El «sí» o el «no» de la CUP a Artur Mas, a debat a NacióDigital | NacióDigital\nEl «sí» o el «no» de la CUP a Artur Mas, a debat a NacióDigital\nArticles d'opinió d'Adam Majó, exregidor de la CUP a Manresa i favorable a un pacte amb Junts pel Sí; i d'Abel Caldera, portaveu d'Endavant-OSAN i partidari d'unes noves eleccions en comptes d'investir l'actual president en funcions\nper Redacció , 2 de gener de 2016 a les 10:30 |\nAquesta informació es va publicar originalment el 2 de gener de 2016 i, per tant, la informació que hi apareix fa referència a la data especificada.\nLa CUP celebra aquest diumenge un consell polític decisiu on, ara sí, ha de decidir definitivament sí permet o no la investidura d'Artur Mas. La reunió, l'endemà que ho facin les assemblees territorials de la formació de l'esquerra independentista, ha de resoldre l'empat que es va produir a l'assemblea nacional de diumenge passat a Sabadell.\nEl debat és molt intens en el si de la CUP i de les organitzacions que li donen suport. A NacióDigital confrontem les visions d'aquells sectors que prioritzen tancar un pacte amb Junts pel Sí i dels que opten per forçar eleccions anticipades. A continuació, publiquem sengles articles d'opinió d'Adam Majó –exregidor de la CUP a Manresa i partidari de facilitar la investidura- i d'Abel Caldera –portaveu d'Endavant OSAN, organització que prioritza forçar unes noves eleccions abans que investir l'actual president en funcions-.\nAvançant sumen, per Adam Majó i Garriga\nMales notícies. Al Parlament que va sortir de les eleccions del 27 de setembre només 2 dels 6 grups parlamentaris van voler signar la declaració per iniciar de manera unilateral (de l'única possible) el camí que ha de concloure amb la proclamació de la República Catalana.\nBones notícies. Aquests dos grups sumen majoria a la cambra i, per tant, és possible iniciar la desconnexió amb l'estat espanyol i el procés constituent que recullen els programes electorals de Junts Pel Sí i la CUP.\nMales notícies. Per posar en marxa aquest decisiu procés cal formar un govern que així ho vulgui i per formar-lo cal que es posin d'acord dos grups parlamentaris amb plantejaments ideològics molt distants. Per acabar-ho d'adobar, a la taula de negociacions el grup majoritari pretén imposar un candidat a la presidència de la Generalitat que anava en quart lloc a la llista electoral i que molta gent vincula a casos de corrupció i a les retallades en els serveis públics. Això és especialment greu si tenim en compte que d'aquí a 18 mesos haurem de sotmetre la Constitució de la República a referèndum i ens caldrà sumar majories amplies i heterogènies.\nBones notícies. Si una cosa ens han demostrat aquests 5 anys de creixement de l'independentisme és que, a més mobilització, a més tensió amb l'Estat, més gent s'afegeix a la majoria partidària de la República Catalana. Són centenars de milers les persones d'esquerres que des de posicions no independentistes han anat canviant de punt de vista els darrers anys. La majoria ho han fet, no tant pel contingut social explícit del procés independentista, sinó per l'evident ocasió de millorar que suposa la ruptura amb el Regne d'Espanya. És avançant cap a la República Catalana, precipitant els esdeveniments, que portarem a més sectors socials d'aquests país a posicionar-se i abandonar l'ambigüitat. I, no ho dubteu, si han de triar entre la oportunitat que representa la República Catalana o les tristes certeses que ofereix el Regne d'Espanya, poca gent d'esquerres, molt poca, optarà per quedar-nos com estem.\nMales notícies. Pot ser que la CUP permeti a Junts pel Sí manar i que aquest grup, amb Artur Mas al capdavant, no compleixi allò que van prometre. Pot ser que, una vegada més, quan l'Estat ensenyi les dents (i les ensenyarà) determinats sectors polítics i socials es facin enrere i es desentenguin del full de ruta acordat.\nBones notícies. Si això passa, si es fan enrere, hauran estat ells, no la CUP, els que hauran decebut als 2 milions de persones que protagonitzen un dels fenòmens polítics més sorprenents i potents d'aquest canvi de segle. S'obrirà un nou escenari i qui hagi estat més coherent, qui hagi fet allò que calia fer en cada moment concret, estarà més preparat per influir en la següent fase d'aquesta lluita que ve de lluny però que és més a prop que mai de la victòria.\nGuanyar la majoria social, per Abel Caldera\nSigui quin sigui el posicionament que la CUP prengui aquest diumenge, les qüestions que l'esquerra independentista ha plantejat en la seva negativa a cedir els seus vots per investir Artur Mas, continuaran estant pendents de resoldre. Com sumem per superar el 50%? Com convertim l'actual mobilització en un procés real d'independència?\nEl 27-S el sí a la independència es va quedar a les portes del 50%. Es pot fer tanta literatura com es vulgui, però el fet que el parlament no hagi fet una DUI ni cap força independentista actualment la tingui prevista en el seu full de ruta d'aquesta legislatura és la prova més fefaent que no es va aconseguir la victòria que es desitjava. El referèndum continua essent l'eina imprescindible per a poder fer el pas de gegant. No un referèndum indefinit com el que proposa Podemos -més una eina de propaganda electoral que no pas una estratègia política clara-. Sinó un referèndum que necessàriament haurà de ser unilateral i s'haurà de fer desobeint l'ordenament constitucional. En definitiva, el referèndum que s'hauria d'haver fet el 9-N. Per a convocar-lo, defensar-lo, guanyar-lo i aplicar-ne el resultat caldrà construir una majoria social que ara mateix encara no tenim.\nEn l'adscripció de la població a la darrera onada independentista hi ha tingut un paper fonamental el discurs nacionalista. "El vot de la teva vida" i altres eslògans expressaven aquesta idea. La pulsió independentista que a tot nacionalista se li suposava ara s'ha materialitzat com una opció viable a curt termini. Això és el que ha permès transformar pràcticament tot l'antic nacionalisme autonomista en independentista. Però aquest mecanisme d'eixamplament de l'independentisme ja ha fet tot el seu recorregut i per ell mateix no és capaç de conquerir una majoria social.\nTrencar aquest topall és imprescindible per a aconseguir una majoria social sòlida sobre la qual fer pivotar la conquesta de la independència. Només un projecte independentista de tall republicà, de canvi de les estructures polítiques, de recuperació de drets socials, pot acumular les noves forces necessàries per a poder guanyar. En aquesta línia, la construcció de la Unitat Popular que porta fent l'esquerra independentista en la darrera dècada ja ha permès fer les primeres passes. Però en calen moltes més.\nEl passat 20-D la nova marca de Convergència va quedar en posició quasi extraparlamentària a bona part de l'àrea metropolitana de Barcelona. Va perdre pràcticament la meitat dels vots a tot Catalunya. Un revés electoral que és un clar símptoma del rebuig majoritari als sistemes de poder nascuts el 1978 i una impugnació a les polítiques reals fetes els darrers cinc anys. Un revés que a més també marca una clara fractura territorial del seu vot.\nMentre el procés continuï governat en exclusiva per Convergència, que l'utilitza com una eina per a mantenir el poder i refundar la centredreta, difícilment es podrà construir aquesta idea de la independència com a procés constituent d'un nou poder que substitueix a l'antic. És impossible de justificar, fora del discurs nacionalista, que aquells que han governat el país durant 30 anys ara en dirigeixin el procés de canvi. I és en aquesta contradicció on tenen camp per a córrer les tesis de Ciutadans o de cert lerrouxisme d'esquerres. Ho sap molt bé molta de la militància de l'esquerra independentista, que treballa en lluites socials colze a colze amb aquells qui volem sumar al projecte independentista.\nAixò és el que hem intentat posar sobre la taula en un debat amb un soroll ambiental eixordador. Vistos els resultats, no es pot dir que ens n'hàgim sortit. Però les preguntes continuaran ben vives, i ben incòmodes.\nPolítica, investidura, Adam Majó, CUP, Abel Caldera\nPer J.M.POL el 3 de gener de 2016 a les 12:56\nLa CUP pujarà com l escuma, al ratllar de la majoria absoluta..... (??????????) Deurà ser amb els vots unionistes, ja que de independentistes ja es veu que ben pocs.\nPer Anònim el 3 de gener de 2016 a les 12:30\nNo puc parar de riure. Porto tres mesos de no parar. Hi ha obres classiques com "l' auca del Sr. Esteve" que encara fan riure....però estém devant del millor "vodevil ": "el procés". Fantàstic!! El Polonia es converteix en realitat. Es com quan tenien set anys i ens reuniem uns amics per montar una tenda de campanya al jardí de casa i declarar-nos independents.\nDeixeu de parlar de la CUP els esteu donant mes importancia del que tenen.\nPer Anònim el 3 de gener de 2016 a les 11:59\nS'ho mereixen tants comentaris la CUP?? jo crec que parlan tan de la CUP encara els donem mes "pavulo" deixem que les cosas tornin al seu lloc natural i la CUP tornara a ser residual, el que s'ha de fer es parlar a les Urnes si es que es tornen a posar pel Març, pero aquesta vegada si es fá, poseu-hi mes seny.\nmas, el meu president\nPer tato el 3 de gener de 2016 a les 08:35\nla cup, els meus enemics\nUn abasolut absurd\nPer Anònim el 3 de gener de 2016 a les 07:02\nAlgú de la CUP s'ha plantejat que, de les 2 opcions que dirimeixen avui, no estan considerant les dues que varen quedar com a majoritàries a la seva assemblea (òrgan màxim de decisió), a saber: acord de govern i investidura, o acord de govern i seguir negociant ? Ho dic perquè estan bàsicament dirimint entre Mas NO (5 + 5 vots) o Mas SI (2 vots + abstencions). En principi aquestes eren les dues opcions eliminades en l'assemblea que varen fer, i les dues propostes defensades amb ungles i dents pel sector Avant. Si tan presumeixen de democràcia interna, això em sembla una tupinada inadmissible !! D'altra banda, i sentint-ho molt pel país, que diguin que sí és encara pitjor que no que diguin que no. Per les següents raons: * La primera és que totes i cadascuna de les lleis i actuacions del parlament s'hauran de consensuar lletra per lletra amb la CUP, amb la consegüent situació de bloqueig, perquè, a més, tots els grups unionistes impediran qualsevol moviment de JxS per tirar endavant qualsevol proposta. Això pot portar a una situació agònica de govern i, ben segur, no permetrà tirar endavant cap mesura de la desconnexió a efectes pràctics perquè CUP sempre hi tindrà objeccions a menys que sigui lletra per lletra llur proposta. * La segona és que segons tinc entès, no es poden convocar noves eleccions abans d'un any un cop constituït el govern. El resultat és que la situació de bloqueig es mantindrà encara que no volguem, fent incrementar la desmotivació de l'independentisme i abocant-nos a esdevenir encara menys minoritaris. Algú es pensa, per exemple, que amb aquesta gent es podran pactar uns pressupostos ? * I la tercera és ja realment una qüestió de dignitat i vergonya: tres mesos negociant amb complicadíssimes fórmules de govern, comissions i vice-presidències, plans de desconnexió i declaracions del parlament que han post en guàrdia l'unionisme i el govern espanyol per al final, total, passar-s'ho per l'engonal, fer com si no s'hagués fet res, i investir el pèrfid Mas sense cap condició ni pacte previs. Havent perdut 3 mesos preciosos en què els nostre estimats veïns han anat creant encara més mecanismes per desactivar-nos i en què la gent s'ha anat desmotivant. Si volien acabar fent això, almenys que ho haguessin fet de seguida i hauríem pogut tenir algun govern que apliqués alguna cosa. Evidentment l'opció contrària, les eleccions, també té problemes molt grossos, com ara la desmotivació de la població (enorme), la desunió de l'independentisme (JxS 2 és poc probable), que ells segurament trauran els mateixos vots (impossibilitant altre cop una majoria independentista) i que Colau & Co creixeran molt (a costa de JxS ), però probablement sigui el millor que es pugui fer, ja que després es pot intentar fer un pacte de govenabilitat amb els sectors menys troglodites de l'unionisme, com ara els Colaus i algun despistat del PSC. La conseqüència serà ajornar la independència 2 generacions, però és que la primera opció també condueix inevitablement a això d'aquí un any i en pitjors condicions encara. Ah, i en una cosa probablement estigui d'acord amb ells: tot i que jo crec que el president Mas és un actiu (i no l'he votat mai ni combrego amb la seva ideologia, però li valoro el sentit de país, el coratge, el lideratge internacional i la seva generositat) penso que dins DIL haurien d'anar buscant alternatives de lideratge més col·legiat i que tingui una component més guanyadora, per no fiar-ho tot a un sol home que, per molta gent a Catalunya, representa la dreta de sempre (encara que segurament no ho sigui). En aquest sentit haurien d'aprendre d'ERC, que ha aconseguit renovar-se en poc temps posant gent força potent a la direcció del partit i incorporant molta gent de la societat civil. Una operació semblant al centredreta podria configurar dues grans forces independentistes que cobririen tot l'espectre ideològic del país (excepte els eterns adolescents- en el fons amb por de responsabilitats- de la CUP) i portar-nos a alguna cosa després de picar pedra i travessar el desert molts anys. Com deia un comentarista fa uns dies: Catalunya serà independent sense la CUP, o no ho serà\nPer Anònim el 2 de gener de 2016 a les 20:49\nJo els hi faria una nova proposició als de la CUP, que no s'atreveixen a demanar ells mateixos, que seria la següent: Proposar a l'Albiol o a l'Arrimadas de President, i segur que de seguida hi estarien d'acord.\nPer Boy Garantín el 2 de gener de 2016 a les 20:08\nMolts vam caure en el parany de pensar que les CUP mai fallarien. Que David Fernández i Quim Arrufat donaven el tò exacte del què representaven. Que les coses dites i escrites pel Baños estaven en la mateixa sintonia. Que abans es despenjava CDC que ells creessin aquest atzucac. Que a la revolta independentista li calia també una crossa potent anti-neoliberal. Però no era això... Ens trobem amb una colla revolucionaris anacrònics talibanitzats, que en els seus quinze minuts de glòria, han desenfocat l,oponent ignorant que l,única revolució que podram viure és aquesta. Quin desencís, quin desencís.\nde sant sopar i judes\nPer flautes el 2 de gener de 2016 a les 19:40\nEl Mas va posar les urnes el dia 9. La Cup, de moment, només pals a les rodes.\n@tots els comentaris\nPer Anònim el 2 de gener de 2016 a les 18:37\nSi si molta xarrameca, i estadistiques, reunions i propostes i assamblees, pero ha acabat l´any, i com ja hem dit res de res, pero resssssss, la divisió que hi ha dins de Proces soberanista, s´abrisca també als començaments del 2016, sense una deficinió clara, pode si que van dir fa uns dies que tot aixó de la independencia es una gran mentira de començaments del segle XXI, de batalletes entre rojos i nacionals, que les noves generacions, ni saben, ni volen saber del que va passar al 36...\nPer Doña Alicia el 2 de gener de 2016 a les 18:20\nYo me he puntado al ayuno de 24 h, así lo compenso con la celebración de mañana\nPer pppt el 2 de gener de 2016 a les 17:14\nAdam Majó, quina merda haver d'aguantar la gent d'Endavant i el seu dogmatisme. I per què els aguantes si no els és prioritària la independencia? Que t'importa més, el que vol el teu poble o el que vol el teu partit? Ja us ho fareu. De moment esteu impresentables com a grup polític\nPer ffffff el 2 de gener de 2016 a les 17:08\nPer mi millor que no pacteu perquè no em refio de vosaltres -muntarem un Vietnam, dieu- i no soporto més la vostra insolència . Vosaltres no soporteu Mas i jo no suporto ningú del vostre grup i ja som una majoria creixent que ens passa això. Si hi ha eleccions pel març NO us podreu tornar a presentar els que esteu al Parlament perquè segons les vostres normes haureu de canviar de candidats en ser una nova legislatura. És el que els vàreu obligar a fer als tres de la legislatura pasada, no? Apa adéu. Bingo!!!!\nPer Anònim el 2 de gener de 2016 a les 17:04\nSóc un de tants que vam votar JuntsxSi Vaig votar per la independència i ho vaig fer en una llista que es venia com a unitaria i em demanava 'el vot de la meva vida'. No vaig votar perquè un personatge egòlatra antrposes el seus interessos personals als del país. Em vaig equivocar. Endavant CUP no cediu davant del xantatge. Feu ho per Catalunya.\nPer ups el 2 de gener de 2016 a les 16:59\nVinga va, amb qui voleu pactar amb JxSi o amb Arrimadas? Perquè de moment sou majoria els dels NO a Mas al Parlament. A veure si així de simple ho enteneu millor entre birra i birra.\nPer ups el 2 de gener de 2016 a les 16:55\nVa cupaires, a debatre sense apriorismes, sense dogmatismes, sense por a la Gabriel, exposant-vos al que sigui per Catalunya que será el receptor del resultat i no pas la Internacional de la esquerra radical. El vostre debat passarà a la historia de cada poble, de cada barri perquè, us agradi o no, ens quedarem amb els vostres noms i les vostres, cares generació rera generació.\nVisca la independència de Catalunya, sense posar-hi condicions ideològiques.\nPer Blai el 2 de gener de 2016 a les 16:41\nL’ombra de possibles terceres vies plana sobre el Procés Sobiranista i l'empudega granment. La independència és el fruit d’una secessió reeixida; no té succedanis, ni recanvis, ni pal·liatius. Espanya viu a expenses de Catalunya.\nPer simonet el 2 de gener de 2016 a les 15:11\nsón els exvotants de CIU i ERC que el 27S van votar CUP. Van votar CUP perquè es van enfadar amb CIU i ERC perquè van trigar uns quants mesos a fer la llista única. Van votar CUP per despit i per impaciència. I perquè pensaven que la CUP no compliria el seu programa. Doncs resulta que la CUP està complint el que va dir a la campanya electoral: no farem president en Mas. Ara, aquests independentistes decebuts, impacients i emprenyats amb CIU i ERC, es lamenten que la CUP no faci president en Mas, i acusen la CUP de traidors. Els primers traidors van ser ells. Si s'haguessin guardat els seus escrúpols d'independentista de saló, si no haguessin actuat com a nens mimats que no toleren que CIU i ERC triguin un temps a posar-se d'acord, ara no seríem on som. I que consti que jo vaig votar JxS. Però el que ara caldria és que aquests votants sobrevinguts de la CUP, abans de llençar acusacions de traidoria, demanessin perdó en públic pel seu error. Una manera de demanar perdó seria fer-ho als fòrums de ND. Vinga nois, sigueu valents i disculpeu-vos. O si no, calleu i deixeu de culpar la CUP d'una cosa que ha estat culpa vostra.\nNo ho són\nPer JRRiudoms el 2 de gener de 2016 a les 15:04\nd'anarquistes, les CUP (malgrat que hi pugui haver-hi algun despistat). Atentament\nPer Anònim el 2 de gener de 2016 a les 14:27\nA veure. Afirma el segon paio, que "Mentre el procés continuï governat en exclusiva per Convergència, que l'utilitza com una eina per a mantenir el poder i refundar la centredreta...". D'on collons ho treu això? Com es pensa que es pot formular una conclusió a partir d'una suposició, que a sobre és discutible que sigui certa? De veritat no tenen més arguments? És com el que diuen tots dos, que CDC i el Mas se'ls associa amb la corrupció i amb les retallades. Que ells haurien fet menys retallades? Que s'haurien endeutat (encara) més? Que haurien desobeït el Montoro i la Merkel, com a "fet" el Tsipras? Que m'estan dient que es compren, llegeixen i es creuen tot el que diu El Mundo? Si es volen explicar i buscar excuses, trobo que han de millorar molt.\nA punt de decidir...\nPer Anònim el 2 de gener de 2016 a les 14:13\nEn nom, suposadament, de la revolució, la CUP és a punt d'abandonar, per decisió pròpia, l'únic procés veritablement rupturista i revolucionari en marxa ara mateix a Catalunya i a l'estat espanyol, el procés cap a la independència de Catalunya: - l'unic capaç de commoure l'estructura de poder a l'estat espanyol i a Catalunya i generar una situació en que l'oligarquia espanyola i catalana no podran continuar governant com fins ara... - l'únic capaç de posar a les mans del poble de Catalunya el dret a decidir-ho tot per ell mateix (cosa que el federalisme impideix)... - l'únic que congrega el moviment de masses més ampli a l'estat espanyol i a tota Europa... La CUP és a punt d'anar-se'n, per passar a coure's en el seu propi brou i/o potser per maniobrar amb els gestors reciclats de les engrunes del capitalisme, els federalistes-unionistes d'ICV, EUiA, Podemos, Equo, BeC (En Comú Podem), tot girant-li l'esquena al poble mobilitzat. En lloc de vetllar per ser ella (la CUP) qui arrossegui als militants de En Comú Podem cap a l'objectiu de la independència, està a punt de posar en safata l'oportunitat de l'hegemonia a les direccions dels federalistes-oportunistes d'ICV, EUiA, Podem, Equo i BeC (màximament interessades en afeblir la majoria independentista dins el front sobiranista), tot provocant la pèrdua de les importants posicions conquerides pel poble amb els darrers anys de mobilització... Titllen ara, de sobte, el procés de frau, quan sempre havien dit que era el poble qui l'encapçalava (amb independència de qui hi figuraba en cada moment com a mascaró de proa o surfejant sobre l'onada): són a punt de passar-se al bàndol dels qui neguen que és el poble mobilitzat qui impulsa el moviment i qui pressiona els polítics i els obliga a prendre partit i a definir-se (qui no es defineix, acaba a l'abocador; qui agafa partit contra el poble mobilitzat, acaba a les escombreries). Ara, també ells, la CUP, estan a punt d'optar, definitivament, pel paper de desmobilitzadors, desencoratjadors, derrotistes, enterradors, en lloc de continuar positiva i encoratjadorament al costat i dins del poble en moviment, intervenint-hi des de la participació per a que el camí cap a la independència vagi agafant el caràcter d'una revolució democràtica i social, que és la manera que nous sectors s'hi vagin incorporant per l'esquerra (res s'imposa per decret). Estan fent una pèssima aplicació de la dialèctica marxista, una aplicació dogmàtica i llibresca del leninisme, tot divorciant-lo de la realitat concreta i de l'anàlisi correcte de la realitat. Estan a punt d'enterrar-se a ells mateixos, amb tot el que haurien pogut ser dins el front independentista, vista la credibilitat que certs sectors de la CUP havien generat en amplis sectors del poble! Credibilitat, però, que estan a punt de malbaratar definitivament!\nCal una majoria social\nPer Anònim el 2 de gener de 2016 a les 13:57\nQue en traurem de que la CUP investeixi Mas si no li pot donar suport perquè les polítiques de CDC són clarament antisocials i a les antípodes del que preconitza la CUP. Investir un govern inoperant? Perquè cal fer-ho? Qui aprovarà els pressupostos i les noves retallades? Cal enfortir l'esquerra i arribar a una majoria social per a la independència. Això només es pot aconseguir incorporant-hi els votants de En Comú. CUP + En Comú + ERC pot arribar a consolidar una autèntica majoria per al canvi social i la independència.\nPer Anònim el 2 de gener de 2016 a les 13:49\nLes CUP han demostrat que no tenen capacitat per fer avançar el procés, al contrari. S'ha sumat Podemos? No, i mai ho faran. Artur Mas és només l'excusa per fer neteja de convergents (Cotarello) Que la CUP sigui complice per activa o per pasiva, demostra que no són de fiar. Noves eleccions.\nLa pregunta ideològica és: Mas o Bakunín; Catalunya lliure o l'anarquia sota la fèrula espanyola.\nPer Blai el 2 de gener de 2016 a les 13:44\nCatalunya i Espanya són dues nacions diferents, distintes. Espanya viu a expenses de Catalunya. Visca la independència de Catalunya!\nAl de les 13:12\nPer Anònim el 2 de gener de 2016 a les 13:27\nPel 1714 el poble era vassall de la classe burgesa i de la monarquia espanyola. Com ara!!!!\nHooligans del Procés.\nPer Anònim el 2 de gener de 2016 a les 13:26\nAlgú sap com els hi va el dejú de 24 hores de l’ANC que s’han tancat a una església per pressionar a la CUP? De veritat amb acciones com aquestes algú vol que la gent es prengui el procés aquests en serio? Els de la ONU estan apunt de trucar a Rajoy per que pari l’opressió Espanyola a Catalunya ja que no es pot permetre que 75 catalanes no puguin menjar res en 24 hores.\nNO HI DONEU MES VOLTES!\nPer Anònim el 2 de gener de 2016 a les 13:21\nSi les CUP són assemblearis i són coherents, dirimint-se la qüestió entre investir o no Mas president o un independent de consens, i l'assemblea general va empatar: Es clar i coherent que de 10 diputats al Parlament 5 vots SI investir Mas -> 62+5=67 SI 5 vots No investir Mas -> 63+5=68 NO -> Eleccions al Parlament pel març i sabrem el que TOTS els catalans volem\nVosaltres en quin mou viviu?\nPer Anònim el 2 de gener de 2016 a les 13:12\nViure de genolls, oprimits per les armes, espoliats, colonitzats,etc. Vosaltres en quin mou viviu? Perquè a la Catalunya del segle XXI segur que,no? Es millor que agafeu la vostra nau de temps anacrònic i torneu al 1714 on el poble no era lliure ni tenia cap tipus de dret. Eren només vassalls de la classe burgesa.\nGuanyar la majoria social?\nPer Vergnya el 2 de gener de 2016 a les 13:03\nPer reformar el regene d'Espanya? De debò algun major d'edat es creu que Colaus-Coscubieles es faran indys si ens carreguem CDC-MAS? Si us plau Abel Caldera, torneu a casa i deixeu de servir al Regne d'Espanya que els independentistes estem lluitant contra un Estat antidemocràtic.\nla CUP al menos que tenga la decencia de no presentarse en unas nuevas elecciones\nPer Anònim el 2 de gener de 2016 a les 12:57\nQue no se presenten y no confundan a la gente nnca mas. Que se cambien la bandera y pongan sus siglas de CUP sobre una bandera pirata pero no sobre una estelada.\nA qui poden interessar les eleccions del març?\nAls partidaris d'avançar cap a la independència, no. A una determinada estratègia d'ERC per ser la primera força de Catalunya i poder governar, sí. Als importants sectors econòmics lligats a CDC i UDC durant els darrers 30 anys, que portant el partit a unes eleccions en les quals és evident que perdrà es treuen Mas de sobre i recuperen la via autonomista de la puta i la ramoneta. A algú més, jo crec que no.\nAntes española que convergent\nPer Que se moquen antes de hablar el 2 de gener de 2016 a les 12:56\nYo con estos críos del sector unionista de la CUP no voy ni a la vuelta de la esquina. La CUP es una fábrica de unionistas, son tan inocentes que creen que los Coscubielas, Rabells, Colaus y Pablos se volveran independentistas si aniquilamos a Mas-CDC. Y encima no tienen verguenza y lo dicen en voz alta " sumaremos el 51% expulsando convergents y sumando podemitas". Si al 48 le restas CDC, te quedas con el 24 mas o menos, y los Colaus siguen en lo suyo que es intentar hacer reformas al Reino de España.\nPer Anònim el 2 de gener de 2016 a les 12:46\nAbel amb carinyo, deixa el lliri si us plau. Amb el discurs anti Mas esteu foragitant independentistes de CDC i creant Podemites unionistes que s'apunten al carro de " Catalunya indy sense CDC" que traduït a la realitat equival a "Catalunya sotmesa al Regne d'Espanya". Resum del sector xumet-unionista de la CUP: "Catalunya, abans espanyola que convergent" Jo sincerament no confio en aquesta gent per governar Catalunya amb un Estat pr-edemocràtic en contra. Que es dediquin a organitzar festes de barri o de poble que és el que millor sabenfer.\nPer premi el 2 de gener de 2016 a les 12:21\nA la CUP li ha agafat una vanitat i una "creativitat" escénica que els pot dur a tot aquest 2016. Després d'atrevir-se amb l'insult del 1515-1515, van demostrar que el llistò és alt. Sublim! Uns quants premis al festival de cinema fantàstic de Sitges, segurs! Guió- interpretació- maquillatge- vestuari- efectes especials, i molt especials!... Ja van avisar que anaven lluny... en el tráiler del "Quinze son quinze"\nPer Anònim el 2 de gener de 2016 a les 12:19\nLa qüestió real és Mas o Marx\nPer J.M.POL el 2 de gener de 2016 a les 12:11\nLa CUP ha demostrat, i demostra que el seu "modus vivendi" es dins del autonomisme, no volen pas marxar d aqui. El tema de la Republica Catalana els hi va gros molt gros, per aixo fan tot el possible per estroncar el proces. El millor noves eleccions i deixar la Cup a la seva sort, amb el PP, PSOE, Cs, Podemos, amb el seu grupet que sols sab desenvoluparse al mig del carrer, pero que no te sentit d estat ni de la vergonya. VISCA CATALUNYA LLIURE\nSegrest indecent de la sobirania catalana\nPer AntiCUP el 2 de gener de 2016 a les 11:56\nSegrestant-les, les CUP han aconseguit degradar la imatge de les institucions catalanes. Som la mofa dels espanyols. Maleïts sigueu, cupaires. Noves eleccions JA MATEIX\nPer Anònim el 2 de gener de 2016 a les 11:47\nLa CUP està protagonitzant un engany electoral en tota regla. Els irreductibles independentistes que anaven a les urnes sota el "Governem-nos", els que demanaven una DUI sense ni saber si havia majoria social, s'han fet enrere cap a l'autonomisme, amb la vista posada en un hipotètic tripartit Podemos_ERC-CUP (quanta ingenuïtat, no s'han molestat a prendre nota de com Podemos s'ha menjat ICV). I per poder fer-ho posen l'excusa d'en Mas. Hi ha un full de ruta, hi ha un pla social, hi ha una majoria parlamentària, però amb l'excusa d'en Mas volen tornar a l'autonomisme. Patètic. Ni tan sols són conscients que la CUP esdevindrà residual a les properes eleccions.\nPer Anònim el 2 de gener de 2016 a les 11:44\nEn els plantejaments d'Endavant, i da'lguns dirigents de la CUP hi trobo poc rigor en el fons: En primer lloc, defensen constantment que no el 27S es va perdre perquè la CUP i JxS van sumar el 48% del vots, entenc que aleshores consideren que el 52% restant van ser tots vots en contra de la Independència de Catalunya. Segon, comparen eleccions generals (20D) amb autonòmiques (27S), quan són completament escenaris i plantejaments diferents. Tercer, han reiterat la demanda de desobediència i han validat la declaració de sobirania del Parlament, però ara la defensa és un referèndum i les aliances amb Podem, situant JxS en posicions més "radicals" que les seves pròpies. Quart, i derivada, Mas és un obstacle per eixamplar la base del independentisme i arribar al 50% dels vots, és clar situar el centre polític al centre del procés junt amb forces de tot l'espectre polític és un fre al procés, en canvi fer un procés constantment condicionat per l'esquerra anticapitalista i antieuropeista és la clau per sumar més persones al procés i assolir que les que hi són no l'abandonin. Cinquè, asseguren que el procés és liderat per Convergència i que per això no es pot investir a Mas, obliden que a JxS hi ha ERC, gent del PSC, d'ICV, d'Unió, d'Avancem, de Més, i a banda de molts independents. Gent que possiblement mai hagués votat al Mas i menys l'hagués investit president, però que ara el defesen. Sisè, el 50% de l'assemblea ha votat a favor d'invesitir Mas i el 100% a favor de l'acord amb el pla de xoc proposat per JxS. Però votaran dues fórmules en contra d'investir Mas i una a favor, i en cap es parla del pla de xoc o de l'acord que va obtenir el 100% dels vots de l'assemblea. En la mateixa assemblea on la possibilitat de demanar una nova proposta a JxS va decaure en la segona votació, no obstant Endavant ho va demanar en la roda de premsa posterior. Setè, l'important és el què i el com, però no el qui, sí però només votaran el qui, que és sobre el que només es discuteix des de fa mesos. Vuitè, es mostren garants de la democràcia interna i de la transparència, però només es porta a votació d'assemblea allò que la direcció considera i en la forma que ella considera, per exemple no es va votar el document de mesures que va presentar la CUP a JxS, i finalment qui decideix sobre la investidura serà un òrgan polític. Podria continuar però m'hi passaria tot el dia.. Perdonin però sense treball, rigor, compromís, consensos, cessions, per part de tothom i amb tothom no es fa ni la revolució ni un país.\nEl dit o la lluna? Cupaires del no.\nPer Pep S Berga el 2 de gener de 2016 a les 11:33\nLa pregunta correcta es: viure de genolls o tossudament alçats? El dit o la lluna? Cupaires del no. La prioritat es revolució per davant d'independència?. Però quina revolució?. Encara no teniu clar que la revolució mes gran es la independència?\nEl nacionalisme català sempre és secessionista, mai autonomista, mai de terceres vies.\nPer Blai el 2 de gener de 2016 a les 11:30\nSr. Caldera. No és possible un nacionalisme “autonomista”. Fóra un oxímoron intoxicador, ja que nacionalisme és inequívocament independentista, secessionista, sobiranista o separatista.\nPer Emprenyat el 2 de gener de 2016 a les 11:20\nSrs. de la CUP. Suposo que demà sereu capaços de decidir alguna cosa. Que heu negociat aquests 3 mesos? RES DE RES. El que voleu es ridiculitzar al burgès del Mas i a tot el seu entorn. Si, es burgès, i? Burgès i tot, però ha sigut l'únic que ha tingut els collons de tirar endavant el procés i de plantar cara a l'estat espanyol. Que heu aportat vosaltres? RES DE RES. Moltes assemblees, debats, xerrades, filosofar, marejar la perdiu, ..... però res que serveixi per anar endavant. No us ho perdonarem MAI. Suposo que en breu, l'estat espanyol us donarà la Cruz Laureada de San Fernando pels serveis prestats. Els que ells no han aconseguit ho aconsegueixen "los amigos de la CANDIDATURA UNITARIA POPULAR", marca blanca del PP a Catalunya.\nGuardians de la Revolució\nPer Anònim el 2 de gener de 2016 a les 10:53\nNo m'interessa el que votin els Guardians de la Revolució. JO ja he votat: vull noves eleccions i que les CUP tornin al carrer. Puc esperar tres mesos més, total. Però no vull que els anarquistes es carreguin el procés, que tant ens ha costat aixecar.


Lâ€™Ajuntament referma lâ€™atenciÃ³ a les dones en situaciÃ³ de violÃ¨ncia masclista durant el confinament\nLâ€™Institut CatalÃ de les Dones detecta un augment de casos del 30% a Catalunya respecte mesos anteriors\nLa regidoria de Drets Civils i GÃ¨nere continua en la tasca de reforÃ§ar el servei a les dones en situaciÃ³ de violÃ¨ncia masclista durant el confinament derivat de lâ€™Estat dâ€™alarma per Covid-19. El servei municipal valora que, tot i que no sâ€™ha donat un increment significatiu de casos en les darreres setmanes, sÃ que nâ€™ha augmentat la complexitat. La situaciÃ³ de confinament i dâ€™aturada general dificulta la presa de mesures adients de protecciÃ³ per a les dones, i limita lâ€™actuaciÃ³ en la resoluciÃ³ dels casos.\nLâ€™Institut CatalÃ de les Dones (ICD) ha detectat un augment de casos del 30% a Catalunya respecte a mesos anteriors, ja que actualment Ã©s el telÃ¨fon de referÃ¨ncia a tot el territori, en funcionament les 24 hores.\nLÃnia dâ€™atenciÃ³ per whatsapp\nFa uns dies que lâ€™ICD ha habilitat un nou accÃ©s al servei a travÃ©s del whatsapp, amb el nÃºmero de telÃ¨fon 671778540. Aquesta lÃnia amplia i facilita la comunicaciÃ³ escrita i immediata amb el servei permanent i confidencial dâ€™atenciÃ³ a dones en situaciÃ³ de violÃ¨ncia masclista, que fins ara nomÃ©s es podia fer a travÃ©s del correu electrÃ²nic 900900120@gencat.cat.\nGuia informativa sobre recursos i serveis\nRecordem que el servei de Drets Civils i GÃ¨nere ha elaborat una guia adreÃ§ada a les dones que es troben en situaciÃ³ de violÃ¨ncia durant el confinament derivat de lâ€™Estat dâ€™alarma per Covid-19. El document recull informaciÃ³ sobre els recursos i serveis actius on les dones poden adreÃ§ar-se, com ara el servei dâ€™atenciÃ³ a la violÃ¨ncia masclista, 900900120, actiu 24 hores, gratuÃ¯t i confidencial, o el Servei dâ€™InformaciÃ³ i AtenciÃ³ a les Dones de lâ€™Ajuntament: 937216800, de dilluns a divendres de 8h. a 15h. o per correu electrÃ²nic: sumemxlaigualtat@santquirzevalles.cat.\nLa guia tambÃ© recull recomanacions i respostes a dubtes que poden sorgir en situacions de perill en el context actual dâ€™estat dâ€™alarma, tant en els casos on la dona conviu amb lâ€™agressor, com en altres que no hi conviu perÃ² rep amenaces o assetjament per telÃ¨fon o altres mitjans.\nEs pot consultar la guia, en format pdf, a la part inferior d'aquesta notÃcia.\nCartells informatius a farmÃ cies i comerÃ§os\nUna altra mesura adoptada per lâ€™Ajuntament ha estat el repartiment a comerÃ§os i farmÃ cies de cartells informatius adreÃ§ats a dones en situaciÃ³ de violÃ¨ncia, donat que aquests dies les vÃctimes nomÃ©s poden sortir sense el seu agressor a aquests tipus dâ€™establiments.\nGuia per a dones en situaciÃ³ de violÃ¨ncia durant el confinament per Covid-19\nGuia per a dones en situaciÃ³ de violÃ¨ncia durant el confinament per Covid-19 (69 Kb)


grau d’Informació i Documentació | Notícies de la Facultat d'Informació i Mitjans Audiovisuals\nLluís Agustí parla sobre fonts d’informació per a la història de l’edició\non dv., 19/02/2021 - 11:34\nEl professor Lluís Agustí va participar al taller digital: Del papel a la red: humanidades digitales aplicades a la historia de la edición, el 12 de febrer de 2021, amb una sessió sobre «Fuentes de información para la historia de la edición».\nEl taller estava organitzat per la Red Temática de Excelencia Redes Transatlánticas: Prácticas Editoriales de la Re(d)pública Iberoamericana (FFI12015-71940-REDT), reconeguda pel Ministeri d’Economia i Competitivitat, el CSIC i el portal Editores y Editoriales Iberoamericanos (siglos XIX-XXI) - EDI-RED.\nAl taller hi van participar alumnes de la Universidad Complutense de Madrid, la Universitat de València i la Universitat de Barcelona, concretament de la nostra Facultat hi van participar Susana Velasco, del grau d’Informació i Documentació, i Mònica Bautista, del grau de Gestió d'Informació i Documentació Digital.\nLlegeix més sobre Lluís Agustí parla sobre fonts d’informació per a la història de l’edició\non ds., 25/05/2019 - 06:37\non dv., 22/06/2018 - 17:46\nJa s'han fet les defenses dels treballs finals del grau d’Informació i Documentació\non dl., 08/07/2013 - 20:11\nEls dies 3, 4 i 5 de juliol, van tenir lloc les defenses dels treballs finals del grau d’Informació i Documentació davant de diversos tribunals formats per professors de la Facultat. Enguany, s'han presentat 33 treballs de temàtiques tan diverses com els perfils professionals, el màrqueting aplicat a les unitats d'informació, els serveis especials vinculats a la biblioteca pública, els estudis bibliomètrics o les polítiques documentals de la col·lecció, entre molts d’altres.\nLlegeix més sobre Ja s'han fet les defenses dels treballs finals del grau d’Informació i Documentació\nSílvia Argudo i Pedro Rueda en una jornada sobre semipresencialitat\non dv., 18/01/2013 - 12:25\nDijous, 17 de gener, la Facultat va participar a la «6a Jornada del Professorat» de la Facultat de Dret, enguany centrada en la semipresencialitat i en la millora de la qualitat en aquesta modalitat de docència. La vicedegana Sílvia Argudo va presentar les característiques bàsiques i els primers resultats de l’opció semipresencial del grau d’Informació i Documentació, i Pedro Rueda va exposar els trets principals del disseny i el funcionament del màster semipresencial de Biblioteques i Col·leccions Patrimonials.\nEn la mateixa sessió, van intervenir Màrius Domínguez, en relació als grups semipresencials per a alumnes repetidors dels graus d’ADE i d’Economia, i Jaume Fernández, de la Facultat de Biologia, que va explicar l’experiència d’un projecte pioner d’innovació docent sobre semipresencialitat que es va dur a terme finals dels anys 90.\nLlegeix més sobre Sílvia Argudo i Pedro Rueda en una jornada sobre semipresencialitat\non dl., 08/10/2012 - 19:07\nComença el curs acadèmic 2012-13\non dl., 17/09/2012 - 10:27\nAquests dies han tingut lloc les sessions d’acollida adreçades als estudiants dels ensenyaments que es cursen a la Facultat. El dia 12 de setembre, una sessió per als alumnes del grau d’Informació i Documentació en modalitat presencial i el dia 14 per als de la modalitat semipresencial. El mateix dia 14, va fer tenir lloc també la sessió d’acollida del màster de Gestió de Continguts Digitals.\nLlegeix més sobre Comença el curs acadèmic 2012-13\nSubscriu-te a grau d’Informació i Documentació


Ràdio Ateneu: de març 2012\n'Amb so propi' emet el 3r capítol dedicat a en John Patitucci\nFinalment ja teniu disponible el podcast del tercer capítol dedicat a en John Patitucci. En aquest capítol visitem el treball que aquest genial baixista va desenvolupar entre els anys 1990-1991. Com sempre podeu sentir el podcast mitjançant el reproductor que podeu trobar tot just en aquest post o també podeu suscriure-us al podcast via iTunes clickant aquí.\na les 13:22 0 comentaris\nCanela Fina S02E20\nJa teniu disponible el programa del passat dijous dia 22.\nVam repassar el disc Pickin' Up the Pieces de Fitz and The Tantrums i vam dir la hora en català correctament\na les 21:12 0 comentaris\na les 10:29 0 comentaris\nAvui no s'emetran els programes "Amb So Propi" i "Peix a la Planxa"\nUs informem que avui no s'emetran els programes "Amb So Propi" i "Peix a la Planxa".\na les 14:10 0 comentaris\nCanela Fina S02E19\nJa teniu disponible el programa 19 de la segona temporada del Canela Fina; programa que es va emetre el dijous 15 de març\nRepassem l'àlbum Moon Safari dels Air i moltes coses més.\nMUC: Programa #20 (T2)\nEncetàvem el Marca’t un Canyu esperançats i contents perquè realment la Lliga pinta millor que mai, tot i que cal ser prudents. El Madrid li ha donat vida al Barça, i tot i que s'ha d'anar a poc a poquet i confiar molt en aquest equip, en 72 hores tot ha donat un gir i ara sembla que no està tan clar allò de que aquesta Lliga, no la guanyarem... (podeu escoltar el podcast amb el reproductor que teniu a continuació que també conté un enllaç de descàrrega per si el voleu baixar):\nI amb el somriure a la cara de tota la culerada, hem volgut celebrar l’estat d’il·lusió general amb unes "Efemèrides" força sorprenents, "Ovacions i Xiulades" merescudíssimes, i a "Les Toies del Futbol", avui canviarem una mica el perfil de jugador desastre del que parlem habitualment, i ens hem centrat en un jove valor que es va quedar en promesa, i va perdre la joventut i el valor pel camí.\nAl debat d’aquest 22 de març, hem parlat de la retallada de punts al capdavant de la Lliga, de com pinten les coses a partir d’ara, de sensacions, de polèmiques... i també de la Champions i el partit d’anada dels ¼ de final contra el Milan, i el rècord de l'extraterrestre Leo Messi, amb 234 gols que l'han convertit en el màxim golejador blaugrana en competició oficial.\nI per debatre de tot això, hem convidat a uns bons tertulians a l’estudi. Ells són l’Àlex Santaló, el Pol Bolíbar, el Quim Delclòs, i com sempre, el Marc Miret. Tot sota l'atenta mirada de l'Oriol Caño a la conducció del programa, i del David Gutiérrez als controls de so.\na les 11:35 0 comentaris\nBonus Track Chapter 11\nJa podeu començar el divendres amb el podcast del programa del dijous 22 de Març de 2012. Apart d'una varietat de Rock-Heavy, en aquest programa el Ricard analitza a la seva secció "A cor Obert", a Skindred. En Roger, retorna amb el "Cara B", amb una especial cançó; i en Jaume ens formula l'habitual pregunta de la secció "Kè Heavy!" :\n“ Si fossiu el "mindundi" que possa les cançons a les escenes de Indiana Jones; Quina cançó posserieu a la famosa escena de la bola, de "Indiana Jones, en busca de l'arca perduda”\nPodeu escoltar i descargar-vos el programa al següent enllaç:\nEns podeu seguir i participar atraves del Twitter del programa "@BonusTrack23" i al Facebook: Bonus Track.\na les 2:01 0 comentaris\nPeix a la Planxa 31, del dilluns 12 de març de 2012\nUs penjo el 31è Programa de "Peix a la Planxa", emès el passat dilluns, 12 de març de 2012.\nOn vam parlar de la mort de Jean Giraud, "Moebius", dibuixant de còmics. Vam descobrir l'últim treball de Bruce Springsteen, "Wrecking Ball", i vam sentir cançons de The Magnetic Fields, Jarvis Cocker i The Four Tops, entre d'altres.\nTambé amb la lectura d'un fragment del llibre "El Extranjero" d'Albert Camus.\nEl podeu sentir i descarregar, clickant el següent link:\nAmb so propi xerra amb Vaiva Posk\nEn aquesta ocasió hem tingut l'oportunitat de xerrar amb la mànager de projectes Europeus lituana Vaiva Posk, la qual ha donat unes quantes pinzellades respecte a la realitat actual, tant a nivell lituà com a nivell europeu. I com sempre. hem navegat a través de la música de la convidada, la qual coneix de manera profunda el món musical d'aquest país bàltic. di us ve de gust sentir el programa, ho podeu fer tant a través del resproductor que trobareu a continuació, com suscrivint-vos al podcast via iTunes, tant sols cal que clickeu aquí.\na les 9:16 0 comentaris\nMUC: Programa #19 (T2)\nEn el 19è Marca’t un Canyu de la temporada, hem tingut un record sentit per Eric Abidal, i li hem donat ànims davant la notícia trista del trasplantament de fetge al que s'haurà de sotmetre.\nTambé hem fet les travesses i jocs típics previs a un sorteig de ¼ de la Champions. Que si jo vull aquell equip, que si aquest altre ni en pintura, que si millor la tornada a casa... En fi, amb aquell joc que fem totes i tots els futboleros algunes vegades a l’any i que ens encanta. Podeu escoltar el podcast amb el reproductor que teniu a continuació (també conté un enllaç de descàrrega per si el voleu baixar):\nI a "Les Efemèrides" hem tingut records molt antics pel Barça, i altres d’eufòria i bogeria. També hem recuperat la secció de "Les Aberracions Periodístiques" ja que els companys de Telemadrid insisteixen en fer el periodisme que fan, i és clar, ens ho posen difícil per no parlar-ne. I a "Les Toies del Futbol" hem parlat, del gendre.\nAl debat d’aquest 8 de març hem fet tertúlia sobre partit de Lliga de diumenge passat del FC Barcelona contra el Ràcing i com no, de la Champions i el sorteig de ¼ de final que es fa a Nió.\nI per parlar de tot això, ens han visitat a l’estudi l’Anna Duch, el Peix, el Gerard Balagué, i com sempre el Marc Miret. Tot plegat, conduit per l'Oriol Caño.\nUs penjo el primer programa de "Els Convidats de Peix a la Planxa", emès el passat dissabte, 10 de març de 2012. En aquesta primera edició hem entrevistat a Xavi Jordà.\nEl podeu descarregar clickant el següent link.\na les 9:32 0 comentaris\na les 13:41 0 comentaris\nCanela Fina S02E18\nJa teniu disponible el programa emès el dijous 8 de març\nAvui repassem el disc "Torches" de la banda Foster The People.\nBonus Track Chapter 10\nJa teniu disponible el podcast del 10è programa de la temporada.\nA la secció de "A cor Obert", en Ricard fà un repàs de la banda Avantasia; i en Jaume en el "Kè Hevy!", comenta les respostes del anterior programa i ens formula una nova pregunta de l'especial secció .\nI recordeu que podeu aportar les vostres idees a la secció Kè Heavy! a través del facebook i/o del twitter.\nUs esperem fidelment dintre de 15 dies a Ràdio Ateneu del Clot!\nAqui podeu escoltar i descargar-vos el podcast.\na les 19:35 0 comentaris\nFoto: Françoise Hardy\nUs penjo el "Peix a la Planxa", que va arribar a l'edició nº 30, del passat dilluns 5 de març de 2012.\nEn aquesta ocasió podreu sentir música de Françoise Hardy, Robert Glasper Experiment, Portishead i Metronomy, entre d'altres. També trobareu la lectura d'un fragment de "Bartleby y compañía" d'Enrique Vila-Matas.\nEl podeu sentir i descarregar clicant en el següent link.\na les 15:05 0 comentaris\nMUC: Programa #18 (T2)\n18è programa de la 2a temporada de Marca't un Canyu, on el protagonista indiscutible del programa ha estat Leo Messi, i ens hem plantejat si ja definitivament és el millor jugador de la història, després de fer un pòquer de gols a la Champions en un sol partit. Podeu escoltar el podcast amb el reproductor que teniu a continuació (també conté un enllaç de descàrrega per si el voleu baixar):\nA les seccions ens han visitat dos pilotes d’Or a les "Efemèrides" com són Luis Suarez i Messi, i hem rememorat un dia d’aquells de pau int...erior pels barcelonistes.\nTambé hem tingut "Ovació i Xiulada" als protagonistes d’aquests dies al món del futbol, i hem parlat de la vida del "Pato" Sosa a "Les Toies del Futbol", un home, per dir-li d’alguna manera, que va passar pel Calderón amb males arts i massa aigua oxigenada al cabell.\nAl debat d’aquest 8 de març, hem parlat del partit de Lliga al contra l’Sporting que el Barça va guanyar per 3 a 1, i no patiu, que també hem tingut temps per la Champions, i per Messi.\nI per parlar de tot això, hem tingut a bons tertulians a l’estudi, el Marc Miret, l’Albert Batlle, el Peix i el Gerard Balagué. Tot pelgat, conduït per l'Oriol Caño.\n'Amb so propi' emet el tercer capítol dedicat a en Dave Weckl\nJa podeu escoltar el tercer programa dedicat al bateria Dave Weckl on seguim la seva trajectòria durant els anys 1987-1989. Si us ve de gust escoltar-lo podeu fer-ho a través del reproductor que trobareu a continuació, o si no, podeu suscriure-us al programa via iTunes clickant aquí.\nCanela Fina S02E17\nJa teniu disponible el darrer programa del Canela Fina\nAvui repassem el disc Cuentos Chinos para niños del Japón, de Love of Lesbian\nBonus Track chapter 9\nJa podeu escoltar el podcast de l'últim programa emès el passat 23 de febrer.\nAquesta setmana: "Si fóssis un cavaller de l'edat mitjana després d'haver rebut una visita de Martin McFly en la que t'hagués regalat un mp3, amb quina cançó t'agradaria entrar en batalla?"\na les 19:54 0 comentaris\nMUC: Programa #17 (T2)\nEl programa d'aquest dijous ha tingut una primera part de seccions en un format exprés, ja que el nostre col·laborador número 1, el Marc Miret, no ha pogut acompanyar-nos i ens faltaven mans per controlar-ho tot. Podeu escoltar el podcast amb el reproductor que teniu a continuació (també conté un enllaç de descàrrega per si el voleu baixar):\nEn el nostre petit recordatori per les "Efemèrides" de la setmana, hem parlat del segrest de Quini, de l'operació de cor de Cruyff, i de la celebració del 1r aniversari del Marca't un Canyu.\nTambé hem repartit "l'Ovació i la Xiulada" als protagonistes d’aquests dies al món del futbol, i hem parlat de Dugarry a "Les Toies del Futbol", un futbolista que sempre ha generat controvèrsia entre els seguidors d'aquest esport que no es posen d’acord en si era un bluf, o realment va ser un gran jugador que va tenir mala sort.\nAl debat d’aquest 1 de març, hem parlat del partit de Lliga al Calderón amb la victòria treballada per 1 a 2 del Barça, de la propera jornada dels blaugrana, i hem fet especial esment al Madrid vs. Espanyol, ja que ens ha visitat un seguidor de cada equip. També hem xerrat una mica de la Champions League i els partits de tornada dels ⅛ de final, i de la possible marxa de Mou a Anglaterra quan acabi la temporada.\nI a l'estudi ens ha acompanyat un pòquer de cracks, com són el Quim Delclòs, l’Àlex Santaló, el Rodrigo Barahona i l’Albert Batlle.\na les 12:04 0 comentaris\n'Amb so propi' emet el 3r capítol dedicat a en Joh...\nAvui no s'emetran els programes "Amb So Propi" i "...\n'Amb so propi' emet el tercer capítol dedicat a en...


'Per/de la seva banda' (Albert Pla Nualart)\n'Per/de la seva banda'\nALBERT PLA NUALART Actualitzada el 07/09/2012 00:00\nEl desig de diferenciar-se del castellà, lícit i positiu, té també efectes col·laterals poc desitjables. De vegades porta a creure que el que sempre havíem dit i era usual és menys bo o fins i tot incorrecte. I d'altres fomenta un ús únic i, per tant, reiteratiu d'una forma menys paral·lela i que, en algun cas, és de creació moderna.\nSi el castellà diu "por un lado" i "por el otro", encara que puguem dir "per un costat" i "per l'altre", tendim a preferir "d'una banda" i "de l'altra", cosa que em sembla bé sempre que no ignorem que són formes sinònimes.\nÉs més discutible l'ús constant de la locució a banda de volent dir a part de , al marge de , a més de , etc. Ara fa poc més d'un any ja hi vaig dedicar un tast .\nI, últimament, també s'està posant de moda un ús espuri de de la seva banda en lloc de per la seva banda que hauríem de rebutjar frontalment perquè dificulta la comprensió del text.\nParlo del per la seva (meva, teva...) banda que vol dir pel que es refereix a i que és sinònim del també correcte i genuí per la seva part . S'utilitza com a connector textual que posa el focus en un nou protagonista.\nPer exemple, havent parlat de De Guindos, podem iniciar paràgraf dient: "Per la seva banda, Andreu Mas-Colell..." I és en contextos així que trobo cada cop més aquest incorrecte i desconcertant de la seva banda .\nPreferir banda a part o costat no sol crear problemes. Per contra, canviar per per de pot ser catastròfic. De la seva banda ja té altres sentits ("Sempre es posa de la seva banda") i cal haver embogit una mica per trobar que és més genuí de que per .


Blog de Mas Albornà » Torna el voluntariat amb un taller nou\nEls reis mags visiten la llar\nTorna el voluntariat amb un taller nou\nReprenem l’activitat del voluntariat després de les vacances de Nadal i ho fem amb una activitat nova. En aquesta ocasió, es tracta d’un taller de lectura amb el grup d’envelliment, que condueix el Josep, un dels nostres voluntaris.\nCada dijous a les onze del matí el Josep es trobarà amb aquest grup i oferirà lectures que són de l’interès dels usuaris. En la sessió inaugural del taller, cada participant s’ha presentat i ha explicat quins són els seus interessos. A partir d’aquí s’ha fet una recopilació de les possibles lectures que es triaran. Entre les més sol·licitades hi ha temes com el carnaval, els animals i el mas de les Cabanyes. La primera sessió va comptar amb el suport de l’Àngela Zamora, psicòloga del centre ocupacional.\nAixí doncs, gràcies a la tasca del nostre equip de voluntariat podem dir que iniciem l’any amb aquesta novetat i la resta d’activitats amb que el vam finalitzar i esperem que aquest 2018 ens aporti moltes activitats noves, encara per descobrir.\nRecorda que si vols col·laborar amb nosaltres i ser voluntari/ària de Mas Albornà només cal que ens enviïs les teves dades personals a voluntariat@masalborna.org o si ho prefereixes també et pots posar en contacte amb nosaltres al tel. 687 85 86 70\nNo t’ho perdis, viu l’experiència de ser voluntari amb nosaltres!\nAquesta entrada va ser publicada el Thursday, 11 de January de 2018 a les 11:50 i està classificada sota: Institucional, Voluntariat\t. Pot fer un seguiment dels comentaris d'aquesta entrada gracies al feed RSS 2.0. Pot deixar un comentari, o enviar un trackback des del seu propi lloc.


La crisis econòmica també al futbol\nQuan una entitat és centenària com és el cas del FC Vilafranca que ja te 105 anys d’història, necessita que puntualment es faci algun tipus de reflexió de com s’ha arribat fins el dia d’avui.\nPrimer cal ressaltar i agrair l’admirable treball que amb més o menys encert han dut a terme de manera totalment desinteressada, diferents generacions de persones al davant de la direcció del Club, posant tota la il·lusió i tots els sacrificis que la tasca necessita. Ha estat tota una legió de futbolistes, entrenadors, fisioterapeutes, utilleros, etc., que han passat per l’entitat aquests darrers mes de cent anys, segur que tots els socis i afeccionats mes veterans els venen a la memòria noms i anècdotes de totes aquestes persones que han defensat els colors del FC Vilafranca.\nEl FC Vilafranca, com la majoria d’entitats sense ànim de lucre, han sobreviscut gràcies a la col·laboració dels seus socis, afeccionats, entitats municipals, empreses privades i molts col·laboradors que cadascun dins de les seves possibilitats han ajudat a mantenir viva la centenària entitat. Durant aquests més de cent anys han estat molts els moments delicats que ha viscut el club, des de guerra, crisi esportives, penúries econòmiques, buits de poder, etc., però al final l’esforç i la il·lusió de tots ha servit perquè el Vilafranca hagi pogut arribar al dia d’avui.\nAra, les grans entitats esportives amb els astronòmics pressupostos ajudats per les cadenes de ràdio i televisió, han reduït dràsticament l’interès del aficionats en vers els clubs locals, de manera que tot plegat ha esdevingut en una important reducció d’espectadors als camps i ingressos a les arques dels diferents clubs dels quals el Vilafranca n’és un exemple. Així doncs, ens agradaria que aquesta breu reflexió servís per intentar que la societat penedesenca prengui consciència del problema, especialment, l’ajuntament, entitats, empreses grans i petites i en general als amants al futbol, de cara a que sàpiguen que és hora de tornar a dedicar un esforç econòmic com ja es va fer en períodes anteriors de crisi de cara a ajudar superar els esmentats moments difícils.\nEls actuals moments son difícils econòmicament parlant, si no hi ha ingressos directes amb els actuals balanços econòmics, no es pot mantenir el club a l’actual categoria i menys aspirar a una categoria superior. Cal una participació mes directa per part de l’ajuntament de la Vila, al que els clubs que portem el nom de Vilafranca arreu del territori nacional i que som entitats sense ànim de lucre, considerem que hauríem de rebre més suport municipal. Entre tots, ajuntament, empreses entitats i un important número de socis i col·laboradors hem de mantenir viva la nostra entitat, ja que un gran esforç de pocs no porta a res mentre que un petit esforç de molts ajudaran a que en el futur el Vilafranca tingui molts anys d’èxit.


Obres completes d'en Joan Maragall - Escrits en prosa II/En pro de les varietats dialectals - Viquitexts\nObres completes d'en Joan Maragall - Escrits en prosa II/En pro de les varietats dialectals\n← Als empordanesos En pro de les varietats dialectals\nObres completes d'en Joan Maragall - Escrits en prosa II Discurs presidencial (1907) →\nEN PRO DE LES VARIETATS DIALECTALS \nPot semblar extrany, de moment, l'enunciat d'aquest tema; com si fos llegislable abstractament un fet tant viu, la evolució literaria d'una llengua, essent aixís que dintre'l concepte de literatura s'hi sol compendre principalment la expressió artística verbal, es dir, la palpitació de la bellesa en paraula humana; i aquesta que, per ésser tal en veritat, ha de venir dretament i no torbada de les entranyes de l'esperit hont el llenguatge se genera, podria mai sotmetre-s als nostres enrahonaments i restar obedienta als nostres decrets? De cap manera. Lograr-ho, seria provocar la aparició d'una literatura artificial, sense virtut, morta en efecte. Però, no cal pas témer-ho, perquè sempre'ls fets se riurien d'un modo o altre dels nostres decrets mesquins, i la santa espontaneitat del poble, al cap d'avall vencedora, produiria la seva literatura, la viva: es dir, la única.\nMes també es cert que cal vetllar damunt d'aquestes espontaneitat i contemplar-la com a cosa sagrada, apartant obstacles de son pas, preservant-la de màcula i defensant-la de patiment i torcedures; i aixís, en un moment tan solemne com aquest, convenia prevenir envaniments del seny dels homes que, encare que no poguessen vèncer definitivament la potent onada del instint popular, podrien tòrcer i retardar son adveniment o malmetre la seva eficacia. Per això sol convenia enunciar el tema en aquesta forma: per proclamar la santa llibertat d'una llengua en la producció de les seves manifestacions més altes.\nI, mirèu, si la forma d'enunciació s'alterés lleugerament; si fessem la meteixa interrogació, variant no més que la modalitat del verb; si en comptes de dir «ha de concedir», diguessem: «concedirà la literatura catalana, a un dialecte, el predomini damunt de tots els altres?», la resposta podria ésser ben diferent i també justa. Perquè llavores, en comptes de voler imposar de fòra estant una llei arbitraria a una evolució viva, no fariem sinó reconèixer la llei que brolla de la vida meteixa segons ha pogut ésser generalment observada. Com cosa natural succeheix que, dels varis dialectes que per unitat fonamental i semblança constitueixen lo que'n dihèm una llengua, n'hi ha algún que, per especial vocació de la gent que'l parla, o producció casual d'alguna obra excel-lent, pel seu major conrèu o preponderancia social que cobra la població que'l parla, o mellor encare per totes aquestes i altres causes de superioritat aconseguint-se i ajuntant-se, esdevé tipo literari de tots els seus germans, assumeix la formació d'una literatura comuna, i'l seu prestigi s'extén més enllà de lo literari fins al punt d'ésser per antonomassia massia designat ell sol amb el nom general de la llengua i pendre tota la representació d'aquesta envers les altres. I això que usualment i oficialment (no científicament) ne dihèm llengues, no son altra cosa que uns dialectes predominants entre'ls germans llurs; perquè científicament una llengua es una abstracció, i en la realitat viva no hi ha sinó dialectes.\nQuè en patiria l'arbre d'aquests manaments, si aixís com aixís ell farà de sí lo meteix que com voluntat extranya se li imposa? No'n patirien certament les rels, ni'n patiria'l tronc, ni les fulles, ni les flors ni'ls fruits en patirien. Però, no us sembla que'n patiria quelcòm que es tot això i molt més que tot això? que en patiria—còm ne dirèm?—l'esperit de l'arbre? i que, patint-ne l'esperit, res d'aquell arbre'ns semblaria ja ben-vingut—ni les branques, ni les fulles, ni les flors, ni'ls fruits—i que, no semblànt-nos-ho, en realitat no ho fòra?\nDesseguida que fos admès que la nostra literatura ha de concedir el predomini a un determinat dialecte, se propendiria irresistiblement a determinar-lo: i'l predomini, que quan ve per naturalesa es sempre just, perquè resulta de la lliure ponderació de tots els elements que han de concorrer al resultat, i es eficaç perquè porta en sí la misteriosa potencia que l'ha determinat; resolt are, o quan fos, per nosaltres, a mercè d'un enlluhernament momentani al que tot el qui té ulls està exposat, a mercè d'una moda passatjera, d'una superioritat social que no's pot definir sinó desde llunyana perspectiva en el futur, o de qual-se-vulla concurs casual de circumstancies més o menys efímeres, vindria a falsejar si fos obehit (i si no ho fos quín pueril entreteniment, per comprometre per sempre més la serietat d'un poble!), podria falsejar—dic— la arrencada espiritual de Catalunya, corrompent la seva més alta expressió verbal; matar pot-ser la espontaneitat del seu geni més representatiu, que fóra com matar el geni meteix en flor. Es clar que, segons he dit abans, al cap d'avall no restaria altre predomini que el que imposés natura, més forta a la fi que tots els nostres designis; però per la marrada d'aquests, quànt temps perdut, quànta força malversada, quànts estèrils sacrificis i, en resum, quànt de mal vingut al món per la vanitat d'uns quants homes!\nPerò encare que la elecció fos encertada, que en el dialecte escullit hi glatís, com en cap altre, el tipo ideal de la llengua comuna, quànt de mal podria encare pervenir d'ésser declarat, de moment, absolut son predomini! Tal predomini, fins quan es lograt amb la savia lentitut de natura, i per tant el llenguatje, al arribar an aquest cim, ha tingut temps d'enfortir-se amb la lluita, de ponderar la seva superioritat amb sos germans, de penetrar-se dels elements d'aquests amb el llarg contacte, i assimilar-se los mellors i més adequats, ja troba amb tot això son major perill en el prestigi de la victoria, en la fascinació que exerceix sobre'ls dialectes vençuts, en el desús en que cauen i en la influencia que reben del vencedor sense tenir ja força pera retornar-li la de llur pròpia vida decaiguda; de tot lo que n'esdevé aviat: empobriment de la llengua, després estancament, immovilitat, i a l'últim la fí dins la seva cristallisació literaria de llengua morta. Doncs are contèu quín no fóra'l perill d'adoptar de cop i volta un dialecte com a única llengua literaria, abans d'haver-se enfortit amb aquella lluita natural, abans d'haver ponderat la seva superioritat amb sos afins, abans d'haver-se penetrat dels elements generals de la llengua i haver-se'n assimilat els necessaris. Llavores sí que l'empobriment vindria abans de la riquesa, el desús abans de l'ús complert, l'estancament abans de la corrent, i's pot dir que la mort abans de la vida. Trista sort amaniriem a la llengua nostra i a la literatura catalana, nosaltres justament que hem tingut la ventura de vèure-la renàixer com flor de la meravella dels segles!\nPensi cadascú que son dialecte es el mellor per ell, perquè es la única llengua viva en sos llavis; i encare que'n vegi un altre sobreposar-se per la excel-lencia de ses obres literaries o pel major nombre i cultura de la gent que'l parlen, esperi sempre cadascú que ell meteix o altres podràn demà fer prevaldre'l seu; perquè no són les llengues les que fan als genis i llurs obres, sinó'ls homes els que fan les llengues per poètica inspiració. No'ns deixèm encegar per una resplendor mudable ni seduir per un ideal d'unitat externa, enemiga de la vivesa de les coses. I també en això, i sobre tot en això que trascendeix tan fondament a l'esperit del poble, siguèm fidels al sentit de llibertat que es l'essencial de l'esperit català: perquè la major glòria sols ve an els pobles pel camí de la llur naturalesa. I aixís com aquest sentit de respecte i foment de les varietats naturals i de llur aliança pel lliure joc de afinitats orgànicament manifestades, tan profond en el poble català, jo crec que li encomana una gran missió i li promet un lloc gloriós en les futures organisacions de la humanitat, que veu ja apuntar aquell ideal social com el sol d'un nou dia; aixís meteix crec que la gloria de la nostra literatura ha d'ésser en armonia amb aquests destins futurs, i per tant, amb el sentit de llibertat del geni català aplicat a la propia llengua.\nDoncs ja no cal preguntar-me còm responc a la segona interrogació del tema de si la nostra literatura ha de mantenir i utilisar les varietats dialectals catalanes. Oh! sí, totes; fins les més petites e individualisades. I are'm convé insistir en lo que entenc per dialecte i especificar-ho. Molts semblen considerar una llengua com una unitat externa als homes; com alguna cosa que, tenint existencia per sí, se'ls imposa de fòra estant, i's deixa parlar per ells amb tal que se sotmetin i compleixin les seves lleis abstractes. I, realment, una llengua morta, com are'l llatí clàssic per nosaltres, ve a ésser quelcòm aixís. Mes una llengua viva es tot un altra cosa. Les llengues vives no són més ni menys que semblances que hi ha en el natural parlar dels homes: i aquest natural parlar es el dialecte. En aquest sentit pot dir-se que totes les llengues parlades en el món són com dialectes de la gran llengua que es la paraula humana. Després, quan de les més grans agrupacions per origen i semblança'n dihèm llengues mares, són dialectes envers elles les llengues més particulars ja, pero abraçant encare varietats molt notables; i dintre d'aquestes són dialectes aquelles semblances més concretes en que la gent, parlant usualment, s'entenen, i en aquest grau es hont trobèm lo que pràcticament se diu una llengua. Mes dintre d'ella hi ha encare una munior de varietats que són parlades en encontrades a cada volta més reduides, i subdividides en altres petits dialectes de cada poblat. I fins dins de cada poble haurèu observat petites variants familiars que no s'aturen fins a la manera sutilment especial de parlar de cada indivíduu. Aixís hem arribat a lo ben concret, a lo viu en sí, a l'home. Jo sento en cada home un dialecte personal que es la seva manera natural de parlar la humana llengua. I no trobo pas res més bell que, amb amor d'un cert llenguatge, anar recorrent la terra que'l parla per la boca de sos naturals. I encontrada per encontrada, poble per poble, casa per casa, trobar el pul-lulant de varietats, senyal de vida; veure'l gesto dels llavis suaument canviar d'un lloc a l'altre amb la naturalesa del terrer i les menes de conreus i altres treballs; sentir el sò vocal obrir-se i tancar-se com els plans i les montanyes, gradualment o de sobte, mes sempre amb una música nova; i tota la frase girar-se vivament en mil positures tant gracioses com impensades; i'l goix de descubrir, com flors desconegudes, paraules sempre noves pera dir unes coses meteixes, i també còm una meteixa paraula cobra i perd i recobra tants valors i vol dir tantes coses distintes: enfonzar delitosament el sentit en el bon dialecte, que serva'l tresor immens de la expressió humana.\nMes, al costat d'això, quína tristesa m'ha fet a voltes seguir terres hont, per amor d'una malentesa civilisació, el llenguatge natural es ofegat per sos meteixos fills en la propria boca! Jo'ls he vist, malaventurats! fins avergonyir-se de que un sabés que ells tenien un llenguatge propi dessota d'aquell que, essent-los artificial, feien llastimosos esforços per parlar malament. Quína olor de mort me feien aquests pobles, ullpresos, xuclats per una admiració depriment envers un gran centre foraster i llunyà al que ja no tenien virtut per enviar sinó tèrbols reflectes de la meteixa llum que d'ell rebien! Tarats d'esterilitat espiritual per sempre més, per traidors a llur naturalesa, aquests pobles són causa de la decadencia del centre literari que'ls atrau, que acaba asfixiat pel buid que a sí meteix s'ha fet, víctima de son propi prestigi i esplendor.\nMirèu, doncs, si haig de considerar condició de vida de qualsevulla literatura, entenent per tal el bell parlar, el que's produeixi amb la palpitació directa del cor de cada home, amb l'aire de cada casa, amb l'agre de cada terra i encontrada. Tenint cada hu son verb propi de la bellesa del món, adequada a sa naturalesa, què dirà fòra d'ella? No la seva palpitació certament; però ni tampoc la dels altres: la paraula no serà viva, i la literatura de tal modo produida serà un artifici de mort per la llengua i per l'esperit del poble que la parla.\nNo'ns deixem encisar, us torno a dir, per un ideal arbitrari, de falsa unitat externa; no creguèm que la comunió dels homes hagi de venir per l'expressar-se tots d'igual manera i que aquesta sia la tendencia del avenç humà; per hont ha de venir aquella comunió i hont se pot reconèixer l'avenç es en l'entendre-s més fondament els homes parlant cadascú segons sia. Es espiritual la veritable unitat humana. Furguèm tots en dins de l'esperit, cadascú desde son lloc, i'ns trobarèm més en veritat que si, desertant la propia naturalesa per la dels altres, no logra un trobar-se després ni a sí meteix tant sols. El regne de Déu a que anèm es a dins de cada hu de nosaltres, i allí hi som tots i no en altra banda. Aixís l'home més fidel a sí meteix es també, en el fons, el més fidel a sos afectes, a la patria, a l'Estat, a la humanitat i a Déu Pare de totes les coses.\n↑ Discurs pronunciat per l'autor en el Congrés de la llengua Catalana, a propòsit del lema III que deia: La literatura catalana, ha de concedir a un dialecte determinat el predomini absolut damunt tots els altres? ha de mantenir i utillsar les dlferentes varietats dialectals?\nObtingut de «https://ca.wikisource.org/w/index.php?title=Obres_completes_d%27en_Joan_Maragall_-_Escrits_en_prosa_II/En_pro_de_les_varietats_dialectals&oldid=62273»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 20 juny 2013 a les 12:19.


Apologia de la curiositat: El cant dels ocells com ingredient de l’esmorzar de forquilla, copa i puro\nsegurament acudeixen per la flaire del suculent esmorzar i perquè d’alguna manera se senten invitats per la nostra predisposició a fer-los cas. No deixem de xerrar entre nosaltres, però amb una de les dues orelles posada en la piuladissa intermitent dels ocells matiners. Alguns dies compareixen més audiblement que altres.\nAhir dimarts a primera hora, quan la majoria de botigues encara no eren obertes però el pa de la fleca ja era cruixent i tebi, vam començar l’àpat de tres o quatre platets diferents. De seguida va aparèixer la piuladissa de les orenetes esbojarrades, que el mes de maig nien als ràfecs de les cases, on recuperen el mateix niu de fang de l’any anterior. Aquelles orenetes ja ens tenien vistos d’altres vegades.\nLes orenetes són abundants, ubiqües i més voraces que nosaltres: mengen cada dia la meitat del seu pes en mosquits i pugons. Passen l’estiu a Europa i el setembre migren als quarters d’hivern de l’Àfrica, en llargues etapes de dia i de nit, fins cobrir 10.000 quilòmetres de recorregut. Últimament es produeix un fenomen insòlit: algunes orenetes ja no marxen a hivernar, es sedentaritzen. És un indicador de l’escalfament global i del caràcter dels ocells com a termòmetres de la salut del planeta.\nAhir vaig veure al cel de la terrassa de l’amiga algun falciot, que és més gran i vola més alt. Arriben de l’Àfrica després de les orenetes, per niar a les escletxes de les cases. Viuen el 95 % del seu temps al cel, en ple vol. Mengen, beuen, dormen i es reprodueixen sense deixar de volar. Només s’aturen uns dies del mes de maig per pondre els ous.\nLes orenetes, els falciots, els pardals, els xoriguers i les gralles són ocells típicament urbans, domiciliats als terrats, intersticis dels edificis, i forats de parets mitgeres, al costat mateix de casa, en estreta convivència amb nosaltres, que tot sovint ni els mirem. La meva amiga i jo sí que els mirem, els esperem i els escoltem mentre esmorzem de forquilla a primera hora.\nEls ocells amics és el títol d’un llibre clàssic de prosa descriptiva, publicat el 1922 per la ploma privilegiada de Josep M. de Sagarra. Ha estat reeditat en diverses ocasions, tot i que alguns ocells del món d’avui han deixat de ser amics com abans. Els coloms, les gavines i les cotorres eren subjectes poètics fa escasses dècades i ara representen un perill sanitari.\nL’ecologisme va engegar anys enrere l’alarma de perill d’extinció d’algunes espècies, ara topem amb el perill invers de la sobrepoblació. Les gavines havien estat una símbol romàntic dels ambients de marina i ara són considerades tot sovint com autèntiques “rates del cel”. El departament d’Agricultura de la Generalitat n’ha autoritzat en repetides ocasions l’eliminació amb narcòtics injectats en trossos de pa, de manera a combatre’n l’increment desmesurat.\nLa concentració d’innocents estornells i la seva piuladissa s’han convertit en una pesta a determinades localitats, combatuts amb tota mena de tècniques. La principal mutació ha estat la de l’home i els seus modes de vida, mentre que els excessos dels ocells en són amb prou feines un tímid reflex.\nEls ocells que s’acosten a la terrassa de la meva amiga són educats i convivibles, sobretot a primera hora. Després, mentre el matí avança cap el migdia durant la sobretaula prolongada, s’acostumen a fer més fonedissos, com si la nostra conversa els desinteressés del tot. No crec que sigui per l’aroma de l’havà ni pel volum mesurat de la nostre veu. Més aviat és que no saben parar quiets, entre altres motius perquè no han esmorzat com nosaltres.


::Portada >Núm. 61: Abril - Juny >Retornar\nA la nostre societat hi ha només dues èpoques en que els homes i les dones poden defugir la constant Darwinista, són la infància i la jubilació, aquesta pot coincidir amb la vellesa o no, ja que avui alguns dels beneficis de la dita societat del benestar, permeten que alguns privilegiats, aconsegueixi’n temps lliure a una edat raonable, a la infància és clar que no en tenen capacitat d’elecció.\nUna vegada aconseguit aquest temps daurat, que és la jubilació, es planteja el com s’administra. Per una raó purament econòmica una part important de la població jubilada, és aquest temps altre cosa que un temps daurat, i continua la lluita darwinista, no en front dels altres, sinó amb ells mateixos per continuar sobrevivint.\nEncara que aquesta és una qüestió sagnant de la nostre societat, no és en aquest moment que vull parlar d’això, sinó de la part de jubilats que disposen d’una pensió acceptable.\nPer a molts jubilats que viuen en ciutats, la jubilació es defineix millor com a retiro, en el sentit de que en el cas d’un nivell cultural no excessivament cultivat, tot i les avantatges que representen els serveis de tot tipus que ofereix una gran ciutat, la alternativa sol ser jugar a la petanca i mirar la televisió, o en el millor del casos fer de cangur del seus nets.\nHi ha una alternativa, que crec que te futur, que creixerà, empesa per la millora de la consciència, de que l’edat de la jubilació no és l’edat del retiro, que els jubilats no són trastos vells a amortitzar, que tenen capacitat per desenvolupar noves tasques a la societat, la introducció d’Internet permet i permetrà cada vegada més que el manteniment de la capacitat intel·lectual i la adquisició de coneixements augmenti i faci possible l’elecció del que els jubilats volen fer amb el seu temps.\nUna de les eleccions que és molt difícil de fer en una gran ciutat, és intentar viure a la natura, amb contacte intens amb el territori. A finals dels anys 80, és va donar el fenomen del neo-rurals, un fenomen amb arrels a la cultura hippi del anys 60. No hi ha dubte que les bones intencions, molt idealistes, van portar a molts executius de ciutat a córrer cap als Pallars i l’Alta Garrotxa, sense cap coneixement agropecuari i a les primeres dificultats va fer que al cap d’un sol any el 90 per cent ja havien tornat a Barcelona.\nAquesta elecció la poden fer alguns jubilats avui. No en els sentit d’aconseguir explotacions rendibles, que en aquest moment a part de ser impossible, econòmicament tampoc els hi és imprescindible.\nAquesta és una elecció que es pot fer fixant la residència en un poble que com Alforja permet la integració i que te encara tot el sabor d’un poble tradicional amb les seves avantatges, sobre tot la gent, que permet una cosa tant insòlita en una gran ciutat, com saludar a tothom que et creues pel carrer.\nLa vida en un poble, que encara que cada dia és menys agrícola, i obliga a una part important dels seus vilatans a guanyar-se la vida fora del poble, permet tenir un tros de terra que et fa retrobar els sabors de les verdures i les fruites de la joventut, veure la vida creixent, el plaer sublim de la rosada pel damunt de les plantes a la sortida del Sol, el Garbí de mig matí bufant des de l’immens blau del mar i la contemplació dels estels les nits sense Lluna. A la gran ciutat les verdures són envasades amb plàstic, l’única aigua que hi ha als carrers i jardins és la del rec automàtic, el mar està contaminat per hidrocarburs i la gran lluminositat impedeix veure els estels.\nTotes aquestes avantatges objectives són per a nosaltres com la salut, que només es troba a faltar quan la perdem.\nDesprés d’anys de vida laboral, amb la pressió diària de la competència la productivitat i els objectius a complir, el retorn als nostres orígens i el contacte amb la natura pot ser una opció molt gratificant i emplenar plenament de vida el dia a dia d’un tipus concret de jubilat.\nBenet Sadurní Soy


Llapis, cordes i acció!!!\nHola a tots novament. Han passat volant ja 10 mesos des del primer escrit informatiu del nostre projecte i del qual recentment hem anunciant el seu nom: “96 cordes, Orgullós Titella”. Podreu pensar que es tracta d’un nom estrany, i pot ser no estareu equivocats; però tot té una explicació... tot i que la donaré tan sols lo especificada que es pot i es vol donar:\nTractant-se d’un espectacle on les guitarres seran, com vaig anunciar, el fil conductor de l’obra; aquestes podrien fer esment de forma intrínseca o si més no, inspiratòria, del que s’està cuinant, però us reto a que conteu les que s’empraran al Teatre del Casino 17 de gener els dies 20 i 21 de Desembre d’aquest any... i segurament us faltaran, al manco, un parell de cordes. També, i de forma metafòrica, hem de comptar amb les cordes del Titella que serà l’ànima invisible i que es mourà al so de la música que tenen quasi llesta per entregar els gran guitarristes de l’illa i que són, recordem: Pere Arguimbau, Pau Pons, Jairo Carreras, i els Balearic Guitar Fundation. A dia d’avui puc assegurar i assegur-ho, que la simbiosi entre tots els membres tant musicals com no musicals és total i absoluta, així com també les generoses aportacions que entre tots fem a l’obra en conjunt. Només cal mirar la preciosa portada amb les fotos de n’Arantza Domínguez per imaginar per on pot anar la direcció de la intenció. I si el que és voleu descobrir un intèrpret impressionant, heu de sentir recitar al gran Ricardo Lluch... us sorprendrà i emocionarà.\nAbans parlava d’una ànima invisible... Bé, ho faig perquè el Titella esmentat i/o al·ludit estarà orgullosament a l’expectativa del procedir de l’espectacle, que, com es va anunciar, no serà exclusivament musical. Dic obertament que serà per jo tot un honor que es musiquin alguns versos que he escrit i recollit en el llibre d’aquest humil narrador i que es trobarà a la venda a l’entrada del recinte (d’aquí a poques dates serà presentat). Els espectaculars i profitosos assajos m’ho prediuen de forma nítida i transparent... i és que, anem a ser més directes: Es prepara una majestuosa orquestrina de guitarres del tot ineludible pels que es consideren amants de la bona música, i de les guitarres més concretament. Els variadíssims estils que hi trobareu i que no els vull repartir amb noms per a major gran sorpresa del públic, podreu imaginar, tractant-se d’uns músics que sonen des del country, la psicodèlia, el jazz, el blues, les havaneres, la guitarra espanyola clàssica, el rock, el hard, el heavy i el thrash metal, entre d’altres estils... que la tendència musical no serà ni única ni tampoc fàcilment definible. Els duets i trios (i quasi orgies musicals absolutes) s’ajuntaran amb les aventures individuals de cada músic, donant, sé ben cert (ja ho he comprovat), un fruit saborós i nou que mai no s’ha vist a Menorca.\nEstem a les portes, queda molt poc... Si sou amants de la música, i jo sé que Menorca és farcida de grans músics, a part d’escriptors, fotògrafs i actors, no us podeu perdre “96 cordes, Orgullós Titella”. No deixeu que us ho contin!!!


Rebel·lió veïnal contra un macropla urbanístic de l’Ajuntament a Gràcia Rebel·lió veïnal contra un macropla urbanístic de l’Ajuntament a Gràcia – Tot Barcelona | Notícies i Informació d'actualitat a Barcelona\nRebel·lió veïnal contra un macropla urbanístic de l’Ajuntament a Gràcia\nEntitats veïnals critiquen els mètodes amb què el govern Colau vol ampliar l'habitatge protegit i reclamen fer ús primer dels pisos buits\nImatge d'arxiu del carrer Astúries, a la Vila de Gràcia / D.C.\nDavid Cobo 30/05/2021 9:43 pm\nEl cop de timó urbanístic que l’Ajuntament de Barcelona prepara a la Vila de Gràcia ha despertat, en el moment decisiu, una onada de queixes veïnals. L’ambició del pla és tan pronunciada –vol resoldre aspectes encallats durant dècades–, com l’oposició que ha generat en alguns aspectes clau. De fet, no només les entitats clàssiques del teixit associatiu s’han afanyat a presentar les seves reclamacions, sinó que han arribat a sorgir plataformes ad hoc. És a dir, que s’han originat específicament per posar fre a alguna de les voluntats de la Modificació de Pla Metropolità General (MPGM) que el govern municipal té en marxa. Exemples d’aquestes plataformes incipients es troben a la zona de Joanic o al voltant dels Jardins del Mestre Balcells. En alguns casos, el desacord és tan ampli que s’han unit diverses agrupacions veïnals per transmetre amb més contundència les seves línies vermelles.\nEntre les protestes més repetides es troben els dubtes davant del mètode amb què es pretén augmentar l’habitatge públic, la por a perdre una part del patrimoni gracienc, l’exclusió d’una part del territori i la sorpresa amb què les entitats s’han trobat el pla quan ja estava en plena tramitació. Per revertir-ho, alguns graciencs recullen signatures i preparen accions per fer-se sentir. D’altres han limitat la seva resposta a la via administrativa. Sigui com sigui, tots ells s’han mogut per modelar una MPGM que neix amb poca capacitat de seducció.\nL’exemple més clar, tal com va avançar L’independent de Gràcia, és el front comú que han presentat les últimes setmanes quatre entitats crítiques amb el pla urbanístic. El conformen els col·lectius No al vial del passatge Frígola, L’Alzina de Gràcia, Protegim l’Interior d’Illa i Amics del Verd i el Patrimoni de Gràcia. Si bé cadascuna d’elles té les seves reticències concretes i les ha tramitat en forma de queixa individual, també han redactat una al·legació conjunta contra l’actual pla. Després d’haver-la consensuat, de fet, s’hi va sumar una cinquena entitat: la Federació de Barris de Vallcarca.\nL’element central és la desconfiança respecte als plans del govern de Barcelona en Comú i el PSC per augmentar el parc d’habitatge assequible en un barri com la Vila de Gràcia. La proposta municipal contempla idees com facilitar la transformació de baixos comercials en habitatge protegit —tot i que mai en els principals eixos botiguers— o obligar a dedicar el 30% de la finca a habitatge assequible en noves promocions a partir dels 400 metres quadrats, i no de 600 m2 com passa a la resta de la ciutat. També preveu remuntes en edificis que puguin créixer l’alçada, per fer-hi pisos assequibles. Tot plegat fa que els càlculs de l’Ajuntament voregin els 2.000 pisos protegits nous “a llarg termini”.\nEls veïns posen el focus als pisos buits\nL’agrupació d’entitats veïnals, però, considera que la pressa per anunciar plans d’augment de l’habitatge assequible ha descuidat la resta d’objectius del pla. “Aquesta MPGM té quatre punts base. Un és l’emergència habitacional. Un altre, l’emergència ecològica. El tercer, la conservació del patrimoni. I el quart vindria a ser la identitat urbanística, que ara vol tocar alguns carrers que tenen desajustos històrics per alinear-los i això tampoc no ho veiem clar. Doncs bé, el que trobem és que l’Ajuntament ha prioritzat un dels quatre punts en detriment dels altres“, analitza Josep Maria Artigal, de la plataforma Protegim l’interior d’illa. Subratlla sobretot una “falta d’equilibri” entre les ambicions de la iniciativa.\nPer solucionar-ho, totes cinc associacions signants demanen que es plantegin altres formes d’augmentar l’habitatge públic que no afectin l’actual patrimoni o provoquin expulsions de veïns. “La solució més clara és la utilització de pisos buits. El mateix districte va informar que hi ha uns 800 pisos buits al barri des de fa temps. I això és ara. És immediat. Es podria treballar i buscar convenis amb aquests propietaris”, recalca Artigal. La lectura que fan els col·lectius veïnals és que amb aquesta fórmula s’evitaria forçar noves construccions en un barri especialment dens.\nAl marge de la proposta estrella, els mateixos implicats en les al·legacions —que es preveu que triguin a resoldre’s entre sis i nou mesos— lamenten que s’arribi a aquest punt sense haver implicat el veïnat prèviament. “Ens deien que comptaven amb nosaltres i això no ha passat. Hem arribat a la conclusió que no som escoltats, i per això hem provat d’anar junts, a veure si així se’ns dona una resposta”, reflexiona Josep Maria Artigal. Un missatge similar comparteix la Sílvia Callejas com a membre de la plataforma No al vial del passatge Frígola. “Ens vam assabentar per l’Independent i vam haver d’organitzar-nos a correcuita“, diu, respecte a un pla que desallotja 14 veïns i un local amb activitat, a més de plantejar un túnel de 37 metres de llarg. I el mateix assenyalen des de l’entorn de la plaça Joanic. “Vam ser conscients d’això fa tot just 10 dies, quan gairebé s’havia exhaurit el període d’al·legacions… I va ser de casualitat“, etziba Montse Estévez com a portaveu de l’Associació de Veïns i Comerciants de Joanic, Pi i Margall i Rodalies.\nUn projecte de túnel que expropia 14 pisos\nUna altra realitat que tenen en comú aquestes últimes dues zones és que han vist créixer com un llampec plataformes veïnals nascudes específicament per reclamar canvis en la MPGM de Gràcia. A Frígola han descobert que la iniciativa municipal vol obrir un vial entre el passatge i el carrer de la Granja per fer-hi una zona de pas. Aquesta operació contempla construir en alçada per fer equipaments, alhora que sota es forma una mena de túnel. Un dels principals problemes, però, és que això suposa expropiar 14 habitatges i un local cultural amb activitat i afectacions històriques. “Vam fer una plataforma perquè ens vam trobar que uns veïns no volien que els facin fora de casa i uns altres no volen que es faci l’obra aquesta en un passatge molt especial a Gràcia. El túnel és molt estret, molt llarg i amb un sostre molt baix”, detalla Callejas, en relació a la zona que custodia l’oasi verd dels Jardins del Mestre Balcells.\nLa zona afectada per la voluntat de la nova MPGM / Google Maps\nIntrigats pel motiu que va dur el govern municipal a plantejar aquest vial, una comitiva de veïns va rebre la visita del govern del districte i els van preguntar quina era la necessitat de l’obra. Malgrat la insistència, se’n van anar amb les mans buides. “No ens deien res, ens repetien que havien vingut a escoltar“, recorda ara la portaveu de No al vial del passatge Frígola. De moment, ells, davant la incertesa, han entregat més de 1.500 signatures de veïns convençuts que no volen el projecte túnel a la zona.\nEls que han quedat fora\nUn sotrac diferent s’han trobat els graciencs de l’entorn de Joanic. En el seu cas, s’han assabentat a última hora que el pla que podia modificar l’afectació que pesa sobre més de 300 habitatges des de fa quatre dècades els ha deixat fora. A partir d’aquí s’ha creat el col·lectiu Joanic és Gràcia, que ja compta amb perfil a les xarxes socials i que s’està organitzant a marxes forçades. “Tot ha estat molt ràpid i els veïns no entenen per què han quedat exclosos. El mínim que es reclama és que hi hagi una reunió que comenci per donar explicacions. I després, que se’ns inclogui al pla”, resol Montse Estévez.\nAltres entitats del barri com l’Associació Veïnal Vila de Gràcia, Gràcia cap a on vas o el Sindicat d’Habitatge de Gràcia també han reclamat canvis en alguns moviments previstos, com més metres de parc obert a les Casetes d’Encarnació o dedicar a habitatge protegit una part d’edificis ja existents. També des d’altres barris del districte s’ha lamentat que el pla —que ajuda a preservar el patrimoni arquitectònic— se centri únicament en la Vila de Gràcia.\nERC, de soci preferent a opositor contundent\nPer acabar-ho d’adobar, el principal partit a l’oposició i soci preferent del govern Colau durant la primera part de mandat, Esquerra Republicana, s’ha sumat de ple a la brega urbanística. D’una banda, denuncia que el pla per fer pisos protegits és una “mentida”. A més, planteja greuges com l’exclusió de la zona de Joanic de la MPGM i assenyala forats en la proposta de protecció del patrimoni. Davant d’això, el grup municipal ha presentat diverses al·legacions, que se sumen a les tramitades pels veïns.\nPer ERC, la promesa de sumar habitatges entre locals comercials reconvertits —que tampoc no veuen clars— i remuntes a finques existents genera massa obres. “Això dels 2.000 pisos és un condicional molt condicional. S’haurien de fer totes les remuntes, i això és molt complicat. Té un punt important de wishful thinking”, comenta el regidor adscrit a Gràcia i membre del grup municipal al districte també, Max Zañartu. “És una generació d’expectatives que l’experiència ens diu que no s’acaba complint”, afegeix, a més d’assenyalar que la redacció del projecte deixa dubtes tècnics.\nAjuntament de Barcelona Barri de la Vila de Gràcia Gràcia Habitatge públic Patrimoni Urbanisme\nMonica 30/05/2021 10:34 pm\nNo em puc creure que el pla urbanistic consisteixi a construir mes en una ciutat que es probablement la mes densa d'Europa. Quina falta de seny en aquest ajuntament!\nAnònim 31/05/2021 2:00 am\nHan pensat la Comuna Pudenta i el PSC construir habitatge protegit a la Bonanova i Sant Gervasi ? En aquelles zones hi ha molts terrenys per expropiar de “burxessos converxents” que diria la Colau.\nColau es Nuñez y Cagarro SA 31/05/2021 8:15 am\nVallcarca totalment aturada, amb la Colau fent de minyona de Nuñez yCagarro i els seus okupes drogates. Colau no fa res per l'habitatge protegit, es un tap a les ordres de Nuñez y Colau sa\nFRAN BCN 31/05/2021 10:52 am\nTot el què toca la Colau, ho destrossa....quina obsessió amb el.concepte "habitatge protegit"


Beques de Cooperació de la Universitat de València - Fundacio General - FGUV\nEstàs a: Inici > Arxiu de notícies > Beques de Cooperació de la Universitat de València\nBeques de Cooperació de la Universitat de València\nLa Universitat de València, a través del Vicerectorat d’Internacionalització i Cooperació, ha publicat tres convocatòries de Beques de Cooperació per al curs 2014-2015. Són les Beques Mediterrània, Dona i Desenvolupament, i Màster en Cooperació. Les sol·licituds es podran presentar del 27 de maig al 18 de juny.\nLa Cooperació Universitària al Desenvolupament és part essencial del compromís social de la Universitat de València, la tasca de la qual per a aconseguir el desenvolupament humà i sostenible del país amb què es coopera està vinculada a la docència i la investigació. Entre els objectius per aconseguir-ho està el foment de l’accés als estudis universitaris, així com l’equitat de gènere i l’enfortiment de les capacitats i autonomia de les dones.\nAmb les Beques Mediterrània del Programa de Cooperació 0’7, la Universitat de València amplia l’àmbit territorial de l’antic programa Beques Magrib amb la finalitat d’afavorir les relacions de veïnatge amb els països de l’arc Mediterrani. Aquestes beques tenen l’objectiu de facilitar l’accés a estudis de màster a joves procedents de determinades universitats de països de la conca Mediterrània, aprofundint en la seua formació acadèmica, professional o investigadora.\nBases i Sol·licitud de les Beques Mediterrània\nBeques Dona i Desenvolupament\nLa Universitat de València, amb les Beques Dona i Desenvolupament del Programa de Cooperació 0’7, contribueix al foment de la igualtat d’oportunitats impartint formació específica de gènere a joves de països en desenvolupament.\nLes Beques Dona i Desenvolupament del Programa de Cooperació 0’7 van destinades a estudiants de països en desenvolupament, per a la realització del Màster oficial de la Universitat de València sobre Gènere i Polítiques d’Igualtat.\nBases i Sol·licitud de les Beques Dona i Desenvolupament\nBeques Màster en Cooperació\nFinalment, amb les Beques Màster en Cooperació del Programa 0’7, la Universitat de València contribueix al foment de l’accés als estudis universitaris impartint formació específica a joves de països en desenvolupament per a facilitar la realització del Màster oficial de la Universitat de València sobre Cooperació al Desenvolupament.\nInformació, Bases i Sol·licitud de les Beques Màster en Cooperació\nPublicat en: Cooperació i solidaritat, Formació, Cooperació, OPAL_Web, Agenda


No Sóc D'Aquest Món por Hernández, Gaspar - 9788490693407 - Libros seleccionados por libreros\nReseña Vet aquí un diari real, que sembla protagonitzat per un personatge de ficció. L?autor segueix durant dos anys un català que viatja pel món dient que «res no és real» i que «vivim en un somni». Es diu Enric Corbera, omple auditoris a Espanya i l?Amèrica Llatina i els seus vídeos a YouTube tenen milions de visionats.\nUn diari sobre allò espiritual i les coses no tangibles. I sobre el camí de consciència protagonitzat per la gent ?cada vegada més gent? que està convençuda que tots som un sol ésser, i que no existim com a éssers individuals.\nMás libros de Hernández, Gaspar


La música de la infància | Escola Les Roques Blaves\nPer a aquells de vosaltres que us comenceu a avorrir i ja no sabeu què fer per passar les hores i els dies, us enviem una proposta musical anti-avorriment.\nParlant d’escoltar música! Què us semblaria convertir-vos en entrevistadores i entrevistadors! Podeu crear el guió d’una entrevista per preguntar als de casa (mare, pare, germanes o germans…) quines són les seves cançons que li recorden a la seva infància.\nAquí us deixem una guia orientativa per fer l’entrevista, però la podeu fer com més us agradi:\nBon dia! Avui entrevistem en Pep. Com estàs Pep?\nEns podries dir quines són les cançons que et recorden la teva infància?\nRecordes algun grup de música o algun/a cantant que t’agradés molt? I avui dia, encara canta?\nSón cançons de dibuixos animats?\nI quina d’aquestes t’agrada més?\nSegueixes escoltant aquestes cançons?\nUna vegada tingueu el guió fet, ja podeu enregistrar la vostra entrevista.\nGraveu-la des del telèfon mòbil o tauleta d’algun gran de casa, amb l’ordinador…\nSi voleu, podeu fer-vos una foto amb la persona entrevistada i la podeu enviar al correu perepuig@escolalesroquesblaves.cat i així les podrem compartir d’alguna manera.\nMolts ànims i una abraçada ben forta. Us trobem molt a faltar!!!