Jordi Graupera, adreçant-se als centenars de voluntaris reunits al Casinet d'Hostafrancs tres dies abans de començar la campanya electoral / Jordi Play\nFa tres anys que Jordi Graupera està “obsessionat amb Barcelona” i un any i mig que va posar en marxa el seu projecte per a unes primàries sobiranistes per a les eleccions municipals del 2019. Al final van quedar descafeïnades –no hi van participar la majoria de partits interpel·lats–, però ell hi va arrasar.\nAhir començava el seu compte enrere com a candidat del 26-M. La campanya arrenca dijous a la nit i de moment les enquestes el deixen fora i els mitjans públics gairebé també: Betevé li farà cert seguiment informatiu però no l’ha convidat al debat de divendres. Tant és una cosa i l’altra. Ell ni es planteja no entrar a l’Ajuntament i no deixa passar cap oportunitat de fer campanya: si cal, a la Junta Electoral. Hi hem passat una jornada, com hem fet amb altres candidats, i ho hem comprovat.\n9.30 h Avís a navegants a TV3\nÉs dilluns i Jordi Graupera és en una cantonada del parc del Clot a primera hora. El programa ‘Els Matins’ de TV3 li ha ofert una connexió en directe per entrevistar-lo i els ha citat a prop de l’associació de veïns que ha de visitar després. Aprofita per advertir que presentarà un recurs a la junta electoral contra la decisió de Betevé de no convidar-lo al debat d’alcaldables. Recorda que el regidor Gerard Ardanuy va a la seva llista i que això li dona dret a ser-hi. Perquè TV3 vagi posant les barbes en remull.\n10. 00 h Els desencantats del Clot\nGerard Ardanuy, precisament, l’espera davant de l’Associació de Veïnes i Veïns del Clot, on també compareix Carles Domingo, un altre membre de la llista. Tots tres seuran a la mateixa taula amb un líder veïnal veterà, el secretari de l’associació, Miquel Catasús, i el vocal Jesús Pérez. També els exposen la seva decepció perquè no se’ls ha convidat a un debat que han organitzat, però Catasús no gasta contemplacions. “És que set candidats ja són massa, i d’aquests set no en podem deixar cap fora, i com que ni volem fer una cosa de cara a galeria sinó parlar a fons de coses del barri, com més gent pitjor”. I d’aquí no el trauran. Han topat amb un de més tossut i ja ha vist moltes eleccions i molts candidats en la seva vida associativa.\nGraupera, Ardanuy i Domingo no es podran aixecar-se d’allà fins que hagin escoltat totes les demandes que han posat per escrit a la revista de l’entitat de cara a les eleccions: 11 prioritats sobre salut, educació, habitatge, urbanisme i la biblioteca pendent. Quan Graupera proposa anar a fer un tomb i veure sobre el terreny el que necessiten, Catasús aixeca les celles, mira el rellotge i posa el dit sobre la llista: “És que jo a les 11 haig de marxar i encara falten coses”. Graupera, Ardanuy i Domingo acaten. Quin remei.\nJordi Graupera i Gerard Ardanuy amb el secretari de l’Associació de Veïnes i Veïns del Clot, Miquel Catasús / S.B.\nAviat surten les queixes sobre l’equip de govern d’Ada Colau. “Crèiem que aniríem millor amb ells, perquè eren els de la participació, i no hem anat millor. De les expectatives que teníem, res de res. Josep Maria Montaner [el regidor d’Habitatge i del districte de Sant Martí] i ens va demanar una llista de solars disponibles per a pisos protegits i n’hi vam trobar 40. Li vam donar fa dos anys i no hi ha hagut manera de reunir-nos-hi per comentar-la”, es queixa Catasús. Amb el seu posat de no deixar-se impressionar per ningú –tampoc per la dialèctica i el coneixement de Graupera de com es gestiona l’habitatge públic a París i Viena–, afegeix que també s’ha sentit ignorat per altres partits, “inclosa ERC”. “Això que segons quan i segons com els he votat”, remata amb un llaç groc a la solapa de la jaqueta.\n11.25 h Esmorzar, viatge amb bus i una admiradora\nAl final, la trobada s’ha allargat vint minuts més del previst i la comitiva de Primàries torna a sortir al carrer passat un quart de dotze. Ardanuy, que coneix el barri, els vol portar a esmorzar a La Formiga Martinenca, una entitat fundada a principis del segle XX. La troben tancada i s’han de quedar al bar el costat, regentat per ciutadans xinesos, com mana el segle XXI.\nDesprés d’un entrepà de pernil dolç que, per la mida, podria ser un dinar, és hora d’anar cap al local de campanya, al carrer de la Llibertat, a Gràcia. Hi tenen feina abans d’anar a un dinar d’alcaldes al Centre Cultural El Born. Caminen una estona fins a una parada d’autobús.\nUna admiradora demana a Jordi Graupera fer-s’hi una foto. Han coincidit a l’autobús / S.B.\nDurant el trajecte, un matrimoni llança llambregades a Graupera. I quan baixen a la mateixa parada no poden resistir la temptació i li demanen de fer-s’hi una foto. Bé, la senyora vol que el senyor li faci una foto amb el candidat. Ell aprofita totes les passades per intentar rematar i els convida a una trobada de voluntaris i apoderats que hi ha a la tarda, al Casinet d’Hostafrancs. “Ui, no ho sé, ja ho veurem”, fa ella, amb cada de “potser et votaré però no em demanis més”.\n12.10 h El local de campanya més estret que has vist mai\nAl local de la candidatura Barcelona És Capital-Primàries l’equip treballa a tot gas. És en un carrer de Gràcia anomenat Llibertat, però de llibertat de moviments allà dins n’hi ha poca. És un espai estret com un túnel amb els llocs de treball enganxats l’un amb l’altre. Al fons hi ha una taula gairebé encastada entre les dues parets on seuen Adrià Alsina –número 4 de la llista– i altres membres de l’equip donant voltes a idees. Un plànol de Barcelona amb les seccions censals acolorides segons les possibilitats de trobar-hi votants –càlculs fets creuant dades d’eleccions anteriors– que han fet servir per decidir on anaven a fer campanya porta a porta.\nJordi Graupera i Maria Vila, al local de campanya de Barcelona És Capital-Primàries / S.B.\nLes anades i vingudes al carrer són constants: cada vegada que algú vol tenir una conversa discreta. “Acompanya’m a buscar un cafè”, diu Graupera a Maria Vila, la número dos de la llista. Després surt ell sol amb el tècnic de vídeo: el gravarà durant un minut demanant a la gent que voti per decidir quins dels 100 punts del programa –que s’ha fet a partir de reunions de voluntaris i simpatitzants– han de ser prioritaris. Ho llançaran a YouTube i volen aconseguir que 5.000 persones hi votin. Seran 5.000 votants que ja tindran mobilitzats per al 26-M, que els pot venir d’un grapat de vots. En necessiten entre 33.000 i 38.000 per entrar a l’Ajuntament, calculen.\n13.15 h Dinar al Born amb alcaldes històrics\nUn taxi portarà Graupera i Maria Vila al dinar organitzat per alcaldes.eu, que en reuneix 150 al Born. Alcaldes de tots els colors polítics estan convocats per aquesta entitat dedicada a publicar llibres i entrevistes sobre la seva activitat. Han convidat candidats els de Primàries hi van. “Nosaltres anem a tot arreu on ens conviden”, assegura el cap de llista. Tant ell com la resta de l’equip no tenen problemes a reconèixer que necessiten fer-se visibles: estan convençuts que tenen un bon producte però senten que no són prou a l’aparador.\nJordi Graupera i Maria Vila, a la taula del dinar d’alcaldes.eu. A l’esquerra de Graupera, Valentí Riera, 40 anys alcalde d’Aguilar de Segarra / S.B.\nEn l’acte es donen diplomes a alguns que ja no es tornen a presentar, des del Lluís Tejedor (ICV), del Prat de Llobregat, fins a Josep Maria Corominas (PDECat), d’Olot. El cap de llista de Primàries es troba en una taula on aparentment l’únic que el reconeix d’entrada és Jordi Solé (ERC), alcalde de Caldes de Montbui. Li pregunten qui és i ell ho ha de preguntar als altres –en la majoria de casos. La taula és rodona i sembla la d’un casament on s’ajunten convidats que no es coneixen i han de preguntar-se si venen pel nuvi o per la núvia. L’alcalde d’Olot li diu que com que era conegut per la ràdio –RAC1 i Catalunya Ràdio, on ha participat en tertúlies durant anys– no l’ha reconegut per la cara. La que ho té més clar és una representant de l’Ajuntament d’Aguilar de Segarra que acompanya l’alcalde, Valentí Riera, que fa 40 anys que és el batlle del poble i finalment es retira. “Ell era un corresponsal que estava a Amèrica”, li explica al polític veteraníssim del seu poble.\n14.45 h El vell alcalde davant de l’aspirant a alcalde\nGraupera està fascinat amb Riera. El tracta de vos –com s’escau amb una persona que coneix els usos tradicionals del país, res a veure amb el vostè postís que s’ha acabat imposant– i li fa tota mena de preguntes. Així sabrem que, quan va agafar les regnes de l’Ajuntament, al poble no hi havia cap servei –ni aigua corrent, ni llum ni cap telèfon–, que va trobar-hi un pressupost de 300.000 pessetes i l’any següent ja en va fer un de 80 milions per portar-hi l’aigua i que “les llistes obertes són el millor que hi ha”.\n15.45 h Escapada per a la logística familiar\nUna trucada alerta el candidat que se’l requereix per un afer, no greu però sí immediat, de logística familiar: ras i curt, ha d’anar a buscar una de les seves filles a l’escola. Promet ser a les 16.40 hores a la següent parada de la jornada.\n16.30 h CAP Sardenya: un altre model\nCompleix la paraula i apareix a les 16.27 h al capdamunt del carrer Sardenya, on visitarà un CAP. Està gestionat per una empresa social formada per professionals de la sanitat que pertanyien a l’Institut Català de la Salut (ICS) i fa 18 anys van decidir que “el funcionariat està molt bé per a algunes coses però no tant per a sectors basats en la implicació i el coneixement”. Així mateix ho diu el director del centre, Jaume Sellarès.\nL’enllaç de contacte ha sigut Olga Simó, endocrinòloga i voluntària de Primàries, que acompanya el candidat en aquesta visita. El doctor explica que tenen les mateixes exigències i objectius que qualsevol altre CAP i que sempre els compleixen i surten per sobre de la mitjana en les enquestes de satisfacció. Els metges cobren entre un 30% i un 40% més que dins del sistema de l’ICS i tots els treballadors que ho volen són accionistes. “Es tracta d’organitzar-se millor, en lloc de reduir el nombre de pacients, perquè com més pacients veiem més bons metges som”, al·lega Sellarès.\nJordi Graupera amb Jaume Sellarès, director del CAP Sardenya, i una metge de família del centre / S.B.\nGraupera el cus a preguntes, no pren cap nota. I quan surt al carrer, la responsable de premsa engega el mòbil li planta al davant i ell es posa a parlar: en un minut recull les dades clau que li ha donat el director del centre i els endreça en forma de breu discurs en defensa de l’autogestió. “Funciona”, conclou. Pim-pam. I no cal repetir. A la primera i fora. Puja de paquet a la moto que condueix la col·laboradora que fa un moment li ha gravat el vídeo –capaç de fer molts dels papers de l’auca– i marxen cap al Casinet d’Hostafrancs.\n17.50 h Proves de so amb Lluís Llach al Casinet d’Hostafrancs\nA la sala d’actes del Casinet –on la candidatura ja havia fet una sessió de ‘taules obertes’ , els seus debats per definir el programa col·laborativament– hi ha una quinzena de membres de l’equip amunt i avall. Ho preparen tot per a l’acte litúrgic que es produirà d’aquí a una estona, amb 300 voluntaris i apoderats –en total en tenen 1.000 i escaig. S’han de fer les proves de so i Graupera agafa el micròfon i es permet la petita vanitat de cantar un fragment de ‘País Petit’ i fer-ho força bé. Podria haver deixat aquesta tasca menor a algú altre. Podria haver-la fet ell i limitar-se al clàssic “psí, psí, psí, provant, provant, un, dos, hola, hola”. Però decideix cantar Lluís Llach.\n18.10 h “Sou el nostre exèrcit”\nArriba el moment de més solemnitat. Els 300 voluntaris estan posats en cercle i al mig hi ha una petita tarima. Després d’una presentació de Diana Coromines (número 3 de la llista) i Àstrid Bierge (número 6), el cap de llista es posa al centre i comença a parlar mentre va donant voltes lentament. Es passarà així tot el discurs, per veure i ser vist per tots els assistents.\nAstrid Bierge i Diana Coromines, donant la benvinguda als voluntaris / Jordi Play astid\nEls han convocat dient-los que allò seria una reunió estratègica, però la introducció que els fa Graupera pertany més aviat al gènere motivacional. Després complir amb el punt del manual de guerra electoral de deixar verds els rivals –“ERC i com es digui aquesta tarda Convergència”–, els diu als que té davant que són “el vot del plaer culpable”. Per alguna raó –potser perquè no se l’acusi d’abusar dels anglicismes perquè acaba de tornar dels EUA– no utilitza el ‘guilty pleasure’ que se sol fer servir. El cas és que Primàries és en aquest món i aquestes eleccions perquè a molts electors ja no els calgui “anar a votar amb la pinça al nas”. “Si es continuen votant partits que diuen una cosa i en fan una altra i que ja no saben com agenollar-se, se’ls envia el missatge que tot cola. I en les pròximes eleccions ja no presentaran un socialista de 80 anys que porta tota la vida pactant amb els poders, sinó una patata punxada en un pal, i diran que és bona perquè és la seva patata”, s’embala.\nI en el moment culminant ho diu: “Vosaltres sou l’exèrcit d’aquesta candidatura, i perdoneu la metàfora bèl·lica, que a Catalunya no té bona premsa”. Per això els demana, sobretot, que facin córrer la veu, que viralitzin el material que llancen a les xarxes i a Whatsapp. Instants després, arribaran les instruccions concretes de l’equip tècnic, que projecten un número de telèfon gegant sobre el teló de l’escenari i demana a tots els assistents que hi enviïn un missatge amb el seu nom per posar-los en una llista de distribució de consignes electorals que ells hauran de redistribuir a tothom que coneguin. “Seran unes setmanes frenètiques. Us demano un esforç. Recupereu la força i el compromís de l’1-O perquè, a diferència de l’1-O, aquesta vegada no serà en va”, remata. I aquí ho deixa.\n19.10 h Trasllat als Lluïsos per a un debat sobre Gràcia\nDesprés de l’èxtasi, Graupera encara té forces per anar-se’n a un debat a Gràcia. Torna a pujar a la moto per desplaçar-se tan ràpid com sigui possible. Les proves de so es repeteixen a la sala d’actes dels Lluïsos de Gràcia. El so s’acobla de mala manera mentre el tècnic fa els ajustos però tothom ho suporta amb estoïcisme.\n20.00 h Missatge als graciencs\nEl director de ‘L’independent’ de Gràcia, Albert Balanzà és el moderador del debat i els anuncia que hi ha dos blocs: un sobre habitatge/gentrificació/escoles bressol i un altre sobre entitats culturals i esportives i que només deixarà parlar tres minuts cada un en cada bloc.\nJordi Graupera, al debat electoral dels Lluïsos de Gràcia / S.B.\nAquí Graupera ha de demostrar la seva capacitat de baixar al terreny micro, de barri. Li toca parlar l’últim en la primera ronda i el primer en la segona, o sigui que parla dues vegades seguides. No porta cap paper a les mans. Ho té tot al cap. Diu coses sobre l’habitatge que ja se li han sentit altres vegades, però després es posa el barret del barri de Gràcia i desplega el seu coneixement sobre els problemes amb el camp de futbol de l’Àliga i el de l’Europa i la pista esportiva dels Lluïsos, clava una ‘cleca’ a l’equip d’Ada Colau –el regidor de Gràcia, Eloi Badia, està assegut al mateix escenari, representant Barcelona en Comú en el debat– i defensa que cal donar més joc a les entitats en aquestes qüestions. I ho fa mirant directament al públic. Buscant els votants un per un, artesanalment, com ha demanat als voluntaris que ho facin. Treballen per a una candidatura d’autoconstrucció que destina “100.000 euros i no un milió” a la campanya.\nBarcelona és Capital Eleccions municipals 26M Jordi Graupera Municipals.cat Primàries Barcelona\nGraupera, Artadi i el PDECat coincideixen que és “compatible” que Ponsatí vagi a dues llistes\nEl candidat de Barcelona És Capital subratlla que "tothom coneix com una persona lliure" l'exconsellera a l'exili


Bloc de notes de Josep Romeu: dimecres, 9 / de desembre / 2009\nD’esquerres? Potser no n’hi ha per tant\nAl sí del nacionalisme, i molt especialment al sí d’ERC, sovint es planteja el dilema de fer un front comú amb l’esquerra, encara que sigui empassant-se alguns gripaus en temes de país, o de fer front comú amb el nacionalisme català, enfront del nacionalisme espanyol, i encara que sigui empassant-se alguns gripaus en temes socials. Sobre el paper, ERC seria la síntesi perfecta; però resulta que les pròpies limitacions i l’aritmètica parlamentària, si es vol ser i condicionar el poder, ens obliga a prendre partit. Qualsevol de les dues opcions deixa insatisfeta una part de la militància i dels votants; però el pitjor que pot passar és que ens arrenglerem amb la dreta per acabar fent polítiques nacionalment porugues, o que els arrenglerem amb l’esquerra per fer polítiques socialment reprovables.\nUn exemple el tenim en la política internacional d’aquesta suposada esquerra que diuen representar els socialistes. Hi ha un cas claríssim de vulneració dels drets humans al Marroc, on no hi ha llibertat d’expressió, on les llibertats polítiques són limitades, i sobretot on es persegueix l’existència de pobles i cultures diferents de l’oficial, com els berebers i els sahrauís. El cas de l'activista Aminetu Haidar, en vaga de fam a Tenerife, perquè el Marroc li nega el dret a retornar al seu país, posa en una situació incòmoda els socialistes. L’actuació del Govern espanyol en relació al Marroc, tant del PP com del PSOE, ha estat sempre vergonyant: sense assumir mai les seves responsabilitats envers l’antiga colònia, que el nacionalisme espanyol es va vendre quan va veure que ja no en podia treure més rendiment, han preferit sempre donar suport als qui practiquen la violència i vulneren sistemàticament els drets humans. És el mateix que han fet a Guinea Equatorial i a tants altres països governats per dictadors. La possibilitat de treure un rendiment econòmic, més per a determinades empreses que per al país en general, ha fet que els governs espanyols col·laborin sense escrúpols ni vergonya amb el terrorisme institucionalitzat i amb règims dictatorials (aquí el Garzón es fa el distret), oblidant-se de la defensa dels drets humans i dels principis democràtics.\nDes d'Esquerra, no n’hi ha prou amb queixar-se a Madrid d’una política que no té res d’esquerres, que fins i tot fa vergonya al PP, tot i que ells haurien fet exactament el mateix. Madrid pot donar suport a règims dictatorials perquè els socis catalans el recolzen, encara que després hipòcritament facin veure que col·laboren en caravanes solidàries. Són plenament solidaris amb els governs opressors, i després donen engrunes als oprimits per amagar la seva col·laboració amb el terrorisme i el crim institucionalitzat. És amb aquesta esquerra que volem anar de bracet?\nEtiquetes de comentaris: ERC, Espanya, Internacional


RETROBAR LA SINCERITAT\nÉs de llei reconèixer que, per anys que passin, al Jazz Terrassa no se li acaben ni l'enginy ni la constància, malgrat les dificultats. Amb l'etern Valentí Grau al capdavant, ens descobreix artistes i grups com el del pianista novaiorquès Emmet Cohen, que amb el seu trio ha representat un punt d'inflexió en el cartell del 41è Festival.\nEl fet que sembli difícil trobar i, sobretot, proposar artistes novells, fa que molts festivals prefereixin la comoditat (i la seguretat) d'apostar per noms coneguts i reputats. Una decisió que, malauradament, comporta cartells amb poques diferències entre un indret geogràfic i l'altre. L'Emmet Cohen, fins avui, no és d'aquest tipus d'artistes, i potser per això el concert que ens ocupa va sorprendre per la seva entrada torrencial. Alguns vam pensar que massa efectista i tot.\nTanta explosió rítmica, si més no, amagava un cromatisme genuí, referendat per l'absència total de partitures. L'estona va passar entre un bon ventall de ritmes i sonoritats originals, properes al piano stride i al free jazz dels primers Ornette, Ayler o Coltrane.\nJust abans de l'habitual pausa terrassenca, i en acabat d'una llarga presentació on el pianista va defensar el poder curatiu de la música (déu n'hi do, amb la referència!), el discurs del trio va començar a connectar amb la història. No sé si per aquesta raó, el segon acte va tenir encara més cos, atès que es va alimentar dels diversos estils històrics (blues, stride i bop, bàsicament) executats amb tota la llibertat expressiva que van ser capaços. Un gaudi absolut, amb els tres músics buidant tot el que duien dintre, assolint una connexió emocionant i plena de sinceritat amb el públic.\nFotografies © Imma Casanellas\nText: Miquel Bricullé Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Concerts, Emmet Cohen, Emmet Cohen Trio, Festival de Jazz de Terrassa, Kyle Poole, NOVA JAZZ CAVA, Valentí Grau, Yasushi Nakamura\nABE RÁBADE BCN TRIO\nBarcelona, 3 març 2022\nCada cop hi ha més raons per baixar les escales del Milano. Nosaltres ho vam fer per assistir al primer passi del pianista compostel.là Abe Rábade, un músic que sempre regala discursos emotius, reforçats per una tècnica trepidant.\nAmb un llibre d'estil regit per l'eloqüència i l'expressivitat Abe Rábade va combinar peces pròpies, connectades amb la natura i els boscos gallecs, amb un repertori de tributs a figures de les vuitanta-vuit tecles com Bill Evans o Bud Powell, i lligant-ho tot amb una referència extra al bateria Elvin Jones, un dels més rics musicalment de la història, responsabilitat que va entomar, amb tacte i molts recursos, un sempre inspirat Gonzalo Del Val.\nEl trident es completava amb el contrabaixista David Mengual, segurament un dels músics catalans que podria ostentar perfectament el títol de patriarca, després d'una trajectòria àmplia i exitosa. Si el trio barceloní d'Abe Rábade va arribar a l'excel·lència, un dels "culpables" indiscutibles és aquest contrabaixista. Sense cap dubte, una de les formacions més expressives que hem pogut sentir darrerament pels escenaris del País.\nEtiquetes de comentaris: Abe Rábade, Abe Rábade BCN Trio, Concerts, David Mengual, Flaixos, Gonzalo del Val, Milano Jazz Club\nEL VIJAZZ, SENSE PERE PONS\nFotografia © Imma Casanellas\nEls cinc anys d'en Pere Pons a la direcció artística del Vijazz s'han acabat de manera sobtada, fa pocs dies. Hem conegut la notícia més per la proclamació del seu substitut, en Carles Ocaña, que no pas perquè algú hagi explicat els motius de tan expeditiva i inesperada destitució. Oficialment, no han transcendit els fets, però el que circula entre bambolines no deixa en gaire bona posició ni el Vijazz, ni els seus organitzadors. Tot plegat passa en un moment clau per a qualsevol festival d’estiu, i sinó que els ho preguntin als artistes i mànagers amb qui el destituït s’havia compromès per a l’edició d’enguany.\nGreuges a banda, el Vijazz perd l’home que ha dirigit el període 2017-2021, un temps ple d’incomoditats on només s’han pogut celebrar 4 edicions. En el seu moment, substituir l’ara retornat Carles Ocaña, fou un primer escull a superar. Recordem que el director artístic vilafranquí plegava per voluntat pròpia el desembre del 2016, deixant entreveure certa manca de suport en el si de Tastavins, tal com es va publicar en alguns mitjans. Els habituals del Festival, d’altra banda, ja ens havíem acostumat als cartells amb reminiscències milesdavisianes, on la fusió era principi i arrel de gairebé tot. En agafar-ho, en Pere Pons va voler apostar per les figures històriques, i per un acostament sense complexos a la tradició del Jazz. Recordem el concert d’un pes pesant com Archie Shepp, el d’un celebradíssim Ron Carter, o la connexió caribenya de Monty Alexander. Tanmateix, els cartells d’aquestes 4 edicions tampoc no han deixat de banda el Jazz més modern. Els trompetistes Avishai Cohen o Christian Scott en són un bon exemple, com també ho van ser dos grans solistes com Charles Lloyd i Bill Frisell amb els seus The Marvels. Tampoc no s’han trobat a faltar les grans cantants, amb l’autèntic esclat que va suposar la diva Dianne Reeves o, més darrerament, la cantautora Madeleine Peyroux.\nAltra cosa han estat els darrers dos anys, començant pel terrible 2020, un viacrucis per a la música en directe i naturalment també pel Vijazz. El seu director artístic va tenir a punt diverses propostes que, dissortadament, van acabar totes aigüera avall. Malgrat veure com altres festivals de nivell semblant continuaven, fent front a les restriccions, Vilafranca no va tenir prou cintura per mantenir el seu. L’edició 2021, en canvi, va ser francament curativa, tornant a programar un nou Vijazz que va fer mans i mànigues per mantenir-se entre els grans. Amb presències estel·lars com la de Cécile McLorin-Salvant, el Juan Perro més eloqüent, o el trio Carles Benavent, Jorge Pardo, Tino Di Geraldo, la distribució del públic en taules separades va ser una autèntica revelació. Tota aquesta feinada, feta en gran part lluny del focus mediàtic, ha merescut el cessament fulminant, fins al punt de negar el dret a un comiat digne. Un adéu per la porta del darrera, que no sembla ni just ni encertat... però ja és tard per a ploricons.\nSimplement, agrair al Pere el temps dedicat i el seu bon ull jazzístic, i també el coratge en els moments durs que li ha tocat viure... i, com que tot va més lligat del que pot semblar, tampoc no voldria perdre l’oportunitat per a desitjar sort i encerts al vell nouvingut Carles Ocaña, tot esperant que aquest cop no hagi de patir pels suports interns, un risc sobre el que sembla haver pres ja mesures preventives.\nEns veurem pels concerts, Pere Pons.\nCo-fundador i Director Artístic Vijazz Penedès 2007\nEtiquetes de comentaris: Carles Ocaña, El 3 de Vuit, Opinió, Pere Pons, Vijazz Penedès\nVIJAY IYER amb LINDA MAY HAN OH i TYSHAWN SOREY\nNo és fàcil, no. Però ho va semblar. "Uneasy" és la química, l'empatia i la qualitat tècnica unides. Aquest concert del 53è Voll-Damm Festival de Jazz de Barcelona, fou coral i continu, i només es va interrompre per a restituir la mascareta trencada del 'doctor' Tayshawn Sorey.\nVijay Iyer amb Linda May Han Oh van fer una demostració de compenetració cega, anant de la clàssica al bop amb tanta naturalitat que algú podria pensar en el naixement d'una nova música, una com aquesta, que va directa a l'interior dels oients.\nMúsica inspiradora i austeritat interpretativa (ben retratada amb el mínim 'drum set' que lluïa el propi bateria), en la posada en escena d'aquest darrer disc. Però austeritat no vol dir manca d'activitat. Vol dir fer allò que cal per a assolir l'objectiu, i només allò.\nVijay Iyer, Linda May Han Oh i Tayshawn Sorey\nEtiquetes de comentaris: Concerts, Conservatori del Liceu, Festival de Jazz de Barcelona, Linda May Han Oh, Tayshawn Sorey, Vijay Iyer\nChris Potter amb Nasheet Waits\nBarcelona, 23 octubre 2021\nsaxos tenor i soprano\nCraig Taborn, Chris Potter i Nasheet Waits\nAmb quatre peces de llarga durada, i de gran intensitat, aquest trio d'asos va despatxar una actuació trepidant, i addictiva per l'alt nivell dels diàlegs entre els components, on hi vam endevinar referències a saxofonistes històrics com Sonny Rollins, John Coltrane, Lester Young o Stan Getz.\nNovament, Chris Potter ens manté alerta amb una música plena de creixents impossibles i cops d'efecte delirants, entomats a la perfecció per uns companys de la més alta nissaga jazzística, amants del risc i, sobretot, de la velocitat.\nEtiquetes de comentaris: Chris Potter, Chris Potter Trio, Concers, Conservatori del Liceu, Craig Taborn, Festival de Jazz de Barcelona, Flaixos, Nasheet Waits


Astrogirona | Aurores boreals 2013 | Astrogirona\nAurores boreals 2013\nPosted in: General, Portada on 20 de març de 2013\nEls nostres companys d’Astrogirona i Astrobanyoles, Josep Maria Petit i Daniel Bosch, acaben de tornar de Finlàndia d’observar un espectacle màgic, les aurores boreals!\nElls mateixos ens expliquen una mica la seva aventura i comparteixen amb nosaltres les seves fotografies.\n“Us passo algunes fotos del viatge a Finlandia / Noruega de la setmana passada, vam ser un grup de 14 persones una mica esbojarrades, ja que el tema consistia en fer fotos a la nit a -34ºC! Aquest any la intensitat de les aurores va ser inferior al passat però vam fer guàrdia cada nit igualment com Déu mana.\nEn aquestes fotos i vídeos (a la part superior), podreu veure com es pot anar a 130 Km/h per unes carreteres gelades, amb rodes de claus. Durant el dia la temperatura era d’entre -16ºC i -20ºC, vam agafar els dies mes freds del mes!, encara estic amb procés de descongelat!…”\n“Doncs fidel a la meva ja clàssica sortida a la cacera d’aurores boreals, aquets mes de març he tornat a anar a Inari al nord de Finlàndia a tornar a veure i fotografiar aquest espectacular fenomen.\nAclarir que aquest any malgrat estar en un teòric màxim solar, les aurores han estat menys intenses que l’any passat i que inclús hi va haver dos dies en els que no es varen dignar a aparèixer. De fred… doncs molt més que altres vegades! Hem superat el rècord que teníem de -24ºC a uns acollonants -34ºC!\nNúvols… doncs gairebé no n’hem tingut. Potser això i la companyia del grup han estat el millor del viatge!\nUs deixo l’enllaç del Youtube que he penjat de les fotos. Espero que us agradi!”


ESTEVE VELILLA MIRALPEIX, FRANCESC VELILLA ALAMÀ, ÀNGEL I MARTA VELILLA GARCÍA – Testimonios para la Historia\nPortada » PC, 19è VOLUM. Impuls immobiliari » ESTEVE VELILLA MIRALPEIX, FRANCESC VELILLA ALAMÀ, ÀNGEL I MARTA VELILLA GARCÍA\nESTEVE VELILLA MIRALPEIX, FRANCESC VELILLA ALAMÀ, ÀNGEL I MARTA VELILLA GARCÍA\nTALLERS VELILLA, S.A.\n“Tot i la forta competitivitat del mercat, tenim un producte amb el qual es pot pensar amb il·lusió en el futur”\nPoques vegades una empresa té l’orgull de reunir representants de tres generacions d’una mateixa nissaga familiar. Una d’aquestes societats és precisament Tallers Velilla, S.A., la qual aglutina el fundador, el senyor Esteve Velilla Miralpeix, el fill, Francesc Velilla Alamà, i dos néts, l’Àngel i la Marta Velilla García. Esteve Velilla fundà l’empresa l’any 1949, juntament amb la seva esposa, Rosa Alamà. Llavors només es dedicaven a la reparació de diversos tipus de maquinària, però, a poc a poc, l’empresa va anar evolucionant fins a fabricar maquinària, posteriorment, màquines de gran tonatge i cistelles elevadores. “L’any 1960 començarem la producció de maquinària per a l’elaboració de ceràmica, especialment fèiem premses hidràuliques per a tests, rajoles i maons refractaris.”\nCap el 1976, va desenvolupar una nova gamma de maquinària d’elevació: els carretons grua per manipular càrregues en exteriors. “Per a aquesta finalitat es creà la marca Movex, amb la qual es coneixen també les nostres plataformes aèries. Els carretons grua es varen fabricar amb ploma fixa o giratòria i amb estabilitzadors. Funcionen amb transmissió hidrostàtica i tots els components (eixos, diferencials, reductors i cilindres) eren de disseny i fabricació propis.”\nL’any 1980, Tallers Velilla va iniciar la fabricació de les plataformes aèries sobre camió. “Al principi, aquestes màquines d’elevació de persones solament es destinaven als ajuntaments, i n’oferíem dos models, de 10 m i 13 m d’altura. Posteriorment, també en creàrem un de 21 m per als bombers, adaptat amb la incorporació d’un monitor a la cistella i equips de salvament.”\nFrancesc Velilla remarca la lluita diària de l’empresa davant la creixent competitivitat en el sector. “Als anys 80, fabricàvem dues màquines l’any i ens guanyàvem bé la vida, i ara en fem una cada dia i és més difícil. Som en el mercat comú i amb la globalització ningú no es lliura de la competència, sobretot la italiana. Però, tot i la forta competitivitat del mercat, tenim un producte amb el qual es pot pensar amb il·lusió en el futur. Fa molts anys que ens hi dediquem, i tenim moltes màquines i són molt conegudes. Això ens dóna una avantatge considerable respecte a la resta d’industrials del sector.”\nEl 1989, i sense deixar les habituals tasques de fabricació, Tallers Velilla començà a encarregar-se de la distribució de diversos equips, especialment de les plataformes autopropulsades. “L’any 1995 disposàvem ja d’una extensa gamma de models i les plataformes sobre camió de fabricació pròpia arribaven fins a una altura de 25 metres. Quan va entrar en vigor la normativa sobre màquines, vam obtenir la certificació CE per la TÜV Alemanya. Paral·lelament, arribarem a un acord amb altres firmes per distribuir les màquines que completen la nostre gamma.”\nEl senyor Esteve Velilla subratlla la qualitat de l’empresa com a pionera en la fabricació i distribució de plataformes aèries i la prestació de serveis. “Som líders en equips sobre camió i ens situem entre els primers del rànquing en el sector de les plataformes autopropulsades. A més, per completar la seguretat de les màquines, oferim als nostres clients un servei de revisions anuals dels sistemes de seguretat i estructura de les màquines.”\nTambé va posar en marxa la primera escola de formació d’operadors i demostradors de plataformes aèries a Espanya. “Els nostres objectius s’encaminen a prestar un servei més complet a fi de mantenir el lideratge en el mercat.”\nTallers Velilla mostra en el seu catàleg un ampli ventall de productes, els quals s’agrupen en tres apartats: plataformes autopropulsades, plataformes telescòpiques i plataformes tot terreny. “Proveïm el mercat de diversos tipus de plataformes autopropulsades, entre les quals hi ha el model articulat elèctric, l’articulat dièsel, el telescòpic dièsel, les tisores elèctriques i les tisores dièsel. En relació amb les plataformes telescòpiques sobre camió, disposem de les gammes Movex, les quals inclouen diversos models: articulades, telescòpiques, telescòpiques amb plomí, per a furgó i articulades telescòpiques. Pel que fa a les plataformes autopropulsades tenim models fins a 43 m d’alçada.”\nEls clients habituals de Tallers Velilla solen ser, a més dels ajuntaments, constructors, empreses de serveis i llogaters. “Aquestes màquines es fan servir per a tot tipus de treball que s’hagi de fer en altura, com podar els arbres, pintar una façana, arreglar les faroles, col·locar rètols o muntar estructures. Tenim clients diversos, des de les grans constructores fins a l’Administració central i la municipal. A part de fabricar, tenim una empresa, Satex, per portar el servei d’assistència tècnica, de recanvis i de reparació.”\nMarta Velilla García, representant de la tercera generació, és la responsable del departament d’administració. “I a més m’encarrego de fer el seguiment de les màquines, des de la venda del producte fins al control d’avaries i el manteniment de tots els aparells que tenim en el mercat, els quals, només pel que fa als de camió, són més de 1.500. Si hi afegim la maquinària que distribuïm i donem servei, n’hi sumem mil i escaig més. De tots aquests productes, se n’ha de fer el manteniment anual i atendre les avaries.”\nTambé té una gran rellevància la tasca d’Àngel Velilla García, qui exerceix com a responsable de fabricació: “Intento que es faci una màquina al dia, cosa que sortosament s’aconsegueix. Espero que aviat es podrà incrementar aquest ritme productiu, ja que treballem per assolir aquest objectiu.”\nEn un futur no llunyà es preveu sortir a l’estranger. “La distribució a l’estranger és encara un repte. Fins ara, el mercat nacional absorbeix tota la nostra producció. Per sortir a fora hem d’estar molt preparats i augmentar la nostra capacitat productiva.”\nPrevAnteriorGUSTAU VERA ARIBAU\nSiguienteFÉLIX VELASCO LÓPEZNext


La Paeria organitza el 1r Cicle de teatre escolar a Cervera — Ajuntament de Cervera\nLa Paeria organitza el 1r Cicle de teatre escolar a Cervera\nLa Paeria organitza el 1r Cicle de teatre escolar a Cervera La Regidoria de Cultura i el Pla Educatiu d’Entorn impulsen una nova iniciativa per fer arribar les representacions teatrals a l’alumnat dels centres educatius de Cervera: el 1r Cicle de teatre escolar. https://www.cervera.cat/actualitat/noticies/programacio-de-teatre-escolar-a-cervera https://www.cervera.cat/actualitat/noticies/programacio-de-teatre-escolar-a-cervera/@@download/image/Cartell TEATRE ESCOLAR 2022.png\nLa Regidoria de Cultura i el Pla Educatiu d’Entorn impulsen una nova iniciativa per fer arribar les representacions teatrals a l’alumnat dels centres educatius de Cervera: el 1r Cicle de teatre escolar.\nCartell del 1r Cicle de teatre escolar.\nEntre els mesos de febrer i març de 2022 s’oferiran tres obres amb valors que conviden a la reflexió de l'alumnat de totes les edats.\nLa primera, que es representa el divendres 18 de febrer, és “Fragile”, una obra de l’actor cerverí Ferran Orobitg.\n“Fragile” és una història basada en l’experiència real i personal de Ferran Orobitg, protagonista de l'obra. Una història universal que parla de la malaltia, concretament del càncer, la superació, l’esperança, l’acompanyament, la lluita per l'equilibri i la supervivència. Una posada en escena poètica, metafòrica i molt estètica que convida a la reflexió i a l'empatia.\nLa funció està adreçada a l’alumnat de secundària. Després se’ls oferirà una xerrada, a càrrec de professionals del CAP, per generar debat sobre les malalties i com de fràgils es poden tornar les persones que les pateixen.\nEl dijous 3 de març la companyia Butai Produccions representarà l'obra "Draps", adreçada a l'alumnat d'educació infantil. És una proposta molt visual, amb poca paraula i amb una presència sonora i musical molt suggestiva. Els titelles i objectes animats en són els protagonistes. Una història basada en el plaer de la descoberta i la curiositat, motor per a l'aprenentatge dels infants.\nEl dijous 10 de març serà el torn de la companyia Teatre al Detall, que oferirà a l'alumnat de primària l'obra "La motxilla de l'Ada". És un espectacle que parla de la identitat de gènere, perquè allò de "nen-nena, home-dona, blau-rosa, fort-feble..." potser ha de canviar definitivament. Una història TRANSformadora i emocionant que ens TRANSportarà al món i a les sensacions de l'Ada per veure i viure el seu TRÀNSIT.\nLes representacions es faran al Gran Teatre de la Passió de Cervera, en horari escolar i en diverses sessions.


query_builder 30 novembre 2021 13:17\nEl Govern distingeix amb la Creu de Sant Jordi 20 persones i 10 entitats\nL’elecció de les persones guardonades preserva la paritat de gènere\nEl Govern, a proposta de la consellera de Cultura, ha acordat concedir la Creu de Sant Jordi de la Generalitat de Catalunya 2021 a 20 personalitats i 10 entitats que, pels seus mèrits, han prestat serveis destacats a Catalunya en la defensa de la seva identitat o en el pla cívic i cultural.\nLa Creu de Sant Jordi és un dels màxims reconeixements que pot rebre una persona per part de la Generalitat de Catalunya. La distinció arriba enguany al seu 40è aniversari. Es va crear el 1981 amb la finalitat de distingir les persones naturals o jurídiques que, pels seus mèrits, hagin prestat serveis destacats a Catalunya. Qualsevol ciutadà, grup de ciutadans o entitat pot demanar que s'atorgui aquest guardó a alguna persona, sigui física o jurídica.


Desnutrició hospitalària | Consumer\nLa desnutrició associada a estades hospitalàries pot ocasionar discapacitat mental i física, malalties i fins i tot la mort si no es prevé adequadament\nSegons el Manual Internacional de Classificació de Malalties de l’Organització Mundial de la Salut (OMS), la desnutrició és una complicació mèdica potencial però prevenible i influeix sobre el resultat dels tractaments. En l’àmbit hospitalari, els pacients malnutridos són més susceptibles de perllongar la seva estada ja que se’ls associa un increment de la incidència d’infeccions i un retard en la cicatrització de les ferides, entre altres conseqüències. Tots aquests signes es veuen agreujats en el cas dels ancians, que poden presentar la síndrome d’immobilisme, una deterioració ràpida de la funcionalitat i de la independència en la seva mobilitat.\nAls països desenvolupats la desnutrició és acceptada com un factor comú en la pràctica clínica durant les estades hospitalàries. A la desnutrició, que pot donar-se en major o menor grau abans fins i tot de l’ingrés en un centre sanitari, se li atribueix un augment de l’estada hospitalària, morbiditat i mortalitat en els pacients hospitalitzats, a causa de l’alt risc de complicacions com a infeccions, flebitis, embolismo pulmonar, fallada respiratòria, alt risc de patir úlceres per pressió i baixa taxa de cicatrització de ferides. Tot això origina un increment considerable dels costos sanitaris i socials.\nDiferents estudis han posat de manifest l’escassa atenció concedida a l’estat nutricional en la història i pràctica clínica, la qual cosa determina el desconeixement de les condicions del pacient al moment de l’ingrés a l’hospital i, per tant, la impossibilitat de prevenir la malnutrició hospitalària. La valoració nutricional ha de formar part integral de tota avaluació clínica amb la finalitat d’identificar pacients que requereixen un suport nutricional agressiu i primerenc. Amb això es disminuirien els riscos de morbimortalidad secundaris a la desnutrició preexistent en els pacients.\nEls primers treballs sobre aquest tema van ser publicats en 1936. Segons els resultats, els pacients que havien sofert una pèrdua de pes superior al 20% presentaven una taxa de mortalitat 10 vegades major que els que conservaven un pes normal. Després de 70 anys, la realitat mostra que no s’han fet grans avanços. Estudis realitzats en 1997, van mostrar una prevalença de malnutrició entre els pacients hospitalitzats d’entre el 45% i el 62% depenent del mètode d’avaluació (mitjançant valors antropométricos o bioquímicos, respectivament).\nUna correcta actuació nutricional limita els efectes derivats de l’accelerada pèrdua de pes que pot donar-se durant les estades hospitalàries.\nSegons altres anàlisis publicades recentment, un 75% de malalts hospitalitzats amb valors de cèl·lules sanguínies indicatives de malnutrició normals van presentar durant el seu ingrés disminució en algun d’aquests marcadors. Cal tenir en compte que la tercera edat és el principal factor de risc per sofrir desnutrició, una situació que pateix el 10% dels majors de 65 anys no hospitalitzats. En essència, com a resultat dels canvis fisiològics que sorgeixen a mesura que envellim a causa de l’aparició d’un paquet d’alteracions fisiològiques com a disminució de l’activitat física, problemes dentals i de deglución, alteracions sensorials (gust, olfacte) i problemes mentals com l’aïllament social o la pèrdua de memòria.\nMalaltia i desnutrició\nUn pacient hospitalitzat té per se factors de risc des del punt de vista nutricional hagut de, en part, a la dinàmica dels centres hospitalaris: dejunis dilatats per proves diagnòstiques que freqüentment es retarden o sueroterapia perllongada mentre s’espera que el pacient recuperi el trànsit intestinal o la tolerància a aliments sòlids. Cal recordar que la sueroterapia només aporta a l’organisme aigua i electròlits de forma intravenosa. Si aquesta situació es dilata, cabria la necessitat de plantejar-se la nutrició enteral o parenteral, que s’administra mitjançant sondes que arriben a cavitat gàstrica o intestí o per via endovenosa, respectivament. A més, aquest tipus d’alimentació inclou en la seva composició carbohidrats, proteïnes, vitamines i oligoelementos, entre altres components.\nUn altre aspecte a tenir en compte és l’estat hipercatabólico que sofreix la persona malalta, o el que és el mateix, un procés accelerat centrat en la producció d’energia per a la realització de les activitats físiques externes i internes. El catabolisme implica també el manteniment de la temperatura corporal amb la degradació de les molècules químiques complexes (glúcids, lípids i proteïnes) en substàncies més senzilles (àcid acètic, amoníac, àcid làctic, diòxid de carboni o urea), que constitueixen els productes de deixalla expulsats del cos a través dels ronyons, l’intestí, els pulmons i la pell.\nD’altra banda, aquestes necessitats basals es veuen augmentades en situacions especials com sagnat actiu, febre elevada, diarrea i vòmits. Existeixen situacions agudes (intervencions quirúrgiques, anèmies, hemorràgies, malalties cròniques, úlceres cutànies), convalescència i afeccions de l’aparell locomotor que l’organisme requereix un elevat procés de regeneració tissular i síntesi proteïca per arribar a la recuperació.\nDesnutrició i malalt oncològic\nDiferents recerques adverteixen que el 84% de pacients oncològics estan desnutridos al moment del seu diagnòstic, la qual cosa augmenta la toxicitat del tractament. Els experts reunits al Congrés Nacional d’Infermeria Oncològica celebrat a Sevilla al maig de 2006, van concloure que un correcte estat nutricional «és clau en el pacient oncològic, ja que suposa una millor tolerància i efectivitat del tractament».\nEstudis recents revelen que la desnutrició en pacients oncològics pot accelerar de forma notable el seu estat terminal\nMalgrat això, estudis nord-americans igualment recents atribueixen un índex de mortalitat en pacients oncològics d’entre un 20% i un 40% a causa d’un dèficit nutricional, abans que pel desenvolupament de la pròpia malaltia. La pèrdua de massa muscular és molt comuna entre els malalts oncològics, i encara que la nutrició no guareix el càncer, augmenta la qualitat de vida del pacient perquè permet conservar la mobilitat i la capacitat per realitzar labors quotidianes. Entre aquests pacients, un 22% presenta caquèxia (desnutrició amb pèrdua exagerada de pes, astènia i anèmia).\nEl Pla de Qualitat per al Sistema Nacional de Salut preveu que des del sistema sanitari es gestioni una correcta qualitat assistencial, incloent proporcionar al pacient hospitalitzat un mínim d’assistència i ser diagnosticat de quants problemes sigui portador, bé siguin reals o potencials. Alguns d’aquests problemes, no obstant això, encara no estan inclosos en el seu redactat o no estan contemplats en tota la seva extensió.\nEntre les estratègies que es demanden des d’alguns sectors professionals es trobarien una avaluación exhaustiva de tots els pacients ingressats per donar un diagnòstic precís, amb el consegüent seguiment i evidentment, adoptant les mesures correctores adequades a cada moment. Aquests mateixos sectors reclamen la necessitat de posar l’accent en aquells pacients amb risc elevat, ja sigui per patologia o edat, de presentar desnutrició.\nAl mercat existeixen solucions específiques per cobrir les necessitats de persones amb algun tipus de discapacitat sigui temporal o definitiu, i concrets para determinades patologies. Entre aquests hi ha productes energètics, proteics, energètic-proteics i gelidificantes, en diferents presentacions, textures i sabors.\nL’estat nutricional reflecteix si les necessitats de l’organisme estan cobertes per aconseguir que es mantingui sa, pugui realitzar activitats fisiològiques normals, créixer, desenvolupar-se, mantenir el desgast del teixit, realitzar activitats laborables, intel·lectuals i recreatives, entre unes altres. Aquestes necessitats estan subjectes a canvis fisiològics (malaltia, embaràs, edat i sexe). L’avaluació ha de formar part de l’examen rutinari de la persona per professionals sanitaris.\nEn la valoració de l’estat nutricional, a part d’aconseguir informació sobre els hàbits alimentaris, possibles malalties concomitants i la relació amb activitat física, també haurien d’incloure’s dades antropométricos. De totes aquestes dades, els que han demostrat ser de major utilitat són el pes, la talla, el perímetre del braç i el grossor del plec cutani. En lactants també es mesura el perímetre cranial. Comparant aquestes mesures s’han establert índexs tabulats que faciliten la tasca, com l’Índex de Massa Corporal, Índex Nutricional i valoració de la Massa Magra Corporal.\nTambé existeixen proves de laboratori imprescindibles per a una valoració exhaustiva, com a hemoglobina i hematocrito, el ferro sérico o ferritina, l’albúmina i la transferrina, l’àcid fólico i les vitamines C, A i D, entre unes altres.\ndesnutrició estades hospitalàries estat nutricional nutricional-ca pacientes-ca


Campanyes locals. Junts per...\nVídeo publicat el dia 20/12/2012\nA Banc Sabadell hem volgut felicitar el Nadal des de la pista de gel, en ple centre de Barcelona, amb un espectacle sorpresa. Aquesta és la flashmob que s'ha fet amb la col·laboració de patinadors i esportistes de diferents disciplines de la Federació Catalana d'Esports d'Hivern.\nJunts per Oviedo\nCampanyes locals. Junts per Oviedo. Making of de la campanya que Banc Sabadell ha fet a Oviedo. Contingut disponible només en castellà.\nJunts per Sant Sebastià\nCampanyes locals. Junts per Sant Sebastià. Making of de la campanya que Banc Sabadell ha fet a Sant Sebastià. Contingut disponible només en castellà.\nJunts per Sevilla\nCampanyes locals. Junts per Sevilla. Making of de la campanya que Banc Sabadell ha fet a Sevilla. Contingut disponible només en castellà.\nMaking of de la campanya que Banc Sabadell ha fet a Girona.\nMaking of de la campanya que Banc Sabadell ha fet a Terrassa.\nMaking of de la campanya local "Som Sabadell"\nMaking of de la campanya local feta a Sabadell, la primavera de 2012. Reiterem l'agraïment a totes les persones, clients i empleats, que van col.laborar en fer possible aquest "Som Sabadell".


> Menú Info Tècnica> personalització\nPersonalització dels panells frontals\nEl frontal de l'Inpodium està fet d'un material plàstic imprimible i resistent a la intempèrie, que no es fa malbé ni amb la pluja ni amb la llum del sol. Aquest material, anomenat Forex, permet un imprimir frontals amb una personalització adaptada a les necessitats del client sense cap tipus de restriccions.\nLa personalització del Inpodium permet adaptar els frontals a cada esdeveniment, incloent-hi textos, imatges i logos dels patrocinadors, proporcionant una imatge molt més impactant de l'acte de lliurament de premis en permetre veure la seva publicitat personalitzada inclosa en totes les imatges fotogràfiques del moment.\nLa subjecció removible dels frontals permet la seva ràpida substitució per aconseguir adaptar el podi a les necessitats publicitàries de cada esdeveniment.\nLa personalització del Inpodium no està inclosa en el preu del INPodium estàndard, però pots realitzar la teva comanda a l'apartat Frontals optant per dues opcions:\n1- Frontal acte dissenyat: Tu mateix dissenyes els frontals utilitzant la nostra plantilla. Aquesta és la forma més ràpida i senzilla, permetent realitzar diversos dissenys alternatius i decidir quin d'ells enviar-per imprimir.\n2- Frontal amb disseny: En Intrainers disposem del servei de disseny de frontals, ens envies el material -logos, imatges- i un croquis amb la idea que tens i nosaltres procedim a realitzar alguns dissenys previs per tu triïs l'opció que millor s'adapta.\nPLANTILLA PER AUTO DISSENY DE FRONTALS (format PowerPoint)


circulació aèria (1)\nNúm. del document 178/2015\nData de publicació 06/08/2015\nDesplega la\tLLEI 12/2014, del 10 d'octubre, de l'impost sobre l'emissió d'òxids de nitrogen a l'atmosfera produïda per l'aviació comercial, de l'impost sobre l'emissió de gasos i partícules a l'atmosfera produïda per la indústria i de l'impost sobre la producció d'energia elèctrica d'origen nuclear.\nReglament de l'impost sobre l'emissió d'òxids de nitrogen a l'atmosfera produïda per l'aviació comercial, l'impost sobre l'emissió de gasos i partícules a l'atmosfera produïda per la indústria i l'impost sobre la producció d'energia elèctrica d'origen nuclear.\nTermini i forma de presentació i d'ingrés\nBase imposable. Procediment\nCàlcul hores de funcionament\nPagaments fraccionats. Termini i forma de presentació i ingrés\nVigència 17/01/2018 - 07/08/2015 - 16/01/2018\nMitjançant la Llei 12/2014, del 10 d’octubre, de l'impost sobre l'emissió d'òxids de nitrogen a l'atmosfera produïda per l'aviació comercial, de l'impost sobre l'emissió de gasos i partícules a l'atmosfera produïda per la indústria i de l'impost sobre la producció d'energia elèctrica d'origen nuclear el Parlament de Catalunya ha aprovat la creació de tres tributs propis nous, en el marc de mesures de fiscalitat mediambiental recomanades per la Unió Europea, que són l’impost sobre l’emissió d’òxids de nitrogen a l’atmosfera produïda per l’aviació comercial, l’impost sobre l’emissió de gasos i partícules a l’atmosfera produïda per la indústria i l’impost sobre la producció d’energia elèctrica d’origen nuclear.\nLa Llei, en compliment del principi de reserva de llei establert en l’article 31.3 de la Constitució, fixa els elements essencials dels nous impostos. Ara cal complementar aquest marc legal amb la normativa reglamentària de desplegament.\nAquest Decret es dicta, per tant, a l’empara de l’habilitació competencial reconeguda a l’article 203.5 de l’Estatut d’autonomia i en l’exercici de la potestat reglamentària que atorga al Govern l’article 68 del mateix Estatut d’Autonomia de Catalunya. Així mateix, la disposició final primera de la Llei 12/2014, del 10 d’octubre, habilita el Govern perquè dicti les disposicions necessàries per desplegar la Llei.\nEl Reglament que aprova aquest Decret conté vuit articles, agrupats en tres títols, una disposició addicional i una disposició transitòria.\nEl títol I, dedicat a l’impost sobre l’emissió d’òxids de nitrogen a l’atmosfera produïda per l’aviació comercial estableix el termini, forma de presentació i l’ingrés de l’autoliquidació. El títol II, per la seva part, referit a l’impost sobre l’emissió de gasos i partícules a l’atmosfera produïda per la indústria regula, desenvolupant l’article 14 de la Llei 12/2014, del 10 d’octubre, el procediment de determinació de la base imposable del tribut així com el termini i forma de presentació i ingrés de l’autoliquidació; finalment, en el títol III es regulen els pagaments fraccionats de l’impost sobre la producció d’energia elèctrica d’origen nuclear.\nPer tot el que s’ha exposat, a proposta del conseller d’Economia i Coneixement, d’acord amb el dictamen de la Comissió Jurídica Assessora, i d’acord amb el Govern,\nAprovació del Reglament de l’impost sobre l’emissió d’òxids de nitrogen a l’atmosfera produïda per l’aviació comercial, l’impost sobre l’emissió de gasos i partícules a l’atmosfera produïda per la indústria i l’impost sobre la producció d’energia elèctrica d’origen nuclear\nS’aprova el Reglament de l’impost sobre l’emissió d’òxids de nitrogen a l’atmosfera produïda per l’aviació comercial, l’impost sobre l’emissió de gasos i partícules a l’atmosfera produïda per la indústria i l’impost sobre la producció d’energia elèctrica d’origen nuclear, que s’insereix a continuació.\nEs faculta la persona titular del departament competent en matèria tributària perquè dicti les disposicions necessàries per desplegar aquest Decret en tot allò que fa referència a l’aplicació dels tributs.\nReglament de l’impost sobre l’emissió d’òxids de nitrogen a l’atmosfera produïda per l’aviació comercial, l’impost sobre l’emissió de gasos i partícules a l’atmosfera produïda per la indústria i l’impost sobre la producció d’energia elèctrica d’origen nuclear.\nAquest Reglament té per objecte el desenvolupament normatiu per a l’aplicació dels impostos creats per la Llei 12/2014, del 10 d’octubre, de l'impost sobre l'emissió d'òxids de nitrogen a l'atmosfera produïda per l'aviació comercial, de l'impost sobre l'emissió de gasos i partícules a l'atmosfera produïda per la indústria i de l'impost sobre la producció d'energia elèctrica d'origen nuclear.\nTermini i forma de presentació i d’ingrés\nEls contribuents han de presentar el model d’autoliquidació aprovat amb aquest efecte i efectuar l’ingrés de l’import del deute tributari entre l’1 i el 20 de febrer de l’any següent a la meritació de l’impost i, en cas de cessament de l’activitat, en el termini d’un mes des de la data en què aquest cessament es produeixi.\nL’ingrés del deute tributari s’ha d’efectuar juntament amb la presentació de l’autoliquidació per via telemàtica.\nD’acord amb l’article 14.4 de la Llei i a l’efecte del càlcul de cadascun dels factors, cal aplicar els procediments que es detallen a continuació en funció dels condicionants que s’estableixen en els articles següents:\na) Sistema automàtic de mesurament (SAM).\nb) Sistema de mesurament manual.\nc) Sistema de càlcul substitutiu de SAM.\nd) Declaració del titular.\nLa concentració mitjana anual de cadascun dels contaminants, expressada en mg/Nm3, es determina segons els procediments següents:\n1. Sistema automàtic de mesurament (SAM)\na) És obligatori determinar la concentració d’un contaminant mitjançant un SAM quan la normativa sectorial aplicable o el permís ambiental corresponent de l’establiment requereixi disposar d’un SAM per a aquest contaminant i focus emissor. Opcionalment, es pot utilitzar un SAM encara que la normativa sectorial aplicable o el permís ambiental no ho exigeixi.\nb) El SAM ha d’estar calibrat segons les instruccions tècniques emeses per la direcció general competent en la matèria.\nc) El càlcul de la mitjana diària de concentració a partir de les dades d’un SAM s’ha d’efectuar d’acord amb les instruccions tècniques de la direcció general competent en la matèria. Els resultats de les mitjanes obtingudes s’han d’expressar en mg/Nm³, en condicions normals, base seca, i sense restar en cap cas l’interval de confiança del 95 % en el valor límit d’emissió.\nd) La concentració mitjana anual de cada contaminant es calcula com la mitjana de tots els dies ponderada per les hores de funcionament de cada dia.\n2. Sistema de mesurament manual\na) En defecte d’un SAM, la mitjana anual de la concentració d’emissió es pot calcular a partir de mesures manuals realitzades amb els mètodes de referència següents:\nb) El subjecte passiu ha de realitzar un nombre suficient de mesuraments manuals, de manera que es garanteixi la representativitat del valor de concentració i es pugui extrapolar a una dada anual. Aquests mesuraments s’han d’efectuar d’acord amb una planificació prèvia que segueixi els requeriments de la norma UNE-EN 15259 Requisits de les seccions i llocs de mesurament i per a l’objectiu, pla i informe de mesurament.\nEl subjecte passiu resta obligat a garantir aquesta representativitat, especialment en els processos discontinus o processos productius que tinguin condicions d’operació diferents que facin variar les seves emissions a l’atmosfera, d’acord amb les instruccions tècniques de la direcció general competent en la matèria.\nc) La concentració mitjana anual de cada contaminant és la mitjana de tots els dies ponderada per les hores de funcionament de cada dia.\nEl valor del cabal, expressat en Nm³/h, en condicions normals i base seca, és el mateix per a tots els contaminants que siguin emesos per un mateix focus. Els procediments per calcular el cabal són els següents:\na) Aquest sistema és obligatori quan la normativa sectorial aplicable o el permís ambiental corresponent de l’establiment requereixi disposar de SAM per a la mesura de cabal per a aquest focus emissor. Opcionalment, es pot utilitzar un SAM encara que la normativa sectorial aplicable o el permís ambiental no ho exigeixi.\nb) El SAM ha d’estar calibrat d’acord amb les instruccions tècniques de la direcció general competent en la matèria.\nc) El càlcul de la mitjana diària de cabal a partir de les dades d’un SAM s’ha d’efectuar d’acord amb les instruccions tècniques de la direcció general competent en la matèria. La mitjana anual de cabal és la mitjana de tots els dies ponderada per les hores de funcionament de cada dia.\na) En defecte d’un SAM el subjecte passiu ha de realitzar un nombre suficient de mesuraments manuals, de manera que es garanteixi la representativitat del valor de cabal obtingut i es pugui extrapolar a una dada anual. Aquests mesuraments s’han d’efectuar d’acord amb una planificació prèvia que segueixi els requeriments de la norma UNE-EN 15259 Requisits de les seccions i llocs de mesurament i per a l’objectiu, pla i informe de mesurament.\nb) El subjecte passiu queda obligat a garantir aquesta representativitat, especialment en els processos discontinus o processos productius que tinguin condicions d’operació diferents que facin variar el cabal, d’acord amb les instruccions tècniques de la direcció general competent en la matèria.\nc) La mitjana anual de cabal és la mitjana de tots els dies ponderada per les hores de funcionament de cada dia.\n3. Càlcul substitutiu de SAM\na) Es pot utilitzar aquest sistema en els casos en què la normativa sectorial o el corresponent permís ambiental permet substituir la mesura en continu de cabal per procediments de càlcul a partir de paràmetres coneguts de procés.\nLa utilització d’aquest procediment de càlcul comporta que, com a mínim, hi hagi una base de càlcul diària i disposar de l’aprovació per part de la direcció general competent en la matèria.\nb) La mitjana anual de cabal és la mitjana de tots els dies ponderada per les hores de funcionament de cada dia.\nEl valor del temps de funcionament expressat en hores és el mateix per a tots els contaminants que emeti un mateix focus. Els procediments per calcular les hores de funcionament són els següents:\n1. Sistema automàtic de mesurament (SAM).\na) Aquest sistema és obligatori quan es disposi de SAM d’un contaminant o cabal.\nLes hores diàries s’obtenen a partir del nombre de minuts que no tinguin associats els caràcters de validació parada (P) o arrencada (A) segons les instruccions tècniques de la direcció general competent en la matèria, dividit per seixanta.\nb) Les hores anuals de funcionament s’obtenen mitjançant la suma de totes les hores de funcionament diàries de l’any corresponent.\n2. Declaració del titular\na) El subjecte passiu pot declarar les hores de funcionament del focus en el cas que el focus no funcioni 24 hores al dia o que no funcioni els 365 dies de l’any. Opcionalment es pot utilitzar aquest sistema, sempre que es disposi del registre d’algun paràmetre associat a l’indicatiu del temps de funcionament.\nb) El subjecte passiu està obligat a conservar els registres dels paràmetres utilitzats que permetin verificar les hores de funcionament.\nEls contribuents estan obligats a presentar el model d’autoliquidació aprovat amb aquesta finalitat i a ingressar l’import corresponent entre l’1 i el 20 d’abril de l’any següent de la meritació de l’impost i, en cas de cessament de l’activitat, en el termini d’un mes des de la data en què es produeix aquest cessament.\nTítol III declarat nul per Sentència del Tribunal Superior de Justícia de Catalunya núm. 349/2017, de 26 d’abril de 2017. Recurs contenciós administratiu 494/2015.\nArticle 8 declarat nul per Sentència del Tribunal Superior de Justícia de Catalunya núm. 349/2017, de 26 d’abril de 2017. Recurs contenciós administratiu 494/2015.\nEn el supòsit que el subjecte passiu sol·liciti, en el període de presentació de l’autoliquidació, un ajornament o fraccionament del deute tributari, ho ha de fer de manera presencial a les delegacions de l’Agència Tributària de Catalunya.\nMentre els sistemes informàtics no estiguin adequats per poder donar compliment al que estableixen els articles 2, 7 i 8 d’aquest Reglament, s’autoritza la Direcció de l’Agència Tributària de Catalunya perquè, mitjançant resolució, habiliti altres canals de presentació i d’ingrés de l’autoliquidació de l’impost.\nTítol III, article 8 declarats nuls per Sentència del Tribunal Superior de Justícia de Catalunya núm. 349/2017, de 26 d’abril de 2017. Recurs contenciós administratiu 494/2015.\nDesplegat per l' ORDRE ECO/4/2016, d'11 de gener, per la qual s'aprova el model d'autoliquidació 990, de l'impost sobre l'emissió d'òxids de nitrogen a l'atmosfera produïda per l'aviació comercial.\nInterposat recurs contenciós administratiu EDICTE sobre interposició d'un recurs ordinari (exp. 446/2015).


Clínica Corachan, entre els millors a les àrees del Cor i de Gestió Hospitalària - Diari de Girona\nClínica Corachan, entre els millors a les àrees del Cor i de Gestió Hospitalària\nLa institució és doblement guardonada en els Premis Hospital Top 20, que s'atorguen anyalment\nClínica Corachan, entre els millors a les àrees del Cor i de Gestió Hospitalària Diari de Girona\nLa Clínica Corachan ha estat guardonada amb dos premis Top 20, en la categoria de Gestió Hospitalària Global dels hospitals privats i a l'àrea de Cor, amb motiu de la 19a edició dels Premis Hospital Top 20 que organitza cada any la consultora especialitzada en Salut IASIST.\nEls premis, als quals aspiren més de 140 centres sanitaris de tot Espanya (65,7% del Sistema Nacional de Salut i 34,3% privats), tenen l'objectiu de reconèixer a aquells hospitals amb els millors paràmetres de qualitat assistencial, pràctica clínica o eficiència.\nÉs el quart any consecutiu que Clínica Corachan rep el Top 20 a la millor Gestió Hospitalària Global, un guardó que la distingeix com un dels centres més eficients i més ben valorats del país. El premi avala l'excel·lència en la qualitat assistencial, l'adequació del centre a la pràctica clínica i els bons resultats en indicadors d'eficiència i atenció al pacient.\nLa Clínica també ha rebut el premi TOP 20 de l'àrea clínica de Cor, la qual cosa la situa en el rànquing de millors hospitals de tot Espanya en l'especialitat de Cardiologia.\nAquest guardó reconeix la complexitat dels processos atesos en les diferents unitats del Departament de Cardiologia. En concret, en aquesta àrea clínica s'han analitzat els processos assistencials que afecten diferents tipus de patologia cardíaca, entre ells l'infart agut de miocardi, les arítmies amb tractament quirúrgic i angioplàstia coronària.


On viuen els llibres | Sala infantil i juvenil Biblioteca Joan Triadú de Vic\nTag Archives: On viuen els llibres\nGran èxit d’On viuen els llibres, espectacle final dels Tallers de Poesia\nEl passat dijous 17 de març, el Teatre Atlàntida de Vic es va omplir a vessar per veure l’espectacle On viuen els llibres, que presentaven els alumnes de cinquè i de sisè de primària com a cloenda dels Tallers de poesia que, durant aquest curs 2015-2016, han realitzat aquests alumnes a la Biblioteca Joan Triadú de la mà de la companyia teatral Teatrart.\nDes de l’octubre fins al març, els alumnes de Cicle superior de primària han realitzat uns tallers d’interpretació poètica, en unes sessions que han tingut lloc primer a la Biblioteca i després a les escoles. Uns tallers que han servit per acostar els alumnes al gènere poètic, d’una manera lúdica i amena, que els ha servit per conèixer un ampli ventall de poetes, per adquirir habilitats d’expressió i de comunicació oral, per millorar la seva capacitat d’interpretació, per desenvolupar la memòria i promoure les seves capacitats creatives. A l’Atlàntida, van poder mostrar, davant d’un públic que omplia la Sala Ramon Montanyà, els coneixements adquirits al llarg d’aquests tallers i ens van ensenyar una nova manera d’entendre i de veure la poesia.\nLa participació, en aquest projecte dels tallers d’interpretació poètica, de la totalitat d’escoles de primària va obligar a fer 2 sessions de l’espectacle de cloenda, un espectacle que va ser un homenatge a les biblioteques, aprofitant les dues efemèrides que han tingut lloc en el marc dels Tallers de poesia d’aquest curs: si l’any 2015 va ser declarat “Any de les Biblioteques” per la Generalitat de Catalunya, aquest any 2016 celebrarem el 20è aniversari de la Biblioteca Joan Triadú.\nA la primera sessió van participar les escoles Andersen, Guillem de Mont-rodon, Pare Coll, Sagrat Cor de Jesús i la Sínia. A la segona, les escoles que van actuar van ser: Doctor Joaquim Salarich, Escorial, Santa Caterina de Siena, Sant Miquel dels Sants, Sentfores i Vic Centre. Un total de 473 alumnes van actuar dalt de l’escenari de l’Atlàntida, repartits en 2 sessions, en una interpretació que va tenir la capacitat d’emocionar-nos, de fer-nos riure, de sorprendre’ns i ens van demostrar que la poesia és un gènere viu, que pot ser amè i divertit, a l’abast de tots els públics.\nEls Tallers de poesia que organitza la Biblioteca Joan Triadú, en col·laboració amb el Centre de Recursos Pedagògics d’Osona, són possible gràcies al suport dels Serveis Territorials a la Catalunya Central del Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya, a l’Àrea de Cultura i Museus i a l’Àrea d’Ensenyament de l’Ajuntament de Vic, i a la Institució Puig-Porret.\nEtiquetat Dia Mundial de la poesia 2016, On viuen els llibres, Tallers de poesia, Teatrart\nEspectacle de poesia: On viuen els llibres…\nCom ja és habitual des de fa uns anys, la Biblioteca Joan Triadú ofereix, a les escoles de la ciutat de Vic, la possibilitat de participar en els Tallers de poesia on els alumnes de 5è i 6è de primària aprenen què és la poesia i com es recita de la mà de la companyia Teatrart. Aquesta activitat suposa una sessió de treball a la Biblioteca i una a l’escola. Com a cloenda d’aquests Tallers ja fa tres anys que s’organitza un espectacle de poesia on els alumnes posen a la pràctica tot el que han après. A causa de l’èxit de les edicions anteriors, enguany la cloenda de l’activitat es tornarà a celebrar al teatre Atlàntida de Vic.\nL’espectacle final dels Tallers de poesia d’aquest curs 2015/2016 portarà per títol On viuen els llibres i amb ell s’ha volgut fer un homenatge a les Biblioteques amb motiu de l’Any de les Biblioteques i la commemoració del seu centenari, que es va celebrar durant l’any 2015. Així, veurem el que passa quan les biblioteques tanquen les portes al públic i les rates de biblioteca s’apoderen de l’espai. És en aquest moment en que s’interpreten diferents històries que expliquen els llibres que conviuen a les prestatgeries.\nLes escoles que han participat en els Tallers de poesia han estat: Andersen, Escorial, Guillem de Mont-Rodon, Pare Coll, Sagrat Cor, Salarich, Sant Miquel dels Sants, Santa Caterina de Siena, Sentfores, La Sínia i Vic Centre.\nTal poema farà un any, l’espectacle de l’any 2014.\nMoment de L’escola, mola representat al teatre Atlàntida l’any 2015.\nL’espectacle final d’enguany es farà al teatre Atlàntida de Vic el dijous, 17 de març de 2016 i, com que hi ha un gran nombre de participants, se’n faran dues sessions: a les 18:00h i a les 20:30h. L’activitat és gratuïta però a causa de la limitació de l’aforament caldrà entrada. Per obtenir-la, poseu-vos en contacte amb les escoles.\nA la primera sessió, a les 18:00h. hi intervindran les escoles de La Sínia, Guillem de Mont-Rodon, Pare Coll, Sagrat Cor i Andersen. A la segona sessió, a les 20:30h, serà el torn de les escoles Vic Centre, Sant Miquel, Sentfores, Escorial, Santa Caterina i Salarich.\nDiversos moments dels assajos a les escoles de l’espectacle d’aquest any: On viuen els llibres\nPer a organitzar aquesta activitat la Biblioteca Joan Triadú ha comptat amb la col·laboració del Centre de Recursos Pedagògics d’Osona i el suport econòmic dels Serveis Territorials a la Catalunya Central del Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya, l’Àrea de Cultura i Museus i l’Àrea d’Ensenyament de l’Ajuntament de Vic, i la Institució Puig-Porret.\nEtiquetat On viuen els llibres, Tallers de poesia, Teatrart


INSTANTÀNIES DE LA TEORIA DE LA FOTOGRAFIA *. DD, AA. 9788492839124 Llibrería Horitzons\nMalgrat que avui dia la pràctica de la fotografia està àmpliament estesa i vivim un moment de saturació d imatges, probablement encara estem lluny de saber què és en realitat la fotografia. La dificultat per a definir la fotografia, i constituir-ne la teoria, rau en la flexibilitat, indefensió, inestabilitat i permeabilitat de la pròpia fotografia, atesa la seva condició híbrida i sempre en constant moviment. En aquest sentit, la fotografia, mancada d una llar institucional fixa i estable, és com un contenidor obert del qual hem d estudiar el seu variable continent, però també, i inevitablement d una manera conjunta, el seu contingut elàstic. Per a analitzar aquestes qüestions, el Simposi d SCAN 09 Instantànies de la Teoria de la Fotografia es converteix en un fòrum de reflexió i debat per a explorar l estat, funció, usos, consum i futur de la fotografia i de la seva teoria, i al mateix temps explorar el pensament contemporani des de la necessitat d una recerca de noves fórmules d entendre la fotografia i la seva relació amb el món i, per tant, la nostra pròpia relació amb aquest món.


Presentació del llibre "Els llops sempre tornen" | Ajuntament de Sort\nPresentació del llibre “Els llops sempre tornen”\n4 novembre 2019\tGeneral, Novetats\nPagès Editors / l’Ajuntament de Sort / el Servei de Biblioteques de la Generalitat de Catalunya\nde Jaume Albert Ollé\nA càrrec de l’autor i el senyor Raimon Monterde, alcalde de Sort\nDissabte 9 de novembre, a les 5 de la tarda (17.00h)\na la FiraCarpa (Plaça Caterina Albert – plànol)\n* en cas d’inclemències meteorològiques, a la Sala de Plens de l’Ajuntament *\nLa novel·la està basada en fets reals ocorreguts al municipi d’Enviny: un bombarder alemany estavellat el 25 de març de 1944\nUn text molt ben ambientat i amb un maneig efectiu de l’enjòlit i el misteri\nL’autor té vincles a les comarques pirinenques, especialment a la zona de la Vall Fosca\nEl llibre – “Els llops sempre tornen”\nLa nit del 24 de març de 1944, un bombarder alemany es va estavellar a les muntanyes pallareses, prop d’Enviny. Només es va trobar un tripulant mort a la cabina, totalment calcinat. A dia d’avui, la seva història és encara un misteri. Els llops sempre tornen relata les aventures que s’amaguen rere aquest avió accidentat i ens obre la porta a conèixer les relacions internacionals que es van teixir durant la II Guerra Mundial.\nÉs una novel·la històrica apassionada, plena d’acció i intriga i carregada de misteris que el lector haurà d’anar descobrint pàgina rere pàgina. Un text de factura clàssica, molt ben ambientada i amb un maneig efectiu de la tècnica de l’enjòlit i el misteri.\nL’autor – Jaume Albert Ollé\nJaume Albert Ollé és empleat de banca des de fa més de quaranta anys. Els últims trenta anys ha exercit de director d’equips a la banca privada i s’ha dedicat a la gestió patrimonial i financera de grans patrimonis. Les seves arrels familiars són a Lleida i Barcelona, on actualment resideix. Passa temporades a la Vall Fosca (Pallars Jussà), un racó molt estimat on pot descansar, llegir i escriure amb total tranquil·litat.\nAficionat a la novel·la negra, ha estat premiat al Festival El Vi Fa Sang de l’Espluga de Francolí amb els relats Gran Reserva (2018) i Feina en negre (2019)


Inibsa inverteix 10 milions d'euros per ampliar la capacitat de producció d'anestèsia dental | Inibsa\nInibsa inverteix 10 milions d’euros per ampliar la capacitat de producció d’anestèsia dental\nEl Grup Inibsa ha iniciat aquest 2015 les obres d’ampliació de la fàbrica ubicada a Lliçà de Vall amb l’objectiu d’instal·lar una nova línia de producció d’anestèsia dental. L’ampliació de la fàbrica i la instal·lació de nova maquinària suposen una inversió de 10 milions d’euros per al grup empresarial.\nLa nova línia de fabricació permetrà al Grup Inibsa incrementar en un 60% la seva capacitat de producció anual, pasant dels 150 milions de cartutxos anuals actuals als 240 milions cartutxos a l’any. El director General del Grup Inibsa, Eduard López, apunta que “la nova línia de producció ens permet passar de la tercera a la segona posició mundial com a fabricants d’anestèsia dental, fet que suposa un pas molt important per al Grup, que aferma l’estratègia realitzada durant els últims anys en l’àmbit de la internacionalització”.\nLa previsió és finalitzar la inversió durant el 4t trimestre de 2016, i iniciar la producció a les noves instal·lacions a principis de 2017.


Mariona Escoda: "M'he fet un fart de fer concerts en què només em pagaven el sopar"\nEntrevista a la cantant i guanyadora de 'Eufòria', que, malgrat la seva joventut, s'ha dedicat tota la vida a la música\nActualització: 23.06.2022 - 13:50\nTal com ella mateixa explica, Mariona Escoda és com una formigueta que ha estat tota la vida esforçant-se per a millorar com a artista. Té només vint-i-un anys, però quan en tenia cinc ja cantava en una coral i quan en tenia dotze ja feia concerts. El seu pas per Eufòria, per tant, ha estat la culminació d’un procés lent que ha tingut recompensa: és la flamant guanyadora del programa, que ha estat tot un fenomen social i televisiu. Aquest final d’etapa és tot just un començament, que començarà amb la publicació del seu primer disc amb discogràfica. Parlem amb ella sobre com ho viu, tot plegat, sobre el seu passat i sobre el futur immediat.\n—Com viviu aquests dies de ressaca emocional?\n—Crec que bé, perquè encara no he tingut temps d’assimilar-ho, no he parat. L’altre dia vaig anar a TV3 i vaig tenir un xoc perquè ja no hi ha plató, i em vaig posar a plorar; impressiona moltíssim. La que ha estat durant quatre mesos casa teva ja no hi és… Però bé, pensava que ploraria més, jo que tinc tirada a plorar! [Riu.]\n—Heu estat favorita des del principi, mai no heu estat a la zona de perill, heu rebut molts elogis del jurat… Com es viu aquesta sensació de no poder fallar?\n—He intentat viure-ho amb agraïment i continuar fent la meva feina. No volia que em condicionés per a tenir més pressió ni que em pugessin els fums al cap. El meu objectiu ha estat centrar-me molt perquè la gala anés bé.\n—Com heu après a focalitzar-ho tan bé? Hauria estat fàcil descentrar-se…\n—Quan estudies instrument i cant des de petita agafes l’hàbit de practicar cada dia. Quan en tres dies t’has d’aprendre una cançó, una coreografia i uns cors, si tens aquesta pràctica, és més fàcil de centrar-te. Abans de començar el programa vaig fer un pacte amb mi mateixa: “Estigues pel que has d’estar i no facis cas dels comentaris positius i negatius que rebis.” He aconseguit relativitzar i estar pel que tocava.\n—Però havíeu d’estar pendent també dels estudis. Per què vau decidir de no aturar la carrera de logopèdia aquests mesos?\n—Era un repte personal i m’agrada posar-me reptes… En vaig parlar amb la gent que més em coneixia i tothom em deia que ho fes tot, que me’n sortiria. Jo deia que seria dur, però m’hi vaig llançar, i han estat nits de dormir poc. La universitat m’ha ajudat moltíssim i m’han donat gairebé un tracte d’esportista d’elit: m’han espaiat exàmens i treballs, i ho agraeixo molt.\n—Al programa vau explicar que ja de petita éreu perfeccionista i fèieu moltes extraescolars. Us ho han inculcat a casa?\n—Sí, m’han inculcat la disciplina de la formigueta, d’anar fent. Els meus pares en cap moment no m’han pressionat ni obligat, però com que veien que tenia capacitat per a combinar-ho tot, m’apuntaven a tot arreu! [Riu.] Durant l’ESO feia anglès, instrument, solfeig, composició, orquestra… Els caps de setmana potser feia una altra cosa i a dotze anys vaig començar a fer actuacions. Una cosa que m’ha ajudat molt és el sentiment de sacrifici.\n—A disset o divuit anys, potser el dissabte tenia una actuació i el divendres no podia sortir de festa perquè havia de guardar la veu. M’ha servit per a veure que ara toca treballar, però després ja vindrà la recompensa. Ara igual: durant l’any he combinat Eufòria amb la universitat, però a l’estiu seré la persona més feliç del món. Em miro molt la satisfacció del futur.\n—Tot això no us ha dut mai ansietat?\n—Sí, vaig començar a patir ansietat a quart d’ESO perquè tenia poc temps per a estudiar. La meva escola era dura, em van ensenyar aquest sentit de la disciplina. Sempre m’havia agradat treure nous i deus en tot, però a vegades tenia un examen i si a les dotze de la nit no havia començat a estudiar m’angoixava. El batxillerat va ser força més dur perquè vaig tenir aquella època de qui ets, què vols, dilemes… No estava bé amb mi mateixa i no ho sabia. Tens ansietat per tot i tampoc no saps que tens ansietat. Quan me’n vaig anar de Valls cap a Barcelona el canvi d’aires em va ajudar a conèixer-me, a millorar l’autoestima, a saber que tenia ansietat, a anar a teràpia… I a poc a poc ho hem reconduït.\nFa uns quants anys no estava bé amb mi mateixa i no ho sabia\n—Fins al punt de sortir-vos-en bé en un context de pressió com el que heu viscut.\n—Sí, ho he normalitzat. Continuo tenint-ne a dies i setmanes. Hi ha dies que en coneixes la causa i dies que es presenta allà i et diu “bon dia, vinc a molestar-te”. I no passa res, l’acceptes. Molta teràpia, ioga –que durant una època va ser la salvació–, meditar i escriure. Quan tens molts pensaments irracionals, escriure va molt bé: endreces idees i el teu cap ja no ha de ser l’esforç de continuar pensant en allò.\n—Tornant al programa, quin diríeu que ha estat el millor moment i el pitjor?\n—De millors, n’hi ha hagut uns quants. El de guanyar n’és un, però hi ha hagut moments molt bonics amb els companys i moments en què no ens gravaven i podíem respirar-nos els uns als altres i fer família. Guanyar va ser una barbaritat, i gales com la de la Céline Dion o el “T’estimo” van ser increïbles.\n—I els pitjors?\n—Una setmana molt dura va ser la setmana en què hi va haver més enrenou amb el tema de l’Edu. Aquella setmana ja tenia prou feina amb dues cançons –i, a més, tinc parella– per haver de gestionar que la gent fes tant safareig. Em feia molta mandra, perquè jo no era allà per allò. Entenc que és mediàtic i també és veritat que hauria pogut ser molt pitjor. Dintre de tot, han estat molt suaus i ha estat molt lleu. Per això no m’he queixat, perquè és una ximpleria, però hi ha hagut moments que se m’han fet durs.\n—Alguna cosa que us hagi quedat per a fer?\n—Alguna balada heavy en anglès, de treure molta veu, una Barbra Streisand. O alguna balada de teatre musical maca.\n—El projecte següent serà el disc. Què ens en podeu avançar?\n—M’agradaria que fos en català, perquè falten artistes en català, cal música en català, m’encanta escriure en català i necessito que sigui en català.\n—Teniu clar que és una cosa que voleu mantenir? Molts artistes catalans acaben cantant en castellà.\n—Per a l’artista és interessant no quedar-te només a Catalunya i obrir-te portes enfora. Si no, tens un públic més petit per l’idioma. Jo ho entenc, i no m’hi tanco, però per començar vull que sigui en català. Perquè la meva identitat és en català: penso, parlo i visc en català, necessito que almenys el primer sigui en català. Ja es veurà. La idea ara mateix és fer-ho en català.\n—I quant als estils?\n—No em vull tancar en cap gènere ni estil concret, vull explorar el que em vingui de gust en cada moment: barrejar balades amb cançons més ballables, cançons d’autor i una cosa més forta, sempre que tingui un fil que ho lligui. I sobretot, que la meva música arribi a la gent, que no es quedin indiferents.\nM'agradaria que el disc fos en català perquè cal música en català\n—El compondreu complet?\n—M’agradaria moltíssim tenir la capacitat d’escriure un disc sencer, però és una feinada i, essent com sóc, m’hi estaria molt de temps. Si veig que tinc la inspiració i ho aconsegueixo serà fantàstic, però no em tanco a agafar propostes d’uns altres compositors.\n—Us fa por que, ara que dependreu de la discogràfica, perdeu llibertat?\n—Hi pensava molt. Sempre he fet la meva, coses autoproduïdes. De vegades he tastat més aquesta cosa que algú intenti portar-me per un cert camí i he vist que em costava, però tinc bones vibracions amb la discogràfica, Música Global. Ara sóc més gran i tinc més clar què vull, sé dir què necessito i què em ve de gust. Segur que es trobarà un punt mitjà entre allò que vull fer i allò que cal fer per a obrir-me camí.\n—Amb qui d’Eufòria faríeu una col·laboració?\n—Amb l’Elena [Gadel], per favor! I m’agradaria molt col·laborar amb el Pedro o la Núria perquè m’he quedat amb les ganes de fer duets amb ells. I amb tots, si es pogués. Amb l’Elena m’agradaria perquè l’he admirada molt, és referent en el món dels musicals.\n—Heu tingut bona sintonia.\n—Sí, m’ha sorprès, ella ho va dir al FAQS, també. M’encanta perquè, no sé per què, ens hem vist reflectides l’una en l’altra, d’alguna manera hem connectat, sigui per la nostra manera de cantar o per la manera com entenem el cant i la música. No ens hem dit res en tot programa més enllà d’un “hola” pels passadissos. Només vaig parlar amb ella dissabte. Hem connectat sense parlar, hem connectat cantant, i això és molt bonic.\nAmb l'Elena Gadel hem connectat sense parlar, hem connectat cantant\n—Abans tocàveu en un grup. Hi tornareu o hi podreu col·laborar?\n—M’encantaria. Una de les coses en què penso és que em deixin recuperar la meva banda i els meus amics. Aquesta aventura, sobretot com a compositora, va començar amb ells i seria una pena que no pogués continuar amb ells.\n—Què havíeu fet abans d’Eufòria?\n—Tinc un EP que va sortir el gener i un single del 2020. En l’EP va ser la primera vegada que vaig compondre. Em feia molt de respecte perquè sempre havia estat intèrpret. A cinc anys vaig començar en una coral i a violí i música quan en tenia set. Vaig fer clàssic fins als dotze, que em vaig passar al cant i al piano i vaig estudiar modern. I vaig començar a fer concerts a dotze anys. Vaig compondre perquè, tot i que les versions estan molt bé, la manera que tens d’obrir-te camí és amb música pròpia.\n—Com us vau interessar per la música?\n—La meva àvia és amant de la música clàssica i el meu pare de petit tocava. De petita, quan sentia música ja ballava i cantava les cançons populars. A primer o segon de primària una professora va dir als meus pares: “Heu d’apuntar a música aquesta nena.” I li van fer cas. Ha estat un procés molt i molt lent, i Eufòria ha estat la culminació.\n—Per acabar, parlem del concert al Palau Sant Jordi. Com l’encareu?\n—Només depèn de mi que vagi bé o no, i les gales depenien d’un jurat. Aquí hi anem a passar-nos-ho bé, és un regal de la vida! Tocar al Palau Sant Jordi, quan molts artistes que tenen més èxit no hi han tocat mai… És molt bèstia! Hi penso i dic “Ostres!” és anar a gaudir i a deixar que se’m posi la pell de gallina.\n—Fa uns quants dies en Triquell va dir, sobre el concert: “No sentim que s’estigui sent massa just amb la remuneració.” Ho compartiu?\n—Reflexionant-hi molt, el Sant Jordi és un regal. I te’l faria fins i tot si no hi hagués remuneració. Si al principi d’Eufòria m’haguessin dit que cantaria al Sant Jordi hauria dit “Què? Fins i tot pago!” Però cadascú té la seva situació personal, laboral i econòmica, i és normal. Jo a vegades hi he passat, per moments de pensar en això o en altres coses en què penses que potser és massa poc. Però després dius: “Això és un regal de la vida.” No entrem en aquests temes perquè tampoc no ens jugarà a favor.\n—La qüestió econòmica és un problema amb què es troben molts músics.\n—Sí, jo, per exemple, abans d’Eufòria m’he fet un fart de fer concerts d’una hora i mitja en què només em pagaven el sopar, pa amb tomàquet. Però es comença així, no pots començar demanant set-cents euros. Òbviament, com més temps i reconeixement, més diners pots demanar. Però és un procés i has de veure on pots demanar més i menys, quins concerts són una cosa increïble que faries fins i tot gratis i en quins concerts et donen poc pel que és, que no és el cas del Sant Jordi. És una qüestió complicada, però suposo que quan entres en discogràfiques és més regularitzat i ja no ho controles tant tu.\n—Què podem esperar del Sant Jordi?\n—No ho sé! [Riu.] Comencem assajos d’aquí a dues setmanes i encara no sé quines cançons canto. No les faré totes, però serà molt fort com a espectacle. Qui hagi vist Eufòria, el Sant Jordi no se li farà curt.


Cop de calor, què ho produeix i com evitar-ho | DOSSIER\nEl cop de calor es dóna per una exposició prolongada a altes temperatures o bé, per realitzar exercici físic amb molta calor. Quan es dóna aquest tipus de trastorn, la temperatura corporal pot arribar als 41 °C, perdent-se molta aigua i part de les sals minerals necessàries per al bon funcionament del nostre organisme. Si s’arriba a aquesta situació per tant, cal buscar ajuda professional i intentar mentrestant fer descendir aquesta temperatura, perquè aquest trastorn si s’agreuja, pot ocasionar greus riscos per a la salut, com entrar en shock,o fins i tot, la mort.\nEls símptomes que ens poden fer pensar que ens trobem davant un cop de calor són:\n– Vòmits o nàusees\n– Mal de cap intens\n– Pèrdua de consciència\n– Desorientació o confusió\n– Pell seca\n– Feblesa en general\n– Sudoració en excés\nEl cop de calor pot sofrir-lo qualsevol persona, encara que hi ha col·lectius molt més vulnerables com persones grans i nadons, per la qual cosa cal estar especialment atent a aquests davant qualsevol senyal d’alarma.\nQuan es presenten aquests símptomes, cal evitar el sol i refugiar-se sota una ombra, no realitzar exercici físic, no subministrar fàrmacs per a baixar la febre, hidratar-se molt (amb aigua o begudes isotòniques que ens ajudin a recuperar les sals perdudes), mullar-se amb compreses humitejades (en coll, front, axil·les o clatell), aplicar gel de fred o donar-se banys en aigua freda. Està prohibit el consum de begudes alcohòliques (com ara la cervesa), ja que l’alcohol augmenta encara més la temperatura.\nPer a evitar el cop de calor o la insolació abans que aparegui, hem de:\n– Cobrir-se bé el cap amb una gorra i els ulls amb ulleres de sol.\n– Evitar romandre dins d’un cotxe sense aire condicionat.\n– Evitar menjars molt pesats que dificultin la digestió.\n– Consumir suficients líquids.\n– Evitar exposició solar en les hores de més sol (de 12 a 16 h).\n– No realitzar exercici físic en les hores també més caloroses.\n– Evitar begudes amb cafeïna.\n– Vestir amb roba lleugera, preferiblement de cotó o lli.\nEl te guanya adeptes per moments. Tot això acrescut per la preocupació creixent de la població de portar una vida saludable. El consum del te verd en concret està previst que creixi l’any pròxim prop d’un 7%. Si a les propietats del te (que vénen majoritàriament pel seu contingut de flavonoides i catequines), afegim a més les propietats que té la llimona, obtindrem un potent concentrat d’antioxidants. Però els beneficis que aquesta beguda pot aportar-nos, no s’atura aquí:\n– La llimona posseeix una gran quantitat de vitamina C, protegint-nos de refredats i inflamacions.\n– Afavoreix la perduda de pes i combat la retenció de líquids. Nombrosos estudis demostren que la ingesta de te verd redueix el greix abdominal i accelera el metabolisme.\n– Millora els nivells de sucre en sang, i permet usar la insulina de forma més eficient, per la qual cosa és molt recomanable per a persones diabètiques.\n– Evita la formació de càlculs renals, això es deu en part al fet que el te ens fa orinar més, dificultant l’acumulació dels cristalls culpables dels càlculs i les pedres.\n– Manté una bona hidratació.\n– Prevé alguns tipus de càncer com el de pulmó, pit o estómac. Els antioxidants abans comentats, eviten el mal cel·lular i evita el creixement de les cèl·lules canceroses.\n– Prevé infeccions, gràcies a les seves propietats antimicrobianes. També evita la càries i combat el mal alè.\n– Prevé les malalties cardiovasculars, disminueix el risc de trombosi i la formació de coàguls.\n– Redueix el colesterol LDL “dolent”.\n– Estimula el sistema immunitari.


Com es diu el nou centre d'obrir a Empuriabrava?\nEl nou centre que obrirà les portes a Empuriabrava es dirà Clínica de Medicina Estètica del Dr Joan Cruz Bartolome. Sóc un professional amb més de 25 anys d'experiència en el sector de la medicina estètica, amb col·laboracions tant en l'àmbit nacional com internacional. També sóc metge consultor a diferents empreses farmacèutiques del sector i Màster en medicina estètica.\nLa clínica oferirà pràcticament tots els serveis relacionats amb l'especialitat, centrant-se especialment en el rejoveniment facial integral, mitjançant diferents tractaments que potencien l'efecte global. Es tindran també en compte els tractaments corporals com és el cas de l'obesitat, cel·lulitis i el greix localitzat. Estarem en contacte amb un cirurgià plàstic de reconegut renom pels casos de cirurgia estètica.\nQuin equip professional treballarà en el centre?\nEn principi, seran el Doctor Joan Cruz i l'auxiliar d'infermeria Liliana Huertas.\nCom són els tractaments actuals d'estètica?\nEls tractaments actuals de la medicina estètica permeten que el pacient es reincorpori immediatament a la seva activitat quotidiana, sense patir els efectes secundaris de la cirurgia. Són mínimament invasius i amb resultats visibles i naturals des de la primera sessió.\nQuins són els serveis més demandats?\nEls serveis més demandats acostumen a ser el botox, tractament d'arrugues, remodelació labial integral, tractament de marques i taques de la cara, així com la flaccidesa facial i l'acumulació de greix facial, bàsicament a la papada, la caiguda del cabell, la dieta proteica i la cel·lulitis.\nQuins avantatges aporten els tractaments d'estètica a la qualitat de vida dels clients?\nSe senten millor amb ells mateixos, i per mi és un honor poder ajudar-los a aconseguir la imatge que volen tenir.\nHi haurà alguna oferta o promoció d'obertura?\nA l'inici hi haurà un descompte del 10% pels clients que ho hagin vist a la promoció de la revista. I si a la primera visita aporten un altre pacient, totes dues tindran un descompte d'un 15%. Aniran sortint diferents pacs de tractament, que si es duen a terme tindran també un descompte addicional.\n- Remodelació labial\n- Bioplàstia facial\n- bioestimulació amb Plasma (PRP)\n- Mesoteràpia facial amb vitamines\n- Lifting per fils de Tracció\n- Lífting de Celles\n- Teràpia d'Inducció de col·lagen\n- Tractaments anti caiguda capil·lar\n- Tractament de les Ulleres\n- Peelings antienvelliment i Taques facials\n- Tractament de l'acne\n- Sudoració excessiva\n- Mesoteràpia corporal\n- Esclerosi vascular


Una nena de 17 mesos mor a l'hospital Trueta de Girona per una meningitis : :: Socpetit.cat\nUna nena de 17 mesos mor a l'hospital Trueta de Girona per una meningitis\nUna nena de 17 mesos va morir la nit de dimecres a dijous a l'hospital Trueta de Girona. Fonts del Departament de Salut informen que tot apunta que va patir una sèpsia meningocòccica que va evolucionar de manera fulminant però estan pendents que els resultats analítics ho confirmin.\nSegons ha avançat El Punt Avui, la petita va ingressar primer a un hospital comarcal de la regió sanitària i, atesa la gravetat, la van derivar a la UCI pediàtrica del Trueta on no va ser possible salvar-li la vida. Salut informa que s'ha fet el tractament preventiu a l'entorn proper de la menor, que en aquest cas és exclusivament familiar.\nSegons informa el Canal Salut, la meningitis o malaltia meningocòccica és una malaltia infecciosa greu causada per un bacteri anomenat meningococ. Se'n produeixen casos durant tot l'any, però de manera més freqüent durant els mesos d'hivern i primavera. Generalment són casos aïllats, però poden aparèixer també com a brot (presentació de dos o més casos relacionats), sobretot en familiars convivents i escoles. En aquest cas, Salut considera que es tractaria d'un cas aïllat.


Laura Borràs acusa els comuns de “sacrificar Catalunya”\nLaura Borràs en una atenció als mitjans ARA\nBarcelonaEl diàleg dins la Constitució que ofereix l’acord entre el PSOE i Unides Podem per resoldre la crisi catalana és insuficient perquè ERC i JxCat donin el sí a la investidura del líder socialista, Pedro Sánchez. Les dues formacions independentistes van advertir ahir que, si la proposta no va més enllà i el PSOE i Unides Podem no es comprometen a reconèixer que hi ha un conflicte polític a Catalunya que s’ha de resoldre amb una “solució democràtica”, el seu vot contrari serà inamovible.\nLes formacions independentistes van ser molt crítiques amb el redactat del punt 9 de l’acord, que parla de “garantir la convivència” a Catalunya. Així, la portaveu d’ERC, Marta Vilalta, va retreure al PSOE i també a Unides Podem que no explicitin en l’acord que el conflicte català és “polític” i no de “convivència”. Una crítica que també va compartir la diputada electa de JxCat Laura Borràs, que va apuntar directament al partit que lidera Pablo Iglesias per retreure-li que comprin el relat de la “crisi de convivència” a Catalunya i el “marc mental” del 155. De fet, Borràs considera que els mateixos comuns han acceptat aquest relat, fet pel qual els va acusar d’haver “sacrificat Catalunya”. El mateix retret que els va llançar la presidenta de l’ANC, Elisenda Paluzie, que va criticar-los per haver assumit el relat del “bloc del 155 del problema de convivència i diàleg dins de Catalunya”.\nLa portaveu d'ERC, Marta Vilalta Ara\nEls comuns, però, no comparteixen aquest diagnòstic. La direcció de Catalunya en Comú continua defensant que la crisi catalana és un problema polític, però que això no és incompatible amb dir que s’ha de “garantir la convivència”, asseguren fonts consultades. Tot i que en l’acord s’explicita que el diàleg ha de ser dins el marc constitucional, els comuns creuen que, per exemple, la seva proposta –que defensava obrir taules de diàleg “sense exclusions”– s’hi podria arribar a encabir. No és la lectura que en fan JxCat i ERC, ni tampoc Òmnium. El vicepresident de l’entitat cultural, Marcel Mauri, va assegurar ahir que l’acord entre Sánchez i Iglesias posa “el focus en un fals problema de convivència” i es torna a “negar el diàleg amb les institucions de Catalunya”.\nPerquè JxCat es plantegés el vot a favor o l’abstenció, l’acord hauria d’incloure una taula de diàleg per parlar de la situació dels presos i exiliats, així com el dret a l’autodeterminació. “Mentre hi hagi presos, exiliats i represaliats, i mentre no es pugui parlar del dret a l’autodeterminació [...], és evident que no podem investir ni permetre la investidura d’un president com Sánchez”, va advertir ahir Borràs. La mateixa tesi que va defensar el president de la Generalitat, Quim Torra, abans de saber l’acord, en una entrevista a Catalunya Ràdio en què va subratllar que es mostrava predisposat a “estudiar” la investidura del líder del PSOE si acceptava un diàleg sense condicions per resoldre el conflicte català.\nJxCat ja va votar en contra de la investidura del líder socialista fa uns mesos. Esquerra, en canvi, s'hi va abstenir aleshores. Ara els republicans han canviat de posició i no estarien disposats a abstenir-se sense contrapartides, tal com van fer al juliol. Ahir Vilalta va remarcar que si els socialistes i Unides Podem no assumeixen que s'han d'asseure i parlar amb l’independentisme no canviaran el seu sentit del vot: “Si no es mouen en aquest sentit, no hi ha res a fer”.\nJxCat ERC Investidura espanyola


1. Els especificats en la normativa de PFC\nMètodes docents:Treball personal tutoritzat per un professor.\nTipus d'exàmens: Les convocatòries ordinàries d'examen són Juny i Setembre. Hi ha una convocatòria extraordinària al febrer que es pot sol·licitar dins el període fixat sempre que restin menys de 27 crèdits, llevat el projecte, segons la normativa vigent. Es realitzen tres períodes de defensa dels PTFC al llarg del curs acadèmic (febrer, juny i setembre)\nLa realització, dipòsit i presentació del PTFC ve fixada per la normativa de PTFC de l'Escola i pel calendari de defensa que es publica cada any.\nLa presentació i defensa del PTFC davant del tribunal és pública en tots els supòsits i consisteix en dues fases: la presentació, on l’estudiant realitza durant 20 minuts l’exposició d’un resum del contingut del projecte i la defensa, en la qual els estudiants responen les preguntes que el tribunal creu pertinents sobre el contingut i la realització del projecte.\nPodeu trobar més informació referent als PFC dins de l'apartat PTFC de la pàgina web de l'estudi.