Una companyia protegida per l’Estat | Directa\nUna companyia protegida per l’Estat\nPropietat, principalment, de fons d’inversió i entitats financeres, Repsol s’ha beneficiat de la diplomàcia empresarial del govern espanyol per expandir-se a nombrosos països. L’empresa destaca per l’ús de filials amb la intenció de minimitzar el pagament\nAbril de 2012. El govern de l’Argentina, presidit per Cristina Fernández de Kirchner, anuncia la renacionalització d’YPF, aleshores filial de Repsol. Tret de sortida d’una crisi diplomàtica. El règim del 78 en bloc –a l’hora de defensar interessos oligàrquics dels campions nacionals, el PP i el PSOE es fusionen– clama al cel i García Margallo, ministre d’Exteriors de l’executiu de Mariano Rajoy, brama que “un atac a Repsol es considerarà un atac a Espanya”. L’aparell estatal i l’establishment mediàtic esdevenen una sola veu, amb una defensa a ultrança de la petroliera encapçalada per Antoni Brufau. El govern argentí, titllat mantes vegades de populista, rep tot tipus d’atacs i desqualificacions. Diplomàcia empresarial de manual, amb recursos públics al servei d’interessos privats.\nEl plet –que es va tancar l’abril d’enguany amb l’aprovació d’una compensació econòmica a la companyia de prop de 3.700 milions d’euros– va posar de manifest l’enorme poder i influència de Repsol sobre el govern estatal, més preocupat per protegir certs beneficis corporatius que per garantir un migrat estat del benestar a la ciutadania.\nL’espanyolitat de la petroliera era el principal argument governamental per posicionar-se inqüestionablement al seu favor. Realment, era un argument vàlid? D’entrada, Repsol està totalment en mans privades des que, el 1997, el primer executiu del PP, encapçalat per José María Aznar, va completar-ne la privatització. Però és que, a més, la majoria del capital de la companyia s’ubica fora de l’Estat: bàsicament, pretany a fons d’inversió que, al seu torn, estan sota el control de grans bancs d’arreu del món.\nÉs cert que els dos principals accionistes de la petroliera, Caixabank i Sacyr, són espanyols. L’entitat financera posseeix l’11,8% de la companyia, mentre que la constructora arriba al 9,2%. A partir d’aquí, la resta de propietaris de referència són tots forans. Fins al juny, la mexicana Pemex – que també és dedica als hidrocarburs– en controlava el 9,3%, però tot just acaba de completar la sortida iniciada fa cinc mesos; per aquest motiu, Temasek, el fons sobirà de Singapur, és el tercer màxim accionista amb el 6%. Després, hi ha grans bancs i fons d’inversió com HSBC (5,4%), Blackrock (3,1%), BNP Paribas (3%), JP Morgan Securities (3%), Capital Group Companies (2,5%), JP Morgan Chase & Co (2,1%) o la societat d’inversió de capital variable (sicav) Inversora de Olarizu (2,1%). Mercats en estat pur.\nLa companyia no ha estat sempre sota el domini dels mercats. Quan va néixer, el 1986, era totalment pública, amb l’Institut Nacional d’Hidrocarburs (INH) com a accionista únic. Repsol es va crear a partir de la unificació de diversos monopolis energètics estatals com Campsa, Butano o Petronor. El govern de Felipe González (PSOE) en va iniciar la privatització tres anys més tard, procés que va culminar el 1997, ja amb Aznar al capdavant de l’executiu. En aquell moment, el president de la petroliera era Alfonso Cortina, fill de Pedro Cortina Mauri, un dels catalans de Franco. Nascut a la Pobla de Segur, Cortina Mauri va ser un dels fundadors de la cervesera San Miguel i, posteriorment, va ocupar diversos alts càrrecs a l’àrea d’Exteriors del règim dictatorial, del qual va arriba a ser ministre del ram del gener de 1974 al desembre de 1975.\nEl relleu d’Alfonso Cortina es va executar el 2004, amb l’aterratge d’Antoni Brufau, un home de La Caixa, el tradicional accionista de referència de la companyia. Brufau, que l’any passat es va embutxacar 4,9 milions pel càrrec –a banda dels gairebé 500.000 euros que la societat va aportar a la seva pensió–, va ser un dels grans aspirants a succeir Josep Vilarasau al capdavant de l’entitat financera –juntament amb Isidre Fainé, que finalment va assolir el càrrec– després dels quatre anys de mandat pont de Ricard Fornesa (2003-2007).\nL’empresa es va crear a partir de la unificació de diversos monopolis energètics estatals. El govern de Felipe González va iniciar una privatització culminada per l’administració Aznar\nEl premi de consolació per a Brufau va ser la presidència de la corporació energètica, a la qual va arribar des de la presidència de Gas Natural, participada tant per La Caixa com per la petroliera. Curiosament, actualment, Brufau i Fainé comparteixen espai al consell d’administració de la companyia, ja que el banquer n’és el vicepresident, posició que li va reportar uns ingressos de més de 350.000 euros el 2013.\nEl consell també compta, entre altres, amb Artur Carulla, un dels germans propietaris del hòlding Agrolimen (Pans & Co, Bocatta, Fres Co, Gallina Blanca, etcètera), que el mes d’abril van abonar 9,5 milions perquè s’arxivessin les actuacions per frau fiscal contra ells. L’any passat, Carulla va cobrar gairebé 400.000 per ser conseller de Repsol.\nMalgrat l’origen públic i el paraigües protector que encara li ofereix l’Estat, amb la defensa aferrissada en el plet argentí per la filial YPF com a paradigma, Repsol mira bàsicament pels seus interessos corporatius i els de les seves accionistes i no pas pel conjunt de la ciutadania. La mostra més clara és l’enorme quantitat de societats filials que té a paradisos fiscals. Segons l’informe de 2012 de l’Observatori de Responsabilitat Social Corporativa (ORSC) presentat fa uns mesos, la companyia comptava –fa dos anys– amb 44 subsidiàries en territoris de baixa tributació. Fonamentalment, estaven radicades a Delaware (Estats Units) i els Països Baixos, però també a Suïssa i a les illes Caiman i Bermudes. És evident que l’activitat extractiva de Repsol no es concentra en aquestes àrees; així doncs, no és forassenyat pensar que les filials s’empren per minimitzar la factura fiscal.\nA banda de seguir l’estratègia habitual de l’Ibex a l’hora d’eludir el pagament d’impostos –33 de les 35 companyies de l’índex empren filials ubicades a paradisos fiscals segons l’ORSC–, la petroliera no és precisament escrupolosa quan ha d’escollir companys de viatge. Business is business i, quan es tracta de lucrar-se, no li importa fer-ho en països que es troben sota règims dictatorials. Actualment, opera a Algèria, Angola i el Marroc, al costat de les estatals Sonatrach, Sonangol i ONHYM. També ho fa a Líbia, on durant dècades va estar associada a la National Oil Company, la societat cabdal en l’engendrament de la fortuna de Gaddafi. De 2004 al 2012, va participar en projectes a l’Aràbia Saudita amb l’empresa estatal Aramco. Durant uns anys, va buscar petroli a Guinea Equatorial, regida amb mà de ferro per Teodoro Obiang des de fa 35 anys.\nEn tots els casos, es tracta de règims més o menys dictatorials que acumulen una allau de denúncies per vulneracions dels drets humans més bàsics i que surten malparats als informes anuals que Amnistia Internacional o Human Right Watch presenten sobre aquest tema. Organitzacions com l’Observatori del Deute en la Globalització (ODG) han denunciat que establir-se i fer negocis en aquests països no deixa de ser una forma clara de “legitimar-ne els règims dictatorials”. Lluny de causar-li cap tipus de problema, sovint, Repsol s’hi ha establert després dels viatges oficials de governants espanyols, que li han aplanat el camí donant-li seguretat jurídica. De nou, la diplomàcia empresarial.\nRepsol, com Telefónica i Endesa –també antics monopolis públics privatitzats durant la dècada dels 90–, juga un paper cabdal en el neoimperialisme espanyol a l’Amèrica Llatina, articulat a través de grans empreses. La regió ha esdevingut la principal àrea d’expansió de les principals companyies estatals i, per exemple, actualment, la petroliera opera a Bolívia, el Brasil, Colòmbia, l’Equador, Nicaragua, Mèxic, el Perú i Veneçuela. La presència a l’Amèrica Llatina ha reportat uns ingressos multimilionaris a l’empresa, però el seu historial a la regió no és precisament immaculat.\nDiverses organitzacions l’han acusat de provocar greus danys ambientals amb la seva activitat extractiva al Perú, l’Argentina o l’Equador. El juliol de 2008, Oxfam Intermón va publicar l’informe Lletra petita, grans abusos, on exposava que la companyia s’havia beneficiat de la posició dèbil de diversos governs de la regió –que buscaven inversions foranes– per firmar-hi contractes abusius que li van reportar “beneficis extraordinaris”, mentre que els guanys per a la població autòctona van ser mínims. Informacions periodístiques de l’any 2006 també van mostrar el vincle de la petroliera amb el moviment secessionista de la regió boliviana de Santa Cruz, molt actiu en l’oposició inicial a la presidència d’Evo Morales.\nAmb uns beneficis de gairebé 10.500 milions d’euros des de 2010 –durant el primer semestre de 2014 els números verds han estat de 1.327 milions–, Repsol es manté insaciable. Ho demostren l’imminent inici de les prospeccions per buscar hidrocarburs a les Canàries i l’intent de fer-ne de noves davant del delta de l’Ebre i les illes Columbretes. L’impacte ambiental i l’oposició del territori són ignorats per una companyia que sempre compta amb el suport del govern espanyol de torn i que, a cop d’anunci, evita que la majoria de les informacions crítiques amb les seves actuacions apareguin als grans mitjans. Blindatge mediàtic i diplomàcia empresarial al servei d’un dels monstres de l’Ibex. Combinació perfecta per als interessos corporatius.\nUna companyia protegida per l’Estat Flattr donate!


Formació – Pàgina 3 – Dones en Xarxa\nFormacióPer Àngels Gómez 30 Novembre, 2011\nAl Fòrum FemTalent venen dones empresàries, emprenedores i científiques perquè coneixeu de primera mà com están canviant les coses i com es pot arribar a allò que vols. Vine a conéixer-les i a conectar amb altres dones professionals! Segueix a Facebook les novetats respecte al I Fòrum Femtalent i consulta el seu programa. Recorda: divendres…\nFormacióPer Patricia Fernandez 4 Novembre, 2011\nL’Espai per a l’Ocupació i Nou Centre del Coneixement (NCC, en castellà) de la Casa de la Dona de Badajoz imparteix durant tot el mes de novembre un taller d’alfabetització tecnològica dirigit a dones gitanes. El taller tindrà una durada de 20 hores i el seu objectiu principal és mostrar el funcionament bàsic de les…\nFormacióPer donesenxarxa 25 Octubre, 2011\nEl 80% dels universitaris gitanos són dones, tot i que encara tres de cada quatre dones gitanes no completen l’educació primària, segons va afirmar aquest dilluns a Granada la secretària general de Política Social i Consum, Isabel Martínez. La representant del departament que dirigeix Leire Pajín va assistir a la inauguració del I Congrés Mundial…\nFormacióPer donesenxarxa 13 Octubre, 2011\nEl servei d’Igualtat de Gènere de l’Ajuntament d’Ejea de los Caballeros (Saragossa) ha impulsat la creació d’un nou programa d’activitats per a la dona. Aquesta iniciativa rep el nom de Temps Propi i pretèn fomentar la participació social de les dones, ampliant i consolidant les seves relacions socials a través de l’aprenentatge, la millora de…\nFormacióPer donesenxarxa 11 Octubre, 2011\nFemur celebra al teatre Juan Bravo el fòrum ‘Teixint camins’ amb motiu del Dia Mundial de la Dona Rural. Librada segueix treballant cada dia amb el bestiar, cuidant les vaques. És segoviana i fa el mateix ara que quan era jove, treballar i atendre la seva família. Ella exemplifica com era abans la vida en…\n3a edició del curs ‘Les famílies monoparentals des d’una perspectiva de gènere’\nFormacióPer donesenxarxa 10 Octubre, 2011\nFormacióPer Patricia Fernandez 4 Octubre, 2011\nL’Institut Català de les Dones (ICD) ofereix a les entitats de dones de Catalunya una formació per millorar les habilitats en l’ús de les xarxes social i els blocs, principalment. L’objectiu és impulsar la visibilització dels continguts creats per dones i la participació en la xarxa des de la perspectiva de gènere. Es tracta d’un…\nFormacióPer Patricia Fernandez 9 Setembre, 2011\nLa secretària d’Estat d’Ocupació, Mari Luz Rodríguez ha explicat que aquest programa, fruit de l’Acord Social i Econòmic (ASE), pretén que persones desocupades que han esgotat la seva protecció per desocupació “vagin preparant-se per afrontar millor la seva tornada a l’ocupació” a través de diferents accions de política activa d’ocupació, vinculades a un ajut econòmic…\nFormacióPer donesenxarxa 23 Juny, 2011\nFormacióPer donesenxarxa 9 Juny, 2011\nFormacióPer Patricia Fernandez 8 Juny, 2011\nL’Instituto de la Mujer ha publicat la seva convocatòria de subvencions per a l’any 2011 (BOE núm. 133 de 4 de juny), destinada a la realització de postgraus oficials d’igualtat entre dones i homes, d’accions complementàries a la recerca en l’àmbit universitari i d’activitats de les unitats d’igualtat de les universitats, sempre que aquestes actuacions…\nFormacióPer donesenxarxa 26 Maig, 2011\nEl nombre de dones que decideixen compatibilitzar les oposicions i la maternitat ha augmentat a causa de les altes taxes d’atur i l’escassa oferta de llocs de treball amb jornada continuada o intensiva perquè ho consideren “la millor solució” per enfocar el seu futur laboral cap a una sortida que els doni la possibilitat de…


National Geographic explorarà la flora i fauna del país\nHo farà de la mà d'Andorra Turisme amb l'objectiu de desestacionalitzar l'afluència de visitants\n3 min. Andorra la Vella 15/01/2020 13:54\n651x366 L'explorador de National Geographic, Jaime Rojo; la ministra de Turisme, Verònica Canals; el director general d'Andorra Turisme, Betim Budzaku, i el director d'Ad Sales & Partnershios de Disney Espanya i Portugal, Casimiro Romero, en la roda de premsa de presentació del nou acord entre la multinacional audiovisual i l'executiu. / ANA L'explorador de National Geographic, Jaime Rojo; la ministra de Turisme, Verònica Canals; el director general d'Andorra Turisme, Betim Budzaku, i el director d'Ad Sales & Partnershios de Disney Espanya i Portugal, Casimiro Romero, en la roda de premsa de presentació del nou acord entre la multinacional audiovisual i l'executiu. / ANA\nEl fotògraf i explorador espanyol de National Geographic Jaime Rojo treballarà durant tot un any a les muntanyes andorranes amb l’objectiu de donar a conèixer la fauna i flora autòctones més enllà de les fronteres. Ho farà gràcies a l’acord signat entre Andorra Turisme i Disney, després de tres anys d’estratègia conjunta. Per fer-ho, Rojo comptarà amb la col·laboració de l’empresa andorrana Pirenalia, amb experiència investigant la flora salvatge i oferint sortides a la natura. Així s’ha presentat aquest dimecres en una roda de premsa, on s’ha volgut apostar per oferir una part d’Andorra desconeguda per a gran part dels visitants. El treball compta amb un pressupost de 650.000 euros procedents d'Andorra Turisme.\nL'elaboració del projecte es durà a terme durant tot el 2020 amb una estratègia comunicativa transversal i a través de diferents mitjans de comunicació. Rojo i l'equip de Pirenalia duran a terme tres sortides a la natura, una entre els mesos de gener i febrer, la segona entre els mesos de maig i juny i la darrera entre setembre i octubre. Dites sortides es podran seguir a través de les xarxes socials, on Rojo i l'equip andorrà farà un diari de camp per donar a conèixer l'evolució dels treballs. El resultat seran tres vídeos diferents, un article a la revista National Geographic i una exposició fotogràfica itinerant de cara a finals d'any, que anirà lligat a un taller de fotografia ofert per Rojo i dirigit a fotògrafs aficionats.\nEl treball que dirigirà Rojo, guardonat amb premis com el World Press Photo o el Wildlife Photographer of the year, obre la porta a crear sinergies amb altres ministeris. D'aquesta manera, comptaran amb el suport del ministeri de Medi Ambient per obtenir més coneixements de cada espècie. El treball de camp es farà per tot el territori, focalitzant per parròquies l'activitat de cada espècie que es vulgui observar.\nDesestacionalització del turisme\nTant Andorra Turisme com l'executiu veuen en el projecte un impuls per desestacionalitzar el turisme més enllà de la temporada d'hivern. "Que la persona que acostuma a venir a esquiar tingui la possibilitat de fer una experiència d'estiu que fins ara no feia", ha explicat la ministra de Turisme, Verònica Canals. Però l'aliança amb Disney i National Geographic també comportarà l'obertura del mercat a un altre tipus de visitants "que potser veuen un fre a venir a Andorra amb la visió que tenen fins ara del país", ha apuntat Canals.\nDes d'Andorra Turisme, la col·laboració amb National Geographic, capçalera que forma part de Fox i que es va fusionar amb Disney el mes de març, és l'exemple que "els grans països fan aliances amb les grans marques". El director general de la societat, Betim Budzaku, ha posat en relleu que aquest fet els fa poder apostar per "canals Premium i que donen una visió molt més diferenciada d'un país o un destí". En aquest sentit, Budzaku ha reafirmat la voluntat de l'entitat de seguir col·laborant amb la filial de Disney a Espanya i Portugal, tant amb publicitat directa a mitjans audiovisuals com amb contractes relacionats amb personatges de la multinacional nord-americana.


Viva Arte Viva, o la tornada a la fascinació banal d'allò humà – A*Desk\nVIVA ARTE VIVA. No eren poques les veus que entonaven -en aquests passejos dels Giardini a l’Arsenale o fent alguna cua davant d’algun pavelló- l’eloqüent títol de la 57 Biennal de Venècia curada per Christine Macel, conservadora en cap del Pompidou de París, durant els dies d’inauguració. Gairebé totes – sobretot les castellanoparlants – ho feien amb un to més aviat jocós, i és que el títol se les porta. Més enllà del comentari generalitzat, la intenció de la curadora francesa amb la biennal -i el seu esbombat títol- ha estat tornar a col·locar l’artista en el centre de tot procés creatiu, i gairebé propiciar una mena de celebració d’allò artístic en la vida. Segons les seves pròpies paraules, “Viva Art Viva és una exclamació, un apassionat clam per l’art i l’estat de l’artista. Viva Art Viva és una biennal dissenyada amb artistes, d’artistes i per a artistes”.\nEncara deixant fora de joc a gran part del públic amb aquesta afirmació, Macel apunta a una commemoració del fet artístic posant l’accent en la seva naturalesa humana, entenent l’art com a “testimoni de la part més preciosa del que ens fa humans” i posicionant a aquest com última solució a tots els mals que ens afligeixen en els nostres dies. Semblants asseveracions confirmen que aquesta biennal, malgrat alguns dels temes que toca, torna a situar l’humà al centre de tot, i a l’ART (així, amb majúscules) com a salvació, allunyant-se de qualsevol posició transdisciplinar o qualsevol intent de superar l’antropocentrisme regnant. I per descomptat, marcant una gran distància amb les edicions anteriors, que col·locaven les complexitats del fet artístic o les dificultats sociopolítiques contemporànies al centre de la qüestió, i amb la Documenta 14, amb la qual coincideix aquests dies.\nAmb aquesta idea com a eix central, l’exposició es divideix en nou capítols o trans-pavellons, com els anomena la curadora: divisions temàtiques massa genèriques i estanques que organitzen un recorregut totalment antagònic a les dues seus. Al pavelló central dels Giardini, que acull el Pavelló dels artistes i els llibres i el Pavelló de les alegries i les penes, el discórrer és caòtic i fragmentat, insistint en les presentacions individuals en una arquitectura molt més propícia per a un altre tipus de narració que facilités diàlegs creuats. S’aborden aquí qüestions relatives a la figura de l’artista, a la seva posició i el seu lloc de creació, posant l’èmfasi en l’estudi o l’espai de treball i la seva relació amb el coneixement.\nEs donen fracassos estrepitosos, com el projecte d’Olafur Eliasson que, a manera de recepció, emplaça al centre de l’exposició un espai de taller en on es convida, des d’una posició de superioritat massa naïf, a refugiats i altres col·lectius a construir artefactes; bons desembarcaments, com el treball de la canadenca Hajra Waheed i les seves delicades pintures, collages i fotografies de petit format; o treballs seminals desplegats en un lloc en què no se’ls veu còmodes, com la mítica Artist at work (1977), que reflecteix a Mladen Stilinović descansant al seu taller i que, tot i voler marcar el pols de gran part de la mostra, queda descol·locat.\nA l’Arsenale, en canvi, el recorregut és totalment direccional, amb divisions massa marcades entre els capítols que escometen temes amplis, elementals i gastats que poc aporten, sobretot per com estan tractats. El Comú, La Terra, les Tradicions, els xamans o els Colors són alguns d’ells, que simplement s’il·lustren amb un seguit d’obres d’artistes de diferents generacions i geografies millor o pitjor instal·lades. El recorregut arrenca amb El círculo de fuego (1979), l’excel·lent obra de Juan Downey conformada per diversos monitors en cercle. Podria haver estat una bona arrencada, sobri contundent, marcant el ritme i els plantejaments de l’exposició, però s’acompanya d’una instal·lació de Rasheed Araeen que no li fa cap favor. L’exposició és amable i fàcil de visitar, amb moments més alts, com el pas del Comú a la Terra i a les Tradicions, amb formidables obres com la instal·lació del turc Yorgos Sapountzis; el vídeo Atrato (2014) del colombià Marcos Avila Forero; el desplegament de Franz Erhard Walther (premi Lleó d’Or d’aquest any al millor artista); les sabatilles convertides en receptacles on creixen vegetacions de Michel Blazy; o les obres del japonès Shimabuku, que incideixen amb humor en la relació entre humanitat, naturalesa i tecnologia.\nAvançant cap a les tradicions destaquen les escultures de la mexicana Cynthia Gutierrez que, barrejant bases de columnes clàssiques fetes amb pedra mexicana amb teixits tradicionals, qüestionen memòria i identitat; o les reflexions sobre el folklore musical d’Anri Sala. Però a partir d’aquí, el ritme decau en entrar al capítol xamànic, que arrenca amb la problemàtica instal·lació d’Ernesto Neto que genera un espai de celebració de rituals, activat per un grup d’indígenes brasilers en diferents moments, que peca d’una excessiva exotització i acaba convertint-se en un chill-out per a visitants exhausts. La manera de mostrar les obres, excessivament museogràfica, contrasta amb la naturalesa d’aquestes, originant – una vegada més, i ja són massa – aquesta visió fascinada de l’home blanc davant l’alteritat.\nEn general, per moments s’estableixen relacions òbvies i directes que no deixen pràcticament espai a la imaginació, i al fet que es vagin teixint en el recorregut diàlegs entre els treballs. Tot està lligat i ben lligat, i l’espectador només ha de passejar tranquil·lament passant d’un gran tema a un altre fins arribar a l’últim d’ells: els colors. En sortir, una sensació de déjà-vu. Tot i la presència d’alguns molt bons treballs, l’experiència resulta ineficaç, tant en el que se’ns vol explicar com en la forma de fer-ho.\nL’exposició es completa amb algunes intervencions al Giardino delle Vergini que bé mereixen el passeig. En una petita torre medieval podem veure la mítica caiguda de l’arbre de Bas Jan Ader, i al final del recorregut, en un delicat jardí, una sèrie de subtils i singulars escultures d’Erika Verzutti.\nPerò ja se sap, no tot és la mostra central a Venècia. Paradoxalment, en un temps en què la idea d’estat-nació ha de ser superada i desbordada amb urgència, els pavellons nacionals segueixen sent essencials, i les comparacions – i competicions – entre ells continuen a l’ordre del dia. Molt s’ha parlat ja del pavelló alemany d’Anne Imhof i la seva intensa coreografia. Tot i la polèmica, bé mereix una visita, millor si tenim la sort de coincidir amb la performance. Tampoc em perdria a Cevdet Erek a Turquia; la subtil exposició de Polys Peslikas amb alguns convidats al pavelló de Xipre; l’extraordinari treball de Francis Alys a l’Iraq; i, per fi, un digne pavelló italià, que curat per Cecilia Alemagni s’acosta al llegat de l’antropòleg Ernesto de Martino indagant en allò màgic i irracional, amb el pertorbador treball d’Andreotta Caló, la genial videoinstal·lació d’Adelita Husni-Bey i l’espectacular i subtil instal·lació de Roberto Cuoghi.\nI aquí estava també, al·ludint a la naturalesa de l’estat, Uneix-te – Join Us de Jordi Colomer, la proposta del pavelló espanyol que aquest any ha curat el director del CA2M, Manuel Segade. Precisament el projecte realitzat en els últims cinc mesos – una altra comparació possible és el temps que té cada país per produir el seu pavelló… – fa apologia del nomadisme com a acció col·lectiva, desplegant una quantitat ingent de vídeos muntats sobre unes grades-escultures que un observa assegut des de l’oposada. El títol ens convida a unir-nos a la idea de moviment com a forma de pensar l’imaginari social, i encara que la complicada arquitectura no juga a favor de format vídeo, la solució funciona a nivell espacial i convida a recórrer i aturar-se en diferents fragments. Es nota l’experiència de tots dos, artista i comissari.\nLa inquietant proposta de Cinthia Marcelle al pavelló brasiler enfoca la qüestió nacional des d’un altre lloc. El sòl es compon d’una estructura metàl·lica i enreixada a la qual s’han encaixat pedres blanques de diferents mides – les mateixes que s’acumulen fora a l’entrada – que aporten un element orgànic que contrasta amb l’arquitectura geomètrica moderna. A l’interior, una pantalla recolzada contra la paret mostra una intrigant imatge d’homes acampats en una teulada, una situació en tensió a mig camí entre un naufragi i una rebel·lió. La instal·lació funciona, l’experiència és enterbolidora, i Marcelle dibuixa magistralment un retrat contundent i subtil del caos dominant a Brasil, evocant l’atmosfera d’una nació fracassada.\nI continuant amb la complexitat de la qüestió nacional, sens dubte una de les propostes més destacables d’aquesta biennal és La vida en los pliegues, un projecte que Carlos Amorales realitza per al pavelló Mexicà, curat per Pablo León de la Barra. Amorales crea un món complex a partir de formes abstractes, formes que són l’origen dels diferents elements del projecte: una sèrie de textos i poemes encriptats escrits in situ, una partitura els sons de la qual s’interpretaran per un acoblament d’ocarines, i la pel·lícula La aldea maldita. El mateix artista afirma que la pel·lícula “parla d’un Estat que no és fort, que s’està dissolent, d’un Estat que no hi és, que no imparteix justícia per a tots. I em semblava important centrar aquesta metàfora al Pavelló Nacional. Dir ‘sí som un país, però el nostre Estat on és?”. Un alfabet encriptat que genera un llenguatge formal però indesxifrable creat a partir de les formes abstractes és la matèria base del projecte. El pavelló té cura de cada detall, des de les delicades taules on es recolzen les ocarines fins a la senzillesa dels dibuixos-partitures disposats a les parets. En entrar s’intueix el so d’una llengua incomprensible, i quan entren en acció els performers que agafen les diferents ocarines i les toquen en llegir les partitures, es fa impossible deixar d’escoltar-les, de deixar-te portar per aquest so incomprensible i pertorbador, per aquesta bellesa ingovernable que no acabes d’entendre. No vaig poder evitar tornar diverses vegades a escoltar aquesta llengua inventada. Potser d’això es tracta al capdavall: d’una vegada per sempre donar-nos l’oportunitat de no comprendre, d’acceptar que no podem saber-ho tot. Assumir la necessitat d’inventar noves formes que superin la nació fracassada, l’estat absent, la frontera hermètica. Per descomptat, confiar de nou en la capacitat de l’ésser humà com a geni creador no sembla el camí més adequat. Per què no desdibuixar les línies, d’una vegada per totes. Imaginar noves maneres de vida col·lectives, on la humanitat és només un fragment més d’un tot infinit i inabastable per transformar aquest absurd present.


El privilegi de poder fer periodisme (Enric Borràs)\nEl privilegi de poder fer periodisme\n2 min. 06/04/2019 00:32\nA les mans –o davant dels ulls, si ens llegeixes per internet– hi tens un experiment, un setmanari extens, amb reportatges i entrevistes a fons com no les trobaràs en cap altra publicació de les Illes Balears. És una aposta pel periodisme treballat que cerca perdurar, que no caduca d’un dia per l’altre. Les instruccions per gaudir-ne són senzilles: només et cal llegir i un punt de curiositat. Nosaltres, t’ho asseguro, ens ho hem passat bé fent-lo, perquè hi creiem.\nEl reportatge en profunditat sobre l’assetjament als testimonis i els investigadors del cas de corrupció de la Policia Local de Palma, la notícia sobre la troballa d’un immens mural romà en un edifici de Palma i la incorporació de noves opinadores com Laura Gost et donaran una pista de què vol ser aquest setmanari, de quina mena de periodisme et volem oferir a partir d’ara. Però en aquesta publicació hi trobaràs molts més continguts que, de ben segur, no t’acabaràs en un sol dia.\nA l’ARA Balears estam convençuts que el periodisme pot ajudar a canviar el món per convertir-lo en un lloc millor, i treballam amb aquest objectiu. Ajudar a fer que tots sapiguem millor en quin món vivim, què hi falla i què s’hi pot fer és una de les feines més boniques que hi ha. Som conscients que és un privilegi poder-la fer –un privilegi necessari– però també que s’ha d’exercir amb una professionalitat i un rigor exquisits. Sobretot en el context actual, en què l’extrema dreta ha agafat el costum d’atacar el periodisme incòmode i d’enverinar-lo amb tota mena d’estratègies, des de la imitació a la desinformació.\nEl periodisme, ara, és més necessari que mai, i a l’ARA Balears és l’únic que pretenem fer. Esper que en gaudeixis, i que en vulguis més.


Amb la il·lusió com a millor arma - Diari de Girona\nAmb la il·lusió com a millor arma\nAlsina, sobre el Llagostera-Espanyol: «Si algun tècnic de l'LFP sap de què va jugar al nostre camp és Vicente Moreno» · L'ara preparador blanc-i-blau va perdre al Municipal l'ascens a Segona el 2014 i hi va empatar el 2018 amb el Mallorca\njordi roura girona 16.12.2020 | 01:13\nNo serà ben bé com s'ho havien imaginat Oriol Alsina i Isabel Tarragó, les restriccions per la pandèmia obliguen a seguir allargant aquest succedani que és el futbol sense públic, però tot i això Llagostera es prepara per a la seva enèsima nit màgica. Vuit anys després de veure passar el València pel Municipal, avui (19.00) la Copa regala als blaugranes un duel contra l'Espanyol amb el morbo afegit que a la banqueta rival hi seurà Vicente Moreno. L'ara tècnic espanyolista mai ha guanyat al Municipal. Hi va perdre amb el Nàstic el 2014 l'ascens a Segona (3-1), i el 2018 quan hi va tornar amb el Mallorca, se'n va endur un empat sense gols (0-0), el mateix resultat que hi havia fet en la lliga regular la temporada que el Llagostera va pujar a Segona. A la categoria de plata, Moreno va empatar a Palamós amb el Nàstic (1-1) el curs 2015/16. Com deia ahir en la prèvia Oriol Alsina, «si en tota la Primera i Segona hi ha un entrenador que sap de què va jugar al nostre camp és Vicente Moreno». Altra cosa serà que els seus jugadors l'entenguin.\nVistos els precedents, i sobretot l'espina clavada per aquella explosiva final de promoció de 2014, no les té totes, el tècnic de l'Espanyol. «Conec bé el Llagostera, el seu tècnic sap treure molt rendiment als seus jugadors i haurem de competir al màxim per passar. El Llagostera té bons futbolistes de la categoria i, especialment en el seu camp, n'hi treu molt profit. T'ho pot fer passar molt malament, així que espero que no tinguin el seu dia», va reflexionar. La convocatòria no la facilitarà fins avui però és fàcil pensar que a les portes d'un partit clau de Lliga com el de l'Almeria diumenge, els blanc-i-blaus reservaran futbolistes.\nAquesta circumstància, però, no els fa més assequibles perquè segons Alsina «si ells juguen amb els suplents, estaran frescos, en canvi nosaltres que ja portem moltíssima càrrega, haurem de posar els mateixos de diumenge passat i el cap de setmana tenim el derbi amb l'Olot». Genar i Pau, dos futbolistes cedits per l'Espanyol, són baixa perquè no es poden enfrontar al seu club d'origen. Tampoc jugarà Lucas Viale, sancionat, però en principi sí que ho podrà fer el central Monreal, expulsat a Tarragona el cap de setmana passat, que complirà la sanció a la Lliga.\n«Jugar en un camp petit com el nostre no els beneficia, però la gespa està en bon estat i la pilota corre i tenen tanta qualitat que s'adaptaran. A part, també tenen jugadors físics», va advertir també Oriol Alsina, que a pesar de tot està convençut que «competirem» davant d'un rival de categoria superior.\n«El que ha passat ho ha vist tothom. Estic dolgut per haver perdut un sol partit que al final ha estat decisiu», es lamentava Moreno aquell 21 de juny de 2014 després de deixar escapar l'ascens amb el Nàstic al camp del Llagostera. Era tot just l'inici d'una carrera molt meritòria que acabaria amb ell al futbol professional. El 2015 va pujar a Segona amb els tarragonins i el 2018 ho va fer amb el Mallorca. Als balears els va dur en dos anys del pou de Segona B a Primera, però el curs passat no els va poder mantenir. Tot i que el Mallorca hi comptava aquest any a Segona, finalment l'oferta de l'Espanyol el va convèncer per canviar d'aires. De moment són segons, en llocs d'ascens directe, competint a ritme endimoniat amb el Mallorca, líder, i l'Almeria, tercer en discordia i proper rival a la Lliga. «Tenim posada tota l'atenció en el partit de Copa. Sabem que se li dona molta importància dins del club i no podem donar l'esquena a aquest sentiment. Volem passar, encara que sabem la dificultat que tindrem», va assenyalar ahir en la prèvia.\nLa festa no serà completa. Hi faltarà l'afició. El Llagostera perd l'oportunitat de fer una bona taquilla i de posar encara més dificultats a l'Espanyol. «No s'entén que puguis anar al cine o a l'església i que, en canvi, no ho puguis fer a un camp de futbol, a l'aire lliure, amb total seguretat», es lamentava ahir Alsina, tot i això convençut que poden tornar a fer història.\nEl precedent: Derrota a la Copa Catalunya (3-0). Esports


Ucraïna denuncia una nova matança de civils a Búzova mentre augmenta la pressió russa al Donbass - À Punt\nUcraïna denuncia una nova matança de civils a Búzova mentre augmenta la pressió russa al Donbass\nLa guerra convertirà en pobra el 20% de la població ucraïnesa, segons les previsions del Banc Mundial\nVeïns de Búzova recuperen el cadàver d'un home / Zohra Bensemra (Reuters)\n11 d'abril 2022 - 09:50\nUcraïna tracta d'arreplegar proves de les possibles atrocitats contra la població civil a la localitat de Búzova, pròxima a Kíiv. Al municipi s'ha localitzat una fossa comuna amb cadàvers de ciutadans, segons ha avançat l'assessor del ministre de l'Interior Anton Heràsxenko, que no ha concretat la xifra de víctimes. Les autoritats locals estimen que almenys cinquanta veïns han sigut assassinades pels ocupants russos.\nSi així es confirma, Búzova s'afegiria a la llista de ciutats de la regió de Kíiv, com Butxa o Borodianka, on, segons el govern ucraïnés, s'han descobert matances massives de civils després de ser alliberades del control rus. Segons la fiscal general d'Ucraïna, Irina Venedíktova, a la regió de Kíiv presumptament ja s'han trobat els cossos de 1.222 civils assassinats. El departament que encapçala Venedíktova ha estudiat 5.600 incidents al país que podrien ser considerats com a crims de guerra\nMíssils russos han fet sonar les alarmes antiaèries tota la nit a Dnipro, on un bombardeig ha destruït l'aeroport d'aquesta ciutat industrial, una urbs d'un milió d'habitants a l'est de Kíiv.\nA la part oriental del país, Ucraïna dona per iniciada l'ofensiva final russa a la regió del Donbass, si bé creu que de moment no té efectius suficients per a conquerir-la. L'exèrcit rus intenta trencar les línies ucraïneses amb una maniobra simultània des de la regió de Khàrkiv, al nord, la ciutat portuària de Mariúpol, al sud, i la regió de Lugansk, a l'est. Tot, a l'espera del canvi d'estratègia amb la incorporació del nou comandament militar rus, Aleksandr Dvórnikov, un militar amb experiència a Síria que ha destacat per les poques concessions a la població civil en els seus objectius militars.\nLa guerra convertirà en pobre al 20% de la població ucraïnesa\nLa invasió russa a Ucraïna deixa també greus conseqüències econòmiques al país. El Banc Mundial preveu que el PIB ucraïnés caiga enguany pràcticament la meitat per la guerra. L'organisme pronostica una contracció del producte interior brut del 45%. L'informe destaca que la guerra ha paralitzat exportacions, ha destruït nombroses infraestructures crítiques i ha desplomat els ingressos fiscals. Tot un còctel econòmic que impactarà el creixement del país, per la qual cosa el Banc Mundial reclama suport financer immediat per a Ucraïna.\nLa davallada en les dades macroeconòmiques es traduirà també en un increment de la pobresa que s'espera que cresca fins a prop del 20%, comparat amb l'1,8% que deixaven les dades de 2021.\nEl Banc Mundial estima també que l'economia russa caurà un 11% com a resultat de les sancions implantades per la comunitat internacional i l'altre país veí, Bielorússia, es contraurà més d'un 6%.


LA MÀGIA DEL MEU NOM - Sortir amb nens\nPer fer a casa » Llibres per a nens » De 0 a 3 anys » LA MÀGIA DEL MEU NOM\nLa màgia del meu nom.\nEl conte en català que revela el significat del teu nom.\nPer a infants de 0 a 8 anys\n–Mare, què significa el meu nom? –pregunta un dia un curiós nen, o una curiosa nena, abans d’anar a dormir. Així comença “La màgia del meu nom”, el llibre infantil personalitzat creat per The Story Tailors.\n“La màgia del meu nom” és un llibre personalitzat en el qual els nens es converteixen en els protagonistes d’una increïble aventura per descobrir la màgia del significat del seu nom a través d’atributs positius.\nLa màgia del meu nom convida els nens a una divertida aventura que els revelarà el veritable significat del seu nom.\nA través d’un viatge on coneixeran entranyables personatges, els petits descobriran quins atributs amaga cadascuna de les lletres del seu nom.\nD’aquesta manera, per exemple, Alex descobrirà que és amable, lluitador, entusiasta i xerraire. Joan, Gina, Moritz o Maïa… Tots els nens podran tenir el seu llibre personalitzat! Cada conte és únic!\nLa personalització convida als petits a sentir-se part de la història, incentivant l’interès i l’amor per la lectura. A més de per les seves cuidades i coloristes il·lustracions, els contes en català destacan per la inclusió de valors com l’amistat, la generositat o la perseverança, presents en totes les històries del llibre, que ensenyaran als petits a afrontar diferents situacions comuns en la vida quotidiana.\nPer què triar un llibre personalitzat de “La màgia del meu nom”?\nUn conte 100% personalitzat: cada nom (no importa quin sigui) genera un llibre únic, gràcies a un complex algoritme. Cada llibre personalitzat conté un mínim de 38 pàgines.\nEl llibre és ideal per a nens de fins a 8 anys: és el regal perfecte per a nounats o bebès.\nGran qualitat d’il·lustracions i històries: els llibres s’imprimeixen en tinta ecològica, en paper d’alt gramatge i en format DINA4 apaïsat.\nUna part dels beneficis obtinguts amb la venda del llibre es destinen a programes d’ajuda a la infància de Save the Children.\nLa màgia del meu nou, un record que no oblidarian mai!\nLlibres per a nens, De 0 a 3 anys, A partir 3 anys, A partir 6 anys\nllibres per a nens llibres personalitzats


Reunió amb la Directora General d'Indústria, Natàlia Mas\nLa Directora General d'Indústria de la Generalitat, Natàlia Mas s'ha compromès aquest dimecres, 15 de desembre, a tenir en compte les peticions que el sector dels àrids faci arribar a l'administració en considerar-lo «estratègic». Mas s'ha reunit amb la Junta Directiva del Gremi Àrids de Catalunya en un dinar de treball que s'ha celebrat a Barcelona. A la trobada, en la que també hi ha participat el subdirector de Mines Eduard Vall, la Directora General ha pogut conèixer de primera mà la realitat que viuen les empreses arideres.\nEl president del Gremi d'Àrids, Alfons Porro, ha estat l'encarregat de fer una radiografia ràpida del sector i de fer-li arribar les principals demandes i problemàtiques. Entre aquestes peticions hi ha la simplificació dels procediments burocràtics dels expedients d'obertura o ampliació de les explotacions. En aquest àmbit «s'han fet alguns intents» que no han reeixit. Porro explicat que el fet de dependre de diferents conselleries com Acció Climàtica, Territori i Empresa, o dels ajuntaments, «alenteix» les tramitacions i provoquen «duplicitat de procediments». També ha demanat potenciar la tasca del Consell Assessor d'Àrids de Catalunya (CAAC), que s'ha considerat com «una eina molt important» per gestionar, «tant a curt com a llarg termini», la necessitat d'àrids que té el País.\nEl president ha recordat l'aposta del Gremi per l'àrid de km. 0 que és «producció d'àrids prop d'on s'han de consumir» per evitar emissions de partícules amb un transport de més llarga distància, o poder fer el transport de fins a 44 Tones per camió, tal com passa a molts països d'Europa.\nTREBALL TRANSVERSAL I CONTACTE PERMANENT\nMas ha assegurat que Catalunya aposta per la indústria i que les actuals circumstàncies poden provocar una reactivació rellevant, retornant al país activitats que, amb la crisi del 2005, s'havien deslocalitzat cap a altres zones del planeta. En aquest sentit ha dit que aquesta reactivació pot beneficiar indirectament a una indústria arrelada com els àrids. També ha recordat el potencial del Pacte Nacional per a la Indústria. La Directora General també s'ha compromès a treballar transversalment amb la resta de conselleries les demandes del Gremi d'Àrids. Les dues parts s'han emplaçat a seguir treballant als pròxims mesos.


Enviu - Esdeveniments - AJORNAT PER RAONS ALIENES A LA SALA - María Antonieta\nAJORNAT PER RAONS ALIENES A LA SALA - María Antonieta\nDies: 7 i 8 de desembre\nHora: Dia 7 a les 20.30 h i dia 8 a les 19.00 h\nAJORNAT PER RAONS ALIENES A LA SALA\nVersió lliure del text María Antonieta de Stefan Zweing\nEl text de l’obra neix de la biografia escrita per Stefan Zweing, cartes originals de María Antonieta, pasquins periodístics i proclames de l’època.\nL’espectacle és un tour de force actoral que travessa amb honestedat i risc les diverses facetes del personatge: la reina, l’amant, l’estrangera, la malgastadora, la mare, l’actriu, la dona, l’esposa, l’adolescent, la condemnada\nMaría Antonieta, filla menor de l’emperador austríac Francesc I i de Maria Teresa fou una dona lliure en una època turbulenta. La casaren als 14 anys amb l’hereu del trono de França. Un matrimoni destinat a unir les dinasties dels Habsburg i els Borbons. Les dues famílies més antigues de la monarquia europea.\nL’obra relata la seva desgraciada arribada a Versalles, la frustració per la fredor del seu marit, el seu apassionat romanç amb el comte Von Fersen, l’aixecament del poble, el seu judici i la seva execució el 1793.\nInterpretació: Analía Puentes\nPremi a la millor posada en escena (Cenit del TNT de Sevilla, novembre 2018)\nPremi a la millor escenografia (Mostra't, Sala Sandaru de Barcelona, desembre 2018)\nPremi a la millor il·liminació (Mostra't, Sandaru de Barcelona, desembre 2018)


Ludi Romani et Schola, un projecte col·laboratiu en xarxa a la VII Magna Celebratio | El Fil de les Clàssiques\n← Cuina romana a la Boqueria, per tercer any! Els britans s’embadurnaven amb glast →\n45 thoughts on “Ludi Romani et Schola, un projecte col·laboratiu en xarxa a la VII Magna Celebratio”\nTeresa Devesa i Monclús 6 maig 2011 at 19:49\nVisionant aquest magnific muntatge de la Margalida, encara veig més clar que sou fantàstics, de 4t d’ESO a 2n de batxillerat, TOTS. Andrea, el proper dia fas la classe tu, d’acord?\nRecords també als tripulants del Vaixell d’Odisseu i als estudiants de Vil·la Primilia (oi que estaria bé que el nou institut es digués així?). M’he sentit amb vosaltres com amb els meus propis alumnes.\nMargalida Capellà Soler Post author 6 maig 2011 at 20:48\nMoltes gràcies, Teresa! Realment els nostres alumnes són més que fantàstics i sense ells ni Ludi, ni Schola a la Magna Celebratio, ni reportatge tindríem. Moltes gràcies a tots i totes, i especialment a tu, al Jordi, a la Núria, al Ramon, al Jan i a la Clara per fer una trobada presencial tan inoblidava com aquesta.\nrosa_anna 6 maig 2011 at 21:38\nM’agrada molt el video.\nHe de dir que esteu tots i totes maquísims i maquísimes i repito que m’hagués agradat molt participar-hi.\nEspero poder participar algún any. Teresa estaré en contacte amb tu encara que no hi estigui a l’institut per participar-hi 🙂\nMargalida Capellà Soler Post author 6 maig 2011 at 22:20\nAnna Rosa, moltes gràcies. Sempre la Magna unirà alumnes i exalumnes no et tinguis cap dubte. Ja et pots reservar l’últim cap de setmana d’abril de tots els anys. Els nostres blocs també uneixen i uniran alumnes i exalumnes, i tant! Fins ben aviat!\nJordi Rincón 7 maig 2011 at 12:14\nAràcnids i aràcnides, va ser un plaer col·laborar amb tots vosaltres en aquestes dues jornades inoblidables de la VII Magna Celebratio. La Júlia ha escrit l´entrada dedicada a la celebració del món romà que avui mateix serà publicada. Tots els tripulants del Vaixell d´Odisseu esperem retrobar-vos l´any vinent amb forces renovades. Gràcies Lida i Teresa per aquests moments educatius que paguen tant la pena. Una abraçada gran, gran.\nPS: Amb el teu permís, Lida, penjaré també aquest fantàstic vídeo.\nMargalida Capellà Soler Post author 7 maig 2011 at 13:57\nVa ser un plaer mutu, capità de El vaixell d’Odisseu. Seguirem la publicació de la Júlia i l’enllaçarem aquí i a Aracne, també ho podeu fer vosaltres mateixos. Si vols posar el vídeo, és la major prova que t’ha agradat i que em perdones algunes llicències, senator. Moltes gràcies!\nJa veig que l’any vinent també hauré de fer el reportatge oficial!\nRecords a tots els tripulants i a la Carme. Fins ben aviat!\nNúria Valls 7 maig 2011 at 17:14\nAve a tothom,\nÉs evident, Margalida, que l’any vinent t’has d’encarregar de nou del vídeo donada la meravella que ens has ofert aquest any. Ens ho hem mirat des de casa i tot ens hi hem reconegut. El que més m’ha agradat és veure la mena de “tomas falsas” del final i poder-hi reconèixer el Brutus. Va ser fantàstic passar aquelles estones amb vosaltres malgrat l’esgotament de certs moments.Diuen que la cara paga i hi va haver estones en que estava francament cansada però va valer la pena. Tots i totes hi esteu fantàstics i l’any vinent ja ens retrobarem. Fins aviat!\nMargalida Capellà Soler Post author 7 maig 2011 at 19:24\nMoltes gràcies, Núria! L’any vinent, però, hi sortiràs parlant com en Pau. Procuraré gravar-te, això sí, abans de cansar-te.\nCarla A. 7 maig 2011 at 19:44\nEl reportatge ha quedat magnífic! Llàstima que va ser en diumenge, que si no… bé és igual, m’agrada l’escena d’en Brutus, és boníssima!\nMargalida Capellà Soler Post author 7 maig 2011 at 20:22\nCarla, si arriba a ser en dissabte tu no te n’escapes! L’any vinent, si la domina em deixa, procuraré gravar tot el cap de setmana i que hi sortiu tots i totes. Mil disculpes, però enguany jo dissabte tenia Jornada de Portes Obertes al centre. Deixarem de ser Cristòfol Ferrer, ens fusionem amb el centre del costat i era un dia, com a cap de departament de Català i de Clàssiques, que no hi podia faltar. A la tarda, però, vaig gravar.\nPingback: Aracne fila i fila » Blog Archive » Aràcnids, aràcnides, sou finalistes a V Premio Espiral Edublogs 2011\nEdgar Baena 9 maig 2011 at 09:55\nQuina maravella de documental Margalida, moltes gracies per fer-ho, ara ja podré tenir un record cinematogràfic de la meva primera aparició a la “magna celebratio”. Encara que aquest any li digui adéu a les clàssiques ja que no continuaré estudiant ni llatí ni grec, espero l’any que ve, ja sigui participant o no, estar present a la següent “magna celebratio” i com ha dit l’Anna seguir mantenint un contacte amb les clàssiques d’alguna manera!\nAndrea Martinez Serrano 9 maig 2011 at 10:15\nDesprés de veure i escoltar el video que ha fet la Margarida hem venen molt records, tant dels ”luidi romani” del any pasat com el ”ludi grammaticus” d’aquest anys. Expiencies i sensacions que no canviaria per res del món, sobretot per la gratitud que inveix el teu cos després de participar en una activitat tan propera, en el meu cas a la meva vocació i en gastar temps ensenyant i informant sobre un tema que estimes i admiresa amb devoció.\nPer la meva experiencia en la ”Magna Celebratio” puc opinar de dos dels apartats de la celebració, personalment a mi m’ha encantat fer de ”magister grammaticus”, pot ser pel contacte amb gent de totes les edats o per les explicacions que havia de fer, en aquest moment es quan realement t’adones un maeix quin nivell tens i has de demostrar el que saps i el que se soposa que estas estudiant ( També depen molt el teu nivell d’exigencia).\nLa manera en que et miren els nens amb la boca badada i les curiositats del seus pares que jo intentava respondre amb máxima presició i claredat, m’han fet adonarme que haig de seguir estudiant, que NO TINC SUFICIENT!!!\nNecesito ser una experta, poder defensar-me davant els temes clàssics fins al punt de poder instruir a altres persones i sentir-me sobretot satisfeta dels meus coneixements.\nCada situació vivida es experiencia que ens ensenya alguan cosa i la qual em de recordar i utilitzar com una eina d’evolució i arribar per a ser una persona completa, sincerament pens-ho que això es diferent en cada persona i pot varia segons els gustos, sentiments i personalitats de les persones. Jo sempre he tingut bastant clars els meus objectius i encara ara per ara segueixo enamorant-me cada dia més de la meva font d’estudi, perquè sóc una friki amb aquest temes però haig de dir que quan a algú li toquen el cor es trasvalssa i la ment s’inunda d’una plena satisfació similar a la música quan penetra en el cervell.\nnuria 9 maig 2011 at 10:24\nEl muntatge t’ha quedat fantàstic Lida! M’ha fet molta gràcia l’última part a la que hi havia algunes tomes falses, jaja. M’agradaria felicitar a tots els que hi van participar encarregant-se de l’escola i dels jocs i també als que van organitzar-ho, perquè tots sabem que aquestes coses porten moltissima feina.\nMés concretament m’agradaria donar la meva enhorabona a la Sílvia i a la Júlia ja que no és fàcil apendres el text que es van haver d’apendre i menys quan estem a época d’examens.\nEl video és la proba de que ens ho vem pasar molt bé i de que els nens van gaudir amb les activitats que eren al seu abast! Fins l’any que ve! =)\nChaima Anza 9 maig 2011 at 11:34\nRomans i roannes pensú qu ha esta un grata experiència haver pogut gaudir de vosaltres professors romans i romanes: Lida, Teresa,Jordi,Ramón,Núria… i de vosaltres amics i amigues.\nDes del primer moment que em va dir la Lida aquesta notícia de si volia participar,vaig dir que si ,per tenir una nova experiència a amb la meva professora i els meus companys. El fet es què mai no em pensava portar tants amics com amigues. L’amor de l’amistat ens ha fet coneixer-nos. Sinceramnet m’he quedat sense paraules perquè l’emoció ha fet que guanyès les meves paraules.Ha sigut un gran plaer ho dic sincerament com a persona i per alumne.L’any que ve si tot va bé,espero que si estàn a 2n de batxillerat estaré en la propera Celebratio Magna.Amb l’entusiasme de tornar a veure aquella mirada il·luminadora que em vau rebre el dia que vaig anar.\nRabab 9 maig 2011 at 12:25\nLida quin gran muntatge has fet com sempre !\nJa veig que us ho vau passar molt bé fent de romans i romanes quina enveja m’hagués agradat anar, a veure si hi puc anar l’any que ve.\nTeresa Devesa i Monclús 9 maig 2011 at 23:50\nGràcies per les vostres valoracions. La veritat és que, després de veure el fantàstic enregistrament de la Margalida, l’experiència es fa encar més memorable.\nAndrea, quina passió! si no fos per aquestes faltes d’ortografia…\nHermes 10 maig 2011 at 13:33\nUn treball magnífic! Espere poder anar-hi el proper any… i tirar-vos una maneta (com esclau, és clar).\nEnhorabona des de Sagunt!\nMargalida Capellà Soler Post author 10 maig 2011 at 19:21\nD’esclau, res! Quina alegria, Hermes, retrobar-te per aquí ja que enguany no ha pogut ser a Mèrida. T’esperem a la VIII Magna Celebratio. Ens has d’ensenyar tantes coses! Els Ludi Saguntini són tot un referent! tot un model a seguir!\nTeresa Devesa i Monclús 10 maig 2011 at 23:18\nGràcies, diví Hermes. Si de debò l’any vinent tu o algun company de Sagunt ens honreu amb la vostra presència, tindreu reservat un lloc preferent. Vosaltres sí que sou “magistri” i referents per a tots els que emprenem aventures d’aquesta mena. i a nosaltres ens falta tant per aprendre!\nMargalida 11 maig 2011 at 06:35\nNo us perdeu el diari d’actualitat clàssica Los sueños de Hermes, que ens enllaça! Tot un honor en una setmana en què la gens classica s’ha trobat a Mèrida! Jo l’any passat també hi era, però enguany aquests assumptes i d’altres m’han retingut aquí.\nThaïs 13 maig 2011 at 16:24\nMolt bon video!! M’ha agradat molt!! Amb aquest video m’he pogut fer una gran bona idea del cap de setmana que vàreu passar i també he pogut veure la gran experiència que vau viure.\nPer cert, molt guapos tots!!\nThaïs 16 maig 2011 at 16:34\nEm va faltar dir que m’ha semblat molt interessant saber com feien “tabula rasa” m’ha impactat bastant jaj\nara sí, vale!!\nSaraa. 20 maig 2011 at 12:45\nL’altre dia vaig estar veient el video de la “Magna” a casa i em va agradar molt! El montatge està genial, amb la Teresa de narradora i tot! Esteu realment guapos i guapes vestits de romans hahaha! I la feina que vau fer és molt maca, explicant a la gent com funcionava l'”schola”, representant una de les “controverisae” i fins i tot parlant en llatí de vegades !\nAlissa Komarova 22 maig 2011 at 19:08\nM’encanta Margalida, ets com una productora de cine, està molt ben fet el muntatge!\nLes activitats que heu fet són super interesants i no només per als nens petits, sinò també pels grans. Perquè no tothom sap escriure el seu nom en grec o en llatí!\nEm sembla super interesant la Magna Celebratio!\nPer cert m’agrada molt el principi on surt la Silvia i la Valèria!:)\nMargalida Capellà Soler Post author 22 maig 2011 at 19:47\nGràcies, Alis! L’any vinent no t’oblidis de venir a veure’ns en directe!\nTeresa Devesa i Monclús 22 maig 2011 at 23:33\nGràcies Thaïs, Sara i Alissa, l’important és que, a més de col·laborar amb la cultura de la nostra ciutat, vam gaudir molt. Thaïs, jo també em vaig quedar parada de com explicava l’andrea el concepte de “tabula rasa”, oi que així s’entén molt millor el llatinisme?\nHanae El Mouden 23 maig 2011 at 13:19\nOOOh quin reportatge més fantastic m’ha encantat! Te l’has currat molt:)\nAriadna Jiménez 23 maig 2011 at 16:53\nUn cop més, m’agradaria aprofitar per felicitar a tots aquells que van participar a la “Magna celebratio”. Realment en aquest muntatge es reflecteix tota una feina al darrera. Segur que tothom que hi va anar va aprendre molt, i s’ho va passar molt bé, el més important 🙂\nzapico.ivan1220 10 octubre 2011 at 13:04\nGran muntatge de la Margalida,\nm’ha agradat molt aquest vídeo i espero que tot continui molt bé.\nmolina.rocio2012 14 octubre 2011 at 12:10\nM’encanta tot el video i espero que vagi tot perfectament! Margalida, molt bon treball!\nUxue Avilés 15 octubre 2011 at 12:55\nM’agrada molt el video, te l’has treballat molt! Em sembla molt interessant tot el que expliquen. Sembla tot molt interessant per poguer aprendre coses noves sobre el llatí, com en tots els projectes que has penjat fins ara.\nEs molt xulo poguer veure les activitats que fan, i penso que aquestes estan molt bé per a nens petits com per a gent gran, per només el fet d’aprendre curiositats de l’antiguitat.\nUxue, els alumnes de l’institut Premià de Mar també, si voleu, hi participàreu activament.\nHady Camara Koita 20 octubre 2011 at 10:50\nRealment el vídeo es magnific, i el reportatge bastant interessant , les explicacions i tot en general , és plasma bastant be el treball dia a dia.\nortiz.patricia1020 25 octubre 2011 at 09:49\nEl video es una passada! Realment això és viure la cultura llatina! Tan debó aquest any poguem fer alguna sortida o alguna recreació com aquesta perquè seria realment fantàstic.\nEstà molt però que molt bé, bona feina! 😀\nMargalida Capellà Soler Post author 25 octubre 2011 at 13:19\nI tant que ho farem, Patrícia! Només cal que vosaltres hi participeu!\nserna.marta2010 20 novembre 2011 at 02:56\nAquest video està molt ben fet. La veritat es que les activitats que fan semblen molt interessants i se’n deu aprendre molt sobre temes del món clàssic. Estaria be fer algo semblant aquest curs.\nEva Serrano 20 març 2012 at 16:57\nLa veritat que ja havia sentit a parlar d’aquesta celebració no sabia que fos tan real. No ho sé, crec que anar allà es com anar temps enrere. Sembla realment molt interessant perquè hi va gent molt diferent i per tant es pot compartir opinió amb altres persones i segur que aprendre moltes d’altres.\nPingback: [BLOCKED BY STBV] Aracne fila i fila » Blog Archive » Magna celebratio MMXIII: Ja hi tornem a ser!\nPingback: Reserva’t l’últim cap de setmana d’abril i vine a la Magna! | El Fil de les Clàssiques\nPingback: L’Aprenentage i Servei també des del món clàssic | BAETULONIS SCHOLA


Nacho Castro: “El salt de categoria es nota moltíssim” - FutbolCatalunya\nPremiat per la Federació Catalana ( FOTO: F.C.F.\nNouvingut a la Tercera divisió, el CF Peralada és a punt de tancar una primera volta de somni. Ni els més optimistes haguessin pensat que els blanc-i-verds superarien amb escreix el seu objectiu inicial de permanència i això que les lesions han estat i són el seu principal enemic. Al capdavant del projecte segueix un històric com és Nacho Castro i aquí estan els fruits del seu treball.\n“Ens està costant molt marcar i això es nota. Els últims resultats han estat una mica enganyosos i, especialment, el 0-3 enfront del Cerdanyola. Perdonem molt i això és perquè ens falta gol a dalt” admet amb realisme Nacho a qui les lesions li han passat factura. Es manté Aleix Feixa per una molèstia en el taló –“porta dos mesos. A veure si li tenim després de Reis” igual que també han passat per la infermeria altres jugadors decisius com Pau Bonmatí i altres futbolistes amb molèsties que les seves baixes ha notat l'equip.\nA pesar de tot això, els alt-empordanesos, a qui no els importa reconèixer que “som el segon o tercer pressupost més modest de la categoria”- han demostrat que els seus números són tan rendibles com atractius. Ser el segon equip menys golejador del grup (14), al costat del Sabadell B, no els impedeix mirar cap a la zona noble d'una classificació que han dominat algunes jornades. “Estem en una situació envejable encara que sabem que patirem perquè aquesta Lliga té molta qualitat. El salt de categoria es nota moltíssim i aquest Peralada només pot entrenar tres vegades a la setmana, com si estiguéssim en segona o tercera catalana. És el que hi ha ja que molts xavals tenen el seu treball a part del futbol”.\nAquest és un altre problema al que s'enfronta un grup on “la unitat i el bon ambient és espectacular. La majoria portem alguns anys junts i això es nota”. Això és el que fa que ni tan sols els quilòmetres es converteixin en una càrrega insuportable. “Jo visc a Sant Feliu de Guíxols, treballo a Barcelona i entreno a Peralada i això és molt treball i esforç, però m'agrada i ho faig encantat”, afegeix aquest asturià a qui el futbol català va premiar aquest cap de setmana passat.\nA Peralada ha aconseguit en aquests últims anys (des del 2012) uns resultats màgics per a una ciutat de 1000 habitants “on solen acudir més de 400 a cada partit” gràcies a una plantilla amb noms importants com Guillem Cornellà, Jaume Durán o Cruz “els qui han renunciat a altres ofertes més importants per estar aquí”. Ara per ara, l'objectiu s'està complint però queda “una segona volta molt complicada. Ja van reaccionant grans com el Prat” i també ho faran altres rivals com la “UE Figueres, amb una de les millors plantilles del grup”.\nA tot això, el Peralada està, per exemple, a només un punt del grandiós Europa, però “això és futbol. Tenen un gran conjunt com tants altres que segur que es reforçaran encara més ara al desembre. Nosaltres seguirem aquí en la lluita i intentant salvar la categoria”.


Gaudir de la muntanya amb el teu millor amic\nEl Pirineu s’ha convertit en el millor escenari per a la pràctica de diferents modalitats esportives, entre les quals algunes disciplines encara força desconegudes però que, poc a poc, van prenent força i es van donant a conèixer. No es tracta d’emular Kilian Jornet saltant de muntanya en muntanya, sinó de fer esport amb gossos. Amb el mateix gos que tenim a casa. Potser el gran referent en aquest sentit és l’esport del múxing i la mítica Pirena, que durant més de 20 anys va recórrer el Pirineu de punta a punta oferint imatges espectaculars de trineus tirats per gossos. Però Pirena demanava paisatges nevats, mentre que el denominant ‘múixing de petit format’ està superant aquestes limitacions per arribar cada dia a més indrets i a més practicants, sigui quina sigui la seva edat.\nParlem, principalment, de tres modalitats sobre terra -el canicròs, el bikejoring i el patinet- i una sobre neu -l’esquijòring-.\nSabatilles i un arnés\nEn plena febre pel running, pren especial força el canicròs, que consisteix a córrer amb un gos lligat a la cintura amb un cinturó i una línia de tir que va fins a l’arnés del gos. Encara que, habitualment, es corre sobre terra, també es pot practicar sobre neu. Aquesta disciplina va arribar a Espanya fa una dècada, aproximadament, i des de llavors ha proliferat el nombre d’esportistes que se sumen a aquesta disciplina, ja sigui competint o de forma amateur, només pel plaer de córrer acompanyat. Les sensacions que es tenen en córrer amb un gos són molt diferents a les que habitualment s’experimenten en córrer sol, bàsicament per les sensacions emocionals, ja que córrer junts crea un vincle molt fort entre tots dos. Res fa més feliç al gos que sortir a córrer o entrenar amb el seu amo. Si bé és molt habitual veure gent corrent amb el gos per ciutat, el millor entorn per fer-ho és la muntanya, aprofitant els camins i corriols que ofereixen comarques com la de la Cerdanya, per exemple. Es produirà una comunió triple, entre el corredor, el seu gos i l’entorn natural.\nSi més que córrer el que us agrada és anar amb bicicleta, cap problema. També podeu practicar el vostre esport preferit amb el vostre millor amic. Només cal afegir una línia de tir a la vostra bicicleta de muntanya, lligar-hi el gos i començar a passejar amb ell. Estareu entrant en la pràctica del bikejoring, una disciplina molt divertida i que darrerament ha trobat un fort competidor en el patinet de muntanya. En aquest cas, canviem els pedals per una plataforma sobre la qual podem anar-hi drets en els descensos, experimentant sensacions molt emocionants. Empreses catalanes com Gravity Scooters treballen en el disseny d’aquests scooters de muntanya que permeten experimentar el plaer de córrer i de lliscar per la muntanya acompanyat del gos.\nI si el que us agrada és la neu, en plena competència amb el trineu però sense l’exigència que demana el múixing pel que fa a quantitat de gossos que es necessiten per tirar del trineu, aprofiteu les estacions d’esquí de fons del Pirineu català per iniciar-vos en la pràctica de l’esquijòring. En aquest cas, com en el canicròs, només us caldrà lligar-vos el gos a la cintura i deixar que us ajudi a recórrer les pistes marcades.\nI si totes aquestes disciplines esportives es van consolidant a casa nostra, de França ens arriba una proposta que segurament anirà quallant en els pròxims anys també a les muntanyes catalanes. Es tracta del canirando, pensat especialment per als propietaris de gossos que tinguin ganes de fer activitat amb ells en un entorn natural però sense el punt d’exigència esportiva que demana el canicròs. És la marxa de muntanya amb un gos lligat a la cintura. En lloc de córrer, es camina i el poden practicar canalla des dels 8 anys, aproximadament. I per als infants més petits també hi ha opcions, ja que poden pujar en un carro –com els que es poden fixar en una bicicleta– que estiren els gossos i que empeny també un adult, emulant els famosos trineus de la neu. És una manera tranquil•la i molt especial de gaudir de la natura i de la companyia dels animals en família.\nMés enllà de la pràctica amateur d’aquestes disciplines, sota l’empara de les federacions d’esports d’hivern, s’impulsen diferents competicions i campionats de l’esport amb gossos. Un bon exemple és la Copa Gos Àrtic (www.clubgosartic.cat) , una iniciativa que va néixer fa dos anys per promoure el múixing i les seves variants. En aquest sentit, han ideat una competició mixta -de terra i neu- que consta de 6 carreres al llarg de la temporada.\nSi us voleu iniciar en l’esport amb gossos, ateneu a un parell de recomanacions bàsiques. La primera és fer una visita obligada al veterinari perquè certifiqui que el vostre animal està en condicions de fer esport. A partir d’aquí, procureu-vos el material adequat, tant per a vosaltres com per a l’animal. Recordeu que per córrer els gossos mai han de dur collar, sinó un arnés. Tingueu cura també de la seva alimentació i hidratació i pareu atenció a l’estat de les seves potes, protegint-los els coixinets.\nText: Aure Farran - Gos Àrtic\nFotografía: Aure Farran - Gos Àrtic\nMés en aquesta categoria: « Triar escola a la Cerdanya, un moment decisiu Club Nordic Walking Cerdanya, marxem plegats? »


QUÈ T'ANAVA A DIR: El Diari del Baix Penedès, una universitat de la vida\nEl Diari del Baix Penedès, una universitat de la vida\nL'any 1993 després de la mili vaig acabar a la redacció del Diari del Baix Penedès primer treballant per obra social amb les Notícies dels Nostre Avantpassats que recollia trossos de diaris del Vendrell i comarca recollits a la biblioteca. Després de mica en mica feia substitucions fins que vaig estar en plantilla i per reordenació de perosnal vaig anar al carrer. Allí vaig conèixer moltes moltes persones perquè eren molts els qui passàvem per allí o havies d'anar a alguna roda de premsa. Era èpoques bones i cada dos per tres hi havia un dinar sopar i presentació amb jalu. Quan vaig entrar a l'Ajuntament hi anava algun cop però clar ja tenia una altra feina i era diferent. El diari juntament amb la Ràdio ha estat una de les universitats meves. Molts d'aquells encara són protagonistes de la nostra actualitat per un motiu o un altre. Aquí una foto de la meva versió de periodista professional.


Com utilitzar endolls de Grècia a Croàcia\nConnectors, preses de corrent, adaptadors i altra informació necessària per viatjar des de Grècia a Croàcia en aquesta pàgina. Si voleu un informe per a altres països, torneu a iniciar l’ assistent per trobar a adaptadors elèctrics per al vostre viatge aquí .\nLa tensió no és exacta, però la diferència sol ser tolerable pels dispositius elèctrics. És molt segur connectar el vostre aparell elèctric de Grècia a Croàcia sense un adaptador de tensió. Si teniu algun problema amb un dispositiu especial, és a dir, un dispositiu mèdic, probablement voldreu demanar més ajuda professional.


Primers pagaments amb VISA - La vaca cega\n27-07-2021 (48 lectures) Categoria: Articles\nPrimers pagaments amb VISA\nPrimers pagaments amb targeta de crèdit\nLes targetes de crèdit han existit des de fa dècades, molts anys abans de la invenció de TPV electrònics que es comuniquen en temps real amb el sistema informàtic dels bancs. Com es pagava amb targeta en el passat? La resposta és el validador manual,popularment conegut com la bacaladera. I també és la raó per la qual tantes cartes encara tenen les dades del titular gravades en relleu.\nQuan algú volia pagar amb targeta de crèdit, el procés era el següent. En primer lloc, se li va demanar la targeta i es va comprovar que no li havien robat. com? Amb el Butlletí de Targetes Cancel·lades,publicació en la qual es recollien tots els números de sèrie de targetes cancel·lades, perdudes i robades. Si la targeta apareixia al butlletí, el comerciant s'havia de quedar i notificar-ho al Centre d'Autorització, que li recompensaria amb 10.000 pessetes.\nTambé calia trucar a aquest Centre si el client volia fer una compra de més de 10.000 pessetes (el "límit de consulta"), o si -com recomana el mateix butlletí- el client no tenia identificació, era massa jove per fer una despesa molt gran o el seu comportament era sospitós.\nSi tot estava en ordre, la targeta es col·locava al lloc indicat de la màquina,al costat d'una placa que ja estava fixada amb les dades de l'establiment. A dalt es va col·locar un rebut amb tres fulls de còpia on es va anotar tot el que el client havia comprat i l'import total.\nI amb tot això ajustat, el corró (la peça blava) es movia d'esquerra a dreta, fent que el número de targeta i les dades del titular i del comerç estiguessin gravats en els tres exemplars del rebut gràcies a la màgia del paper de carboni: un per al client, un altre per al banc i un altre per a l'establiment.\nÒbviament, en aquell moment de comunicacions prehistòriques, el càrrec no va comparèixer al banc fins l'endemà,quan el comerciant honest es va acostar a la seva oficina per portar tots els rebuts del dia anterior.\nPer tant, quan avui dia el procés de pagament amb targeta sembla lent (entrar-hi o passar-lo pel terminal, esperar l'OK del banc i de vegades entrar en el PIN) podem consolar-nos pensant que fa 30 anys era molt més pesat per al venedor i el client. De fet, la bacaladera encara s'utilitza en alguns països,tot i que els nous sistemes de targetes contactless, més segurs per a ambdues parts, l'estan matant.


Adjudicades les obres de l’avinguda Barcelona de Miami Platja | Notícies / Noticias Tarragona diari digital Tarragona21\nAdjudicades les obres de l’avinguda Barcelona de Miami Platja\nImatge virtual de com quedarien diferents trams de la nova avinguda. Fotos: Ajuntament de Mont-roig del Camp\nLa Junta de Govern Local de l’Ajuntament de Mont-roig del Camp ha adjudicat aquest matí les obres de renovació i millora dels serveis urbans i pavimentació d’un tram de l’avinguda de Barcelona de Miami Platja. De les 4 empreses presentades al procés de licitació, Sorigué ha estat l’adjudicatària, després d’haver presentat l’oferta econòmica més avantatjosa i haver obtingut una puntuació total més alta, d’acord amb el Plec de clàusules administratives.\nA partir d’ara s’obre un procés de treball intern entre l’empresa i l’Ajuntament per planificar i plantejar la realització dels treballs, que tenen un termini d’execució de 8 mesos. En aquest sentit, les obres hauran d’estar acabades abans del 31 de desembre de 2018, condició indispensable per poder-les executar, doncs el projecte s’emmarca dins el Pla de Barris de La Florida. Aquesta és la data límit que ha donat la Generalitat per executar el que queda pendent d’aquest àmbit, després de rebutjar la pròrroga d’un any més. Recordem que dels 4.495.188,93 euros que costarà l’obra, la meitat estan finançats a través d’una subvenció que ha atorgat la Generalitat en el marc de la Llei 2/2004, de 4 de juny, de millora de barris, àrees urbanes i viles que requereixen una atenció especial.\nCreació d’un centre urbà amb prioritat per als vianants\nEl tram de l’avinguda Barcelona que es remodelarà està comprès entre la plaça de Tarragona i l’avinguda de Cadis. Prop d’un quilòmetre que es vol convertir en el nou centre urbà de Miami Platja, fins ara inexistent. Les raons històriques, geogràfiques, comercials i socials fan d’aquest espai el lloc idoni per potenciar-hi el centre d’aquest nucli de població.\nUna de les característiques principals del nou espai és la prioritat per als vianants, millorant-ne la seva mobilitat mitjançant l’augment de les voreres i minimitzant la calçada per als vehicles. El projecte també inclou l’augment de les zones verdes, la creació d’un carril bici, papereres, bancs, fonts i jocs infantils.\nSessions informatives la segona setmana de març\nUn cop l’empresa s’hagi coordinat amb l’Ajuntament pel que fa al desenvolupament dels treballs, està prevista una presentació pública del projecte als establiments de comerç i restauració, així com als veïns i veïnes afectats. En aquestes sessions, que estan previstes per la segona setmana de març, es donarà a conèixer el calendari de les obres, com s’executaran, les afectacions i els canals de comunicació a través dels quals la ciutadania podrà mantenir-se informada sobre el desenvolupament dels treballs i les possibles incidències.\nA més del veïnat i comerç, també es convocarà als agents socials que van formar part del procés de participació que es va dur a terme entre el 2010 i 2011. Aquest procés va comptar amb tres comissions de treball formades per grups de debat que van tractar sobre el comerç, la restauració i l’impacte econòmic, l’espai social i ciutadà i l’urbanisme i la vialitat. Cal destacar que el projecte actual és una adaptació dels acords adoptats per aquestes comissions de treball, en què s’han pogut tenir en compte aspectes com les àrees de joc infantil, un carril bici o la creació de zones de càrrega i descàrrega, entre d’altres.\nFinalment, i coincidint amb les festes de Sant Josep de Miami Platja, l’Ajuntament està preparant un acte simbòlic de comiat de la Nacional 340. Es tracta d’un vermut popular que tindrà el lema “Adeu nacional, hola avinguda!” i que servirà per acomiadar-se d’un tram de l’artèria que va fer créixer el nucli de Miami Platja i que durant molts anys ha suposat una barrera física molt important per a la població local.


Insercions de desgast de carbur de tungstè de la Xina i fabricació de material de revestiment dur N&D Carbide\nInsercions de desgast de carbur de tungstè i material de revestiment Harding\n* Pressió automàtica\n* Major resistència al desgast\nLes insercions de desgast de carbur de tungstè s’utilitzen per tallar la carcassa i taps d’acer i eliminar les deixalles del forat inferior. Es pot produir una varietat d’insercions ovalades quadrades, rodones, mig rodones. El material de cara dura s’utilitza per a la soldadura de superfícies. Insercions estabilitzadores de carbur de tungstè per a la protecció contra el desgast de les broques. Les insercions es col·loquen de la mateixa manera que una inserció estàndard sense necessitat de procediments especials. La rajola de carbur és sinteritzada per carbur de ciment de gra gruixut, amb propietats d’alta duresa i bona resistència a la ruptura transversal, així com resistència a la corrosió, resistència a l’àcid i àlcali, llarga vida útil. El carboni N&D fabrica insercions de carbur cementat d'alta qualitat per a coixinets estabilitzadors.\nAnterior: Broquets de carbur de tungstè\nPròxim: Màniga i desgast de carbur de tungstè\nInsercions de desgast de carbur de tungstè