguts per llei en territori català o fora d’ell", ja que no hi ha cap limitació en la normativa en aquest sentit i que, per tant, Puigdemont pot "gaudir dels drets que tenen reconeguts per llei en territori català o fora d’ell". A més, recorden que tots els expresidents tenen dret a gaudir d'escorta, a no ser que ell hi renunciï o que el Parlament li retiri amb una majoria qualificada de 2/3.\nEl passat mes de juliol, el nou Govern de Quim Torra, després de l'aplicació del 155, va posar en marxa els tràmits per tenir oficina amb personal, cotxe oficial i seguretat a Bèlgica, acollint-se a la llei que regula els privilegis dels expresidents de la Generalitat. I, entre altres gestions, es va adreçar al Ministeri de l'Interior perquè autoritzés el desplaçament a l'estranger d'agents dels Mossos amb l'objectiu que serveixin com a escorta a Puigdemont.\nPuigdemont està residint a Bèlgica des de fa poc més d'una setmana, després que el magistrat del Tribunal Suprem retirés l'euroordre en ser denegada per les autoritats alemanyes l'extradició per rebel·lió i només acceptés el càrrec de malversació. Tot i això, el departament de Marlaska considera que el president a l'exili és "un pròfug de la justícia" i rebutja que agents dels Mossos d'Esquadra es desplacin a Waterloo per fer-li d'escorta.\nEls expresidents no són càrrecs públics\nEl departament de Marlaska també denegava l'escorta a Puigdemont assegurant que actualment no ostenta actualment cap càrrec públic, atès que està suspès de càrrec i funcions com a diputat al Parlament. Sobre aquest punt, el Govern recorda que "els expresidents no tenen la consideració de càrrec públic, i les actuacions que realitzen tenen el caràcter d’actuacions personals".\n"El fet que els serveis es prestin a l’exterior no és contrari al principi de territorialitat de les competències de la Generalitat previst a l’Estatut d’Autonomia de Catalunya, ja que l’activitat dels expresidents no incideix en cap àmbit material de les competències de la Generalitat", continua la nota.\nEl dret a gaudir de mitjans dels expresidents de la Generalitat només es troba limitat d’acord amb la Llei 6/2003 i es refereix només sobre les retribucions, recorda el Govern. Concretament, l’article 4 limita la percepció de l’assignació i la pensió vitalícia a “l’exercici d’un càrrec públic, amb una feina o activitat en l’àmbit públic o privat i amb la participació en consells d’administració d’empreses públiques o privades”. D’acord amb això, assegura la nota del Govern, "la condició de diputat de l’expresident no afecta en cap cas a l’assignació i gaudi de seguretat, sinó només a les retribucions".\nPer aquest motiu, l'informe conclou que "és necessari" concedir el servei de protecció al president Puigdemont i que "atès que correspon al Govern de la Generalitat el comandament suprem de la Policia de la Generalitat - Mossos d'Esquadra i la coordinació de les actuacions policials, d'acord amb el que disposa l'article 164.2 de l'Estatut d'Autonomia de Catalunya, l'actuació del Ministeri d'Afers Exteriors i Cooperació s'ha de limitar a sol·licitar al país receptor l'autorització per al desplaçament d'agents de la Policia de Catalunya, sense entrar en altres consideracions jurídiques o d'oportunitat".


Grau d'ocupació - Observatori de Formentera\nGrau d'ocupació turística 2020\nEl grau d’ocupació en els establiments d’allotjament turístic d’una destinació pretén conèixer com ha anat la temporada turística i el seu resultat s’obté de la relació en % entre la mitjana diària de les habitacions / places ocupades en l’establiment d’allotjament i el total d’habitacions disponibles segons un període de referència concret, normalment es valora de manera mensual i quinzenal. Dins aquest estudi trobareu un total de 7 panells amb informació relacionada amb: una comparativa del grau d’ocupació, el grau d’ocupació mensual per tipus d’allotjament T2020, el grau d’ocupació quinzenal per tipus d’allotjament T2020, l’estada mitjana i nacionalitat principal per mesos, l’estada mitjana i nacionalitat principal per quinzenes, l’històric grau d’ocupació FEHIF 2005-2020 i finalment la variació grau d’ocupació FEHIF 2005-2020.\nNota important: recorda que per avançar en la presentació i veure cada panell has de clicar en les fletxes que trobaràs a la part inferior central.\nGrau d'ocupació turística 2021\nEl grau d’ocupació en els establiments d’allotjament turístic d’una destinació pretén conèixer com ha anat la temporada turística i el seu resultat s’obté de la relació en % entre la mitjana diària de les habitacions / places ocupades en l’establiment d’allotjament i el total d’habitacions disponibles segons un període de referència concret, normalment es valora de manera mensual i quinzenal. Dins aquest estudi trobareu un total de 6 panells amb informació relacionada amb: el grau d’ocupació mensual per tipus d’allotjament T2021, el grau d’ocupació quinzenal per tipus d’allotjament T2021, l’estada mitjana i nacionalitat principal per mesos, l’estada mitjana i nacionalitat principal per quinzenes i una comparativa entre el grau d’ocupació de la FEHIF i la de l’Observatori\nGrau d'ocupació de la FEHIF 2005 - actualitat\nEl grau d’ocupació en els establiments d’allotjament turístic d’una destinació pretén conèixer com ha anat la temporada turística i el seu resultat s’obté de la relació en % entre la mitjana diària de les habitacions / places ocupades en l’establiment d’allotjament i el total d’habitacions disponibles segons un període de referència concret, normalment es valora de manera mensual i quinzenal. Dins aquest estudi trobareu les dades relacionades amb l’històric i la evolució del grau d’ocupació de la FEHIF, així com també la seva variació d’un any respecte a l’anterior.


Arxius de enric seritjol | Diari La República Checa\nTARRACO VIVA ES DÓNA A CONÈIXER A BARCELONA\nEl Festival romà de Tarraco Viva, que arriba a la seva 18 edició, s’ha presentat aquest matí a Barcelona. L’objectiu d’aquesta presentació a la capital catalana és, essencialment, divulgar el coneixement de la història antiga i posar a disposició del gran públic eines de reflexió sobre el passat històric de l’època romana. No fa pas gaire, la Generalitat ha definit Tarragona com “la ciutat que explica millor la història”.\nUnes 100 mil persones visiten Tarraco Viva\nEl Festival rep, anualment, més de 100.000 espectadors i uns 150 mitjans de comunicació acreditats que passen pels diferents espais patrimonials i equipaments museístics de la ciutat i descobreixen, a més, altres ciutats paral·leles a la Fira de Museus que normalment té lloc el segon cap de setmana.\nELS XIQUETS POSEN PUNT FINAL A LA TEMPORADA AMB UN SOPAR DE GERMANOR\nGairebé 400 persones han participat al tradicional sopar de confraternització de fi de temporada dels Xiquets de Tarragona que s’ha celebrat, ahir a la nit, a l’Hotel Imperial Tarraco.\nEl bon ambient i la sensació d’haver fet la millor temporada de la història de la colla matalassera i que van poder recuperar el pilar de 7 amb folre.\nDurant la vetllada, a la que han assistit diferents polítics i periodistes, s’ha lliurat el Pin de Plata a l’entitat a Manel Cano i s’han pogut visionar imatges entranyables que tenien com a principal objectiu agrair a tots els castellers el seu esforç, sacrifici personal i dedicació perquè Els Xiquets esdevinguessin una colla de gamma extra, amb el 2 de 9 amb folre i manilles.\nDesprés dels missatges del president i del cap de colla, Enric Seritjol i Roger Peiró, on s’agraia la feina feta i es demanava continuar per aquest camí, els assistents han pogut gaudir d’una representació escènica, on els més petits protagonitzaven una comèdia, simulant un cop d’estat a la junta tècnica i a la junta directiva.\nUna representació que ha merescut molts aplaudiment i moltes rialles.\nROGER PEIRÓ (CAP DELS XIQUETS): “Hi ha molta tensió entre colles”\nÉs el cap de colla dels Xiquets de Tarragona. Suporta molta pressió i està capficat en consolidar els de la camisa ratllada en una colla de gamma extra. No obstant, confessa que està cansat i tot indica que podria deixar el càrrec que ocupa des de fa 5 anys. L’escorpí defensa la necessitat de respectar els valors dels castells i lamenta els incidents entre alguns castellers de la Jove i dels Xiquets. Roger Peiró, enginyer de professió, diu que Sant Magí d’enguany s’ha convertit en un dia immemorable.\nEl cap de colla dels Xiquets de Tarragona, Roger Peiró\nREPUBLICA CHECA – Quin balanç fas de la temporada?\nROGER PEIRÓ – Hem tingut un any molt dur, però estic molt content. Hem fet una excel·lent temporada. Estem molt contents com hem assajat i pel canvi de mentalitat. Estem en vies de ser una gran colla i quan un col·lectiu fa una passa tan gran i ferma, és molt significatiu.\nRC – Esteu motivats per enfrontar nous reptes?\nRP – Per arribar aquí, l’esforç i la il·lusió eren valors importants i necessaris. Un cop arribats hem d’afegir-hi a la motivació una important dosis de qualitat. Hem treballat molt, per hem de fer-ho millor. Hem d’aprendre a consolidar allò que sabem fer-ho bé i millorar allò que no funciona. Si volem mantenir la qualitat hem de continuar aquest camí. Hem de deixar de treballar tan per aprendre a treballar millor.\nDeixarà de ser el cap de colla?\nRC – Et veus capaç de continuar al capdavant de la colla en un moment tan extraordinari?\nRP – Hem fet un camí d’aprenentatge molt intens i, ara per ara, no sé si seguiré endavant com a cap de colla. Però els camins i els trajectes estan marcats. Hem de saber agafar les coses bones i esprémer-les i millorar el que no s’ha fet bé. El camí de la colla ara és ferm i la voluntat de tothom és seguir en aquest nivell que, diem de pas, ha costat molt d’assolir.\nRC – No has contestat a la meva pregunta…\nRP – Ara estem concentrats en Tots Sants i et mentiria si et digués Sí o No. Venim d’un any molt intens i molt dur. A Vilafranca volen tornar a fer una gamma extra i després ha ho valorarem.\nRC – Estàs cansat?\nRP – Abans no acabava la temporada cansat però aquest any ha estat diferent. Porto 5 anys de cap de colla i dos de sots cap. Són molts anys. No em preocupa si continuo o no com a cap de colla. Jo dono la cara però som una colla. Un col·lectiu que ajuda i empeny…\nRC – Doncs que et farà dir Sí o No?\nRP – Ho hauria de veure molt clar. És una qüestió d’energia. Quan estàs al capdavant d’un col·lectiu has de saber veure en quin moment la il·lusió i l’energia es vincula amb la responsabilitat. Pot ser hi h algú que pot donar molta més empenta que jo.\nMal rotllo entre colles?\nRC – Déu n’hi do el mal rotllo que hi ha entre la Jove i els Xiquets, oi?\nRP – Hi ha molt bona relació institucional que no es veu reflexada en els darrers fets que són deplorables i condemnables. Les dues entitats han fet el correcte: s’han assegut i han sabut apaivagar els ànims. Les dues colles sabran aprendre dels errors i evitar que torni a succeir. Estic satisfet per la forma com s’ha clos la polèmica. L’únic que volem és fer castells i no enfrontar-nos amb ningú.\nRC – Hi ha mal rotllo? Insisteixo…\nRP – Crec que no.\nRC – No?\nRP – Hi ha tensió. Sempre n’hi ha hagut. Però es pot considerar normal. Com millor li va a les colles més tensió es nota. La rivalitat ben entesa no és dolenta. Al contrari. És un motor per la colla que va al davant i per la que està al darrere. És un estímul. Entre tots hem de fer un esforç per a què la tensió castellera no envaeixi l’àmbit personal i que no surti de la plaça. He de confessar que enguany la rivalitat ens ha superat i això no pot passar.\nHem pecat per inexperiència\nRC – Heu estat massa tous amb els esvalotadors, oi? S’esperava una mica més de determinació, contundència…\nRP – Segurament. Potser hem pecat per inexperiència. Aquests comportaments no són habituals. Vam intentar resoldre per la via del diàleg i de la pedagogia. És fàcil prendre decisions a ‘toro pasado’.\nRC – Quina ha estat la darrera vegada que vas plorar després de sortir de la plaça o d’un assaig?\nRP – Sant Magi va ser un dia molt especial, molt emocionant. Sant Magi del 2014 val 15 anys d’esforços. Va ser el moment més emocionant de la meva vida castellera.\nRC – El dia del Pilar Caminant… et vas decebre?\nRP – El Pilar Caminant és el culminar de la festa major. Deixar-lo inacabat és com quedar-se amb la sensació de no haver fet bé la feina. És una mica decebedor sobretot sent capaç de fer castells tant grans i ensopeguis amb el Pilar Caminant. És una sensació de frustració. Però els castells són això… petites decepcions i grans moments.\nSóc dels Xiquets\nRC – En algun moment has pensat llançar la tovallola?\nRP – Mai. Els castells formen part de la meva identitat. Per més dificultats que hi hagi, jo sóc dels Xiquets.\nRC – Com és que aguantes tanta pressió?\nRP – Sóc molt pacient. La responsabilitat no m’espanta.\nRC – Ets capaç d’estar un dia sense pensar en castells?\nRP – No. Poc o molt sempre penses i en parles. Des de que els castells són patrimoni de la humanitat tothom en parla. Per estar dos dies sense parlar de castells ha de ser fora de temporada o a l’estranger.\nM’he despertat durant la nit…\nRC – T’has despertat mai durant la nit pensant en castells?\nRP – Sí i he somniat coses bones i dolentes.\nRC – Hi ha d’altres moments?\nRP – Hi ha un moment que és molt personal que és quan entreno, corro o vaig en bicicleta és quan més penso en la colla. Aprofito per ‘maquino’, fer alienacions , preparar converses pendents i com solucionar problemes…\nLa gent sortia rebentada\nRC – Si decideixes deixar de ser cap de colla, com t’agradaria que et recordin?\nRP – M’agradaria que algú digués que nosaltres sempre anàvem a per totes. Quan havien problemes intentàvem superar-los, quan teníem una dinàmica positiva la intentàvem esprémer-la al màxim i que dels assajos la gent sortia rebentada.\nRC – Quin regal t’agradaria tenir per Nadal?\nRP – Si per dia de Tots Sants fem un 5 e 9 em quedaré extremadament satisfet.\nRC – Quins castells fareu per Tots Sants?\nRP – Volem fer un gamma extra diferent: 5 de 9 i el pilar de 8. Fer un segon gamma extra seria la bomba ja que no hi pràcticament cap colla que hagi tastat dos pastissos com aquests.\nVilafranca i el concurs\nRC – Què penses del fet que els Castelleres de Vilafranca amenacin en no participar en el Concurs?\nRP – Crec que alguna cosa vam fer malament, tots plegats. El que va passar en el darrer concurs va ser molt desagradable. No és normal que una colla faci un 3 de 10 i immediatament una part de la plaça reaccioni amb xiulets i insults. Segurament alguns dels seus comportaments, històricament són criticables, però no es pot criticar que guanyin un concurs quan s’ho mereixen. Un concuurs no es guanya perquè sí, es guanya per l’esforç i el treball. Xiular és gratuït. No m’agradaria que deixessin de venir mai al concurs de Tarragona.\nRATLLEN EL COTXE DEL CAP DE LA COLLA JOVE DE TARRAGONA\nEls directius de la Colla Jove i dels Xiquets es trobaran per unificar criteris i línies d’acció per posar fre a uns comportaments que no són dignes dels castellers. Les acyituds violentes responen a una rivalitat mal entesa, diu el president dels Xiquets, Enric Seritjol que considera que s’ha de treballar per recuperar els valors castellers\nCarles Ribas, cap de la Colla Jove\nNi el cotxe de Carles Ribas, el cap de la Colla Jove de Tarragona, es queda al marge de la rivalitat castellera que, des de la Festa de Sant Magí, va ultrapassar línies vermelles fora de la plaça. Carles Ribas va confessar a La República Checa que el seu cotxe ha aparegut ratllat de banda a banda.\nEl cap de la colla jove no pot provar la identitat dels seus autors, però intueix que són els mateixos que protagonitzen les baralles i destrossen els adhesius de la façana del local al Carrer Cos del Bou. Ribas lamenta que la rivalitat hagi sortit de la plaça i que uns quants embrutin el nom de la colla i contribueixin a alimentar un clima de tensió innecessari.\nCarles Ribas considera que els representants de les colles s’han de reunir i cercar mesures que frenin aquest ‘sense sentit”, sobretot perquè no porta enlloc i dóna una imatge de la Tarragona castellera que no correspon a la realitat. Ha condemnat vehementment tot tipus de violència, actituds vandàliques o agressions. No obstant, considera que es pot arribar a entendre que s’està perdent la paciència amb els insults i la provació continuada.\n“No estic satisfet que els meus castellers estiguin implicats en baralles, en provocacions i en rivalitats que no fan res més que malmetre la imatge de la colla”, afirma Ribas, remarcant que cal prendre mesures disciplinàries i recuperar els valors castellers i el respecte.\nEstà previst que el president i el cap de la colla Jove, Sergi de los Rios i Carles Ribas respectivament, es reuneixin amb els directius per abordar aquesta polèmica i cercar solucions a una “rivalitat mal entesa” que deteriora la imatge de la Tarragona castellera.\nEnric Seritjol, president dels Xiquets\nPer la seva banda, i en contacte amb La República Checa, el president dels Xiquets de Tarragona, Enric Seritjol, ha lamentat i rebutjat (sense pal·liatius) els fets violents perquè “res justifica la violència”. Seritjol entén que cal seny, serenitat i “treballar decididament” per evitar confrontacions personals entre colles. “La competició i la rivalitat han de quedar a la plaça. El nostre objectiu és aconseguir que Tarragona tingui els millors castells, independentment de les colles que assoleixi els èxits”.\nEl màxim responsable dels de la camisa ratllada acudirà a la reunió amb els representants de la colla Jove amb la idea “d’unificar criteris i línies d ‘acció” per acabar amb les accions violentes.\n“Les actituds vandàliques, violentes o agressions no les cometen les entitats, sinó persones que no representen el tarannà del col·lectiu”, esclareixen els Xiquets.\nTant la Colla Jove com els Xiquets coincideixen que cal actuar amb exemplaritat per posar punt final a una situació que només provoca mal rotllo. Ambdós col·lectius estan d’acord en retirar la camisa als castellers vandàlics i provocadors i no permetre que pugui entrar a cap altra colla castellera.\nXIQUETS DE TARRAGONA ES PRESENTEN AL CONCURS DE CASTELLS AMB ‘PRUDÈNCIA’ PERÒ AMB VOLUNTAT DE FER HISTÒRIA\nLa República Checa, tenint en compte la importància social i mediàtica del Concurs de Castells de Tarragona ha volgut saber com es presentaran les colles tarragonines. Aquest certamen és una mena de judici per conèixer com estan el món castellers. Per a aquest concurs, les colles intenten exhibir els seus millors pilars i castells. Es tracta de donar el tot per tot a la plaça i demostrar que el món casteller està més viu que mai. Roger Peiró, el cap de colla dels Xiquets de Tarragona, ens explica quins són els seus objectius en la 25ena. edició del Concurs de Castells de Tarragona\nUn assaig al local dels Xiquets\nREPUBLICA CHECA – Com es presenten els Xiquets de Tarragona al Concurs de Castells?\nROGER PEIRÒ – La colla arriba en la millor dinàmica de la seva història. Després de fer passes endavant tot l’estiu i enfrontant la recta final d’una temporada ambiciosa i farcida de detalls que han augmentat l’autoestima i la mentalitat dels castellers.\nRoger Peiró, cap de colla dels Xiquets\nRC – Quin paper espereu tenir en aquesta edició?\nRP – La màxima aspiració passa per poder ensenyar el nivell casteller que ara mateix té la colla. Més sovint del que ens agradaria, l’escenari i el context del concurs ens ha condicionat en negatiu. Enguany sembla que, per arguments i potencial, la conjuntura és més propícia per tenir un diumenge força lluït.\n“Els nostres màxims”\nRC – Quina novetat presentareu? Fareu una exhibició de màxims?\nRP – En principi, la colla es presentarà a la TAP amb la idea de fer-hi els castells més grans que mai hem fet i la il·lusió d’estrenar algun castell nou. És sense cap mena de dubte l’actuació on portem el programa amb més màxims de tota la nostra història. La prudència serà clau, però; tot programa sempre evoluciona condicionat pels resultats i els diferents escenaris.\nRC – Quina és la vostra colla favorita?\nRP – Tinc prou feina amb el que hi ha dins de casa meva!!! A mi m’agrada que els vagi bé a les colles que persegueixen idees amb vehemència i s’atreveixen a lluitar sense embuts i de forma col·lectiva per una idea (sigui del nivell que sigui).\nEnfrontar els reptes\nRC – Què ha de passar per què sigui una bona diada castellera?\nRP – Suposo que això va a gustos. La meva resposta, totalment subjectiva, és que consideraré que hem tingut una bona diada si som capaços d’enfrontar els reptes que anem trobant amb l’actitud correcta, amb esperit de superació, confiança en els companys i en la feina prèvia. Si som capaços de fer això, les coses sortiran.\nELS TIRALLONGUES DE MANRESA LIDEREN EL PODI DEL CONCURS DE CASTELLS A TORREDEMBARRA\nEls Tirallongues de Manresa han assolit la primera posició de la primera jornada del XXVè Concurs de Castells, celebrada aquest matí a la plaça del Castell de Torredembarra. El podi l’han completat els Castellers de Berga i Castellers de Badalona, que s’han adjudicat la segona i la tercera plaça, respectivament, en una diada que s’ha hagut de suspendre a l’inici de la tercera ronda a causa de la pluja.\nQuan ha començat a ploure ja s’havien completat dues rondes, i l’organització i el jurat han decidit tancar la classificació amb els resultats aconseguits fins a la segona ronda, sense tenir en compte els únics tres castells que s’han fet a la primera ronda conjunta de la tercera ronda.\nPer la seva banda, els Castellers de Berga, que han quedat segons, han completat un 7 de 7 i un 5 de 7. El cap de colla dels berguedans, Guillem Gonfaus, ha assegurat estar molt content d’haver pogut portar a plaça els dos millors castells de la seva història. A banda, ha remarcat que els seus estan molt orgullosos d’haver participat en el Concurs de Castells, ja que “és una cosa que era pels millors i entrar-hi per mèrits propis és un gran orgull”.\nPel que fa a la tercera posició, ha estat pels Castellers de Badalona, que han descarregat un 5 de 7 i un 4 de 7 amb agulla. Carol Martín, cap de colla dels micacos, ha comentat que la colla ha marxat de Torredembarra amb els objectius més que complerts i amb l’alegria d’haver pogut quedar entre les tres primeres colles classificades.\nLes previsions ja deien que seria un matí plujós, però el temps ha donat una treva fins a l’inici de la tercera ronda, de manera que totes les formacions han tingut l’oportunitat d’intentar dues construccions. Ha estat quan s’havia acabat la primera ronda conjunta de la tercera ronda quan ha començat a ploure, i llavors l’organització ha decidit suspendre la cita momentàniament.\nUn cop analitzada la situació, i amb el consens de totes les colles, pels volts de dos quarts de dotze l’organització ha preferit ajornar mitja hora més la decisió final que s’ha vist precipitada pel fort aiguat que ha caigut sobre Torredembarra pels volts d’un quart d’una del migdia.\nLa directora castellera del Concurs, Ester Roca, ha valorat molt positivament la predisposició i la col·laboració de les colles i ha explicat que a causa de les previsions meteorològiques s’havia buscat una espai alternatiu, com el poliesportiu del municipi, però ha afegit que “l’equipament té un aforament de 800 persones, una xifra que en una jornada com avui se supera amb escreix, de manera que s’ha hagut de suspendre, ja que no teníem cap possibilitat de reubicar la diada amb seguretat suficient per als participants i l’organització”.\nEl cap de setmana vinent el Concurs de Castells es trasllada al seu escenari habitual, a la Tarraco Arena Plaça, on dissabte a partir de dos quarts de cinc de la tarda hi actuaran divuit colles, i diumenge a partir de les deu ho faran les dotze millors classificades.\nXIQUETS DE TARRAGONA, EL PILAR QUE CAMINA PERÒ QUE NO ARRIBA\nHi ha dies que el més aconsellable seria quedar a casa. Això deu pensar la Colla Xiquets de Tarragona. Avui, diada de la Mercè, no ha estat un bon dia pels matalassers.\nMilers de persones han omplert els carrers entre la Plaça de la Font i la Plaça de les Cols per gaudir de l’exhibició castellera que tenia previst oferir les colles tarragonines del Serrallo, la Jove, els de Sant Pere i Sant Pau i els Xiquets.\nDesprés de les actuacions castelleres per part de les dife\nrents colles, havia arribat el moment del mediàtic pilar caminant.\nEls de la camisa ratllada, coordinats per Roger Peiró, han estat els primers a exhibir el seu pilar caminant.\nEl pilar ha començat a ‘trontollar’ a la Baixada de la Misericòrdia, acabant per fer aigües a l’entrada de la Plaça de la Font. Les cares dels Xiquets demostraven veritable decepció.\nMentre el cap de colla es portava les mans al cap, evidenciant incredulitat i experimentant un sentiment d’injustícia, es podria observar com alguns no eren capaços d’evitar les llàgrimes.\nEls Xiquets de Tarragona, durant les festes de Santa Tecla, van fer unes exhibicions extraordinàries, però acaben les festes amb un sabor agredolç.\nLes altres colles castelleres, Serrallo, Sant Pere i Sant Pau i la Jove, han aconseguit que el seu pilar caminant assolis fer el recorregut, amb tranquil·litat, des de la Plaça de les Cols fins a la porta de l’Ajuntament de Tarragona, on l’alcalde ha rebut en braços les seves enxanetes. Un moment realment emotiu.\nROGER PEIRÓ: ELS XIQUETS DE TARRAGONA VOLEN TRENCAR LA MALA RATXA EN EL CONCURS DE CASTELLS\nLa Colla Xiquets de Tarragona vol aprofitar el seu esperit de lluita i l’actual estat d’ànim per trencar la mala ratxa que sempre ha tingut en el Concurs de Castells. Des de Sant Magí que els Xiquets estan sorprenent molt positivament amb un programa de màxims.\nEl cap de colla, Roger Peiró, en declaracions a la República Checa, ha confessat que, “històricament el Concurs de Castells ens ha anat malament. És un escenari hostil”, però vol canviar aquesta tendència aprofitant la “dinàmica molt xula que estem vivint”.\nSegons Peiró, “la història ha estat una mica cruel amb nosaltres perquè fa 20 anys que no sortim contents d’un concurs. Per una cosa i per l’altra sempre hi ha hagut aquell punt de mala gestió de nervis i excessiva responsabilitat”.\nPer a l’edició del Concurs de Castells d’enguany està convençut que trencarà la mala ratxa perquè “arribem amb un esperit de lluita, molts ànims i una dinàmica important i volem aprofitar-ho”.\nLa recepta? “Ser la colla que som i tenir ganes de fer-ho bé”, ha explicat, assegurant que els Xiquets de Tarragona “s’ho mereixen un bon concurs i ambicionar més d’una gamma extra” en un escenari que Peiró qualifica d’hostil. No obstant, la idea és derrocar els obstacles i “repetir el que portem fent fins ara i intentar incorporar alguna ‘novetat’”.\nEl cap de colla considera que, enguany, és possible fer una bona actuació, aprofitant la comunió, els ànims i l’esperit de lluita que hi ha a la colla.\nAmb tot, els esforços estan posats, ara mateix, en l’exhibició del Dia de Santa Tecla.


Declaració de Poblet sobre el mercat de treball i el capital humà de les segones jornades Catalunya Futura | ACUP\nEn el marc de la segona edició de les Jornades Catalunya Futura, que han organitzat la Plataforma Coneixement Territori i Innovació i l'Associació Catalana d'Universitats Públiques (ACUP), els dies 9 i 10 de maig, al Monestir de Poblet, i que enguany s'han centrat en 'El mercat de treball i el capital humà', s'han recollit les següents conclusions:\nEn aquest marc, la primera activitat de la Plataforma CTI va ser la celebració de les I Jornades Catalunya Futura al Monestir de Poblet, on es va fer pública la Declaració de Poblet que assumeix que una economia basada en el coneixement i la innovació s’ha de sustentar en una relació propera i col·laborativa entre empreses, universitats, centres de recerca i tecnològics, administracions i la societat de la qual formen part, i estableix com a principal compromís el fomentar activament una estratègia de competitivitat, progrés social i econòmic que creï llocs de treball a Catalunya, que es basi intensament en el coneixement i la innovació.\nLes II Jornades Catalunya Futura, celebrades al Monestir de Poblet els dies 9 i 10 de maig de 2014, han centrat la seva atenció en el mercat de treball i el capital humà a Catalunya, a partir del treball conjunt de prop de cinquanta representants de les universitats i d’un seguit d’empreses i institucions del país. El diagnòstic compartit ens parla d’una realitat econòmica i social complexa, fruit d’una estructura econòmica històrica que s’ha vist agreujada per la crisi actual, amb una proporció excessiva de mercat de treball de baixa qualificació i assentada en sectors econòmics d’escàs valor afegit i innovació. D’un sistema educatiu que, malgrat els avenços més que evidents de les darreres quatre dècades, mostra desajustos significatius en algunes etapes i components. D’uns nivells d’atur insostenibles, de forma especial i dramàtica pel que fa als joves sense titulació universitària. D’una creixent desigualtat en la distribució de la renda i d’un creixement alarmant dels nivells de pobresa. Tot plegat, en un context econòmic de progressiva globalització i terciarització de l’economia i del mercat de treball. Això ens condueix a afirmar amb rotunditat que la societat catalana ha de basar el seu dinamisme, la seva cohesió i el seu progrés i competitivitat en un sector productiu que generi llocs de treball qualificats. I, per tant, apostar pel creixement, la internacionalització i la innovació de les empreses existents, i per impulsar noves empreses basades en la innovació.\n6. Dissenyar i executar polítiques públiques estretament interrelacionades entre formació, mercat de treball, sistema productiu i polítiques actives d’ocupació, la qual cosa requereix majors graus de col·laboració entre els diversos nivells de govern i la seva coordinació amb els agents del sistema d’innovació.\nPer tot això, proposem mesurar com a indicador clau l’evolució de l’estructura formativa de la població ocupada, per tal que s’apropi a un model 20-50-30, l’estàndard centreeuropeu.\nFotografies de la jornada Catalunya Futura