El dissenya concurs? by FAD. Fostering Arts and Design - issuu\nEl disseny a concurs?\nOpinions sobre el sistema de concursos en disseny\nÍndex 1. El sistema de concursos 2. Modalitat de concurs\n2.1. Concursos oberts a tothom 2.2. Concursos oberts a estudiants 2.3. Concursos oberts a professionals 2.4. Concursos restringits\n12 14 24 36 42\n4. Oportunitats professionals dels joves dissenyadors 5. Bases\n5.1. Brífing 5.2. Informació i condicions\n6. Transparència en l’adjudicació\n7.1. Composició del jurat 7.2. Procediment\n8. El paper de les associacions de disseny\n84 86 90\nIntroducció La present publicació neix de la reflexió\nconstant que el FAD ha liderat des dels seus inicis en els camps del disseny i l’arquitectura. Ja fa gairebé cinc anys que, des del projecte FAD. Xarxes d’Opinió (www.fad.cat/xarxesopinio), entrevistem professionals i experts de diversos àmbits i, a continuació, posem el material sonor obtingut a disposició de tothom. Aquestes veus volen contribuir a la creació d’un debat crític, constructiu i rigorós que serveixi per aprofundir en el coneixement sobre els diversos temes relacionats amb les professions del disseny. A principis d’aquest any, el FAD va publicar el llibre L’arquitectura a concurs? Opinions sobre el sistema de concursos en arquitectura. Ara, abordant la qüestió de forma separada i atenent a les seves especificitats, arriba el torn dels concursos de disseny. La nova publicació El disseny a concurs? Opinions sobre el sistema de concursos en disseny recopila la transcripció del material obtingut en el marc de les entrevistes realitzades al llarg de l’any 2011 a diversos experts en la matèria, totes sota un mateix guió. El debat sobre els concursos de disseny no sorgeix del no-res. La reflexió sobre aquesta qüestió ha estat sempre molt present dins la nostra institució. En aquesta línia, el FAD ha dedicat en més d’una ocasió el seu espai de reflexió al diari La Vanguardia («La Mosca del FAD») a l’anàlisi crítica de diverses convocatòries que, des del nostre punt de vista, estaven mal plantejades o no complien amb un mínim de bones pràctiques. En aquests articles, el FAD es manifestava a favor d’una selecció\nimparcial, rigorosa, qualificada i acreditada per un jurat professional i expressava la necessitat de fomentar una reflexió, prèvia a l’organització de qualsevol concurs, per tal d’establir-ne els objectius finals. Així mateix, les mosques s’han fet ressò de l’absoluta falta de respecte pel que fa als drets d’autor de molts concursos. Per la seva banda, l’ADG-FAD (Associació de Directors d’Art i Dissenyadors Gràfics del FAD), molt activa en la defensa del col·lectiu de professionals del disseny i sensible a la problemàtica dels concursos, ha redactat un manifest (disponible en línia al seu bloc) amb propostes sobre com s’han de convocar. Totes aquestes qüestions i moltes altres (com la importància del brífing, la transparència o el paper actiu que haurien de tenir les associacions de disseny en l’organització dels concursos) s’aborden de manera sistemàtica en aquest llibre. El procediment en l’elaboració i l’edició dels continguts ha estat el mateix que en la publicació anterior sobre els concursos d’arquitectura. En cada capítol s’han transcrit els fragments més destacats de les entrevistes i s’han explicitat quins professionals coincideixen en determinades idees. Es tracta, en definitiva, d’oferir una visió àmplia i diversa dels principals aspectes que cal\ntenir presents en matèria de concursos de disseny. Igual que amb a la publicació anterior, al final de cada capítol s’incorpora un apartat anomenat «En resum...» que recull les opinions més compartides i ajuda el lector a situar-se de forma ràpida.\nPer finalitzar, aquesta publicació pretén\nestablir els aspectes, tan positius com negatius, de les diferents entrades sobre els concursos de disseny, a partir sobretot de les coincidències d’opinió dels experts que hi han participat i que constitueixen els elements de consens que al FAD creiem que han de servir per avançar i generar propostes de millora. Esperem sincerament aportar el nostre gra de sorra per tal que el sistema de concursos de disseny pugui resoldre algunes de les seves mancances actuals. Miquel Espinet, President del FAD. Viviana Narotzky, Presidenta d'ADI-FAD. Álvaro Sobrino, President d'ADG-FAD.\nEl disseny a concurs? Opinions sobre el sistema de concursos en disseny\nDirector acadèmic d’ESDI – Universitat\nSecretari de la Junta de l’ADP\ni soci de GR Industrial Design\nDissenyador, periodista especialitzat en disseny i president d’ADG-FAD\nClaret Serrahima Dissenyador gràfic\nDaniel Cid, doctor per la UB, historiador, responsable de la direcció científica\nd’Elisava – Universitat Pompeu Fabra\nErgònom, president de Design for All\nFoundation i patró de Barcelona Centre de Disseny\nDoctor en Belles Arts, dissenyador grafic i degà del Col·legi Oficial de Disseny\nGràfic de Catalunya. Professor titular de projectes de disseny gràfic de la Universitat de Barcelona\nEnginyer industrial i doctor en Psicologia. Ramon Llull\nEconomista i director del Programa\nde Gestió Cultural de la Universitat de Barcelona\nArquitecte, professor i coordinador escola-\nempresa a l’Escola Massana – Centre d’Art i Disseny\nDirector general de Formació Professional\nInicial i Ensenyaments de Règim Especial del Departament d’Ensenyament de la Generalitat de Catalunya\nConsultor en identitat, comunicació i marca corporativa. Autor de diversos llibres sobre la seva especialitat\nDissenyador i director d’Eina – Universitat Autònoma de Barcelona\nParadissenyador i curador\nHistoriadora del disseny i presidenta d’ADI-FAD\n1. El sistema de concursos\n1. El sistema de concursos Claret Serrahima Compartit per:\nClaret Serrahima Compartit per:\n«Jo no sóc un gran defensor dels concursos. Entenc que en alguns casos s’han de fer i que tenen certs avantatges, però per experiència haig de dir que un treball fet per a un concurs té menys qualitat que un encàrrec directe. Per obtenir una bona feina en el sector del disseny és indispensable el debat i la reflexió constants amb el client.»\n«Arriba un moment en què s’ha d’escollir. Els concursos són una forma de diluir responsabilitats a través d’un jurat... Jo prefereixo que prengui decisions qui en tingui la responsabilitat.»\nFrancesc Aragall Oriol Pibernat Viviana Narotzky\n«No guanya el millor projecte, sinó el millor segons el jurat. Els concursos, guanyis o perdis, sempre són injustos. Per guanyar un concurs és més important conèixer la composició del jurat que no pas tenir coneixement de les necessitats reals del projecte; això és inadmissible.»\n«També entenc que hi ha el perill que, si no es fan concursos, l’Administració pugui fer encàrrecs més per interessos d’amiguisme que no pas professionals. Però aquest és un tema d’honestedat per part dels qui fan l’encàrrec.»\nLluís Forteza Compartit per:\nOriol Pibernat Isabel Roig Francesc Aragall Lluís Bonet Llorenç Guilera Viviana Narotzky Jesús Del Hoyo\nViviana Narotzky Compartit per:\nFrancesc Aragall Lluís Forteza Llorenç Guilera Oriol Pibernat\n«No hi ha concursos bons ni dolents, sinó que poden estar equivocats en funció dels objectius que es tinguin. A vegades hi ha errors de plantejament per part del convocant o del participant.» «Hi ha àmbits en disseny industrial en els quals l’existència de concursos ben convocats pot ser molt positiva.»\n- Els concursos tenen les seves mancances. No obstant això, són necessaris per evitar possibles casos de nepotisme. - És difícil establir uns tipus de concursos bons i uns de dolents. Els resultats seran positius o negatius segons els objectius que tingui l’entitat convocant i el participant.\n2. Modalitat de concurs\n2.1. Concursos oberts a tothom Lluís Bonet\nDaniel Cid Claret Serrahima Jesús del Hoyo Isabel Roig Òscar Guayabero Francesc Aragall Álvaro Sobrino Lluís Bonet Llorenç Guilera\n«El problema, en el fons, és qui és creatiu i qui no ho és. El fet d’haver passat per una escola no justifica la creativitat; la creativitat és independent. Hi ha professionals excel·lents que són autodidactes; per tant, si neguem l’entrada al concurs als no titulats estem posant límits.» «Com més obert sigui el concurs, menys resultats s’obtindran en termes de qualitat.»\nOriol Pibernat Òscar Guayabero Álvaro Sobrino Lluís Bonet Jesús del Hoyo\nÁlvaro Sobrino Lluís Bonet\n«A vegades, en els concursos oberts hi ha interessos per part de l’entitat convocant que van més enllà de la qualitat de les propostes, com ara la propaganda de la mateixa entitat, fer veure que es dóna suport a les noves generacions de dissenyadors per guanyar prestigi, etc.»\n«Sovint els professionals no participen en els concursos oberts a tothom. Un futbolista d’elit no es posarà a jugar en un pati d’escola.»\n2.1. Concursos oberts a tothom\nMelcior Arcarons Compartit per:\nOriol Pibernat Òscar Guayabero Viviana Narotzky\nOriol Pibernat Jesús del Hoyo Isabel Roig Òscar Guayabero Francesc Aragall Lluís Forteza Lluís Bonet\n«No disposem d’un marc legal de regulació de l’exercici professional en l’àmbit del disseny; per tant, hem d’entendre que és legítim fer convocatòries obertes a les quals es pot presentar qualsevol persona, fins i tot aquelles que no han cursat estudis de disseny o d’arts plàstiques.» «Aquest tipus de convocatòries, en la mesura en què hi participen persones sense formació suficient, pot donar com a resultat un producte plàsticament interessant però amb dificultats per dur-lo a la pràctica.»\nDaniel Cid Compartit per:\nClaret Serrahima Norberto Chaves Isabel Roig Francesc Aragall Álvaro Sobrino Jesús del Hoyo\n«Aquests concursos acostumen a fer competir de manera indiscriminada professionals del sector del disseny, estudiants que s’estan formant o persones que ni són professionals del sector ni tenen estudis específics en aquest àmbit.»\n«Jo fins ara no he vist que per fer una operació d’apendicitis es faci un concurs. Si m’he d’operar d’apendicitis, voldré que ho faci un metge; per tant, si vull un cartell avisaré un dissenyador.»\nOriol Pibernat Compartit per:\nJesús del Hoyo Òscar Guayabero Lluís Forteza Lluís Bonet Viviana Narotzky\n«Els concursos oberts universals, de qualsevol disciplina, són una provocació a la professió. Només els convoquen la gent amb un perfil cultural molt baix.» «Alguns concursos oberts a tothom, com per exemple un concurs de cartells de festa major, tenen molt de sentit com a activitat social i participativa, més enllà de la qualitat de les propostes. Molts dissenyadors no s’hi presenten, però això no vol dir que siguin condemnables.»\n«Aquestes convocatòries mai no tenen una resolució professional acurada. Normalment el que s’ha de preveure és que posteriorment pugui haver-hi intervencions professionals que formulin adequadament les idees obtingudes de forma visual.»\n«Aquesta qüestió té a veure amb el fet que els estudis de disseny no estan homologats i la titulació no és obligatòria per exercir la teva professió. Quan es convoca un concurs, no sembla obligatori que hagis de ser dissenyador. És un tema complex, però nosaltres, a l’ADG, ens vam oposar a l’obligatorietat de tenir un títol per imprimir qualsevol cosa, com proposava el Col·legi Oficial de Disseny Gràfic de Catalunya. També és veritat que llavors la gent acaba pensant que sobre el disseny tothom pot dir-hi la seva, cosa que està bé perquè vol dir que el disseny és proper a la societat; però, d’altra banda, justifica que un jurat no hagi de ser professional, que qualsevol pugui convocar un concurs, etc.»\nFrancesc Aragall Compartit per:\nClaret Serrahima Álvaro Sobrino Jesús del Hoyo\n«Els concursos oberts a tothom no tenen cap avantatge, només demostren la poca professionalitat i el poc respecte cap a la professió per part de l’organització que els convoca. Els dissenyadors professionals no s’hi haurien de presentar.»\n«Els concursos oberts a tothom no poden ser professionals, han de ser d’idees. I el producte final ha de passar pels filtres propis de la professionalitat a través d’un concurs restringit o de qualsevol altre mecanisme. A més, no es poden decidir per votació popular; aquesta democràcia mal entesa no és rellevant, ja que no és qüestió de qui vota més, sinó de criteri professional.» 21\nJesús del Hoyo Compartit per:\n«Quan una institució convoca un concurs obert per esbrinar què és el que busca, normalment es queda amb una cosa que no li serveix. Tot això no suma, sinó que crea dispersió.»\n– El concurs obert no garanteix en absolut la qualitat de les propostes presentades perquè, entre altres coses, els professionals no acostumen a presentar-s’hi. – Algunes propostes poden ser interessants i creatives, però amb dèficits pel que fa a la seva possible aplicació pràctica. Preveure una intervenció posterior feta per un professional pal·liaria aquesta situació. – A vegades, la convocatòria d’un concurs obert es converteix en un fi en si mateixa, ja que pot amagar altres interessos a més del d’obtenir 22\npropostes per valorar, com per exemple publicitar i oferir una bona imatge de l’entitat convocant. – Malgrat els seus inconvenients, és legítim convocar aquest tipus de concursos. Poden tenir tot el sentit com a activitat social i participativa, com per exemple en el cas d’un concurs per a un cartell de festa major.\n2.2. Concursos oberts a estudiants Melcior Arcarons Compartit per:\nLluís Bonet Llorenç Guilera Lluís Forteza Oriol Pibernat Isabel Roig Francesc Aragall Viviana Narotzky\nDaniel Cid Lluís Forteza Oriol Pibernat Jesús del Hoyo Isabel Roig ... 24\n«Hem de vetllar perquè les persones que han estudiat disseny tinguin un valor afegit que les faci preferibles davant aquelles persones que no n’han estudiat.» «Els concursos oberts a estudiants són una ocasió perquè aquests puguin fer una feina professional i es comencin a enfrontar amb l’activitat que es trobaran un cop s’hagin titulat.» «El punt crític està en el fet que estiguin programats de manera que s’adeqüin a l’activitat formativa, que no siguin concebuts com un episodi improvisat sinó\ncom una ocasió planificada per desenvolupar part de la formació. El més important és que es coneguin amb antelació per arribar-hi amb la formació suficient perquè siguin una ocasió d’exercitarse professionalment.»\nNorberto Chaves Francesc Aragall Lluís Forteza Lluís Bonet Llorenç Guilera Oriol Pibernat Viviana Narotzky Jesús del Hoyo\n... Òscar Guayabero Francesc Aragall Lluís Bonet\n«Sóc molt partidari de la col·laboració entre empresa i escola a través de projectes de recerca aplicada que derivin en innovació i transferència. Cal evitar que l’empresa busqui resoldre a baix preu projectes reals i fer, així, la competència als professionals.»\n2.2. Concursos oberts a estudiants\nÒscar Guayabero Lluís Bonet Oriol Pibernat Viviana Narotzky Álvaro Sobrino Jesús del Hoyo Melcior Arcarons\nAdrià Guiu Compartit per:\nDaniel Cid Norberto Chaves Llorenç Guilera Lluís Forteza Oriol Pibernat Jesús del Hoyo Isabel Roig Òscar Guayabero Francesc Aragall Lluís Bonet\n«Em sembla interessant qualsevol projecte que impliqui una connexió més gran entre el disseny i la societat. El disseny ha d’establir vincles amb el moviment popular associatiu i reivindicatiu. El món de l’activisme ha de recórrer indefectiblement al disseny i en aquest punt les escoles de disseny poden tenir-hi un paper destacat.»\n«Si la intenció entre empresa i escola és recíproca i beneficiosa per a ambdues parts, considero positiva aquesta pràctica.»\nLluís Bonet Llorenç Guilera Lluís Forteza Isabel Roig Francesc Aragall Oriol Pibernat\n«L’inconvenient és que les empreses vulguin extreure el resultat d’un procés de disseny normal; han de ser conscients que hi ha una possibilitat entre un milió que algú encerti el que vol l’empresa.» «Els estudiants s’han de dedicar a estudiar i no pas a presentar-se a concursos; no són professionals. La qüestió és la següent: perquè els estudiants agafin experiència, els projectes no professionals s’han d’acceptar com a professionals? Les escoles han de preparar professionals per al futur i no pas estudiants que exerceixin com a professionals del present. Només puc entendre els concursos amb la finalitat 27\nd’estimular, sempre que no siguin ni vinculants ni personals, i possiblement amb una mínima repercussió social.»\nNorberto Chaves Compartit per:\nLluís Forteza Llorenç Guilera Oriol Pibernat Jesús del Hoyo\n«Jo sóc partidari de treballar amb clients reals mitjançant convenis entre escola i empresa. L’alumne fa un treball real amb la direcció i supervisió dels professors, que són dissenyadors. Així es compleixen les dues coses: un producte de qualitat per a l’empresa i un exercici didàctic per a l’estudiant.»\nLluís Forteza Claret Serrahima Jesús del Hoyo\nLluís Bonet Compartit per:\n«Els concursos oberts a estudiants neguen l’eficàcia del sistema educatiu. Si realment qualsevol alumne pot participar en un concurs de disseny, vol dir que es pot estalviar els següents anys d’estudi, que l’ensenyança no té un paper formatiu.»\n«Cal exigir unes clàusules explícites en les quals el procés d’aprenentatge de l’estudiant estigui molt clar i que, al mateix temps, hi hagi un cert seguiment per part de persones de l’Administració per ajudar en el procés de professionalització.»\nDaniel Cid Llorenç Guilera Lluís Forteza Isabel Roig Francesc Aragall Oriol Pibernat Jesús del Hoyo\nLluís Forteza Lluís Bonet Jesús del Hoyo\n«Algunes empreses i administracions amb pocs recursos convoquen concursos destinats a estudiants perquè no volen fer-se càrrec dels costos reals d’un professional. Cal evitar aquesta pràctica de competència il·lícita.»\n«Sóc molt contrari al fet que els concursos s’utilitzin com una forma de publicitat dels centres educatius, no tant per una qüestió ètica sinó d’elegància. Si és una activitat pedagògica, no cal fer-ne publicitat. A més, si es tracta d’ometre el nom de l’estudiant per prestigiar només l’entitat, aleshores aquesta està fent directament el ridícul.»\nFrancesc Aragall Lluís Bonet\n«Els concursos oberts a estudiants i a professionals són inadmissibles. Evidentment que hi ha maneres de potenciar la creativitat dels estudiants, però barrejar-los tots plegats no té sentit, sense desmerèixer cap col·lectiu. Hi ha determinades competències que tenen uns i altres i s’ha d’ajustar el que es vol en cada moment.» «Molts concursos d’estudiants —no pas tots— són una perversió pedagògica. Es premia —a vegades fins i tot amb diners— l’alumne, que a més aprova. Em dol perquè l’estàs enganyant. Els concursos han estroncat moltes carreres de gent bona perquè no tothom té prou maduresa per deixar-se corregir després de guanyar un concurs.» 31\nOriol Pibernat Lluís Forteza Lluís Bonet\nIsabel Roig Compartit per:\nLlorenç Guilera Jesús del Hoyo\n«Les escoles no han de buscar la fama a través dels concursos; potser és una conseqüència de la bona feina, però no pot ser l’objectiu d’un centre que vol ser pedagògic.»\n«En aquest tipus de convocatòries sempre hi ha d’haver un premi, que pot ser econòmic o en espècies, com una beca o pràctiques al design lab de l’empresa en qüestió. Sempre han d’estar compensats els beneficis que obté l’estudiant, l’escola i l’empresa.»\nÁlvaro Sobrino Claret Serrahima Jesús del Hoyo\nÁlvaro Sobrino Compartit per:\n«Amb les propostes presentades pels estudiants s’ha de fer una exposició; no s’ha de portar mai a la pràctica el projecte guanyador de manera professional.»\n«Algunes escoles de disseny fomenten que els seus alumnes participin en concursos exclusivament per treure’n profit. Si un alumne seu guanya, el nom de l’escola sortirà publicat al diari i aquesta n’obtindrà publicitat gratuïta. Això és utilitzar l’alumne —que ja paga bastant per estudiar— com a mà d’obra barata per promoure el negoci.»\n– Aquest tipus de convocatòries pot ser beneficiós tant per a l’empresa que les convoca com per als estudiants que s’hi presenten. – Els concursos constitueixen una ocasió perquè els estudiants desenvolupin una tasca que sovint es trobaran com a professionals. – És indispensable que els concursos no substitueixin un programa educatiu, sinó que estiguin immersos i coordinats en una activitat formativa planificada. – L’entitat convocant ha de tenir clar que els resultats obtinguts seran de menor qualitat que els resultants d’una convocatòria professional. – S’ha d’evitar que aquests concursos constitueixin una pràctica de competència il·lícita envers els professionals pel fet que les entitats convocants només els convoquin amb la intenció d’estalviar-se diners. – Aquests concursos s’han de separar clarament 34\ndels concursos professionals; no té sentit incloure sota la mateixa convocatòria estudiants i dissenyadors titulats. – El concurs no ha de convertir-se en un mecanisme per publicitar les escoles de disseny, sinó que han d’estar justificats en funció de les necessitats dels estudiants.\n2.3. Concursos oberts a professionals Adrià Guiu Compartit per:\nViviana Narotzky Oriol Pibernat\n«Algunes convocatòries de concursos oberts de disseny industrial poden ser positives. Quan comences a treballar, tenir producte i fer projectes que després puguis mostrar als clients perquè vegin com treballes és important, i la manera d’aconseguir-ho, quan no et coneix ningú, és amb els concursos oberts.» «Hi ha la idea que els concursos oberts permeten donar-se a conèixer i convertir algunes entitats convocants en clients. Això és fals. Si ja s’han aprofitat de tu una vegada, continuaran fent-ho.»\nLluís Bonet Claret Serrahima Norberto Chaves Jesús del Hoyo\n«En l’àmbit creatiu, les garanties d’un concurs obert exigeixen la preselecció dels participants a partir del seu currículum o historial i d’un esbós de la idea presentada. Després d’aquesta preselecció, els participants ja podrien desenvolupar plenament la seva proposta.» «No té cap sentit que, perquè una persona cobri un treball, facin falta desenes o centenars de persones que realitzin el seu treball de franc.»\n2.3. Concursos oberts a professionals\n«No estic d’acord amb els concursos oberts a professionals; els trobo impresentables, ja que no tens el diàleg i l’intercanvi d’informació necessària amb el client per tal de garantir amb èxit el projecte presentat, i tant el plantejament del concursant com la decisió del client són més formals que no pas funcionals. És millor un concurs de pressupost, un programa de treball, un bookcurrículum, etc.» «Els concursos professionals oberts que impliquen inversions de diner públic importants tenen molt sentit. Evidentment no es poden adjudicar a dit, però fins i tot un concurs restringit pot\nser problemàtic. Sé que els arquitectes estan saturats de treballar en aquest tipus de convocatòries, però quan es tracta de diner públic aquesta mena de concursos tenen una lògica social molt justificada. Ara bé, si es fan des de l’empresa privada no me’ls crec gaire.»\n«Si les institucions disposessin de la figura del director de disseny, els concursos oberts serien pràcticament innecessaris, perquè aquesta persona redactaria el brífing i sabria seleccionar els dissenyadors i el jurat.»\n– El gran inconvenient d’aquest tipus de convocatòries és que un gran nombre de professionals aporten la seva creativitat i el seu temps sense rebre res a canvi. – La manca de diàleg entre client i dissenyador que comporten aquests concursos no garanteix resultats satisfactoris. – A vegades poden servir perquè els professionals tinguin material per mostrar als seus clients. – Participar en concursos oberts sovint perpetua aquestes convocatòries, ja que l’entitat convocant difícilment renunciarà a la gran quantitat de propostes que obté amb un cost tan baix. – Aquesta modalitat és adequada sobretot quan la convocatòria la fa l’Administració pública, ja que pressuposa més control i transparència.\n2.4. Concursos restringits Adrià Guiu Compartit per:\nClaret Serrahima Norberto Chaves Lluís Forteza Oriol Pibernat Jesús del Hoyo Òscar Guayabero Álvaro Sobrino Francesc Aragall Lluís Bonet Viviana Narotzky\n«Si l’entitat convocant busca un resultat més concret i de qualitat, els concursos tancats són una bona eina, perquè possibiliten una relació més gran entre convocant i participant.»\n«En matèria de concursos tancats, els paràmetres que defensa l’ADG són molt clars i jo els dono suport.»\nNorberto Chaves Daniel Cid Álvaro Sobrino Jesús del Hoyo\nLluís Forteza Francesc Aragall Oriol Pibernat Álvaro Sobrino Jesús del Hoyo\n«Els concursos restringits, si no són remunerats, també són impresentables. I si són remunerats, que hauria de ser així, hi hauria d’haver diàleg i intercanvi d’informació entre el dissenyador i el client.» «En un concurs restringit, el convocant no pot utilitzar les propostes presentades com a projecte final, ja que no ha pagat el valor total del producte, sinó que només n’ha subvencionat la proposta. El valor del producte es materialitza quan es contracta el guanyador perquè desenvolupi la proposta.»\n2.4. Concursos restringits\nFrancesc Aragall Álvaro Sobrino Lluís Bonet Claret Serrahima\nLlorenç Guilera Compartit per:\nJesús del Hoyo Francesc Aragall Oriol Pibernat Álvaro Sobrino\n«Si descartem la possibilitat de corrupció, el concurs d’antecedents és excel·lent. Són democràtics perquè primer obren joc, però automàticament els no professionals en queden descartats (això es veu de seguida amb els antecedents). Després, unes persones molt capacitades haurien de detectar els que ofereixen més garanties de qualitat segons l’encàrrec i convidar-los a un concurs restringit.»\n«No hi ha res a dir sobre els concursos restringits convocats per una empresa, perquè són diners privats. Ara, amb diners públics, hem d’exigir uns concursos restringits\ndemocràtics i transparents. S’han de restringir amb filtres de requeriments i criteris necessaris. Mai no s’ha d’escollir directament a dit els dissenyadors.»\n«Em preocupen els concursos de mèrits o currículum, o precedits d’aquest mecanisme, ja que és difícil fer comparacions de mèrits i, a més, tots sabem que els currículums es poden inflar. Els criteris de selecció difícilment poden ser objectius i el convocant acaba agafant qui li dóna la gana. Crec que tothom ha de poder competir davant un brífing en igualtat de condicions.»\nJesús del Hoyo Viviana Narotzky\nLluís Bonet Oriol Pibernat\n«Sovint la convocatòria de concursos restringits no és pública. Encara que sigui una convocatòria tancada, hauria de ser pública i explicitar amb quins criteris s’ha escollit els participants.» «Tothom qui compleixi els requeriments anunciats públicament s’ha de poder presentar a un concurs restringit. Finalment, s’ha de seleccionar un nombre de participants, que han de ser els que tenen més puntuació segons aquests criteris públics.»\nViviana Narotzky Álvaro Sobrino\nÒscar Guayabero Compartit per:\nÁlvaro Sobrino Lluís Forteza Claret Serrahima Oriol Pibernat Jesús del Hoyo\n«Si es tracta de contractar serveis de disseny, els concursos s’han d’adreçar a dissenyadors professionals i han de ser tancats i remunerats.» «Fins i tot en aquestes convocatòries no hi ha contacte entre el client i el dissenyador, per la qual cosa els concursos tancats acaben sent d’idees, d’avantprojecte. Un cop guanya una idea, es desenvolupa el projecte en contacte amb el client.» «El concurs restringit remunerat s’adapta molt bé als criteris de l’Administració de l’Estat perquè la quantia habitual d’aquests concursos ho permet.» 47\nLluís Bonet Claret Serrahima\nOriol Pibernat Viviana Narotzky\n«La relació client-dissenyador en els concursos restringits hauria de ser la mateixa que en un encàrrec directe. Això exigeix cinc vegades més de feina per part de l’entitat convocant, però tot té un preu.»\n«Els concursos tancats són vàlids, però tenen el risc de provocar un tap generacional.»\n– Aquesta tipologia, com que permet una comunicació més gran entre convocant i participant, assegura uns resultats més satisfactoris. Tot i així, seria òptim que aquesta relació fos equivalent a la que existeix en un procés de contractació directa, encara que aquest fet comporti més feina per part de l’entitat convocant. 48\n– Els concursos restringits sempre han de ser remunerats. – Aquesta remuneració, però, no autoritza l’entitat convocant a utilitzar les propostes presentades. Només pot utilitzar la proposta guanyadora un cop hagi contractat el dissenyador en qüestió i aquest l’hagi desenvolupada. – En l’àmbit de l’Administració, la convocatòria d’aquesta modalitat de concurs sempre ha de ser pública. Els dissenyadors participants no s’han de poder seleccionar a dit, sinó que cal explicitar els criteris mitjançant els quals es farà aquesta selecció. Tots els professionals s’hi han de poder presentar i ha de guanyar qui tingui més puntuació en funció d’aquests criteris públics. – Els concursos restringits precedits d’un filtre a partir del currículum dels dissenyadors són una bona eina perquè són democràtics. Sempre, però, cal escollir els dissenyadors participants segons l’adequació del seu perfil a l’encàrrec en qüestió. 49\n– L’inconvenient dels concursos restringits és que sovint no suposen una oportunitat per als dissenyadors joves que intenten fer-se un lloc en el món professional.\n3. Propietat intel路lectual\n3. Propietat intel·lectual Melcior Arcarons Compartit per:\nViviana Narotzky Òscar Guayabero Lluís Forteza Lluís Bonet Álvaro Sobrino\n«A vegades l’entitat convocant es queda els drets d’autor no només de la proposta guanyadora sinó també de totes les propostes presentades. A més, algunes bases eximeixen el convocant de qualsevol reclamació per còpia. El concursant perd el dret sobre la seva obra.»\n«No conec ben bé la reglamentació, però encara que hi hagi certes garanties no es respecten els drets d’autor i al final has d’acabar amb advocats; no val la pena. Estem en un país en què la creativitat cultural encara es considera una qüestió menor feta per quatre esbojarrats, i això encara anirà a més. Les humanitats i les arts desapareixen en aquest\nmón de consum agressiu i progrés capitalista.»\nNorberto Chaves Oriol Pibernat Lluís Forteza Álvaro Sobrino\n«En disseny parlem de creacions aplicades que responen a necessitats, com per exemple la funcionalitat. Quan un fa el logo per a una institució i al cap d’un temps aquesta necessita renovar la seva imatge, és legítim que la canviï. El creador no té el dret moral que el seu logo sigui intocable.»\n«És necessària una reflexió en profunditat multidisciplinària, que inclogui experts jurídics, per definir un marc de relacions respectuós amb els diversos punts de vista que hi ha en aquest àmbit.» 55\nJesús del Hoyo Isabel Roig Oriol Pibernat Vivana Narotzky Melcior Arcarons\nJesús del Hoyo Òscar Guayabero\nFrancesc Aragall Llorenç Guilera Vivana Narotzky Jesús del Hoyo\n«La qüestió de la propietat intel·lectual ha de quedar molt ben definida a la convocatòria del concurs.»\n«Els drets d’autoria són inalienables, però els drets de reproductibilitat o de modificació de la imatge poden quedar bastant tocats.»\n«És necessari inculcar certes pràctiques a la societat, i en aquest punt hi han de tenir un protagonisme les associacions i els col·legis professionals.»\n«És indispensable que tothom que aporti una feina a un concurs registri abans la seva proposta. No has de pensar que ningú no té mala fe, però has d’anar protegit, igual que quan vas amb cotxe et poses el cinturó de seguretat. Això també estalvia la temptació de còpia, perquè si registres l’obra pots provar que és teva i defensar els teus drets legítims. Al Col·legi Oficial de Disseny Gràfic de Catalunya tenim un registre per a aquest fi.» «Es produeixen casos en què segons premis de concursos o altres treballs no guanyadors després es troben publicats o més o menys retocats i tornats a presentar per algú altre. Passen coses molt deshonestes.» 57\n«Les bases d’alguns concursos estipulen que les obres presentades que no guanyen no es poden tornar a presentar enlloc més, o que l’entitat convocant se’n queda la propietat. Tot això són clàusules abusives; el propietari té dret a recollir el seu treball. Si no ho fa, les obres s’han de destruir, no es poden donar a ningú o fer-les servir per decorar les instal·lacions de l’entitat convocant, etc. L’autor renuncia a recuperar-les, però a res més; els drets d’autor són inherents a les persones que han participat en el concurs.»\nIsabel Roig Llorenç Guilera Oriol Pibernat\n«Els drets d’autor són irrenunciables, mentre que els drets d’explotació es poden cedir de múltiples maneres. Si no se cedeixen, les parts han de renegociar cada cinc anys, ja que, passat aquest període, l’autor torna a tenir dret sobre la seva obra. I si es produeix la cessió, s’ha de fer a canvi de la quantitat econòmica que pactin totes dues parts.»\n«Sempre sembla que siguin els professionals els que resulten malparats en aquestes situacions, però s’han de respectar ambdues parts. També ha passat que hi ha gent que presenta una mateixa proposta a diferents concursos simultàniament, i això no pot ser.» 59\n«És curiós que en altres camps de la cultura hi ha una defensa molt dura de la propietat intel·lectual i, en canvi, en el camp del disseny no.»\n«No serveix de res posar a les bases que l’autor assumirà les responsabilitats en cas de plagi. Qui ho assumeix sempre és l’entitat convocant, que és qui explota l’obra.»\nEn resum... – La qüestió de la propietat intel·lectual ha d’estar clarament definida a les bases de qualsevol concurs. – Els drets d’autor són irrenunciables. Són els drets d’explotació, els que han de negociar el dissenyador i el client. 60\n– Es produeixen casos de còpia de projectes no guanyadors per part d’altres dissenyadors. I directament algunes bases eximeixen l’entitat convocant de qualsevol reclamació per còpia o li atorguen la propietat de les obres presentades. En el camp del disseny, la propietat intel·lectual massa sovint es veu vulnerada. – Cal una reflexió profunda i multidisciplinària per acostar posicions entre les diverses mirades que existeixen al voltant d’aquesta matèria. Les associacions de dissenyadors i els col·legis professionals haurien de tenir un paper destacat en la difusió de bones pràctiques.\n4. Oportunitats professionals dels joves dissenyadors\n4. Oportunitats professionals dels joves dissenyadors Llorenç Guilera\nLluís Forteza Lluís Bonet Llorenç Guilera Jesús del Hoyo Melcior Arcarons\n«No sóc partidari de les quotes per a gent jove en els concursos restringits; crec que aquests concursos han de regir-se per talent i per competències requerides. Als joves, se’ls ha d’orientar cap als concursos adequats a les seves competències actuals. L’experiència és una competència que només es guanya amb els anys.» «En el món de l’arquitectura hi ha concursos tancats destinats a arquitectes joves, i aquests han demostrat que tenen propostes interessants. El mateix podria passar en el món del disseny; es podrien fer concursos tancats destinats a les persones que acaben de sortir de les escoles.»\nÁlvaro Sobrino Claret Serrahima\n«Per a mi és claríssim que tot concurs restringit hauria de tenir un percentatge d’obertura a gent que encara no té prou currículum. Si el concurs es regeix estrictament per currículum, al final la gent que hi entrarà tindrà setanta anys. El criteri democràtic és també un criteri de renovació.»\nEn resum... - L’augment d’oportunitats professionals dels dissenyadors joves dependria del fet d’incloure’ls als concursos restringits, sigui a través de la reserva d’un percentatge per a aquest col·lectiu en totes les convocatòries tancades, sigui a partir de la convocatòria de concursos tancats exclusivament per a joves. 65\n5.1. Brífing Melcior Arcarons Compartit per:\nAdrià Guiu Lluís Bonet Norberto Chaves Lluís Forteza Oriol Pibernat Viviana Nartozky Òscar Guayabero Francesc Aragall Álvaro Sobrino Jesús del Hoyo\nNorberto Chaves Oriol Pibernat Álvaro Sobrino Jesús del Hoyo\nAdrià Guiu 68\n«El brífing és un element molt important; s’ha de definir tan bé com sigui possible perquè els resultats s’adeqüin a les expectatives.»\n«Algunes convocatòries no tenen un brífing detallat i precís perquè moltes entitats convocants tenen la idea que si tanquen molt el brífing totes les idees s’assemblaran molt, i busquen una idea que destaqui.» «La majoria de les bases de concursos reflecteixen la poca cultura de la innovació i el\ndisseny en moltes empreses, sobretot a escala nacional però també internacional.»\nNorberto Chaves Oriol Pibernat Francesc Aragall Vivana Narotzky Álvaro Sobrino Jesús del Hoyo\nNorberto Chaves Oriol Pibernat Òscar Guayabero Francesc Aragall Lluís Forteza Viviana Narotzky Jesús del Hoyo\nLluís Bonet Claret Serrahima Llorenç Guilera Francesc Aragall Oriol Pibernat Álvaro Sobrino\n«Ens falten bons encarregadors de projectes que puguin parlar de tu a tu amb nosaltres. Els hem de formar, assessorar, i hem de crear una cultura de bona qualitat en el disseny.» «Si les bases del concurs no són clares es dificulta la feina al jurat. Un jurat només pot donar una resposta correcta si sap exactament què li demanen.»\nJesús del Hoyo Òscar Guayabero Francesc Aragall Lluís Forteza Lluís Bonet Claret Serrahima Álvaro Sobrino\nFrancesc Aragall Lluís Forteza Lluís Bonet Viviana Narotzky Álvaro Sobrino\nÁlvaro Sobrino Jesús del Hoyo\n«Sovint el concurs és la solució a un problema no resolt. El convocant no sap exactament què vol i convoca el concurs per esbrinar-ho. Això desafia tota lògica. Si hi ha problemes en la definició s’han de resoldre prèviament i llavors fer una bona convocatòria.»\n«Es necessita una intervenció molt professional prèvia a la convocatòria; això no ho pot convocar qualsevol sector de l’Administració amateur en aquesta matèria.» «L’usuari final és qui paga les conseqüències dels concursos mal convocats. Els dissenyadors sempre treballem per a l’usuari, encara que evidentment hem de donar servei al nostre client.»\n– El brífing és clau en qualsevol convocatòria de concurs. Si es treballa i es precisa bé, s’obtindran propostes fructíferes i, a més, el jurat tindrà elements per avaluar-les en funció de les necessitats de l’entitat convocant. – Quan una entitat convocant no sap quines són les seves necessitats, sovint elabora un brífing poc detallat per tal d’obtenir un ampli ventall de propostes diferenciades on escollir. Aquest sistema no acostuma a donar bons resultats. – La majoria de les bases de concursos reflecteixen la poca cultura de la innovació i el disseny, sobretot a escala nacional però també internacional. Cal formar i assessorar professionalment les persones que redacten les convocatòries.\n5.2. Informació i condicions Isabel Roig Compartit per:\nIsabel Roig Òscar Guayabero\n«Nosaltres seguim les línies marcades pels organismes internacionals, com l’Icsid en disseny industrial, l’Icograda en disseny gràfic o l’IFI en interiorisme. No es poden complir al 100 % totes les condicions, però hi ha unes recomanacions.» «A les bases s’ha d’explicitar si el concurs es pot declarar desert o no.»\n«Des del Col·legi Oficial de Disseny Gràfic de Catalunya defensem la normativa que va determinar l’Icograda, que habitualment és l’acceptada internacionalment.»\nLluís Bonet Norberto Chaves Isabel Roig Francesc Aragall Viviana Narotzky Álvaro Sobrino Jesús del Hoyo\n«Les bases, independentment de les condicions que estipulin, normalment són clares; el que passa és que cal llegir-les. També hi ha molta inconsciència i molta gent que es presenta a un concurs sense llegir-les.» «Si entre el jurat hi ha professionals externs a l’entitat convocant, cal remunerar-los.»\n5.2. Informació i condicions\nÒscar Guayabero Lluís Forteza Claret Serrahima Viviana Narotzky Jesús del Hoyo\n«Hauria de ser prescriptiu proclamar públicament els membres del jurat amb antelació al concurs.»\n«Si una persona del jurat no cobra voluntàriament per fer la seva feina, ha de constar públicament. Igual que fem públic el patrocini d’una empresa, hem de fer pública l’aportació voluntària i gratuïta de certs professionals.» «Jo no defenso que s’hagi de saber qui conforma el jurat ni amb qui competeixes. En el món real, quan un dissenyador rep un encàrrec,\nno sap qui jutjarà la seva feina, ni tampoc sap si l’han demanat a un altre dissenyador i qui és.»\nLluís Forteza Òscar Guayabero\n«Estaria bé que no es pogués declarar desert el concurs.» «Un treball fet expressament per un motiu necessita un mínim de tres mesos; amb menys temps, un estudi no pot desenvolupar el tema com cal. Sobretot si no hi ha retroacció constant amb el client.»\n«En cap cas el premi que rep el guanyador no pot ser inferior al valor de mercat de la proposta presentada. S’han vist coses molt gruixudes per part d’empreses privades o del sector públic: iniciatives que busquen un logotip i paguen 150 o 300 euros, o regalen un lot de llibres, o un ordinador, etc. Si realment tens una necessitat de comunicació i pagues això, és que no valores aquesta necessitat.»\n– Existeixen normatives com les de l’Icograda o l’Icsid que estableixen quines són les condicions acceptables en matèria de convocatòria de concursos. – A les bases ha de constar la possibilitat de declarar el concurs desert. 76\n– En tot concurs hauria de ser obligatori proclamar de manera pública els membres del jurat. I, evidentment, si entre el jurat hi ha alguna persona externa a l’entitat convocant, se l’ha de remunerar. En cas que algun membre del jurat decideixi col·laborar gratuïtament, s’ha de fer públic. – El premi que rep el guanyador d’un concurs de disseny no pot ser inferior al valor de mercat de la proposta presentada.\n6. Transparència en l’adjudicació Lluís Bonet Compartit per:\nLluís Forteza Lluís Bonet Álvaro Sobrino\nLluís Bonet Jesús del Hoyo\n«No pot ser que qui redacti les bases del concurs s’hi pugui presentar; necessitem una cultura de la transparència i de l’ètica professional.»\n«Sovint treballes sense possibilitats de guanyar perquè el concurs ja està arreglat. Fins i tot, quan hi ha l’obligació legal de treure a concurs una feina que te la volen encarregar a tu, truques a altres companys perquè s’hi presentin. Feta la llei, feta la trampa.» «El concurs és vàlid quan incentiva el debat sobre el contingut i no pas quan l’inhibeix. Si és un fenomen públic i fa explícits els\ncriteris, les explicacions, les justificacions, etc., afavoreix aquest debat, però si hi ha un cert ocultisme, l’inhibeix.»\nFrancesc Aragall Lluís Forteza Álvaro Sobrino Jesús del Hoyo\n«La resolució de la convocatòria que fan els jurats ha d’estar ben justificada.»\n«S’ha de ser molt pulcre: sobres tancats, informació reservada, notaris, dipositar aquesta informació en espais neutrals —com podria ser el Col·legi Oficial de Disseny Gràfic de Catalunya—, etc. Hem d’acostumar-nos a fer les coses amb aquest grau de transparència i d’honestedat.» 81\n6. Transparència en l'adjudicació\n«Sovint es fan trampes: tens un guanyador, que ja saps que serà ell, però vesteixes l’operació d’una certa obertura i els altres hi participen fent un avantprojecte sense saber que no guanyaran el projecte.»\nEn resum... – Massa sovint els concursos són fraudulents, es convoquen només perquè a vegades la llei obliga a fer-ho, però l’entitat convocant ja sap a qui donarà l’encàrrec. En el millor dels casos, tots els participants ho saben i ho accepten, però altres vegades hi ha dissenyadors que hi participen sense saber-ho. – És necessària una major transparència i ètica professional. Qui redacta les bases d’un concurs no s’hi ha de poder presentar; i tant els criteris de selecció dels participants com l’avaluació que fan els jurats de les propostes presentades han d’estar justificats públicament. 82\n7.1. Composició del jurat Claret Serrahima Compartit per:\n«Seria positiu que els jurats fossin interdisciplinaris.»\nIsabel Roig Lluís Bonet Llorenç Guilera\nDaniel Cid Claret Serrahima Lluís Forteza Jesús del Hoyo Isabel Roig Viviana Narotzky Òscar Guayabero Francesc Aragall Álvaro Sobrino\n«El jurat d’un concurs de disseny hauria d’incloure sempre una majoria de professionals reconeguts de la pròpia disciplina; d’altra manera, no es pot garantir que hi hagi criteris qualitatius suficients per resoldre el concurs d’una manera assenyada.»\nClaret Serrahima Norberto Chaves Lluís Forteza Viviana Narotzky Lluís Bonet Álvaro Sobrino Jesús del Hoyo\n«L’ideal seria que hi hagués dissenyadors interns i externs a l’empresa per analitzar les propostes des del màxim de prismes possibles. Si només hi ha dissenyadors interns, el resultat és menys adient i l’empresa n’és la primera afectada, ja que s’haurà gastat diners per convocar un concurs i l’última etapa desmereixerà aquest exercici.»\n«El que legitima un bon concurs és un bon jurat, i els jurats no sempre es corresponen amb aquesta realitat.»\n7.1. Composició del jurat\nFrancesc Aragall Jesús del Hoyo\n«A vegades fins i tot no hi ha un jurat tancat sinó que a les bases hi consta «jurat per definir». En aquests casos ja es posa en evidència tot plegat.» «No necessàriament un professional excel·lent és un bon avaluador de projectes. En general, en l’àmbit de la comunicació gràfica la capacitat d’avaluació tècnica del disseny és bastant dèbil, i és urgent formar professionals en aquest sentit.»\n«Crec que entre el jurat també hi ha d’haver una persona que no sigui dissenyadora sinó usuària potencial del disseny en qüestió. El disseny ha d’estar centrat en l’usuari.»\n«Els professionals que formen un jurat han de representar un biaix ampli de la professió (joves, grans, més i menys tecnològics, etc.).»\n«L’entitat convocant sempre ha d’estar present al jurat.»\nFrancesc Aragall Llorenç Guilera Viviana Narotzky\nEn resum... – El jurat sempre ha d’estar format majoritàriament per dissenyadors de prestigi reconegut per tal que puguin garantir una resolució òptima i de qualitat, però també és desitjable que inclogui professionals reconeguts d’altres disciplines relacionades amb la convocatòria. L’entitat convocant també ha de ser-hi sempre present. 89\n7.2. Procediment Norberto Chaves Compartit per:\n«En una tarda no es pot decantar el procés; primer caldria que els membres del jurat analitzessin individualment les bases del concurs, i després que es reunissin per obrir els sobres i intercanviar algunes idees. Després s’haurien de concedir uns dies de reflexió també individual i, finalment, tornar-se a reunir perquè cada membre del jurat fes una exposició defensant les propostes que cregués més encertades. Només llavors es podrà prendre una decisió encertada.»\nNorberto Chaves Álvaro Sobrino Jesús del Hoyo\nClaret Serrahima Lluís Bonet\n«Massa gent es pren la participació en un jurat com un mèrit nobiliari i no com el que és: un treball molt exigent. De vegades, les deliberacions són molt frívoles, poc preparades... com si no calgués justificar ni treballar el criteri propi.»\n«Quan entren en joc els costos de la proposta la cosa es complica, perquè hi intervenen aspectes que van més enllà del disseny, com ara qüestions laborals, empresarials, comercials, polítiques...»\nÒscar Guayabero Lluís Bonet Oriol Pibernat Melcior Arcarons\n«Massa sovint es descuida la informació que es dóna al jurat. El jurat, per molt bo que sigui, no té tota la informació del món, i això vol dir que les entitats convocants han de plantejar un protocol informatiu abans o durant el procés de decisió.»\n– El jurat ha de tenir al seu abast tota la informació sobre la convocatòria i les necessitats de l’entitat convocant per tal de poder avaluar correctament. – El procés de deliberació i decisió del jurat és una tasca exigent que requereix temps i feina. No es pot decantar un concurs en una tarda, sinó que cal treballar el criteri propi i confrontar-lo amb el dels altres membres per tal d’arribar a una resolució encertada. – Quan el jurat té en compte la qüestió dels costos de les propostes presentades, el debat se situa més enllà de l’àmbit del disseny.\n8. El paper de les associacions de disseny Álvaro Sobrino\nJesús del Hoyo Francesc Aragall Viviana Narotzky\n«Algunes associacions de disseny participen en el jurat o ajuden a convocar concursos mal plantejats. Cal fer una dura crítica a aquest fet.» «Jo recomanaria que, quan una empresa o institució pública vulgui convocar un concurs, demani assessorament a una entitat com el Barcelona Centre de Disseny o a una associació de professionals.»\n«És necessari que les organitzacions públiques o privades tinguin un «director de disseny» que sàpiga les necessitats d’aquella organització i que es posi en contacte amb les associacions professionals per organitzar bé els concursos.»\n– Les entitats convocants que ho necessitin haurien de posar-se en contacte amb les associacions de disseny o els col·legis professionals de dissenyadors per demanar assessorament en matèria de convocatòria de concursos. – Les associacions de disseny no haurien de donar suport de cap mena a concursos mal plantejats, ja que van en detriment de la professió. 97\nFAD. Xarxes d’opinió (www.fad.cat/xarxesopinio) Junta directiva del FAD President: Miquel Espinet Vicepresidenta: Isabel López Secretària general: Eulàlia Coma Tresorer: Jaume de Oleza Vocals: Toni Miserachs (vocal de la junta gestora) Jon Montero (vocal de la junta gestora) Gabriel Robert (vocal de la junta gestora) Josep M. Serra (vocal de la junta gestora) Teresa Rovira (vocal de la junta gestora) Antonio Covelo (vocal de la junta gestora) Magda Polo (presidenta d'A-FAD) Viviana Nartozky (presidenta d'ADI-FAD) Álvaro Sobrino (president d'ADG-FAD) Sílvia Farriol (presidenta d'ARQUIN-FAD) Chu Uroz (president de MODA-FAD) Jomi Murlans (gerent) Direcció del projecte Miquel Espinet Teresa Rovira Coordinació, realització i edició d’entrevistes i administració del web Marc Trias Suport i seguiment Jordi Torrents, Departament de Projectes del FAD\nEl disseny a concurs? Opinions sobre el sistema de concursos en disseny Guió del tema i selecció d’entrevistats Marc Trias Oriol Pibernat Jordi Torrents Plantejament editorial de la publicació Teresa Rovira Jordi Torrents Marc Trias Transcripció d’opinions i edició de textos Marc Trias Disseny gràfic i maquetació Clara Costa Correcció de textos Ester Arana Fotografies Marc Trias Excepte: Adrià Guiu, Daniel Cid, Lluís Bonet, Melcior Arcarons, Oriol Pibernat, Òscar Guayabero i Viviana Narotzky ©2012 FAD, Foment de les Arts i del Disseny\nĂ€ngels del FAD\nSocis protectors del FAD\nUn projecte del:\nFAD. Fostering Arts and Design\nEl dissenya concurs?\nOpinions sobre el sistema de concursos en disseny.


Laboratori de creació. Muntatge i posada en escena. - L'autèntica Teatre\nLaboratori de creació. Muntatge i posada en escena.\nMATRÍCULA OBERTA CURS 2020 – 2021!\nDimarts de 20 a 23 hores – COMPLET!\nProfessor 2020 – 2021: Jumon Erra\nDijous de 20 a 23 hores\nProfessor 2020 – 2021: Jorge-Yamam Serrano\nReserva la teva plaça a escola@lautenticateatro.com\nDirigit a persones que hagin cursat els tres anys bàsics d’interpretació a l’escola L’Autèntica i a aquells actors i estudiants avançats que vulguin explorar noves tècniques i transitar l’experiència d’actuar en una obra teatral amb directors de reconeguda trajectòria.\nELS I LES ALUMNES VALOREN L’ANY: Què ha estat aquest any de teatre per a tu?\nLes persones que no hagin cursat cap curs previ a La Escuela L’autèntica i vulguin accedir a aquest curs, han de realitzar una entrevista prèvia amb el nostre equip docent (demanar hora a: escola@lautenticateatro.com).\nTècniques d’actuació contemporànies.\nDesenvolupament creatiu de l’estructura dramàtica.\nPosada en escena i llenguatges estètics.\nTreball amb autors clàssics i contemporanis.\nDesenvolupament expressiu del cos: Consciència corporal, sensibilització i moviment per a l’acció.\nTècniques d’interpretació i posada en escena.\nEn finalitzar el curs els alumnes estrenaran el muntatge teatral dins de la programació oficial de la Sala de L’autèntica al mes de juliol.


Els Bombers localitzen a Figueres 250 plantes de marihuana per un incendi - Empordà\nEls Bombers localitzen a Figueres 250 plantes de marihuana per un incendi\nLa Guàrdia Urbana va rebre l'avís a les 4.30 hores de la matinada\nEMPORDA.INFO/ EVA BATLLE (DDG) 11.01.2021 | 11:16\nEls Bombers localitzen a Figueres 250 plantes de marihuana per un incendi BOMBERS\nLa Guàrdia Urbana de Figueres ha rebut un avís d'incendi aquesta matinada a un immoble de dos pisos del carrer Escorpí de Figueres. Segons informen, no hi havia ningú a l'interior però els Bombers, després d'apagar el foc, van localitzar aproximadament 250 plantes de marihuana als pisos superiors.\nEl foc ha afectat dos matalassos del garatge de l'edifici. En el moment dels fets no hi havia ningú a l'immoble, que segons les primeres informacions, estaria ocupat.\nEls Bombers després d'apagar el foc i repassar tot l'immoble, han localitzat les plantes de marihuana en els pisos superiors de l'edifici. Han informat a la Guàrdia Urbana de Figueres. En total, hi havia 250 plantes.\nEls Mossos d'Esquadra s'han fet càrrec de les diligències i busquen els propietaris de la plantació.\nLa Guàrdia Urbana de Figueres identifica i denuncia 24 joves.


Inici Educació Primària Cicle Superior Matemàtiques Numeració i càlcul Comprensió de la funcionalitat del càlcul i l’estimació\nA Desenvolupament d’estratègies de càlcul mental amb nombres naturals, fraccionaris i decimals. Establiment d’analogies entre nombres naturals i nombres decimals. Anàlisi i contrast d’estratègies. Descripció oral i escrita acurada de les estratègies emprade \nB Ús de les propietats de les operacions i de les relacions entre elles per agilitar el càlcul mental. \nCRelació de les taules de doble entrada i els diagrames en arbre amb la multiplicació. \nD Estimació raonable dels resultats de les operacions amb nombres naturals, decimals i fraccionaris. Descripció coherent del procés d’estimació. \nE Realització d’operacions amb nombres decimals que tinguin sentit (i amb un nombre reduït de xifres) emprant els algoritmes de la suma, la resta, la multiplicació i la divisió (amb decimals només al dividend). Percentatge d’una quantitat. \nF Ús de les TIC i calculadores per desenvolupar el càlcul i per explorar els nombres i les operacions. \nGSelecció adequada del tipus de càlcul segons la situació: càlcul mental, càlcul escrit i calculadora. \nDesenvolupament d’estratègies de càlcul mental amb...\nÚs de les propietats de les operacions i de les re...\nRelació de les taules de doble entrada i els diagr...\nEstimació raonable dels resultats de les operacion...\nRealització d’operacions amb nombres decimals que ...\nÚs de les TIC i calculadores per desenvolupar el c...\nSelecció adequada del tipus de càlcul segons la si...\nQuants cubs formen la torre?\nEP.CS  ESO.1  ESO.2  ESO.3  ESO.4 \nCalculem amb 4 daus\nEl canvi de moneda. Preus en diferents països\nIntroducció als percentatges. L’interès\nEP.CM  EP.CS  ESO.1


L'orgull de ser de Salt!!: ZP A GIRONA\nPels que militem en un partit, un míting de les característiques del que vam viure ahir és un motiu d’alegria, una ocasió per carregar piles, per trobar-te amb gent que fa temps que no veies,...... En definitiva és una festa!! I la festa d’ahir va ser genial. En Pepe Montilla, en Pascual Maragall i José Luís Rodríguez Zapatero, van obrir la campanya a favor de l’estatut a Girona. Després d’una presentació emocionada i emocionant de l’acte a càrrec de l’alcaldessa de Girona, Anna Pagans, va venir el nostre primer secretari del PSC, Pepe Montilla que va fer un repàs de la història més recent de Catalunya per explicar que la oportunitat que s’obre davant nostre amb el nou estatut no s’havia donat mai abans.\nEl nostre president, Pascual Maragall va posar en evidència els avantatges del nou estatut, amb les noves 50 competències que recull i l’increment d’un 50% de les inversions de l’estat a Catalunya. Una de la frases que destacaria del president és la de “Som nació i som una nació que no posa la nació davant de les persones”. El nostre president va poder gaudir del recolzament incondicional i reconeixement de la tasca de govern dels socialistes gironins, en uns moments que no poden catalogar-se precisament de feliços.\nEl president Zapatero va posar el punt i final a la festa amb una defensa aferrissada de Catalunya. Cap president espanyol havia fet aquest discurs fins ara. Sentir dir al president que sent Catalunya molt a prop i sentir-li fer una defensa aferrissada del català en el seu discurs, almenys a mi m’emociona. Reconèixer, per part d’un president que qui millor que els propis catalans sabran el que els hi convé i qui millor que nosaltres mateixos per administrar-nos i que per això el nou estatut inclou moltes més competències per Catalunya,...\nEls socialistes gironins que estàvem allà ens vam sentir molt a prop de les idees del president del govern espanyol. Viure l’oportunitat de tenir un president que no li fa por una concepció federalista de l’estat espanyol on el reconeixement de la diversitat i la pluralitat no és motiu de desavinences sino d’enriquiment és la primera vegada que passa. Això suposa un canvi diametral en les relacions entre Catalunya i l’estat.\nenviat per Iolanda Pineda a la/es 2:00 p. m.


Exposada la biografia d'en Salvador Caba Valls, el gran carrosser de Sabadell, en aquesta crònica ens endinsem en algunes de les carrosseries que Carrosseries Caba va construir a la segona meitat dels anys 1920 per les principals empreses de transports de viatgers del Vallès Occidental i del Barcelonès.\nEncetem aquesta crònica amb una fotografia de l'interior del autobús Berliet construït l'any 1927 per encàrrec de l'empresa Autobusos del Nord de Barcelona SA. És admirable la qualitat dels acabats d'aquesta carrosseria:\nCarrosseria de fusta construïda per en Salvador Caba muntada sobre un xassís Berliet, l'any 1927, per l'empresa Autobusos del Nord de Barcelona SA:\nCarrosseria construïda sobre un xassís Minerva per l'empresa Autobusos del Nord de Barcelona SA. En Salvador Caba va construir l'any 1928 dues carrosseries sobre xassís Minerva per aquesta empresa amb matrícules B-32091 i B-32206:\nCarrosseria d'un furgó tancat construït per Carrosseries Caba per encàrrec del senyor Vicente Planas:\nCaixa de fusta construïda per un camió de l'empresa Societat Anònima MARCET:\nAmbulància construïda l'any 1929 sobre un xassís Ford. Aquesta carrosseria, excel·lentment acabada, va tenir un gran ressò a la premsa de l'època, consolidant el prestigi i reconeixement de les Carrosseries Caba:\nFotografia de la carrosseria d'un autobús construït pel senyor Salvador Caba publicada a la revista Arraona el 14 de setembre de 1989:\nAquesta carrosseria muntada sobre un xassís Minerva per l'empresa Martí, de Sabadell, l'any 1930:\nUna altre carrosseria construïda l'any 1929 per un autobús de Sabadell:\nInterior d'aquest autobús Minerva construït per Carrosseries Caba a les acaballes dels anys 1920:\nAutobús Ford de l'empresa La Vallesana, construït l'any 1929, fotografiat en una trobada de vehicles clàssics:\nEtiquetes de comentaris: autobusos del Nord de Barcelona, Berliet, carrosseries Caba, empresa Martí, La Vallesana, Minerva, revista Arraona, SA Marcet, Salvador Caba i Valls, Vicente Planas, xassís Ford ambulància\nPere 26 de març de 2012 a les 10:47\nMoltes gràcies pel temps dedicat a posar informació i fotos de l'historia de Carrosseries Caba. Sóc el net de Salvador Caba i Valls, t'agrairia que ens posem en contacte, el meu nom es Pere Caba Arnella i el telèfon que em pots localitzar és el 93 748 15 00. Molt agraït.


No és el mateix, Albiol (Sebastià Alzamora)\nSEBASTIÀ ALZAMORA Actualitzada el 31/01/2017 20:48\nIntentant -debades- sortir del fangar dins el qual ell mateix s’havia rebolcat el dia anterior amb les seves declaracions sobre el cas, el coordinador general del PP català, Xavier García Albiol, va fer ahir unes noves declaracions afirmant que els insults xenòfobs contra la regidora de Badalona Fàtima Taleb li semblaven “exactament” igual de greus “que quan a un regidor del PP d’un poble petit se li diu feixista”. Ignorem si pensava en cap regidor del PP en concret o en cap poble petit en particular, perquè ho va deixar aquí.\nTant se val, perquè la comparació és completament desencertada, i també falsària, tergiversada i interessada. Per començar, el de Fàtima Taleb no és un cas puntual ni aïllat, sinó que també és el de moltes altres persones (però que, a diferència d’ella, no tenen projecció per denunciar-ho públicament), a Badalona i en molts altres indrets de Catalunya, d’Europa i d’Occident. I, per continuar, a Taleb i a aquestes persones no se les insulta per la seva opció política, sinó pel seu lloc de naixença (són estrangeres) i per la religió (són musulmanes), fins i tot pel color de la seva pell. És a dir, per aspectes que concerneixen directament la seva intimitat i la seva integritat i dignitat moral.\nA Fàtima Taleb no se la insulta per la seva opció política, sinó pel seu lloc de naixença i per la religió\nLa condició de regidor, del PP o de qualsevol altre partit polític, en un poble petit o en una gran urbs, no és cap qüestió de la categoria que acabem de descriure, sinó l’exercici d’una voluntat de servei a la comunitat (encomiable, d’altra banda) lligada a una opció política concreta. Dir que un regidor del PP és un feixista és òbviament fals i denigrant (tots sabem que el PP és un partit de centredreta moderat), tot i que recordar-ho ens obliga a passar per alt que estem parlant de l’únic partit espanyol que s’ha negat reiteradament a condemnar el feixisme en general, i en particular els crims del franquisme, tant els de la Guerra Civil com els de la dictadura. I que també es tracta d’una formació que mostra tothora una agilitat sorprenent a l’hora de titllar de feixistes i d’altres qualificatius semblants els seus adversaris polítics. Sense anar més lluny, despús-ahir era el vicesecretari de comunicació del PP, Pablo Casado, qui va tractar el Govern de Catalunya de totalitari i de xenòfob a partir d’una interpretació libèrrima d’unes paraules (les del dimitit senador Santi Vidal) d’altra banda ja profusament i oficialment rebutjades i desmentides.\nDe manera que no, els termes de la comparació que proposava Albiol no són “exactament iguals”, ni de bon tros. I com sempre que l’esmentem, voldríem recordar que Xavier García Albiol va agredir un manifestant en un acte del PP l’any 2006, que l’any 2010 va repartir per Badalona uns fullets on s’hi llegia “ No queremos rumanos / No volem romanesos” i que l’any 2011 va guanyar les eleccions a l’alcaldia de la ciutat amb l’eslògan de campanya “ Limpiando Badalona / Netejant Badalona”, i que tot plegat el converteix (i no és cap insult) en una persona indigna de dedicar-se als afers de la política.


Apartman Bianca Triangel Donovaly Donovaly Eslovàquia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nDonovaly 3712/83-2, Donovaly Town Center, Donovaly, Eslovàquia, 976 39 - Veure al mapa\nTant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, Apartman Bianca Triangel Donovaly és una elecció d'allotjament magnífica quan visiten Donovaly. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nEl Apartman Bianca Triangel Donovaly, s'esforça al màxim per tal que els seus hostes es tribin còmodes. Per tal d'assolir això, l'hotel compta amb els millors serveis i instal.lacions. L'hotel ofereix habitació familiar, ascensor per garantir el més gran comfort possible als seus clients.\nA més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara calefacció, balcó/terrassa, aparell de televisió, aparell de televisió LCD/pantalla de plasma, TV satèl•lit/cable per satisfer els clients més exigents. L'hotel ofereix meravelloses instal.lacions d'oci com esquí que faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Sigui quina sigui la seva raó per visitar Donovaly, el Apartman Bianca Triangel Donovaly és el lloc perfecte per una estimulant i emocionant escapada.\nTots els comentaris (10) Parelles (1) Famílies amb infants petits (6) Famílies amb infants grans (3) Grups (1)


3 tècniques d'estudi per a universitaris | Residències Unihabit\nPàgina inicial/InfoUnihabit/3 tècniques d’estudi per a universitaris per preparar els exàmens finals\nLa primavera quan ets estudiant és una de les millors èpoques de l’any. Els dies són més llargs, les tardes de passeig per Barcelona no acaben mai… Però, enmig de tots aquests plans, hi ha una cosa que a qualsevol estudiant universitari té al cap: els exàmens finals de curs!\nEstudiar per exàmens finals al juny no és fàcil, hi ha mil i un plans que ens criden l’atenció per gaudir-los amb els nostres amics! Però abans de pensar en les vacances hem de superar els exàmens finals (i dedicar-hi molt temps d’estudi!).\nDes de les residències universitàries d’Unihabit t’hem preparat tres tips a tenir en compte perquè aconsegueixis el millor ambient d’estudi i puguis superar les teves avaluacions amb nota!\n1.Prepara’t un horari d’estudi ara que tens temps!\nL’organització i la planificació és un pilar fonamental per preparar els exàmens de final de curs. A tots ens ha passat que, de cop i volta, tenim més de cinc exàmens programats la mateixa setmana i no sabem per on començar!\nPer això des de les residències universitàries d’Unihabit et recomanem preparar-te un horari d’estudi setmanes abans dels exàmens. Així podràs repartiré les hores d’estudi amb el temps i arribar la setmana abans amb tot controlat. Creus que serà possible? Segur que sí!\n2.Aconsegueix l’ambient ideal per a tu a les sales d’estudi d’Unihabit\nCada persona és un món i, a l’hora d’estudiar també. Molts prefereixen estudiar individualment a les seves habitacions, mentre que a altres els agrada més compartir el temps d’estudi.\nPer això a les residències d’Unihabit posem a la teva disposició sales d’estudi perquè pugueu preparar els exàmens conjuntament amb tots els vostres companys i estar, encara millor, que a la biblioteca de la vostra facultat!\nDisposem de sales d’estudi obertes 24h amb accés a WIFI sense limitacions perquè pugueu estudiar sense haver de preocupar-te per factors externs.\n3.Hidrata’t i menja bé\nUn altre dels factors a tenir en compte en èpoques d’examen és la vostra salut. Durant les setmanes d’avaluacions l’estrès s’apodera de tots els estudiants. Per això és important mantenir una bona dieta i estar ben hidrats per poder donar el màxim del vostre rendiment.\nA les cuines de les residències d’Unihabit podràs preparar menjars energètics i ideals, juntament amb els vostres companys.\nConsulta 3 receptes universitàries que pots cuinar a la nostra cuines ideals per a les èpoques d’estudi.\nContacta amb nosaltres per a més informació i reserva la teva habitació per al pròxim curs amb el millor ambient universitari. Comptem amb les instal·lacions que necessites per les teves sessions d’estudi.


Actos sociales archivos - Agrupació Fotogràfica Sant Just\nComunicació resultats i lliurament de premis del Concurs de Vacances.\nComunicació resultats i lliurament de premis del Concurs de Vacances. Brindarem amb una copa de Cava\nl’Espai Mercat, presentació de “Quan la fotografia no era digital” amb les intervencions de: Víctor Murillo, Webmaster de l’AFSantJust; Toni Vila, tècnic en fotografia; i Pep Mínguez, director del festival Revela’T 2021. Presentació a càrrec de Joan Elias, president de l’AFSantJust.


El Primavera desmenteix que l'erupció del volcà Grímsvötn afecti el festival\nL'organització del festival, que arrencarà demà i se celebrarà fins diumenge al Poble Espanyol i el Fòrum de Barcelona, nega que les cendres procedents del volcà islandès hagin provocat cancel·lacions o canvis en les actuacions programades\nREDACCIÓ Barcelona 24/05/2011 15:36\nLes cendres procedents del volcà Grímsvötn , que va entrar en erupció el passat dissabte a Islàndia , no estan afectant l'activitat del San Miguel Primavera Sound 2011, segons ha afirmat en un comunicat l'organització del festival. L'erupció del volcà, que ha forçat la cancel·lació d'un vol entre Glasgow i Girona aquest matí, no ha provocat de moment cancel·lacions o canvis en les actuacions programades .\n"Tota informació que pugui circular per internet sobre aquest tema no és més que un rumor, i qualsevol novetat al respecte serà notificada mitjançant els canals de comunicació del festival ", afirma la nota enviada pel Primavera. "Igualment , des de l'organització del festival s'està treballant per anticipar-se a futurs problemes que puguin sorgir en els propers dies per causa del núvol volcànic" .\nL'edició de l'any passat del San Miguel Primavera Sound ja va estar amenaçada per una altra erupció d'un volcà islandès, que va col·lapsar l'espai aeri europeu. El festival, que se celebrarà des de dimecres i fins diumenge al Poble Espanyol i al Fòrum de Barcelona, portarà a la ciutat públic i artistes de tot Europa i dels Estats Units.


CONNIE BRITTON VA ADOPTAR EL SEU FILL EYOB D'ETIÒPIA - GENT\nConnie Britton va adoptar el seu fill Eyob d'Etiòpia\nTot i protagonitzar programes de televisió d’èxit massiu, Connie Britton manté un perfil bastant baix fora de la feina. Per tant, potser no sabreu que l’actriu és mare soltera. No només això, sinó que Britton va adoptar el seu únic fill, un fill anomenat Eyob 'Yoby' Britton, d'Etiòpia. I el seu viatge és una història dolça.\nLa carrera de Connie Britton\nquè és un emoji d'albergínia\nConnie Britton, el cognom del qual és del seu exmarit John Britton, va ser descoberta a Els germans McMullen el 1995. L’indie de baix pressupost es va centrar en la vida de tres germans catòlics irlandesos a Long Island i va ser escrit per, dirigit i protagonitzat per Ed Burns. Però el sorprenentment rendible Germans McMullen va resultar ser un èxit de ruptura per a alguna cosa més que el seu principal líder. Britton, que va interpretar a la desdenyada esposa del germà gran Jack, va passar a protagonitzar Sharon Gaines Llums de divendres a la nit - La pel · lícula.\nPer al programa de televisió ficticiat sobre Futbol de Texas que va seguir, també anomenat Llums de divendres a la nit , Britton va tornar a repetir el seu paper d’esposa de l’entrenador: aquesta vegada es va reinventar com a Tami Taylor. A partir de llavors, Britton es va convertir en un aparell habitual a la televisió. Ha protagonitzat la primera temporada de De Ryan Murphy American Horror Story , Nord-americà Crime Story: The People v. O.J. Simpson, De tota la vida John brut , Fox’s 9-1-1 , i ABC's Nashville , per la qual finalment es va convertir en productora i va obtenir una nominació als Emmy i als Globus d'Or. (També va cantar el seu paper de reina del país!)\nLa vida amb Yoby\nUna publicació compartida per connie britton (@conniebritton)\n10 millors cançons estranyes\nImaginar a Connie Britton com a mare només té sentit que la seva calidesa materna i la seva saviesa havien definit cinc temporades Llums de divendres a la nit. Però sense parella, Britton havia de prendre les coses a les seves mans. Després de contribuir a un documental sobre el African Children’s Choir d’Etiòpia, Britton va decidir que era el lloc on havia d’adoptar. Però van passar tres anys sencers entre aquesta decisió i el dia que portaria la seva estimada Yoby a casa als Estats Units.\nEl 2011, la família de Connie Britton estava completa. 'El segon que vaig veure la seva foto, ja estava acabat', va dir Britton de veure per primera vegada la foto del nen. Vivint a Nashville, on s’havia traslladat a filmar el drama televisiu country-western, Britton va convertir la seva casa en una casa per a Yoby. Això va incloure la renovació del seu despatx en un viver i aconseguir dos gossos que es convertirien en companys de joc del nen petit. Quan finalment es va unir amb Yoby, Britton va dir: “Va ser un moment tan meravellós de finalització. Simplement somreia d’orella a orella ”.\nConnie Britton a Homeschooling Yoby a Covid Quarantine\ngran rotllo de canyella sant antoni\nYoby ara té gairebé deu anys. En una entrevista amb el blog de maternitat SheKnows l'any passat, Connie Britton va compartir algunes adorables informacions sobre la infància del seu fill Yoby. Pel que sembla, el seu menjar preferit són les patates fregides de tòfona, el seu llibre preferit és Ferdinand (amor) i només té permís per utilitzar l’iPad mentre es troba en un avió. Pro-consell de Connie (que li va passar la famosa super-mare Nicole Kidman): la regla facilita molt el viatge amb els més petits. Especialment quan es fa un jet-jet entre Los Angeles, Nova York i Tennessee.\nTot i que Connie Britton no publica massa fotos del seu fill adoptiu, les seves xarxes socials inclouen algunes joies. Recentment, en el 53è aniversari de Britton, va compartir algunes fotos especials amb el seu petit home.\nSteve Harvey porta la seva dona a l'escenari\nen quin any va néixer Robert Mitchum\nsempre vas estar al meu cap com a compositor\ncom convertir-se en un abraçador de nadons\nLindsay Lohan harry potter sketch\nla nena es va cagar els pantalons


Santa Coloma reuneix les principals estrelles del futbol de Girona - Diari de Girona\nSanta Coloma reuneix les principals estrelles del futbol de Girona\nUns 400 convidats assisteixen a la primera edició de la Gala de la Federació. Granell, Pere Pons i Torrent figuren entre els premiats\njordi roura marc brugués santa coloma de farners 26.05.2018 | 08:00\nL´expedició del Girona FC\nLa «magnífica salut»del futbol gironí va quedar més que pal·lesa ahir a la nit a la primera edició de la Gala del Futbol Gironí que organitza la Federació Catalana de Futbol. Més de 400 persones, entre representants dels clubs de la demarcació, dirigents de la Federació encapçalats pel delegat territorial Jordi Bonet, i membres de les institucions es van aplegar al Restaurant Mas Solà de Santa Coloma de Farners per assistir a un acte en què el gran protagonista va ser el Girona FC, que va recollir fins a cinc premis: Granell (millor jugador), Pere Pons (jugador amb més projecció), Delfí Geli (Gironí d´or), Olga Ortiz (millor gol) i Lau González (millor jugada). Domènec Torrent (millor entrenador), Xavier Aguilar (millor àrbitre), Melanie Serrano (millor jugadora) i Ariadna Rovirola (jugadora amb més projecció) van ser la resta de premiats.\nEl Girona FC va ser el gran triomfador de la primera edició de la gala, organitzada per la delegació de Girona de la Federació Catalana a Santa Coloma de Farners. La iniciativa va néixer amb l'objectiu de retre un homenatge a tots els futbolistes, àrbitres i entrenadors de les comarques gironines que militen a Primera Divisió, tant a la lliga espanyola com a l'estranger. El jurat va decidir premiar Granell en la categoria de «millor jugador» i Pons en la de «jugador amb més projecció». A més a més, el president blanc-i-vermell, Delfí Geli, va rebre el guardó «Gironí d´or», que reconeix la trajectòria esportiva d'un futbolista ja retirat.\nA banda dels tres guardons al Girona FC, també van ser premiats a la Gala del Futbol Gironí Melanie Serrano (FC Barcelona) com a millor jugadora ?(no va poder assistir a l´acte perquè demà disputa la fase final de la Copa de la Reina) i Ariadna Rovirola (Santa Teresa de Badajoz) com a jugadora amb més projecció de Girona. Pel que fa a la categoria de millor entrenador, el guardonat va ser Domènec Torrent, membre del cos tècnic del Manchester City. També va tenir el seu reconeixement Xaviler Aguilar Rodríguez, com a millor àrbitre.\nD´altra banda, durant el mes d´abril tots els jugadors federats de les comarques gironines van poder participar en un concurs per votar el millor gol, la millor aturada i la millor jugada d´un equip de la demarcació d´aquesta temporada. Els vídeos es va publicar al portal del federat i finalment els premiats van ser: Millor gol: Olga Ortiz (Girona FC). Millor jugada: Lau González (Girona FC). Millor aturada: Macià Masó (Vilafant).\nUn reguitzell d´estrelles\nA més a més dels premiats en cada categoria i dels finalistes a millor gol, jugada i aturada, també van ser ahir a Santa Coloma de Farners diversos jugadors i entrenadors de Primera Divisió, d´aquí i i de l´estranger. Així, hi va ser Gerard Gumbau (Leganés), Ivan Balliu (Metz), Marc Muniesa (Girona), Gerard Valentín (Deportivo de la Corunya), Andreu Fontàs (Celta de Vigo) i Alan Baró (Central Coast Mariners), Jordi Guerrero (Girona FC) i Bertu Fernández (Al Rayyan de Qatar).\nTambé hi va haver una nombrosa representació per part del Girona FC, a banda dels premiats. Així, no es van perdre la Gala el director general Ignasi Mas-Bagà, l´entrenador del Peralada-Girona B, Chicho Pèlach i el president del club alt-empordanès, Miquel Llobet. A més a més, van ser una bona colla els clubs de la demarcació que hi van ser presents. José Antonio Revilla (Figueres), Pau Teixidor (Banyoles) o Xavier Carreras (Quart) van ser alguns dels dirigents que van ser a la celebració d´ahir.


Cubs numèrics de Maria Antònia Canals\nsi fas la comanda en 19 h i 20 minuts Detall del lliurament\nEls cubs numèrics de Maria Antònia Canals contenen tota la diversitat de cubs corresponents als deu primers nombres naturals, amb el mateix codi de colors que els reglets i els quadrats corresponents.\nSon útils per a:\nTreballar la noció de cub com un cas particular entre els productes de tres nombres, ja treballats, quan els tres nombres són el mateix.\nInclou 125 cubs de fusta que van des de 1 fins a 10 cm. D’acord als codis de colors de Ma. Antònia Canals, presentats en una caixa compartimentada de fusta massissa de molta qualitat.\nQuadrats numèrics de Maria Antonia Canals\nEls quadrats numèrics de Maria Antonia Canals conté ...\nEls cubs numèrics de Maria Antònia Canals contenen tot...


Socialistes del Camp de Tarragona: EL PP SUPRIMEIX INVERSIONS QUE BENEFICIEN L’ALT CAMP\nCom sabeu des de fa molts anys el ministeri de Foment i també la Generalitat de Catalunya destinen l’1% de les seves inversions a finançar projectes de millora i rehabilitació del patrimoni arquitectònic i històric del país. Això és fruit de l’aplicació del article 68.1 de la Ley 16/1985 del Patrimonio Histórico Espanyol que estableix que en el pressupost de cada obra pública, d’un import superior a 100 milions de pessetes, finançada total o parcialment per l’Estat, s’ha d’incloure una partida equivalent al menys al 1% dels diners públics que es destinarà a la conservació del Patrimoni històric.\nGràcies a aquestes inversions durant els vuit anys de Govern Zapatero l’Alt Camp va rebre quasi quatre milions d’euros d’aquest 1% cultural. Uns diners que van servir, per exemple, per impulsar l’ambiciós projecte del centre de les arts que s’ha d’ubicar al convent de Santa Anna d’Alcover o per a restaurar el castell de Vallmoll.\nDoncs bé, hem pogut disposar d’aquestes inversions... fins ara. I és que el Govern del PP també ha passat la destral per aquí. Des de que ha començat la legislatura, ara ja farà quasi un any i mig, la comissió encarregada d’aprovar aquests projectes de l’1% cultural no s’ha reunit ni una sola vegada. Malgrat estar-ne obligats per llei, el nou Govern de Rajoy i companyia no ha aprovat ni un sol projecte a tot el país. Zero projectes i zero euros d’inversió. Res de res.\nMalgrat que no estaven a les pàgines centrals dels grans mitjans de comunicació aquestes inversions de l’1% cultural servien per a finançar projectes que els Ajuntaments, per si mateixos, no haguessin pogut finançar íntegrament. Es tractava de projectes que aconseguien no només recuperar el nostre patrimoni cultural i històric sinó també generar riquesa, nous llocs de treball i millorar l’atractiu turístic de molts municipis.\nEren projectes que per a les arques de l’Estat no suposaven cap gran despesa extraordinària però que significaven un abans i un després per a molts pobles o ciutats mitjanes que podien impulsar projectes que d’una altra manera haguessin estat vedats per la seva envergadura econòmica. Eren projectes útils, i si no que li preguntin als alcaldes de Vallmoll o Alcover, que beneficiaven directament al municipi i als seus habitants.\nAmb quin motiu el Govern del PP ha decidit ara paralitzar sine die aquestes inversions de l’1% cultural? On van els diners destinats a tal efecte? Per què encara no s’ha reunit ni una sola vegada la comissió que gestiona aquestes ajudes?\nI els diputats del PP per Tarragona que en pensen d’això? La seva incapacitat a l’hora de gestionar els interessos públics ha estat infinita. No va dir en campanya electoral el senyor Fernández que el Govern del PP impulsaria l’A-27? A que espera el senyor Fernández i el PP a fer-ho possible? Així almenys podrien dir que han complert amb una (encara que només sigui una) de les seves promeses electorals.\nLa veritat és que veient la incapacitat política i de treball dels diputats del PP per Tarragona no és estrany que la gestió del Govern de Rajoy sigui tan nefasta per l’Alt Camp, Catalunya i el conjunt d’Espanya...\nArticle d'opinió de Núria Segú publicat a la premsa de l'Alt Camp