Més Cultura per Barcelona\nI si som davant l’última oportunitat? Manifest a favor del Museu Hermitage a Barcelona\nI si som davant l’última oportunitat?\nManifest a favor del Museu Hermitage a Barcelona\nCom serien les ciutats sense l’art? Com seria la nostra societat sense cultura, sense educació, sense pensament? A qui espanta, la cultura?\n+CulturaxBCN volem l’Hermitage a Barcelona. Volem aquest centre perquè és una oportunitat per a la ciutat, per als nostres barris, per als ciutadans que formem part d’aquesta gran ciutat, que estimem, que compartim, que volem preservar sense empetitir-la amb batalles polítiques de curta volada.\nDurant anys, hem vist com Barcelona perdia oportunitats, deixava de ser l’única opció el millor dels emplaçaments per a celebracions mundials de gran abast, simposis o seus d’organismes internacionals. La competència és alta i els fracassos no són mai fruit d’una sola causa, però observem amb preocupació com Barcelona no ha estat capaç de posar en marxa cap gran infraestructura artística ni museística en els últims vint anys. Una paràlisi que no és generalitzada: només cal veure la determinació amb què s’han emprès projectes a Bilbao, a Madrid o a Màlaga.\nDiem sí a l’Hermitage a Barcelona. Perquè és un projecte innovador, ambiciós, diferent, que ens aporta oportunitats i noves sinergies. Un projecte que, tossudament, persevera en l’intent d’arrelar a casa nostra, com un pont de llarg recorregut entre Barcelona i Sant Petersburg.\nL’Hermitage és una institució cultural amb més de 250 anys d’història i una de les col·leccions d’art més valuoses del món, amb més de tres milions de peces artístiques i culturals, de totes les èpoques, de totes les civilitzacions.\nPassats tants anys, i tants entrebancs, ens adrecem a l’administració per preguntar-los: de què es té por? Quin és el problema d’acollir un pol cultural, que s’acompanya d’un projecte artístic que vol convertir la Barceloneta en un centre de pensament, reflexió, art emergent, amb el propòsit d’establir vincles amb les universitats, els centres d’art, els altres equipaments culturals de la ciutat. Quin és el problema de fons que n’esgrimeixen els seus detractors si el projecte ha sabut escoltar, recollir, proposar, adaptar-se i re formular la seva proposta després de vincular-se amb les entitats veïnals, amb les associacions de la societat civil, del sector empresarial o de l’àmbit universitari?\nL’Hermitage és una oportunitat per a Barcelona, per als barris, per a la seva gent. Estem convençuts que aquest centre d’arts i pensament pot ser un llegat esperançador per als nostres infants i joves, que tindran accés a aquest emplaçament que vol fer accessible la cultura a peu de carrer. Perquè no hauria de beneficiar als propis barcelonins un centre dedicat a la cultura, a l’art i al pensament?\nTampoc ens espanta ser un centre d’atracció turística perquè Barcelona ja l’és, és un dels destins preferits dels viatgers del món, perquè és única i no s’assembla a cap altra ciutat. Els ciutadans barcelonins ens hem avesat a compartir-la, sovint amb un turisme destraler que no l’ha apreciada com voldríem. I aquí rau l’oportunitat, perquè malgrat la pandèmia de la Covid haurà canviat la manera com viatgem pel món, Barcelona no deixarà de ser atractiva.\nI Barcelona és de tots, i és per a tots que volem compartir-la, estimar-la, fer-la créixer. Perquè ha d’abanderar discursos de modernitat, perquè no es pot acovardir davant debats estèrils, perquè hi ha oportunitats que cal aprofitar amb valentia.\nFins als Jocs Olímpics de 1992, el litoral barceloní va ser el pati del darrere de la ciutat. Encara avui és inconcebible pensar que una de les ciutats més importants de la Mediterrània, vivia d’esquena al mar. Però encara hi ha trams per singularitzar, per bastir, per obrir als ciutadans. És així com entenem l’Hermitage, com un centre on convergeix l’art en qualsevol de les seves expressions, un nou espai guanyat d’interès general per compartir amb la ciutadania, amb el país sencer, amb el món que vingui a visitar-nos.\nI ho volem fer des de la cultura, i això ens sembla un regal per a nosaltres i per a la ciutat.\nMai abans cap altre projecte havia estat tan amatent als nostres interessos, a les nostres preocupacions, als desitjos de la societat civil per pensar i dibuixar un nou tros de Barcelona. Un projecte que s’ha elaborat segons el Pla Especial de la Nova Bocana del Port de Barcelona, que va ser aprovat per l’Ajuntament.\nPer això, les entitats sota signants estem convençudes dels beneficis culturals, socials, econòmics que revertirà l’Hermitage en aquest espai urbà, i demanem a les administracions implicades que facilitin l’arribada de l’Hermitage, sense més dilacions.\nEstem convençuts que, avui més que mai, Barcelona necessita reptes il·lusionants, engrescadors i distintius que ens facin enorgullir de viure en una de les ciutats més boniques del món. Per això diem SÍ a l’Hermitage, perquè la cultura suma i ens vertebra.\nA la iniciativa Més Cultura per a Barcelona s’hi ha adherit:\nAAVV Vila Olímpica\nAgrupació de veïns Moscú- Ramon Trias Fargas\nACVVL-Associació, Comerciants i Veïns de la Via Laietana\nAAVV Front Marítim\nUnió d’Associacions de Veïns del Poble-Sec\nAAVV del Poble Sec\nAssociació de Comerciants i Veïns del Turó Parc-Galvany\nTaula de Mediació Veïnal JM Folch i Torres\nAssociació de veïns i comerciants del carrer Nou de la rambla i rodapiés\nRavalnet Plataforma Veïnal\nAAVV IRPR Raval\nFilles de la caritat – Santa Lluïsa de Marillac\nIES La Salle Barceloneta\nINS Joan Salvat Papasseit (Barceloneta)\nINS Narcís Monturiol (Barceloneta)\nEscola Mediterrània (Barceloneta)\nEscola Alexandre Galí (Barceloneta)\nEscola d’Adults de la Barceloneta\nOna Sants Ràdio\nRevista YOUNG Espanya\nAssociació de Festes de la Plaça Nova– Comissió de Festes de Sant Roc de Barcelona\nAssociació Moixiganga de Barcelona\nAssociació Professional d’Autors i Creadors de Rumba catalana (APAC Rumba Catalana)\nCNAB-Club Natació Atlètic Barceloneta\nACIB-Associació Comerciants i Industrials de la Barceloneta\nAgrupació Som Sant Antoni/Unió de Comerciants Sant Antoni\nSabors Catalans Productions\nEspai Gastronòmic Palau de Mar\nComerciants del Mercat de la Boqueria\nAssociació Rambla Catalunya i Travessera\nGust i Tradicions\nAssociació Diagonal Boulevard\nComparteix el Manifest\nMés Cultura per a Barcelona se suma al Dia Internacional dels Museus donant suport a l’Hermitage\nBarcelona, 18/05/2020. La plataforma Més Cultura per a Barcelona, que aplega a més de 40 entitats que recolzen el projecte d’Hermitage per a la ciutat, se suma a la celebració del Dia Internacional dels Museus compartint el vídeo que el Museu Hermitage de Sant Petersburg ha penjat a les seves xarxes socials.\nAmb paraules de Mikhaïl Piotrovski, director del Museu Hermitage de Sant Petersburg, publicades a La Vanguardia: “L’Hermitage és una oportunitat per a Barcelona. La cultura, amb la capacitat d’unir, sempre suma”.\nMés Cultura per a Barcelona celebra que “la conversa” sobre Hermitage segueixi oberta\nBarcelona, 11/02/2020. La plataforma Més Cultura per a Barcelona, que aplega a més de 40 entitats que recolzen el projecte d’Hermitage per a la ciutat, ha celebrat que “la conversa segueix oberta” en paraules de la pròpia alcaldessa de Barcelona, Ada Colau, en una recent entrevista a Catalunya Ràdio. “És una bona notícia que l’alcaldessa de la ciutat hagi destacat que el debat segueix obert. El museu Hermitage podria instal·lar-se finalment al Port de Barcelona. La iniciativa es troba enmig d’un procés administratiu i fins ara no hi ha hagut cap informe concloent al respecte”, ha destacat Gabriel Jené, president de Barcelona Oberta, una de les entitats que formen part de Més Cultura per a Barcelona.\nPer Jené “Hermitage és una oportunitat per a què Barcelona pugui consolidar-se com a cocapital cultural. No tindria sentit que Barcelona renunciés a aquesta oportunitat. Es tracta de recuperar el mateix esperit de la societat civil que va finançar l’obra de Gaudí o va impulsar el Liceu: fomentar la cultura, tenint també visió de negoci. Barcelona és un dels actius culturals i operístics més importants a nivell internacional gràcies a aquesta visió”.\nMés Cultura per a Barcelona, plataforma impulsada entre d’altres per l’Associació de Veïns de la Barceloneta, Barcelona Oberta, Pimec Comerç, i altres associacions de veïns i comerciants, ha destacat que la implicació de la societat civil en l’àmbit de la cultura és una bona fórmula per no dependre dels poders públics. “No entendríem que la nostra ciutat renunciés a una proposta cultural que permetria a la ciutadania accedir a les millors col·leccions del món, adaptant-se a la realitat de canvi permanent de la societat del segle XXI i sense cap cost pel ciutadà”, assenyala Montse López, presidenta de l’Associació de Veïns de la Barceloneta i també entitat que pertany a la plataforma.\n“La posició de l’Ajuntament qüestiona l’essència del projecte cultural a través d’un informe encarregat a un extern dient que es tracta d’una franquícia. Hagués estat absurd que Bilbao hagués fet el mateix amb el Guggenheim de Nova York o Màlaga ho hagués fet amb el Pompidou de Paris”, diu López. Més Cultura per a Barcelona ha posat l’exemple concret del museu de Bilbao, que ha permès en les dues darreres dècades donar accés als seus visitants a obres d’autors com Warhol, Picasso, Kandisky, Rubens, Durero o a retrospectives de Yoko Ono o Armani.\n“S’ha de respectar el procediment administratiu i no distorsionar el procés. Nosaltres creiem que s’ha de seguir dialogant conjuntament i amb els veïns de la ciutat sobre aquesta iniciativa i no renunciar a un projecte que podria marcar culturalment el paper de Barcelona les properes dècades”, conclou.\nMés Cultura per a Barcelona defensa l’Hermitage amb un vídeo reivindicatiu\nBarcelona, 31/01/2020. La plataforma Més Cultura per a Barcelona ha difós un vídeo a través de la seva web www.mesculturaperbcn.org i xarxes socials per reiterar el suport a la construcció del museu Hermitage al barri de la Barceloneta.\nLa peça recull la conversa entre el propietari d’un bar i un client en la qual es posa de manifest la insatisfacció dels veïns amb diverses actuacions del Consistori, entre les quals destaca l’oposició a instal·lar el museu al barri. El protagonista expressa la necessitat dels veïns d’acollir un projecte cultural com el de l’Hermitage que, d’una banda, permetria gaudir de peces d’artistes de primer nivell i, de l’altra, contribuiria a transformar el tipus de turisme que arriba a la zona.\nSegons Més Cultura per a Barcelona, el vídeo vol reflectir el sentiment de bona part dels veïns i veïnes de la Barceloneta, que no només pateix la inacció i falta d’inversions per part del govern local sinó que també es veu perjudicada pel fre a iniciatives que precisament poden fer evolucionar el barri positivament.\nEntre queixes per la prohibició de construcció de nous hotels, els pisos “patera” i el conflicte per les terrasses, el vídeo destaca també la falta de transparència en els processos de participació ciutadana que es duen a terme des del Consistori.\nEl passat dimecres els impulsors de Més Cultura per a Barcelona van emetre un comunicat lamentant la negativa de l’Ajuntament al projecte Hermitage després que es fessin públics quatre informes que, segons van voler recordar, no són vinculants i responen únicament a la voluntat del Consistori de justificar les seves reticències al projecte. També demanava a Port i a les forces polítiques que no deixin caure el projecte.\nL’Associació de Veïns de la Barceloneta, una de les quaranta entitats que formen part de la iniciativa, sempre ha defensat que el museu actuarà com a dinamitzador de la zona, tant des del punt de vista cultural i educatiu com econòmic i social.\nDesprés del veto de l’Ajuntament a la implantació del museu a Barcelona, els impulsors d’Hermitage van manifestar la seva voluntat de tirar endavant el projecte a la ciutat, tot afirmant que es mantenen “a l’espera de la resolució formal de les administracions per poder analitzar-ne en detall les implicacions”.\nMés Cultura per a Barcelona demana a Port i a les forces polítiques que no deixin caure el projecte Hermitage Barcelona\nBarcelona, 28/01/2020. Des de la plataforma Més Cultura per a Barcelona lamentem profundament el veto imposat per l’Ajuntament al projecte Hermitage, després de la publicació de quatre informes que, volem recordar, no són vinculants i responen únicament a la voluntat del Consistori de trobar arguments que justifiquin el rebuig que han tingut sempre al projecte.\nEns trobem de nou amb prejudicis ideològics cap a una iniciativa que ha acomplert tots els tràmits que han recollit els procediments definits per Port i Ajuntament i que ambdues entitats han validat i sent l’única oferta presentada per l’espai catalogat per oferta cultural.\nAtès el singular procediment per fer públics els informes i veient que els arguments exposats al nostre criteri i en el de molts altres especialistes en la matèria, valorem que no són motiu suficient per les conclusions que va fer ahir públiques l’Ajuntament de Barcelona.\nEn aquest sentit, des de la plataforma Més Cultura per a Barcelona fem una crida a les forces polítiques perquè ho revisin i donin llum verda al projecte.\nD’acord amb la voluntat sempre exposada de plena participació d’un projecte que determina el circuit cultural i altres àmbits de Barcelona, que l’Ajuntament aclareix si unilateralment pren la decisió de rebutjar el projecte sense donar opció a revisió dels aspectes revisables i que ho presenti a plenari de l’Ajuntament com es va comprometre. Aquest projecte és la porta d’entrada a més iniciatives per tal que Barcelona sigui reconeguda internacionalment com a ciutat capdavantera i amb una visió allunyada de la percepció del model de ciutat actual, sempre en benefici dels ciutadans.\nDe fet, ja hi ha altres ciutats interessades pel projecte i és molt preocupant que l’Ajuntament no hagi sabut veure el potencial d’una infraestructura clau que enriquiria el teixit cultural, econòmic i social de la Barceloneta i de tota la ciutat.\nEsperem que Port de Barcelona es faci ressò de la gran quantitat de veus a favor del projecte que hi ha a la ciutat i no deixi caure aquesta oportunitat i segueixi treballant per millorar el front litoral en benefici de tots els ciutadans de Barcelona.\nL’Art omple els carrers\nQuadres de Leonardo da Vinci, Monet, Kandinsky o Gauguin han omplert els carrers de Barcelona. Tot això i molt més és el que la ciutat i tots nosaltres podrem gaudir si l’Hermitage arriba finalment a Barcelona. Segur que te’l vols perdre? Fem-ho realitat! #MésCulturaperaBCN\n“Cabanyes” de Vincent Van Gogh a la Plaça Rosa dels Vents. Llest per venir a Barcelona! © The State Hermitage Museum, Saint Petersburg.\n“Madonna Litta” de Leonardo da Vinci a la Sagrada Família. Segur que te’l vols perdre? © The State Hermitage Museum, Saint Petersburg\n“La Verge de nena en oració” de Francisco de Zurbarán a les Glòries. Llest per venir a Barcelona! © The State Hermitage Museum, Saint Petersburg.\n“Després del bany” d’Edgar Degas al Passeig Joan de Borbó. Llest per venir a Barcelona! © The State Hermitage Museum, Saint Petersburg.\n“Canoa, Família Tahitiana (Te vaa)” de Paul Gauguin a la Plaça del Poeta Boscà . Et volem a prop. © The State Hermitage Museum, Saint Petersburg.\n“Un nen amb un fuet” de Pierre-Auguste Renoir davant de La Pedrera, al Passeig de Gràcia. Segur que te’l vols perdre? © The State Hermitage Museum, Saint Petersburg.\n“Composició VI” de Wassily Kandinsky al costat del Museu d’Història de Barcelona. Llest per venir a Barcelona. © The State Hermitage Museum, Saint Petersburg.\n“Haman reconneix el seu destí”, de Rembrandt Harmenszoon van Rijn a l’Arc de Triomf. Et volem a prop. © The State Hermitage Museum, Saint Petersburg.\n“Racó del jardí a Montgeron” de Claude Monet a La Rambla. T’agradaria gaudir-lo? © The State Hermitage Museum, Saint Petersburg.\n“Tampoco” de Francisco de Goya y Lucientes. Segur que te’l vols perdre? © The State Hermitage Museum, Saint Petersburg.\nDefensem l’Hermitage. Suport al museu al barri de la Barceloneta\nL’última oportunitat. Manifest a favor del Museu Hermitage a Barcelona\nL’última oportunitatManifest a favor del Museu Hermitage a Barcelona\nGener 2020. L’art és cultura, és educació, és oportunitat. És un concepte que abraça diverses perspectives -social, econòmica-, un dels múltiples fils que conformen el teixit d’una ciutat. Sense l’art i la cultura, aquest vincle ciutadà-metròpolis seria incomplet.\nSÍ! Volem més art i més cultura per Barcelona i els barcelonins. La ciutat no ha posat en marxa cap gran infraestructura artística en els darrers 20 anys –ni tampoc n’hi ha en perspectiva- i pateix un dèficit flagrant de grans museus respecte d’altres punts de l’Estat, com Madrid, Bilbao o fins i tot Màlaga, amb projectes museístics de primera línia.\nDes de diversos sectors culturals es va advertint des de fa mesos d’una falta de rumb cultural a nivell local: falta d’iniciativa pública, de promoció de sinergies, de detecció d’oportunitats, a més de la manca de recursos públics. En aquest context, ¿per què Barcelona, fins fa poc innovadora, oberta, amb amplitud de mires i atenta a les oportunitats s’entesta a sumar el museu Hermitage a una llarga llista de projectes perduts o fracassats abans de néixer?\nL’Hermitage és una entitat cultural amb més de 250 anys d’història i una valuosa col·lecció formada per més de 3 milions de peces artístiques i culturals. ¿Per què des de l’Administració es dubta a l’hora d’acollir un projecte arrelat a una institució amb una reputació inqüestionable i que no implica costos pels ciutadans?\nEl litoral barceloní, somnolent des dels Jocs Olímpics de 1992, està despertant de nou com a projecte de ciutat i se n’espera una gran transformació, convertint-lo en un entorn futur de gaudi pels ciutadans. ¿És que l’Hermitage a la Barceloneta no és una infraestructura d’interès general que, precisament, pot afegir valor a aquest nou espai guanyat per la ciutadania? L’experiència ens diu que un model farcit de bars i discoteques no és el més idoni. La cultura pot ser un element vertebrador i clau en la recuperació pel front litoral.\nD’altra banda, si Barcelona no aposta per impulsar noves infraestructures o impulsar iniciatives amb d’un perfil més qualitatiu, com es pretén atraure un nou tipus de turisme? L’Hermitage, en aquest sentit, pot constituir un eix transformador del perfil de turista començant per la mateixa Barceloneta, que tant ho necessita. I no només això, és també una inversió en educació, les escoles en formaran part, i en futur, un punt de trobada pels nous artistes de la ciutat.\nEn resum, perquè volem més cultura en majúscules al barri de la Barceloneta i a la ciutat i donar-los un impuls des de l’àmbit cultural, les ENTITATS SOTA SIGNANTS demanem a les administracions que facilitin en tot el possible l’arribada del museu Hermitage a Barcelona, sense majors dilacions. Recordem que el projecte s’ha elaborat segons el Pla Especial de la nova bocana del Port de Barcelona aprovat pel mateix Ajuntament!\nAra, més que mai, Barcelona necessita projectes il·lusionants, motivadors i que ens facin sentir orgullosos de ser barcelonins i barcelonines. Per això diem SÍ a l’Hermitage, perquè la cultura suma, és futur, és educació, és passió, és treball i seguim rebent suports i creixent, perquè Barcelona s’ho val!\nSi necessites més informació o vols adherir la teva entitat a la iniciativa, posa’t en contacte amb nosaltres via e-mail. Et contestarem al més aviat possible.


El blog de la Natàlia: Feliç Any Nou 2009\nJa el tenim aquí! El 2008 ja ens deixa enrera i el 2009 ja treu el nas...\nCal fer un balanç del 2008, en el que destaco principalment que:\n- He canviat la meva residència principal... M'he mudat de Catalunya a Alemanya.\n- M'he posat a estudiar un idioma nou: l'alemany\n- M'he convertit en una lluitadora contra les circumstàncies adverses\n- He estat molt feliç!\nCal però marcar uns objectius pel 2009:\n- Estabilitzar-me laboralment parlant, per no tenir problemes econòmics\n- "Dominar" l'alemany, per poder-me entendre en el 95% dels casos\n- Solucionar els temes de salut pendents i no tenir nous problemes\n- Portar una vida saludable, fent exercici (quan tingui temps)\n- Gaudir del temps lliure\n- Ser molt feliç!\nSón desitjos que m'afecten a mi, però evidentment avui és dia per desitjar-vos a tots plegats que la vostra llista de desitjos es dugui a terme.\nSempre que es mira endavant, cal tenir en compte tot allò que passa sense que ho esperem. Esperem que tant si hi ha bones com males notícies, la vida no s'aturi i puguem veure la cara positiva de tot plegat.\nProu de filosofar! És hora de celebrar! No us oblideu de brindar amb un bon cava! Jo he comprat un Freixenet Rosat Semi-Sec (que ja veurem com estarà... Mai he sabut la diferència entre semi-sec, sec i brut).\nQue els vostres somnis es facin realitat, mica a mica...\nUna felicitació molt bonica, la veritat es que el teu blog està molt ben “currat”.\nCom que en el anterior comentari ja te felicitat el Any Nou només dir-te que quan brindem junt amb els teus Pares aquesta nit tots et tindrem molt present.\nLes qualificacions del Caves estan basades en la quantitat de sucre que si afegeix en el seu procés de elaboració. S’anomena “Dolç” quan si afegeix molt de sucre a més aquest cava acostuma a està molt poc elaborat, poc temps a la cava.\n“Semisec”, similar al anterior en quan a qualitat, però en menys de sucre.\n“Brut”, ja la seva estada a la cava es considerable i el sucre que s’afegeix es mínim, aquest cava ja comença a fer patxoca , no es massa car, de bon pair i el "coco" ho agraeix.\n“Brut Nature”, aquest si que es un bon cava la seva elaboració es llarga, en sembla que no baixa dels 2 anys d’estada a la cava, i no porta gens de sucre afegit. Jo penso que si no ens un gran consumidor d'aquesta beguda val la pena a les festes senyalades beure aquest, es clar que es una mica més car que els altres però el paladar i especialment la panxolina tu agrairan.\nA partir d’aquí cada Cava te els seus especials en aquest cas ja son per gent més sibarita i amb la butxaca plena. Ara bé si un dia te’ns l’ocasió de poder-ne tastar algun al•lucinaràs de lo bo que son i entendràs perquè son quelcom bastant més cars que els altres.\nEl teu “sommelier” particular, je,je,je!!!, Josep Mª\n31 de desembre de 2008 a les 11:46\nA mi tampoc m`agrada massa les begudes amb alcohol, et diré un còctel que està força bé, per els que som una mica "rarillos".\nÉs una barreja de fruites i grosella.\n1 cl. de llimona\nunes gotes de grosella\nTota la fruita es tritura, agafem el colador i es cola la barreja, o també es fa amb una licuadora, aboques tot el suc en un recipient\ni a continuació i afeiexes dos cullerades de sucre o al gust.\nAboca la barreja als gots i poses una mica de grossella i uns glaçons.\nÉs una idea per si un dia vas a una cocteleria, o ho fas tu, al teu gust.\n31 de desembre de 2008 a les 19:27\nM`he he deixat de dirt.te, que el còctel és diu " Un San Francisco" al igual ja l`has provat i tot.\n31 de desembre de 2008 a les 19:40


Destacada actuació dels nedadors i nedadores catalans al Campionat d’Europa de Dublín - Diari de la Discapacitat\nEl campionat s’ha disputat a Dublín del 13 al 19 d’agost // Foto: FCEDF\nLes tres medalles d’or de la nedadora del CN Terrassa, Sarai Gascón, i les vuit medalles aconseguides per Núria Marqués (CN Sant Feliu), juntament amb la gran actuació de Toni Ponce (CN Sitges) i Óscar Salguero (CN Sabadell) a la categoria masculina, han estat el més destacat al Campionat d’Europa de natació que s’ha disputat a Dublín del 13 al 19 d’agost.\nEn categoria femenina, Sarai Gascón s’ha proclamat campiona d’Europa a les proves de 100m lliures amb un temps d’1:02.99, 100m papallona S9, prova on és la vigent campiona del món. També va aconseguir l’or a la prova de 50m lliures S9 amb un temps de 30.39 segons. A més, la nedadora del CN Terrassa també ha guanyat la medalla de bronze a la prova de relleus del 4×100 estils. D’altra banda, destacar les vuit medalles guanyades per la nedadora del CN Sant Feliu, de només 19 anys, Núria Marquès. Marquès s’ha proclamat Campiona d’Europa a les proves de 100m esquena i en 200m estils, a més de guanyar quatre medalles de plata i dos medalles de bronze, pujant al podi en totes les proves que ha disputat.\nEn categoria masculina destacar al nedador del CN Sitges, Toni Ponce, que s’ha proclamat campió d’Europa a les proves de 200m estils categoria SM6, amb un nou rècord d’Europa d’2:51.18, i també medalla d’or a la prova dels 100m braça SB6 amb un gran temps d’1:29.85. A més, també ha guanyat dues medalles de bronze. Óscar Salguero, CN Sabadell, ha guanyat la medalla d’or a la prova del 100m braça SB8, amb un nou rècord d’Espanya d’1:09.24. El valencià, amb llicència catalana, José Antonio Marí ha guanyat quatre medalles entre proves individuals i per relleus i, la jove promesa de la natació catalana, Ariel Schrenk, va finalitzar a la setena posició a la prova dels 100m braça SB9 en la seva primera participació en un Campionat d’Europa absolut.\nCatalunya ha guanyat el VI Campionat d’Espanya per Seleccions Autonòmiques de natació en edat escolar que s’ha disputat aquest cap de setmana a Oviedo...


Gavà es prepara per rebre titelles vinguts de tot el món – Jove Espectacle\nGavà es prepara per rebre titelles vinguts de tot el món\nL’Ajuntament de Gavà i La Xarxa organitzen del 12 al 14 de maig la 27a edició del Festival Internacional de Titelles de Gavà\nEl Festival començarà amb una reflexió oberta sobre els valors del teatre pels més joves i els infants\nEl Festival Internacional de Titelles de Gavà es prepara per celebrar la seva 27a edició. Enguany, es representaran 31 funcions de companyies vingudes de diferents punts del planeta com Itàlia o França.\nAquesta 27a edició s’encetarà amb la conferència inaugural el divendres 12 a les 18h a la Espai Escenic Maragall amb el títol: “Educació en valors i creativitat. El viatge de l’infant i el jove a través de la formació en valors i l’experiència artística”.\nLa conferència anirà a càrrec de l’actor, director i dramaturg Jorge Picó. La conferència parlarà sobre els valors del teatre per a què la infància no s’infecti de banalitat i nihilisme, i de com la cultura és l’eina per afrontar aquests temps de canvis en els quals més es necessiten projectes humanistes amb valors. Picó és el fundador de Ring de Teatro, guanyador del Max al millor autor en català per Non Solum l’any 2005 (co-creada amb Sergi López), i estrenarà aquest agost In the wars de Juliet O’Brien a Nova Zelanda.\nUn cop finalitzada la conferència, s’iniciarà un debat en el que participaran, experts com Giorgio Pupella (Fundador de la Companyia Pupella-Noguès membre actiu de Odradek centre Occità de recerca en les arts de la marioneta), Carme Tierz (directora de la revista Entreacte editada per l’Associació d’Actors i Directors Professionals de Catalunya.) i Daniel Gol (Director artistic de Teatrodistinto, companyia Piamontesa de experimentacio artistica). Tots ells compten amb una trajectòria professional i artística que els ha permès treballar a l’entorn de l’infant i el jove en el decurs de la seva formació com a persones al voltant de l’art.


Maverick Viñales recupera el comandament del GP de les Amèriques en una tercera sessió accidentada - Esport3 - TV3 i Catalunya Ràdio\nMaverick Viñales recupera el comandament del GP de les Amèriques en una tercera sessió accidentada\nÀlex Rins s'ha trencat el canell esquerre en una caiguda i queda descartar per a la cursa; també han caigut Marc Márquez, Aleix Espargaró, Álvaro Bautista, Jorge Lorenzo i Andrea Iannone\n10/07/2017 - 13.20\nMaverick Viñales rep l'assistència dels seus mecànics abans de sortir a pista (EFE)\nEl tercer entrenament lliure del Gran Premi de les Amèriques de MotoGP ha estat dels més accidentats que s'han vist en aquest principi de temporada. La sessió ha estat marcada pel vent i pel fred, i els pilots han tingut molts problemes per adaptar la temperatura de les gomes a les condicions de la pista.\nS'hi han vist moltes caigudes, i Àlex Rins s'ha fet una fractura al canell esquerre i causarà baixa el que queda de cap de setmana. Aquesta mateixa nit tornarà a Barcelona per operar-se.\nEl millor temps l'ha aconseguit Maverick Viñales (2.03.979) a última hora aprofitant que el dominador de la primera mitja hora, Marc Márquez, ha tingut dues caigudes i ho ha deixat córrer. Tot i així, al campió li ha quedat el segon millor temps, a una centèsima de segon.\nAleix Espargaró (14è) també ha caigut dues vegades, i Álvaro Bautista (16è), Jorge Lorenzo (12è) i Andrea Iannone (10è) tampoc s'han salvat d'anar a terra, en el cas de l'italià, amb un fort cop a la zona lumbar.\nEntre els pocs favorits que no han caigut, Dani Pedrosa ha aconseguit un tercer lloc com a premi a la seva prudència i Valentino Rossi ha estat sisè. Més enrere, Tito Rabat ha acabat 18è, i Pol Esparagaró, 20è.\nÀlex Márquez es fa fort\nÀlex Márquez ha deixat enrere la caiguda que el va privar de la victòria a l'Argentina i ha rodat amb autoritat en aquesta tercera tanda, en la qual ha fet el millor temps (2.10,164), igual que en la jornada de divendres. Franco Morbidelli ha estat la referència durant una part important de la sessió, però el català ha tret les seves millors voltes al final i ha deixat enrere el seu company de l'Estrella Galicia, que finalment ha caigut al tercer lloc. Miguel Oliveira ha estat el segon.\nPel que fa a la resta de catalans, Àxel Pons ha estat 10è; Isaac Viñales, 15è; Xavi Vierge, 18è; Ricard Cardús, 24è, i Èdgar Pons, 26è.\nCanet , darrere de Fenati i Martín\nEn Moto3, Romano Fenati (2.16,273) i Jorge Martín (a dues dècimes) han relegat Aron Canet a la tercera posició, després que el valencià havia dominat les sessions lliures anteriors. Canet i Joan Mir, que ha estat desè, han estat, juntament amb John McPhee, els únics que no han pogut rebaixar el temps dels entrenaments anteriors.\nDel quart al setè lloc, han acabat Darryn Biner, Enea Bastianini, Nicolo Bulega, Niccolò Antonelli. Albert Arenas ha fet el 25è temps.\nDivendres rodó per als germans Márquez\nViñales amenaça l'hegemonia de Márquez a Austin\nEl Gran Premi dels Estats Units, a "Univers MotoGP"


Aprovat el Decret que permetrà celebrar les eleccions agràries 2021 amb vot electrònic - Món Rural\nLa pagesia serà un dels primers sectors que farà un procés electoral oficial mitjançant el sistema telemàtic\nEl Govern ha aprovat el Decret que permet que les pròximes eleccions agràries, que tindran lloc l’any 2021, siguin les primeres en què es podrà votar electrònicament. Per fer-ho, calia impulsar una modificació legislativa que introduís la modalitat de vot electrònic en les eleccions per determinar la representativitat de les organitzacions professionals agràries. Amb l’aprovació del decret, la llei actual ha quedat modificada i la votació electrònica substituirà la votació física i en paper tradicional vigents per beneficiar-se dels avantatges propis de la utilització de les tecnologies de la informació i la comunicació en l’àmbit electoral. La pagesia serà dels primers sectors en fer servir aquest procés telemàtic.\nLa implementació del vot electrònic amb cens universal permetrà garantir l’efectivitat del dret de vot, facilitar la participació, millorar el procés de gestió i la comptabilització dels vots, i assolir una efectiva reducció dels costos econòmics associats al procediment electoral (i també beneficiar el medi ambient atenent l’evident reducció del consum de paper). Els electors podran votar remotament des de qualsevol lloc o en els punts presencials que s’estableixen per a l’assistència en el vot electrònic.\nLes anteriors eleccions agràries van tenir lloc el 28 de febrer de 2016, i hi va participar el 53,9% del cens de 26.001 electors i electores i va caldre constituir 565 meses electorals en 555 municipis.\nEtiquetes: Eleccions a cambres agrariesvot electrònic


Aprenem a navegar by Programes Educatius Consorci El Far - issuu\nPresentació de l’activitat Les platges dels pobles i ciutats de la nostra costa sovint es troben plenes de banyistes, locals o turistes, que han trobat en el litoral català un bon emplaçament per poder viure o un lloc de destinació on passar les vacances durant el mesos d’estiu. Quan viure arran de mar no era indicador de bona qualitat de vida, sinó tot el contrari, a causa dels atacs dels pirates i de les malalties que s’hi covaven degut a les aigües estacades, només els pescadors i les drassanes ocupaven la platja transformant-la en un brogit de gent implicada en la construcció de vaixells, ja fossin de pesca o de mercaderies, alguns dels quals van participar en la carrera de les Amèriques. Els homes de la mar, gràcies a l’experiència i a l’ús d’estris de navegació que els ajudaven a situar-se durant la navegació, van creuar mars i oceans, van descobrir nous continents i ens van deixar un llegat que és necessari conèixer. L’activitat de l’Aprenem a Navegar es dirigeix als alumnes de primària. Els continguts pedagògics d’aquesta activitat s’adapten als continguts curriculars dels diferents nivells escolars i pretén ser una eina útil pel professorat a l’hora d’organitzar el seu programa de treball.\nObjectius > Referits a coneixements, fets i conceptes: conèixer l’activitat que es desenvolupa en una drassana; identificar els oficis tradicionals implicats en la construcció d’un vaixell tradicional; descriure el procés de construcció d’un vaixell tradicional; conèixer les parts més importants d’un vaixell; aproximar-se a la navegació tradicional a bord d’un llagut balear. > Referits a procediments: observació i utilització d’instruments de navegació; utilitzar els punts cardinals i la brúixola per situar direccions i posicions; utilització del vocabulari propi de la gent de mar. > Referits a actituds i valors: treball en grup; tenir cura de la pròpia seguretat i la dels altres; desig de saber i aprendre més sobre la cultura i el patrimoni marítim; tenir cura dels materials utilitzats durant l’activitat.\nAprenem a navegar Estructura de l’activitat A l’aula: a primera part té una durada d’una hora. Mitjançant una gimcana s’explicarà la dinàmica a seguir a bord d’un vaixell com és el Far de Formentera: tripulació, tasques a bord, característiques del vaixell i vocabulari. Bateig de mar: la segona part es fa a bord del llaüt i té una durada d’una hora. El grup realitzarà una singladura a bord del Far de Formentera o navegaran a vela i governaran el vaixell seguint un rumb determinat. En resum, aquest programa fa les següents propostes a l’alumnat: > >\nQue coneguin què és una drassana. Que descobreixin quin és el procés de construcció d’un vaixell tradicional i quins oficis hi estan implicats. Que es familiaritzin amb el vocabulari de la gent de mar. Que coneguin i utilitzin els diferents instruments de navegació.\n2. Les Drassanes 2.1. Les Reials Drasanes de Barcelona\n3. Construcció 3.1. Realització dels plànols i selecció de la fusta 3.2. Procés de construcció 3.3. Pintura i acabat de les barques\n4. Parts de l’embarcació 5. Els oficis 6. Tipus de vaixell 7. Aparells de navegació 8. Glossari\nAprenem a navegar 1. Introducció Els pobles de la costa catalana han estat lligats al mar, sobretot a partir del segle XVIII quan desapareix la por als pirates i els pescadors comencen a ocupar les zones més properes a la platja. La necessitat de construir embarcacions de pesca i de transport de mercaderies a mesura que avança el segle XVIII i XIX, fa que moltes de les platges de pobles i ciutats de la costa catalana estiguessin plenes d’aquestes embarcacions i de drassanes que es dedicaven a la seva construcció. Les drassanes de l’època construïen embarcacions destinades bàsicament a la pesca i al transport de cabotatge. Les platges estaven plenes de bous, sardinals, palangreres, etc. Cada embarcació tenia unes característiques específiques que les feia aptes per a cada art de pesca. Conèixer i preservar aquest patrimoni és una peça clau per entendre el nostre passat i no perdre la identitat de la nostra cultura en aquest moment de globalització.\n2. Les Drassanes Les drassanes de les costes catalanes, a finals del segle XVIII i durant el segle XIX eren espais dedicats a la construcció i a la reparació dels vaixells. Se situaven a les platges dels pobles costaners, platges que havien de tenir característiques adients que els permetessin bastir les embarcacions. Les instal·lacions d’una drassana eren molt senzilles i pràcticament no tenien infraestructures estables ni bastiments que ajudessin en la construcció dels vaixells. L’espai ocupat per l’obrador es dividia en dues zones, una en la qual es Drassana de Blanes © Museu Marítim de Barcelona construïen els vaixells i l’altra on s’emmagatzemava la fusta, generalment d’alzina, roure i pi. També hi havia petites construccions de fusta on s’emmagatzemaven les eines que es podien muntar i desmuntar a conveniència. Aquesta versatilitat permetia adaptar fàcilment petits tallers a la construcció de grans vaixells. No tots els pobles de la costa tenien una platja òptima per emplaçar-hi una drassana. Les més adequades eren les més obertes i llargues, amb una bona pendent i fondària suficient per poder-hi avarar els vaixells. A finals del segle XVIII i durant el segle XIX, la major part de drassanes es trobaven a la costa de llevant, des del Maresme fins a Portbou, on hi havia platges fondes i molt a prop de zones boscoses com el Montseny, el Montnegre, les Guilleries, Olot i la Selva, que eren la font de fusta per abastir les drassanes de Blanes, Arenys, Lloret, Sant Feliu de Guíxols, Masnou i Barcelona entre altres. Per contra, a la costa de ponent, amb unes platges de poca fondària, només hi havia drassanes importants a Vilanova i la Geltrú, Tortosa i Amposta que rebien la fusta que es transportava en vaixell des de l’Ebre, on hi arribava en forma de rais, governats pels raiers, que baixaven des dels Pirineus. 6\nDesprés de la signatura del decret de lliure comerç amb Amèrica el 1778, la construcció naval es va convertir en una activitat econòmica puixant que ocupava una part important de la ma d’obra qualificada com ara mestres d’aixa, calafats, serradors que s’unien en colles i eren els encarregats de tallar la fusta. Hi havia també, activitats auxiliars estretament lligades a la construcció d’embarcacions, com ara la corderia, ferreteria, fusteria i pintura entre altres. Amb la introducció de la màquina de vapor durant el segon terç del segle XIX, l’aparició del ferrocarril i la pèrdua de les colònies d’ultramar s’inicià, poc a poc, el declivi de la construcció de vaixells de vela i la lenta desaparició de les drassanes de les nostres platges\n2.1. Les Reials Drassanes de Barcelona Egipcis, fenicis, grecs i romans ja construïen els seus vaixells a drassanes que bastien a les platges de les ciutats més importants. A Catalunya es té constància de l’existència d’unes drassanes a Barcelona, al segle XI, fora de l’antiga muralla romana prop del Regomir. En la Catalunya musulmana també es té constància de l’existència de drassanes a Tortosa i Dènia. El 1243, en un document del rei Jaume I, ja es citava la Nova Drassana que se situava en la gran extensió de terreny que va aparèixer per l’aport de sediments provinents del Besòs i la Tordera, al costat de l’actual Rambla. Amb l’esplendor de la Corona Catalana per tota la Mediterrània al segle XIII i XIV es construïren grans drassanes a València i Mallorca, essent la de Barcelona de les més grans del món durant l’Edat Mitjana. Va ser aquest el moment de màxim esplendor de les Reials Drassanes de Barcelona, on es van arribar a construir 30 galeres simultàniament sense problemes d’espai ni d’operaris. Les Reials Drassanes van trigar prop de 100 anys a construir-se i s’anaren ampliant i modificant al llarg dels seus set segles d’història, segons les necessitats del moment. Les Reials Drassanes han tingut altres usos, al llarg del temps, a part de la construcció de vaixells. Durant bona part del segle XVII, foren utilitzades com a llatzaret per a la quarantena dels mariners que arribaven a Barcelona. Després de la Guerra dels Segadors, les Dra-ssanes van quedar en mans de la Corona de Castella i no van tornar a mans de la ciutat fins el 1935, quan la Generalitat les va destinar com a seu del Museu Marítim.\nLes Reials Drassanes acullen actualment el Museu Marítim de Barcelona © Museu Marítim de Barcelona\nPer saber-ne més: www.museumaritimbarcelona.com\nAprenem a navegar 3. Procés de restauració 3.1. Realització dels plànols i selecció de la fusta El mestre d’aixa era el mestre artesà especialitzat en la construcció i reparació de barques. La construcció d’una barca no començava fins que l’armador i futur propietari de l’embarcació no li feia la comanda. En funció dels usos a què es volia destinar l’embarcació, el mestre d’aixa feia un model a mig casc que presentava a l’armador i sobre el qual es feien les modificacions necessàries per poder establir els plànols de formes de la barca. Per poder construir una embarcació s’havia de tenir una idea molt aproximada de la quantitat de fusta necessària, és per això que el mestre d’aixa dibuixava al terra d’unes golfes o d’una església els plànols de les formes de les quader-nes de la barca. Al mateix temps, servia per treure’n les plantilles que després servirien per, un cop presentades als arbres, tallar els que més s’adeqüessin a les formes de les quadernes.\nFent un model\nUn cop totes les plantilles estaven fetes, el mestre d’aixa les carregava en un carro i anava al bosc on escollia els arbres que més s’adequaven a la forma de les plantilles, ja fossin roures, oliveres o alzines. Seguidament marcava les soques dels arbres perquè els llenyataires les poguessin tallar. Perquè la fusta fos de qualitat, s’havia de tallar en dia de lluna nova i deixar-la al bosc uns mesos a fi i efecte que perdés la verdor i sense escorça per evitar els corcs i que es podrís la sava. Els troncs tallats eren transportats amb cavalls i matxos fins als camins, on carregats en un carro, es transportaven fins al riu. Allà es construïa un rai i amb la perícia dels raiers es transportava riu avall fins vora mar on, carregat en quillats o barques de mitjana, es transportava fins a les drassanes dels pobles de la nostra costa. Un cop la fusta arribava a les platPlànols del buc d’una embarcació ges es deixava assecar, protegida del sol, durant un any. Per poder fer el folre es feia servir fusta de pi que, un cop tallada en taulons, s’enterrava a les rieres del poble durant uns mesos de forma que l’aigua rentés la fusta i s’emportés la resina. 8\n3.2. Procés de construcció Un cop la fusta estava a punt, el mestre d’aixa iniciava la construcció de l’embarcació amb l’ajuda de l’aixa. L’estructura bàsica de l’embarcació era l’enramada o, el que és el mateix, la columna vertebral del vaixell. Aquesta estructura feta de fusta de roure, alzina o olivera estava formada per la quilla, la roda (proa) i el codast (popa), juntament amb les quadernes (costelles). Aquestes peces estaven unides entre si per perns i grans claus anomenats pernots. Aquesta estructura es col·locava sobre unes tancades de fusta on descansava la quilla i es mantenia drissada amb l’ajuda de puntals. Aquest llit fixat a la sorra permetia la construcció de l’embarcació. Les quadernes es col·locaven seguint un ordre establert: es començava per la quaderna mestra situada a la part central de la quilla i seguidament, es procedia a la col·locació de la resta de quadernes cap a la proa i cap a la popa. Un cop tenien el vaixell en enramada, es començava a col·locar el folre. La primera peça del folre que s’instal·lava Vaixell en enramada era la cinta, la peça més alta i la més gruixuda. Les embarcacions tenien formes corbes, és per això que, per corbar la fusta, es mullava i amb l’escalfor del foc s’aconseguia donar la forma adequada a la cinta ja que aquesta determinava la forma de l’embarcació. El següent pas era col·locar la resta del folre, per treballar de forma correcta es tombava l’embarcació sobre un cantó i, un cop folrat, es tombava sobre l’altre. En les embarcacions amb coberta es col·locaven els taulons de fusta sobre dels baus, fustes travesseres per aguantar la coberta. La coberta solia tenir forma bombada per facilitar la sortida de l’aigua en cas de pluja, o si s’embarcava aigua durant la navegació. Quan ja es tenia tota l’embarcació folrada, es procedia a calafatar el vaixell, això vol dir que s’introduïa estopa untada de brea amb l’ajuda d’una maça i un ferro de calafat entre les juntures de la fusta. Calafatejant el vaixell\n3.3. Pintura i acabat de les barques Quan el procés de construcció del vaixell havia finalitzat, s’iniciava la pintura. Primer es pintava l’interior de la barca amb brea vegetal per protegir la fusta i evitar que sortissin fongs i es podrís. Seguidament La navegació\nAprenem a navegar es pintava l’obra morta del vaixell amb el color que l’armador considerés més adequat. Determinades parts de l’embarcació es pintaven amb olis o vernissos per protegir la fusta de la salaor de l’aigua i del sol. La part submergida del vaixell, o obra viva, es pintava amb patent, un tipus de pintura que servia per evitar que algues i altres organismes s’enganxessin al buc del vaixell. Al mateix temps, la sal de l’aigua de mar que mullava les fustes al navegar o netejar l’embarcació era indispensable per la seva conservació. Un cop el vaixell estava pintat s’avarava a l’aigua, s’arborava i es col·locaven les veles. En aquest moment l’embarcació estava llesta per navegar.\n4. Parts de l’embarcació Tots els vaixells, siguin tradicionals o no, tenen una nomenclatura específica per designar les diferents parts que l’integren.\n1. Proa: part de davant de l’embarcació. 2. Popa: part de darrera de l’embarcació. 3. Babord: banda del vaixell que queda a l’esquerra mirant cap a proa. 4. Estribord: banda del vaixell que queda a la dreta mirant cap a proa. 5. Antena: conjunt de dues perxes, el car i la pena, a les quals se subjecta la vela. 6. Arbre o pal: peça de fusta disposada verticalment sobre la coberta. 7. Eslora: llargada del vaixell. 8. Mànega: amplada del vaixell. 9. Puntal: alçada del buc. 10. Arjau o canya: barra de fusta que va encaixada a l’eix del timó i que serveix per moure’l. 11. Timó: peça en forma de pala situada a la popa d’una embarcació, que es gira a babord o estribord per a variar la direcció de l’embarcació.\n6 2 11 10 5 3 8\n4 Llagut aparellat amb vela llatina\n10 La navegació\n5. Els oficis La construcció dels vaixells de les nostres costes i el seu govern implicava molts oficis, cadascun dels quals realitzava una feina molt concreta. Mestre d’aixa: menestral que projectava i construia els vaixells de fusta. Calafat: s’encarregava de fer els acabats del buc i d’impermeabilitzar el vaixell amb estopa untada de brea introduïda entre fusta i fusta amb l’ajuda d’un mall. > Oficial: s’encarregava d’ajuntar les peces de fusta que formen part del vaixell i de forrar el buc. > Aprenents i peons: eren els encarregats de serrar la fusta, clavar els claus i polir la fusta. > Patró: encarregat de governar l’embarcació, decidir les maniobres i donar les ordres a la tripulació. > Mariners: encarregats de moure les veles i els caps seguint les ordres del patró. > Noi de bord: era l’encarregat de cuinar, pujar al pal, fer els encàrrecs i altres tasques menors. > >\n6. Tipus de vaixells Els llaguts eren vaixells de pesca o de transport que estaven aparellats amb vela llatina. En el cas dels vaixells de pesca, per poder-los distingir, a l’apel·latiu de llaguts s’afegia l’adjectiu del tipus d’art de pesca a la qual estava destinada l’embarcació. Sovint les embarcacions acabaven anomenant-se per la seva especialitat. Així una palangrera era un llaguts dedicat a la pesca del palangre, i un sardinal els que anaven als sardinals. Les barques tenien formes diferents, en funció de si es varaven diàriament a la platja o es refugiaven en ports o badies. Les barques de platja eren planes i portaven escues per poder-les treure amb més facilitat a la sorra i evitar que hi quedessin atrapades. Les barques quillades es refugiaven a ports i badies, tenien la roda i la popa molt verticals i eren més quillades perquè caminaven més contra el vent.\nMuleta Embarcació típica del delta de l’Ebre, encara que també es podia utilitzar per feinejar al mar. Tenia una longitud d’entre 6 i 7 metres, el pal de l’antena estava lleugerament inclinat a la proa. A més de la vela, portava sis rems per moure’s amb més facilitat pel riu. Llagut balear Eren embarcacions de pesca o petit cabotatge que es van utilitzar a la costa de les Illes Balears durant els segles XVIII, XIX i la primera meitat del segle XX. Es caracteritzen per tenir la roda i el codast rectes i gairebé verticals, i per ser vaixells amb coberta. El fet que a les Illes Balears aquestes embarcacions fondegessin en cales i ports naturals, suposava que no s’havien de varar cada dia a la sorra de la platja, cosa que va fer que no fossin tan planes com els llaguts de la costa catalana. Tenien una tripulació d’entre 4 i 6 persones.\nEl llagut Far de Cabrera\nLa navegació 11\nAprenem a navegar Barca de mitjana Eren embarcacions de dos pals dedicades al transport de cabotatge, portaven mercaderies entre els diferents pobles de la costa catalana. Aquests es caracteritzaven per tenir el pal major molt inclinat a proa i aparellat amb vela llatina i, a la popa, el pal de mitjana amb la vela llatina disposada de forma que l’entena quedava gairebé vertical. A proa portava un botaló amb folc o pollacra i a popa un botafora per suportar la tensió de l’escota de la mitjana.\n7. Aparells de navegació A l’hora de navegar s’utilitzaven una sèrie d’estris que eren útils per posicionar-se, orientar-se, conèixer la fondària de la zona de navegació o la velocitat de la barca. La correcta utilització i interpretació d’aquests aparells era indispensable a l’hora de tenir una bona navegació.\nCompàs És una agulla de ferro imantada que assenyala una direcció fixa apuntant al nord. Es creu que és d’origen xinès i que es va utilitzar per primera vegada en la navegació durant el segle XII. Les primeres agulles imantades que es van utilitzar travessaven un llistó de fusta suspès en un recipient amb aigua. Aquestes agulles imantades primigènies es feien servir només quan no es veia la costa durant la navegació, i el cel estava cobert i no es veia el sol. En l’actualitat el compàs té forma cilíndrica amb una tapa de vidre que permet veure la rosa dels vents. Aquest cilindre està suspès en una estructura que el manté en posició horitzontal encara que el vaixell es balancegi. A l’interior del cilindre s’hi ha col·locat una barreja d’aigua i alcohol al 10%, on hi ha suspesa l’agulla imantada que ens marca el nord.\nCarta nàutica Els primers mapes que es van dibuixar eren mapamundis que anaven des dels límits d’orient (Xina i Japó) fins als límits d’occident (Islàndia, Península Ibèrica i costa Atlàntica de l’Àfrica). Durant l’Edat Mitjana els cartògrafs de la Mediterrània van dissenyar els portolans, eren mapes destinats a la navegació on només es marcava la línia de la costa i tots els ports. Sobre aquest portolà hi havia marcats els rumbs que havien de seguir els vaixells per arribar als diferents ports dins de la Mediterrània. En l’actualitat, per poder navegar, marcar el recorregut i posicionar-se amb la costa a la vista, els navegants necessiten l’ajuda d’una carta nàutica, que és la representació de la costa plasmada en dues dimensions. Totes les cartes nàutiques estan orientades al nord i, als marges superior i inferior, té la graduació corresponent a la longitud, i als de la dreta i l’esquerra els de latitud. Les cartes nàutiques aporten tota una sèrie d’informació que és d’utilitat als navegants: situació de fars, línies isobàtiques, edificacions com ara esglésies, xemeneies etc. i també tipus de fons, esculls … 12 La navegació\nFragment carta nàutica del Port de Barcelona © Reproducció parcial no apta per a la navegació de la Carta Nàutica 489: del Puerto de Barcelona al puerto de Arenys de Mar, autoritzada per l’instituto Hidrográfico de la Marina. Reservats tots els drets.\nCorredora La corredora és un estri que serveix per mesurar la velocitat de l’embarcació. Consta d’un sector de fusta i una tira de plom que actua de llast i evita que s’arrossegui per l’aigua. Aquest sector està lligat a un cordill de longitud variable i està enrotllat a un carret que gira al voltant d’un eix. Al cordill es fan marques equidistants de 1,83 m equivalents a una braça. A l’hora de mesurar la velocitat es deixa caure la corredora per la popa de l’embarcació, i es deixa el cordill que s’alliberi de l’eix durant 15s. Un cop transcorregut aquest temps es reté la corredora i es compten les marques que hi ha fins al sector de fusta, seguint la fórmula que es presenta a continuació s’estableix la velocitat de l’embarcació.\nX braces 15s\n1milla 1000 braces\n= x nusos\nEscandall És una peça de plom que es col·loca a l’extrem d’una corda prima, que serveix per a determinar la sonda o profunditat en un lloc determinat. Per conèixer la naturalesa del fons sobre el qual es troba una embarcació, s’unta la base de l’escandall amb sèu: quan el plom toca el fons, si aquest és de sorra o de posidònia queden restes enganxades al sèu, si no s’hi enganxa res, ens indica que és un fons de roca. Conèixer la sonda serveix per determinar la llargada de la cadena que aguanta l’àncora a l’hora de fondejar el vaixell. Aquesta és 3 vegades la sonda en un dia de bon temps i de 5 vegades en un dia de mal temps.\nNusos De cordes i cordills no n’hi ha a bord d’un vaixell, de fet, només hi ha la corda de la campana. En un vaixell les cordes s’anomenen caps. Fins que van aparèixer les fibres sintètiques, els caps de a bord eren fets de cànem i d’espart, ja que aquestes eren les fibres que els corders de la costa catalana tenien més a prop. Els nusos són bàsics per a poder treballar en un vaixell. La premissa universal d’un nus és que ha de ser fàcil de fer i fàcil de desfer per poder treballar amb facilitat i agilitat a bord d’una embarcació. De nusos n’hi ha de molts tipus, sovint en funció de la zona un mateix nus pot tenir diferents noms. Seguidament us presentem tres dels nusos indispensables a l’hora d’embarcar-se en un vaixell.\nLa navegació 13\nAS DE GUIA La seva funció és la d’amarrar el vaixell a terra.\nNUS DEL VUIT Serveix per fer de topall.\nNUS PLA La seva funció és la d’unir dos caps de la mateixa mena.\n8. Glossari Aixa: eina semblant a una petita destral que utilitza el mestre d’aixa per desbastar la fusta. > Amarrar: subjectar una embarcació a un punt fix o a una altra embarcació per mitjà d’un cap o una cadena. > Amollar: deixar anar, afluixant-lo, un cap. > Arriar: fer baixar una bandera o una vela hissada. > Atracar: acostar una embarcació arran d’un punt fix o d’una altra embarcació per amarrar-la-hi. > Cabotatge: navegació de port a port seguint la costa. > Cobrar: recollir un cap. > Estopa: fibres de lli o de cànem que s’utilitzen per calafatar els vaixells. > Fer ferm: amarrar un cap. > Hissar: fer pujar una vela o una bandera. > Obra morta: part d’un vaixell que es troba per sobre la línia de flotació. > Obra viva: part submergida d’un vaixell. > Varar: posar o treure una embarcació a l’aigua. >\n14 La navegació


La Processó de les Promeses inicia les festes de la Mare de Déu de la Salut d’Algemesí « algemesi.info\nFriday, 06 de September, 19 (21:42)\nDivendres, Setembre 6, 2019 – 18:30\nLes processons se celebren els dies 7 i 8 de setembre i són Patrimoni Cultural Immaterial de la Humanitat per la Unesco\nS’han acabat els assajos, les celebracions i els actes que avancen en el calendari les esperades processons de les festes de la Mare de Déu de la Salut. El dissabte 7 de setembre, quan el rellotge de la basílica de Sant Jaume marque les 10 de la nit, els més joves escenificaran els Misteris i Martiris, mentre la Muixeranga d’Algemesí farà el ball al qual seguirà la primera muixeranga i la festa ja no acabarà fins a altes hores de la nit del 8 de setembre ja en la frontera del dia 9.\nAl matí següent, 8 de setembre, és el dia central de les festes de la Mare de Déu de la Salut. A les 10 hores s’inicia la Processoneta del Matí des de la Capella de la Troballa per a recórrer el carrer de Berca i arribar fins a la plaça Major. Cap al migdia es pot viure un dels actes centrals d’aquestes processons, el triple intent d’entrada de la imatge de la Mare de Déu en la basílica escortada per les muixerangues i envoltada per tots els balls que actuen al mateix temps.\nLa tercera de les processons és la Processó de Volta General que recorre el nucli antic. Als balls s’uneixen els personatges bíblics i augmenta el recorregut pels carrers de la ciutat. La processó s’inicia a les 19.30 hores i finalitzarà passades les dues de la matinada amb l’entrada final de la imatge de la Mare de Déu en la basílica.\nAl llarg dels segles, els algemesinencs han estructurat tres processons que es duen a terme els dies 7 i 8 de setembre i que incorporen al llarg de quinze hores de processons tot un seguit de representacions i balls pels carrers de la ciutat. Segurament les muixerangues són les més conegudes, no obstant això, també hi destaquen representacions dels Misteris i Martiris, els balls dels Bastonets, els Pastorets, la Carxofa, els Arquets, les Llauradores i els Tornejants. Els Volants són els que porten l’anda de la Mare de Déu.\n: Ajuntament http://www.algemesi.es/va/report-slideshow/processo-promeses-inicia-festes-mare-deu-salut-dalgemesi-0\n← EXTRAESCOLARS 19/20


SNCM - Reserves, horaris i bitllets de ferri\nLa companyia francesa va rebre subsidis per assegurar les connexions de ferri entre la França continental i Còrsega, Algèria i Tunísia. Després d'una dècada acumulant pèrdues, el tribunal de Marseilla va elegir al grup Rocca per fer-se càrrec dels negocis d'SNCM.\nDes del 1976, SNCM havia operat travessies pel mar Mediterrani amb ferris moderns, que ara utilitzarà Maritima Ferris. Els ferris naveguen de Marsella, Toló i Niça a Calvi, Bastia, Ajaccio, Île Rousse, Propriano, Portivechju (Còrsega), Porto Torres (Sardenya), Algèria, Orà i Béjaïa, a Algèria. També naveguen a Tunis, a Tunísia, i a Gènova, a Itàlia.\nOriginàriament, SNCM es va crear com a resposta a la demanda d'un servei de ferri regular per a cotxes, càrrega i passatgers entre Còrsega i França i perquè els habitants de Còrsega tinguessin accès als serveis administratius francesos durant tot l'any.\nD'altra banda, Algerie Ferries ja no opera amb SNCM i proveeix connexions directes entre França i Algèria, a més a més de travessies des dels ports espanyols de València i Alacant.\nA les rutes tunisianes, CTN Ferries opera el servei setmanal que abans oferia SNCM.\nDirect Ferries ofereix comparacions d'horaris i preus de ferri basats en els teus criteris de cerca i et permet comparar SNCM amb molts horaris i preus d'altres companyies amb una cerca ràpida. Compara horaris i preus de SNCM amb totes les navilieres alternatives abans de reservar el teu bitllet per garantir que tinguis accès a la millor opció per al teu viatge.\nRutes i ports de SNCM\nTotes les rutes de SNCM


Cristian Palazzi. Tenim dret a la tranquil·litat? – Cristian Palazzi\nCristian Palazzi. Tenim dret a la tranquil·litat?\nCristian Palazzi\tTextos propis i aliens\t 9 marzo 2016 9 marzo 2016 3 minutos\nNo fa gaire vaig ser convidat a la seu de Cristianisme i Justícia a parlar d’un dels filòsofs del moment, Byung-Chul Han, i al final de la meva intervenció vaig fer una afirmació molt contundent que m’agradaria matissar. “Tenim dret a la tranquil·litat?”, em preguntava a propòsit de la solució hansiana als problemes de la societat contemporània. I la resposta era que no.\nSegons Han, vivim esclavitzats a la lògica depredadora del sistema actual. Una lògica que ens obliga dia rere dia a produir més, consumir més, aconseguir més. Cada cop som més dependents de les influències externes i, en aquest sentit, cal, segons ell, recuperar el nostre espai interior costi el que costi. Si no ho fem, ens diu, acabarem per perdre la poca humanitat que encara conservem.\nPerò com s’aconsegueix això? Segons Han la única manera que tenim de superar aquest estat de falsa necessitat és deixar-nos anar. Esgotar-nos definitivament, ens diu. Un esgotament reparador que “no necessita de pertinença ni de parentesc” perquè trenca amb el ritme frenètic al que estem acostumats i ens “afluixa el lligam de la identitat”, de manera que sorgeix, llavors sí, l’autèntica llibertat: el no fer res.\nHan li dóna la volta a la societat del rendiment plantejant, justament, el seu oposat: la societat del cansament. Un cansament que beu d’algunes de les claus del budisme Zen: la buidor, l’allunyament, però en versió postmoderna, és a dir, sense compromís social i en forma de tranquil·litat individual. Apartar-nos del que ens envolta ens permetrà superar, promet, molts dels problemes que ens assetgen. Ja ho va dir Epicur, al segle III abans de Crist: “la solució més senzilla per obtenir la seguretat davant els homes, que fins a cert punt depèn d’una capacitat eliminatòria, és la seguretat que proporciona la tranquil·litat i l’aïllament del món”. Han elimina el sentit de pertinença confiant que així els problemes passaran, com cauen les fulles a tardor, mortes d’inanició.\nSense voler negar la importància d’aquest diagnòstic, ens preguntem si és suficient plantejar-se com a remei a les preocupacions actuals l’enretirada meditativa que ens ajuda a contemplar els nostres paisatges interiors. Estem d’acord en que hem de recuperar la capacitat de tranquil·litzar-nos, sobreexcitats com estem tots plegats bullint en l’efervescència del progrés permanent, però, com assenyala molt encertadament Bataille, la tranquil·litat malentesa també pot tenir una cara fosca: “la tranquil·litat és la por que fa naufragar tota temptativa de comunitat universal”. Negar-nos a nosaltres mateixos l’accés al món confiant que el tornarem a retrobar sembla, com a mínim, un salt al buit difícil d’assimilar.\nPotser caldria, al costat de la proposta hansiana, afegir-hi el compromís amb allò que justament s’està intentant evidenciar: que cal millorar el nostre model de societat i que, per fer-ho, cal generar nous models de convivència. Si ens creiem, com va dir Levinas, que l’ètica neix del rostre de l’altre, la recuperació d’aquesta dimensió interior tan necessària hauria d’anar encaminada, precisament, a restablir allò que hem perdut pel camí: la capacitat de teixir complicitats.\nNomés l’escèptic pot quedar-se tranquil en la dimensió individual, perquè ignora la seva dependència amb els altres. Quan associem tranquil·litat a cansament correm el perill d’oblidar la necessitat d’establir comunitat, de ser reconeguts i, per tant, recolzats. La família, els amics, la ciutat, l’auto-abandonament personal pot ser bo com a píndola medicinal, però no pot ser el remei per aquells que necessiten ser escoltats. Més enllà de la mirada individual, cal afegir-hi els vincles, els lligams. Uns lligams que ens permetin entendre els nostres problemes com el que son: problemes comuns que exigeixen respostes comunes i compromisos actius. Si neguem la possibilitat de construir les relacions que ens han de permetre seguir endavant ens aboquem a una societat atomitzada que acaba per esdevenir la mateixa que preteníem criticar. És per això no tenim dret a la tranquil·litat. No, al menys, a una tranquil·litat que ens allunyi dels altres. Fins que no entenguem això, no podrem descansar.\n[publicat a CiJ el 3 de Març de 2016]\nPublicado 9 marzo 2016 9 marzo 2016\nPrevious Post Peter Gowan, La apuesta por la globalización. La geoeconomía y la geopolítica del imperialismo euro-estadounidense, Akal, Madrid, 2000\nNext Post El Dia Mundial del Turisme (per a tothom)


El CF Ripollet ret homenatge als seus exjugadors més veterans amb motiu del Centenari — Ajuntament de Ripollet\n/ El CF Ripollet ret homenatge als seus exjugadors més veterans amb motiu del Centenari\nEl CF Ripollet ret homenatge als seus exjugadors més veterans amb motiu del Centenari Una selecció d'exjugadors del CF Ripollet es van enfrontar diumenge a l'equip de veterans del FC Barcelona. https://www.ripollet.cat/actualitat/noticies/el-cf-ripollet-ret-homenatge-als-seus-exjugadors-mes-veterans-amb-motiu-del-centenari https://www.ripollet.cat/actualitat/noticies/el-cf-ripollet-ret-homenatge-als-seus-exjugadors-mes-veterans-amb-motiu-del-centenari/@@images/image/preview\nEl CF Ripollet ret homenatge als seus exjugadors més veterans amb motiu del Centenari\nUna selecció d'exjugadors del CF Ripollet es van enfrontar diumenge a l'equip de veterans del FC Barcelona.\nFotografia de l'homenatge als exjugadors del CF Ripollet. Fotos: Ramón Argenté.\nEl Camp Municipal de Futbol de Ripollet va viure un diumenge ple d'emocions. A les 19 h, es va disputar un partit amistós que va enfrontar una selecció d'exjugadors del CF Ripollet contra l'equip de veterans del FC Barcelona, amb motiu del centenari del club ripolletenc. Abans del partit es va viure el moment més emotiu, amb el sentit homenatge als antics jugadors del club. Es van aplegar veterans que hi havien jugat a partir dels anys 40. A la gespa hi era, entre altres, l'exjugador més veterà del club, Sebastià Argenté, amb 91 anys. L'homenatge va continuar amb l'entrega a tots els exjugadors de samarretes i gorres del centenari i un posterior aperitiu amb tots els protagonistes de la jornada.\nBon inici de lliga per al primer equip\nLes emocions al Camp Municipal ja havien començat al matí, amb el debut del primer equip a Segona Catalana. Els ripolletencs es van imposar al Gironella en una victòria treballada per 1 a 0. Un gol de Marçal Lladó, pocs minuts abans del descans, van trencar la igualtat en el marcador, que ja no va moure's en la resta de partit. Bon debut de l'equip i del seu nou entrenador, Sergio López.


Compromís rebutjarà la proposta del Govern per a la pròrroga de l’estat d’alarma – Compromís\nCompromís rebutjarà la proposta del Govern per a la pròrroga de l’estat d’alarma\nCompromís va exposar la setmana passada que el repartiment del fons creat pel Govern perquè les autonomies facen front a la crisi del coronavirus perpetuava l’infrafinançament que pateixen els valencians i valencianes per part del govern espanyol. En este sentit, va sol·licitar un canvi en els criteris de repartiment dels fons per a augmentar el pes de la població i, alhora, establir mecanismes de compensació per fer que les comunitats pitjor finançades (País Valencià, Múrcia, Andalusia, Galícia i Castella la Manxa pogueren disposar de les mateixes ferramentes que els altres territoris per a lluitar contra la pandèmia i els seus efectes socials i econòmics.\nLa negativa del Govern a incrementar els recursos dels quals disposa el territori valencià per a lluitar contra el coronavirus aprofundeixen en la falta d’equitat en el tracte de les valencianes i valencians respecte a altres autonomies i suposa una discriminació, encara més greu en temps de crisi sanitària. Compromís entén que la petició que tots els territoris disposen dels mateixos recursos per habitant per a salvar vides, rescatar persones i combatre les conseqüències de la pandèmia és un plantejament de sentit comú.\nDesprés de dies de negociacions que semblaven avançar, ahir va haver-hi un canvi radical en l’actitud del Govern coincidint amb l’acord al qual van arribar amb Ciutadans. El Govern ha rebutjat unes demandes absolutament raonables: equitat entre territoris i igualtat entre ciutadans. Ha triat, de forma equivocada, donar l’esquena a les valencianes i els valencians i restar-nos oportunitats per a lluitar contra la pandèmia i la crisi.\nCompromís sempre s’ha comportat amb serietat i rigor en la seua activitat\npolítica en el Congrés, treballant per a la conformació de governs progressistes que atengueren les reivindicacions valencianes, des de la votació en la moció de censura que va fer president a Pedro Sánchez fins a la investidura i la conformació de l’actual govern. Lamentem que el Govern ara rebutge el nostre suport no volent atendre peticions que busquen equitat i igualtat d’oportunitats de tota la ciutadania. No podem donar suport a mesures que perpetuen la injustícia i el maltractament al poble valencià.\nCompromís aconsegueix que el PP torne a la Diputació els primers 50.000 euros amb els que va finançar-se irregularment


L'Ajuntament d'Abrera impulsa intervencions en habitatges en situació de pobresa energètica\nDes de la Regidoria de Serveis Socials de l’Ajuntament d’Abrera s’han iniciat vuit intervencions per enfortir les respostes preventives davant les situacions de pobresa energètica al municipi, amb el suport de la Diputació de Barcelona a través del Servei d'Acció Social, l'Oficina Tècnica de Canvi Climàtic i Sostenibilitat i l'Oficina de l'Habitatge.\nLa finalitat del programa és millorar l'eficiència energètica dels habitatges d’Abrera en situació de pobresa energètica, reduir les despeses de subministraments bàsics (electricitat, aigua i gas o altres combustibles) i millorar la qualitat de vida de les persones beneficiàries.\nque hagin rebut ajudes d’urgència social per fer front al pagament de subministraments bàsics en el darrer any;\nque es trobin en situació de tall o avís de tall dels subministraments bàsics;\nque tinguin factures d’aigua, electricitat i gas elevades, o desajust entre el que diuen que consumeixen i les factures que paguen;\nque es trobin en situació de vulnerabilitat energètica tenint en compte les necessitats personals com ara infants, gent gran, persones amb malalties cròniques, o persones amb discapacitat.\nA les persones beneficiàries d’aquest programa, se li realitzarà una auditoria energètica en el domicili amb instal·lació d’aparells de monitoratge del consum, així com d’elements bàsics per a la millora de l’eficiència energètica. També rebran consells individualitzats en el domicili sobre pautes de consum eficients i formació en grup sobre eficiència energètica i drets dels consumidors, assessorament individualitzat sobre l’ajustament de contractes a les necessitats reals de la llar i la realització, quan s’escaigui, dels tràmits per modificar la potència contractada, sol·licitar el bo social, o altres gestions amb l’objectiu de reduir les despeses de subministraments.\nDes de l'Ajuntament d'Abrera es valoraran les propostes de millora juntament amb els usuaris i les millores en les llars aniran a càrrec d’una empresa acreditada des de la Diputació de Barcelona. Està previst que inverteixen en cada domicili fins a 70 € per canviar bombetes, posar aïllants, etc.


Margallo defensa que el rescat directe de la banca espanyola encara és una opció "oberta"\nEl ministre d'Afers Exteriors assegura que "el més important és la negociació dels termes del contracte"\nACN Luxemburg Actualitzada el 25/06/2012 11:34\nEl ministre d'Afers Exteriors del govern espanyol, José Manuel García-Margallo, ha assegurat aquest dilluns que la recapitalització directa dels bancs encara és una "opció oberta". En declaracions a la premsa a la seva entrada a la reunió que els ministres d'Exteriors dels 27 fan a Luxemburg, García-Margallo ha remarcat que avui el govern només fa el "tràmit formal" de demanar l'ajuda financera, i que el "més important" a partir d'ara serà la "negociació dels termes del contracte". El ministre ha defensat que cal que l'Estat aconsegueixi retornar el préstec "en un termini llarg i amb un tipus d'interès baix".\nEl ministre espanyol ha assegurat que "com qualsevol família que demana un préstec a un banc", l'Estat ha de negociar els termes del rescat. "Si s'aconsegueix un termini de devolució llarg i un tipus d'interès baix, l'operació serà molt més favorable", ha defensat García-Margallo, que tot i això ha considerat "utòpic" que es donin 30 anys per tornar el rescat. El cap de la diplomàcia espanyola ha fet aquestes declaracions el mateix dia que Madrid ha enviat a l'Eurogrup la petició formal pel rescat.\nSegons García-Margallo, l'opció de recapitalitzar els bancs directament amb diners europeus i no a través d'un préstec a l'Estat encara segueix "oberta". "La qüestió de si l'ajuda es dirigeix directament als bancs o es fa a través de l'Estat segueix oberta. El tema es va tractar a Roma entre els quatre líders europeus i encara no s'ha arribat a una solució", ha defensat García-Margallo, en referència a la trobada de divendres passat a la capital italiana entre el president espanyol, Mariano Rajoy, el primer ministre italià, Mario Monti, la cancellera, Angela Merkel i el president francès, François Hollande.\nEl ministre García-Margallo ha dit que una altra de les qüestions "obertes" en la negociació pel rescat és la preferència dels països europeus per davant d'altres inversors en el retorn del préstec. Segons ha dit, això dependrà "de l'instrument al qual finalment s'acudeixi" per ajudar l'estat espanyol: el fons de rescat permanent o el provisional. "En el tractat que estableix el mecanisme provisional (EFSF) no hi ha cap dret de preferències sobre aquests crèdits, en el tractat definitiu (ESM), sí", ha explicat García-Margallo.


El defensa culer, que està disputant el Mundial de Rússia amb la selecció colombiana, repassa els seus jugadors preferits per posició\nNou capítol de la sèrie ‘My Top 4’, en aquest cas el protagonisme recau en Yerry Mina. El defensor està disputant el seu primer Mundial amb la selecció del seu país, Colòmbia. Serà l’últim dels jugadors del Barça que debutarà en el campionat, concretament en l’interessant duel que l’enfrontarà al Japó, corresponent a la primera jornada del Grup H aquest dimarts a les 14 hores.\nEls seus referents i herois, com no podien ser d’una altra manera, tenen accent de ‘La Tricolor’. Concretament són un porter, un migcampista i un davanter sorprenent... L’altra llegenda que Yerry Mina escull és un defensor històric barcelonista. Saps de qui parlem? Descobreix els protagonistes en aquest vídeo!


LA SEU D'URGELL: ESCULTURES DE JAI RIUS\nPirineusTV: Inici Cadena Pirenaica / Contactar-Participar\nUtilitzant aquest web acceptes els termes i condicions\nCadena Pirenaica Alt Urgell-Cerdanya: 1 de Juny 2009 CLOENDA DEL 75È ANIVERSARI DE L’IES JOAN BRUDIEU\nUn emotiu homenatge al personal docent i no docent i als alumnes ha tancat els actes commemoratius del 75è aniversari de l’institut Joan Brudieu. La cloenda s’ha celebrat aquest dissabte a la tarda, a la sala d’actes de l’institut, que s’ha omplert a vessar per assistir a l’homenatge. Durant els primers 75 anys d’activitat del centre d’ensenyament secundari de La Seu d’Urgell hi han exercit més de 600 professors i hi han estudiat més de 18.000 alumnes. L’acte d’homenatge s’ha focalitzat als 17 directors que han estat al capdavant de l’institut durant 75 anys, més el director actual, Xavier Falcó, al càrrec des del 2002. No tots els directors hi han pogut assistir personalment, però pràcticament tots han tingut la seva representació amb la presència de familiars. Alguns dels directors que han recollit el seu present personalment, que ha consistit en una flor i en una reproducció d’una pàgina del Beatus de Lièbana, han estat Joan Roig, director entre els anys 1959-1962; Ramon Gubern, entre els anys 63 i 67; Lluis Rourera, entre els anys 70 i 73; Cinta Català, entre els anys 1973 i 77; i tots els directors de les dècades dels 80, 90 i principis del segle XXI: Enrique Aramburu; Pedro Hernández; Àngel Joval; Javier Salazar i Vicens Santamaria. TALL XAVIER FALCÓ, DIRECTOR IES JOAN BRUDIEU\nEls directors han representat tot el personal docent. Però l’homenatge no ha exclòs els alumnes i el personal no docent. Per això també han rebut un obsequi dos alumnes que van començar les classes el primer any d’institut, el 1933: Maria Parramon i Salvador Cerdà, i dos alumnes de primer de batxillerat del curs 2008-2009, Bea Prada i Pol Moya. Com a representant del personal no docent, Carme Vilarrubla ha estat l’homenatjada. L’acte ha comptat amb la intervenció de l’actual director de l’institut, Xavier Falcó, que ha recordat que el primer curs, l’any 1933, hi havia 33 estudiants i, en el curs actual, n’hi ha 868. També han parlat la tinent d’alcalde de l’ajuntament de la Seu, Teresa Casassas; el president del consell comarcal de l’Alt Urgell, Jesús Fierro; la directora adjunta de l’Alt Pirineu i Aran dels Serveis Territorials de Lleida, Marisa Feixa i el conseller de Governació i Administracions Públiques, Jordi Ausàs. El conseller Ausàs ha subratllat la importància per a la Seu, l’Alt Urgell, i les comarques veïnes i Andorra de tenir un institut d’ensenyament secundari. A més, el conseller ha recordat l’empenta de l’alcalde de l’època, Enric Canturri, i d’altres urgellencs, que van moure’s per aconseguir l’institut. TALL JORDI AUSÀS, CONSELLER DE GOVERNACIÓ I ADMINISTRACIONS PÚBLIQUES\nBregolat ha pronunciat un discurs entretingut, combinant història i la seva experiència com a alumne ja fa 50 anys. Bregolat ha tingut bones paraules per als seus professors, com l’Elvira Farràs i el director Joan Roig, que no han faltat a l’acte. Bregolat, com actual ambaixador a Andorra, ha recordat que la proximitat de l’Estat veí va ser decisiva per obrir un institut al Pirineu de l’any 1933. El conseller Jordi Ausàs també ha subratllat la influència d’Andorra com a argument decisiu per implantar l’institut de la Seu. TALL JORDI AUSÀS, CONSELLER DE GOVERNACIÓ I ADMINISTRACIONS PÚBLIQUES\nEl de la Seu és un dels sis instituts fundats a Catalunya l'any 1933, durant la Segona República, també coneguda com la dels mestres. Tres generacions s’han format a l’institut urgellenc. Als anys 60, la Seu era la ciutat de l’estat espanyol amb el percentatge més alt universitari. I, actualment, és l’institut més gran del Pirineu i de tota la demarcació de Lleida, amb una àmplia oferta educativa..\nPer tot això, l’institut Joan Brudieu ha estat proposat com a candidat al premi de Catalunya d’Educació. TALL XAVIER FALCÓ, DIRECTOR IES JOAN BRUDIEU\nESCULTURES DE JAI RIUS A L’APARADOR\nL’artista Jai Rius exposa una mostra de la seva escultura en formigó a l’espai d’art al carrer l’Aparador, a la plaça del Carme de la Seu d’Urgell. La col·lecció es titula INDIAN GODS & SOUVENIRS.\nEn Jai Rius treballa l’escultura en formigó com a material definitiu. Després d’un procés de modelatge i motllo perdut, aconsegueix el resultat final. La policromia, les plaques d’alumini com a suport de la imatge plana i objectes plàstics completen l’obra.\nDel treball escultòric se’n deriva el món de la imatge plana. El collage virtual, la fotografia, l’escàner i el color entren a formar part del nou treball de Jai Rius, on el joc amb diversitat d’objectes i imatges és bàsic per obtenir estàtues planes. Les escultures de Jai Rius, fins l’1 de juliol, a l’Aparador.\nInici, Pirineus Televisió / Noticies locals Alt Urgell i Cerdanya / Apren a ballar amb "Pista de Ball" / "Els Savis del Pirineu" / Les Riuades del Segre al 1982 / L'equip de Pirineus TV / Programació UHF / Contactar-Participar


Què és Low Festival!\nEn Low Festival treballem per a que gaudisques al màxim el festival i convertisquen els tres díes de festival en un record inoblidable.\nDesprés de 12 edicions, ens hem consolidat com el festival més complet de la zona de Llevant. Tres dies de platja, sol i música en viu en una extensió de més de 30.000 m², perfectament condicionat amb multitud d’espais dedicats a la música.\nÀmplies zones verdes de relax amb tot tipus de comoditats, 2 zones VIP (una amb piscina i cervesa il·limitada!), restauració gourmet (amb opció vegetariana i per a celíacs), sofás, ombrel·les…\nGaudiràs d’un ambient immillorable a Benidorm, una de les ciutats més turístiques i carismàtiques d’Europa. I tot amb el bon rotllo que desprenen els lowers. T’apuntes?\nLes millors zones VIP\n¡Gaudeix de Low Festival d’una altra forma!\nDues zones VIP perquè vives el festival de manera exclusiva. Espais de relax, àmplia extensió de gespa, restauració gourmet amb opcions vegetarianes i per a celíacs, preus especials, mobiliari amb ombrel·les i sofàs, etc…\nGaudiràs dels concerts dels teus artistes favorits des de la graderia VIP, un punt privilegiat només per a uns pocs.\nI si vols viure l’experiència al màxim, aconsegueix el teu abonament VIP POOL. Tots els avantatges del teu abonament VIP, però a més, podràs banyar-te en una piscina olímpica i beure cervesa il·limitada!\nEn Low Festival no ens agraden les massificacions, per això celebrem el festival a la ciutat esportiva Guillermo Amor, un dels recintes més increïbles del panorama festivaler nacional amb més de 30.000 m² de gespa i espais diferenciats per a cada escenari.\nÉs un espai còmode, net, assequible i de la millor qualitat, pensat i creat per a amants de la música.\nPodràs gaudir de la teua parcel·la de gespa privada, sense aglomeracions i amb el bon rotllo Lower.\nDesprés de 10 anys d’experiència, podem afirmar que *Low Festival continua sorprenent cada edició amb el seu cartell.\nGaudeix d’actuacions en directe de més de 70 artistes del rock, pop i l’electrònica. Una programació d’infart amb les millors bandes i *Djs del panorama nacional i internacional.\nQuatre escenaris principals del festival, amb alternatives de diferents gèneres musicals i propostes artístiques, i en els quals mai patiràs solapes de més de 15 minuts entre els dos escenaris més grans.


Màster Beyond Art Direction | Elisava\nMàster Beyond Art Direction\nUna visió disruptiva, experimental, exploratòria i multidisciplinària de la Direcció d’Art per identificar, qüestionar i reformular els convencionalismes en el món del disseny i la creativitat.\nBernard Arce, Lucía Colombo\n(+450 € preinscripció)\nFinanciació y beques\nTítol oficial de grau o equivalent en Disseny Gràfic, Comunicació Audiovisual, Publicitat, Belles Arts, etc.\nEl Màster Beyond Art Direction s'apropa a l'univers de la direcció d'art amb una perspectiva definida per tres principis: experiència, experimentació i expressió, qüestionant i reinterpretant mètodes creatius tradicionals per trobar conceptes i estètiques inesperades i originals.\nLa direcció d'art és una professió amb especialitzacions molt diverses i concretes, per això juga un paper cada vegada més rellevant a través de les múltiples indústries creatives, la qual cosa obliga a conèixer en detall la naturalesa i els recursos expressius de múltiples llenguatges com són: la paraula, la fotografia, el vídeo, l'objecte i la interacció. En aquest sentit, el Director o Directora d'Art no interpreta les propostes estratègiques sinó que també s’apropa a la realització, la producció, el treball de camp i la creació. Per aquest motiu aquest màster té un format de permanent workshop a on els projectes es porten més enllà del plantejament creatiu i estètic.\nAquest programa conté una bona dosi de disrupció en la seva essència i té com a una de les seves premisses identificar, qüestionar i destruir convencionalismes en el món del disseny i la creativitat. Per aquesta raó ens situarem en els extrems de l'espectre artístic tant en l'analògic i artesanal, com en el CGI i la virtualitat. El programa busca explorar gèneres i estils específics com l'horror, el documental i l'erotisme. Aquest màster percep la innovació com una àrea que no només li pertany a la revolució digital i busca potenciar el seu caràcter experimental barrejant formats i codis de manera conscient i inesperada, a la recerca de nous resultats.\nA nivell contextual el programa s'enfoca en un espai i temps metamodernistes en què els processos i discursos narratius i deconstructius coexisteixen de manera que provoquen el remix i la intertextualitat. Sota la premissa d'explorar en categories alternatives de la bellesa es visitaran estètiques orientals i nòrdiques.\nSota la premissa d'apropar-nos a la realització treballarem en la recerca i desenvolupament de projectes d'autor, que ajudin els participants a definir i potenciar la seva estètica i marca personal. El treball col·lectiu també es potenciarà incloent projectes on el grup haurà de complementar-se per assolir els objectius.\nEl projecte final s'acostarà al món de la moda i el film, on es desenvoluparan pel·lícules capaces de reptar i explorar en els principis d'aquesta categoria i oferir una mirada fresca, autèntica i transgressora.\nImpulsar una visió disruptiva que permet un abordatge fora de la norma a l'hora de crear, el principal valor que pot tenir un creatiu en el context actual.\nConstruir un perfil professional competitiu i innovador que integri els últims criteris i tendències en comunicació.\nPotenciar les aptituds creatives i l'habilitat de transició entre llenguatges, com a qualitats per aportar valor en un mercat en constant canvi: fomentant la immersió en la cultura audiovisual, propiciant la multidisciplinarietat i interrelació de llenguatges i plataformes creatives (música, teatre, cinema, fotografia, recursos audiovisuals, performance, etc.).\nOferir els instruments i les eines necessàries d’una metodologia per a l’anàlisi, la conceptualització i definició formal d’una estratègia.\nFomentar la immersió en la cultura visual, propiciant la multi-disciplinarietat i la interrelació de mitjans i llenguatges creatius (música, teatre, cinema, instal·lació, Internet...) amb la voluntat de gestionar referents i aplicar-los en projectes visuals i/o audiovisuals.\nDestacar el paper preponderant de l’estratègia estètica com a valor transformador, econòmic i social.\nAtorgar les eines per a propulsar projectes propis, sota una marca personal, un perfil i un estil creatiu definit i únic.\nFormar professionals creatius amb una visió i un pensament estratègics en el context de la comunicació i la direcció d’art; perquè elaborin solucions reals i eficients als problemes plantejats en el context del mercat actual.\nFormar professionals amb el domini de les competències i les funcions pròpies del director d’art, capaços de crear i dirigir projectes en l’àmbit dels missatges visuals.\nPlanificar un projecte integral de comunicació estratègica multicanal, des del diagnòstic a la presentació final.\nAnalitzar l’entorn, a partir de les necessitats comunicatives, determinant quins són els elements clau, els grups d’interès i els processos que intervenen directa i indirectament en la definició d’una proposta de valor i concepte creatiu.\nUtilitzar la diversitat de llenguatges, suports i canals, amb l’objectiu d’articular estratègies integrals de comunicació capaces de connectar als clients amb els usuaris.\nGenerar nous mons possibles mitjançant mètodes projectuals disruptius.\nGestionar el procés creatiu, implícit en qualsevol projecte de direcció d’art, a través de les diferents etapes analític-generatives que el caracteritzen.\nIncorporar la Direcció d’Art dins del context professional.\nEntendre els mecanismes d’expressió estètica i la seva capacitat per transmetre idees i sensacions.\nConèixer els mecanismes neurològics inherents als processos creatius per aplicar-los als processos generatius.\nCanalitzar la creativitat i convertir-la en un valor diferencial, econòmic i de mercat.\nDominar les tècniques de creativitat i estratègia estètica.\nUn cop realitzat amb èxit el programa, estaràs preparat per exercir en els següents entorns professionals:\nProductores audiovisuals (publicitat, cinema i TV).\nEstudis i empreses de disseny.\nEmpreses de comunicació multimèdia.\nDirecció d’Art “in house” en empreses i institucions.\nBeatriz Barco: Neurobiòloga especialista en comunicació. És guionista i periodista freelance, especialitzada en temes relacionats amb la ciència. Actualment treballa a l'agència de comunicació científica Ubik Media.\nXavier Camós: Brand manager de cerveses Moritz. Ha participat en el llançament de la flagship de la marca, la Fàbrica Moritz Barcelona, així com de l'estratègia de comunicació actual de la mateixa.\nAndrés Hispano: Realitzador audiovisual, comissari artístic, docent i escriptor especialitzat en cinema. Actualment desenvolupa per al CCCB la plataforma audiovisual SOY CÁMARA.\nNacho Gómez: Professor i realitzador audiovisual, especialitzat en documentals i publicitat. Ha estat premiat en diferents festivals com el de Sant Sebastià, El Sol o El Ojo Iberoamericano, a Buenos Aires.\nSònia Figueras: Producer d'imatge fixa i en moviment. En els últims 10 anys, ha treballat com a productora en diferents àmbits, des del rodatge (live action), a l'animació (CGI), fotografia com en campanyes interactives.\nMarc Sancho: Dissenyador gràfic i director d’art. Es fundador de l’estudi Querida, especialitzat en direcció creativa i estratègia de continguts. El seu últim projecte ha estat fundar la productora audiovisual Mañana.\nMimi Margalef: Director creatiu, director d'art i dissenyador de producció. Ha treballat en ambdues parts de la publicitat durant més de 15 anys en agències com C14 Barcelona o Contrapunto BBDO Barcelona.\nFlowers by Bornay: Creadors d'art floral. El taller ha estat i és responsable de la decoració floral d'hotels, esdeveniments i accions per a marques com Hermès o Louis Vuitton. Reconegut com un dels millors tallers d'art floral al món.\nMichele Pinna: Director d'art que treballa a la indústria de la moda amb una sòlida formació en disseny gràfic i digital. Ara treballa com a director d’art de Desigual.\nBeatriu Malaret: Consultora i formadora del desenvolupament de perfils professionals orientats a la gestió integral i estratègica al sector del disseny i la moda. Professora de teoria de la moda i el disseny.\nIsabel Domènech: Estilista i directora creativa, amb experiència en estilisme editorial, a e-commerce, en publicitat, en videoclips i assessorament de marques. Ha treballat per a clients com Rosalia o Nike.\nPepi de Boissieu: Dirigeix un estudi creatiu on el menjar és l’eix central. Utilitza el disseny i l’art per crear instal·lacions d’aliments a mida i experiències alimentàries.\nAlbert Majos: Professional del màrqueting olfactiu i creador d'Akewuele, que ha creat el odotip per a marques com: PSC, BMW, o MINI i treballant per a la línia cosmètica i perfumeria de Pull & Bear i Oysho.\nZoe Barceló: Director creatiu. Amb un perfil creatiu i estratègic porta a terme projectes de comunicació, disseny i innovació en col·laboració amb agències de publicitat, estudis de disseny, d'arquitectura i clients finals.\nJesús Obelmejías: Regional Manager a Opinno, una consultoria d’innovació. Conferenciant i especialista en comunicació i innovació tecnològica.\nDedo Ciego: Directors de mixmedia i artistes visuals. Exploren la imatge en moviment combinant tècniques artesanals, materials digitals i processos analògics a la recerca de resultats únics en la creació de vídeos.\nBerta Valls: Productora d’esdeveniments. Ha treballat com a directora creativa en VICE en els últims 10 anys i ara col·labora externament sobretot en la conceptualització d'esdeveniments i experiències de marca.\nDomestic Data Streamers: Consultoria de comunicació estratègica que crea narracions a través de dades. Han realitzat instal·lacions per a diferents museus i institucions tant a nivell nacional com internacional.\nDavid Carabén: Cantant, guitarrista i compositor del grup Mishima. Columnista esportiu setmanal a La Vanguardia i col·laborador en alguns programes de RAC1.\nAinhoa Nagore: Directora d’art independent que ha treballat amb marques, agències de publicitat i estudis de disseny. Ofereix serveis creatius que van des de l’estratègia d’imatge fins a solucions de marca.\nDani Trujillo: Compositor, dissenyador de so, mescla i postproducció d'àudio. Ha realitzat la música d'espots per a marques com Toyota o Audi, i també ha compost la música de diversos llargmetratges i curtmetratges.\nDirectora del Màster Beyond Art Direction i professora del Màster en Direcció d'Art


El teatret català - El Dietari del Procés - Blogs de l'indirecte!cat\nOpinió amb independència. Dissabte, 22 de setembre de 2018 03:26 h\nDietari 2014 Dilluns, 8.1.2018. 23:35 h\nEl teatret català\nLa fotografia que ha penjat avui Puigdemont és del tram de la C38 que baixa de Molló a Camprodon. Com saben, la carretera culmina en l'altre sentit a la frontera francesa\nBé doncs, ja tenim l’esceneta de baixa estofa muntada al gran teatre de la política catalana per aquests dies que precediran la composició del nou Parlament i del Govern un dies després. Diem de baixa estofa perquè la història no és nova i perquè la pressió que es palpa al carrer no és gaire intensa. La situació ja no es viu amb els nervis d’altres vegades (sort), perquè hi ha confiança en l’acord, però la preocupació segueix latent.\nAvui el PDECat, sí, l’encara partit del president Puigdemont, ha reunit el comitè nacional com és habitual. Al capdavant però hem vist Artur Mas i Marta Pascal en primer terme. Acostumats a una postconvergència independentista, sense Puigdemont a la fotografia, veure aquests perfils liderant una altra vegada no deixa de ser un mal símptoma. Esperem que no un mal presagi. Les declaracions resultants, de Mas, han estat de caire autonomista: “els independentistes ni són prous ni han fet prou per imposar res”. Una aposta pel govern legítim però sense força les coses. Si no pot ser, és preferible evitar noves eleccions i aconseguir mantenir la majoria independentista amb un govern estable. El govern estable és cert que el necessitem, però la CUP no el garantirà si l’objectiu no és la República catalana.\nLa CUP té raó una vegada més, i ara sembla que, per fi, hi ha l’opció que es comencin a mullar. Els cupaires estudiaran entrar una persona a la Mesa (Maria Sirvent o Vidal Aragonès), com també la proposta d’ERC de cedir-los un diputat perquè formin grup parlamentari, cosa que ha molestat al Grup del PDECat al Congrés, perquè considera que els republicans podrien haver fet el mateix a Madrid amb ells. Els anticapitalistes, com era d’esperar, posen dues condicions al tema Mesa: el compromís que es constitueixi una comissió sobre la violència policial espanyola de l’1O, i el de estudiar els aspectes materials de la sobirania del país. Condicions que no haurien de suposar un entrebanc si l’objectiu és el que ha de ser per JxC i ERC.\nEls tercers en discòrdia, Esquerra Republicana, segueixen jugant al gat i la rata amb la investidura. Sí al govern legítim, i sí a Puigdemont, però amb l’aval dels lletrats del Parlament a l’hora de tornar a exposar una presidència de l’hemicicle català a forçar el reglament. A ningú se li escapa que potser Puigdemont haurà de fer una passa enrere i restarà la carta de Junqueras, que ja veurem si la llista del president vol utilitzar. De Junqueras avui hem sabut que la seva defensa demanarà aquesta setmana el trasllat a una presó catalana, sol·licitarà poder participar en el debat d’investidura i iniciarà el recorregut per dur el seu cas a instàncies europees.\nI el president Puigdemont, què hi diu? Només podem saber coses a partir de terceres persones. Sembla ser que té ganes de tornar sempre i quan ja sigui una vegada investit com a president, mentre a la vegada penja fotos enigmàtiques al seu instagram amb fotografies de camins. Avui n’ha penjat una que semblava identificar el poble de Camprodon, com si hagués de tornar d’amagat de l’exili. Suggerent, i a la vegada entretingut. Mentrestant, el president es va reunint amb entitats, partits, gent i properament ho farà amb la seva llista per traçar l’estratègia que ha de seguir per ser investit. Certament, aquesta és la via si vol intentar complir la promesa de tornar si guanyava.\nI tot això, per fer què? El reconegut Toni Soler afirmava avui que “Mentre ens indignem pels presos i protestem per la repressió ens oblidem de la República. I ja està. Aquest és el pla”. Certament, i ho veiem des que l’Estat va iniciar la repressió quan va veure que el Govern català va anar de farol amb la DUI. D’Oriol Junqueras, el jutge només vol saber si entra a govern si és capaç de fer tot allò de què l’acusen abans d’haver-ho fet, o governarà com un xaiet acovardit pel 155 i l’espasa de Damocles de la presó. Aquest és el gran debat que tenim entre mans, i sabem que, per molt que sigui lícit construir i construir, no podem oblidar la referència de l’1 d’octubre i que per guanyar, haurem d’arriscar de veritat, és a dir, fer el que tothom esperava que féssim quan vam declarar la independència.\n987 lectures Cap comentari