Gannett necessita treure el cap del seu fons | Martech Zone\nGannett necessita treure el cap del seu fons\nDiumenge a, d'agost de 12, 2007 Diumenge, octubre 4, 2015 Douglas Karr\nTothom ha sentit parlar de l’expressió tenir el cap amunt. Amb Gannett, però, realment han portat l'expressió a la realitat. Ruth Holladay és una bloguera malvada i sarcàstica amb una llengua afilada ... i està morta, sobretot quan arriba a Gannett i l'Indianapolis Star.\nTots dos treballàvem allà, Ruth es retirava de l’editorial i jo escoltàvem quan Gannett va portar un vicepresident que netejava tot un departament de talent.\nGannett en venda?\nEls rumors recents són això És possible que Gannett es prepari per a la venda aviat. Realment no m’importa. Vaig vendre les meves accions tan bon punt vaig marxar, reconeixent que la meva sortida era un altre símptoma Monsterus Corporititus, també conegut com tenir el cap amunt.\nPrimerament, he treballat per a dues organitzacions de diaris: Landmark i Gannett. Tot i que les dues empreses eren similars en la indústria, no podrien ser més diferents en la gestió. Mentre que Landmark creia en l’autonomia de les seves propietats i administradors, Gannett creu en el control.\nCom a venedor de bases de dades d’un diari Gannett, tenia competència a la regió local i a l’empresa. No era obvi exteriorment i tenia bones relacions amb empreses, però el fet era que, perquè tinguessin èxit, em van haver de deixar de treballar. Com més la corporació pugui demostrar el seu valor desenvolupant estratègies corporatives, més personal podrien eliminar del diari local. En depenien la seva subsistència, les bonificacions i les promocions. Per tant, tot i que potser he tingut més experiència i he estat un millor intèrpret, s’havia de minimitzar aquest tipus d’informació a McLean, Virginia.\nGannett ho fa a tots els departaments, més críticament a Editorial. L’avantatge competitiu més gran que té qualsevol diari respecte a Internet i altres recursos de mitjans és el seu talent local. Aquestes són les persones que han creat relacions a la comunitat i saben on són les esquerdes i les preocupacions pel que fa al nostre lideratge cívic. També és el departament que sembla fer més sacrificis. Les persones amb qui vaig fer amistat a l’Editorial van treballar les seves noces dia i nit amb un munt de llocs oberts que mai no s’omplirien. Molts d'ells han desaparegut ... una gran pèrdua per a aquesta ciutat.\nÉs fàcil veure per on van els beneficis:\nL’Indianapolis Star és ara una barreja d’anuncis publicitaris i anuncis amb una petita quantitat d’informes locals. Els experts de la indústria us diran que aquestes retallades han estat necessàries perquè la gent recorre a la web per obtenir notícies i informació.\nNo puc expressar en paraules com em molesta això. És com culpar a Toyota per fallades en vendes d’automòbils nacionals. Els empleats corporatius de Gannett no tenen ningú a qui culpar sinó ells mateixos. Van tenir l'oportunitat d'aprofitar la seva sòlida posició a la comunitat i aprofitar-la tant per a la publicitat com per a l'editorial. En canvi, van fer que el diari local renunciés al control de la corporació.\nUna mirada a The Indianapolis Star versus Gannett proporcionarà la prova més òbvia de com funcionen les coses.\nTot i que Gannett va guanyar premis amb una de les seus corporatives més increïbles del país, The Indianapolis Star podria ser votada com una de les més lletges de la ciutat. Vaig començar a treballar en un edifici annex, l'American Building ... que es rumoreava que seria habitable fora dels primers pisos. M’adono que això no és així la problema, és només una gran visualització.\nSembla que els marges de benefici es mantenen a través del desgast i de les pèrdues de circulació. A nivell local, Star continua complementant la seva editorial amb fotografies i publicacions de blocs dels seus lectors. Tot i que no estic d’acord en què es tracta d’una gran decisió empresarial, és trist veure com s’està impulsant l’estalvi a les empreses en lloc d’invertir-lo en talent local.\nIndyMoms: un èxit LOCAL\nIndyMoms és un exemple de com fer les coses bé. El director general d'IndyMoms és Jennifer Gombach, una dona amb un talent fantàstic que vaig tenir el plaer de treballar a The Star.\nJennifer no és només una venedora, escriptora i empresària amb talent, també és local i ha estat amb el diari durant molt de temps (i sovint es passava per alt). M’hauria agradat molt l’oportunitat de treballar amb Jennifer mentre hi era. Va ser una gran mentora i una bona amiga.\nQuè HA DE FER Gannett\nSi Gannett realment vol provar-ho, els acomiadaments han de començar amb el seu propi personal corporatiu. Demanaré disculpes als meus amics i companys d’allà abans d’hora, però aquí és on resideixen els vostres problemes.\nProporcioneu al vostre diari local l’autonomia necessària per mantenir el negoci. Permeteu-los "invertir" en els seus negocis, però feu-los responsables. La inversió ha de reduir els marges de benefici que han crescut fins a estimar a la seu, però és necessari. Comenceu a promocionar des dels diaris en lloc de barrejar talent a tot el país.\nMireu què ha fet Jennifer amb IndyMoms. És local, és personal i és fantàstic. S'han connectat amb els lectors i han proporcionat un mitjà perfecte perquè els anunciants locals puguin connectar-se amb una demografia local específica. És la recepta perfecta per a l’èxit i es pot repetir moltes vegades.\nGannett necessita treure el cap del cul. Algunes persones diuen Tota política és local! A la indústria dels diaris, Tots els dòlars són locals! Però no aguantaria la respiració esperant que Gannett es disparés.


Anàlisi dels partits amb representació a les Corts Valencianes (IV): EUPV no trenca el seu sostre · Tribuna.cat\nDijous, 18 d'agost del 2011 | 16:25\nMarga Sanz, EUPV, Compromís\nValència · Quan el 2007 van anar en coalició, tots plegats van quedar-se amb un 8% pelat. Ara, per separat, el segon Compromís i Esquerra Unida del País Valencià arribaven al 13%. El drama, per EUPV, és que més de la meitat del pastís, el 7%, era pels antics companys.\nEl principal maldecap d'Esquerra Unida és la seua incapacitat de captar votants descontents amb els socialistes. A la dècada dels anys 90, quan la corrupció i el desgast al govern del PSOE van assolir cotes elevades, EUPV va aprofitar-se'n, fins al punt d'aconseguir, en algunes eleccions, pels volts dels 300.000 vots. Ara no n'arriba als 150.000, cosa que fins i tot els va fer perdre, el 2008, el tradicional diputat al Congrés que la formació sempre aconseguia per la circumscripció de València. El 20 de novembre, encara sense un candidat clar, miraran de recuperar-lo... Tot i la ferotge competència de Compromís, una marca que molts dels militants d'EUPV es pensaven que la gent encara relacionava amb ells. No és així.\nMarga Sanz, coordinadora general d'EUPV i síndica a les Corts, té la meta de trobar la persona que siga capaç de recuperar l'acta a Madrid, sobretot ara que la crida al vot útil serà estèril i l'erosió socialista sembla imparable. Si Compromís aconsegueix representació al Congrés i no ho fa EUPV, els fantasmes al si de la coalició començaran a brollar-hi. La crítica a un discurs massa ortodox, massa lligat al del Partit Comunista, podria generar tensions internes... I d'escissions, a Esquerra Unida, en saben prou. La de Nova Esquerra i aquesta darrera d'Iniciativa els han penalitzat força.\nLa federació valenciana d'IU compta amb el suport absolut de la direcció federal, capitanejada per Cayo Lara. Les seues visites al País Valencià són una constant, sabedor com és que es tracta d'un dels pocs territoris en què pot obtenir diputats al Congrés. Andalusia i Madrid en són els altres, i és a tots tres llocs on centra la seua activitat un partit que –cal no oblidar-ho– ara com ara només té un dels 350 diputats que hi ha al Congrés.\nLa feina de carrer de Lara va donar els seus fruits el mes de maig, quan EUPV va retornar als ajuntaments de València, Alacant i Castelló de la Plana, així com als de diversos municipis de mida mitjana. D'aleshores ençà no ha fet sinó insistir en aquesta tàctica, centrada principalment a les grans àrees urbanes i industrials, on encara hi ha un substrat de vot obrer, s'entén que descontent amb el PSOE. Un dels grans handicaps d'EUPV és la seua manca de recursos econòmics i humans. Compromís, el seu competidor més directe pel vot socialista desencisat, no en té gaires més, però sí que presenta una mitjana d'edat més baixa i preparada en aspectes com les noves tecnologies. Fet i fet, la campanya 2.0 de Compromís va estalviar-los molts diners i va aportar-los molts vots. EUPV, mentrestant, centrava el seu pressupost a elaborar una campanya tradicional, menys seductora del votant jove, que en principi és un dels grans caladors de vot de la coalició.\nAmb tot, a EUPV miren de posar-hi remei. Tres dels cinc diputats de les Corts són molt joves: Marina Albiol, Esther López Barceló i Ignacio Blanco, aquest últim, a més, portaveu de l'executiva de la formació i valor en alça. El 20 de novembre tenen un examen de troncal.\nDocuments · Política\nManifest de compromís per la independència\nSinceritat i compromís\nCompromís cristià amb la Catalunya de l'11-S\nMés compromís a Compromís\nSí, sí, sí, Compromís a Madrid!\nCompromís fa història al aconseguir que el nacionalisme valencià irrompi al congrés


Els catalans a l'estranger reclamen al Govern saber si podran votar l'1-O - Empordà\nEls catalans a l'estranger reclamen al Govern saber si podran votar l'1-O\n?La coordinadora de l'ANC reconeix que el principal problema és el cens ?Junqueras creu que instruments de l'Estat «utilitzaran la guerra bruta»\nAGÈNCIES/DDG 26.06.2017 | 06:30\nOriol Junqueras, en una imatge d´arxiu. aniol resclosa\nDiverses entitats i agrupacions de catalans residents a l'estranger han fet arribar una carta al Govern per reclamar-li que expliqui si podran votar en el referèndum de l'1-O i com ho han de fer.\nLa coordinadora de l'ANC als Estats Units, Imma Caboti, ha explicat que volen saber «d'una vegada per totes» si podran votar i reconeix que el principal problema que veuen és el cens. «Mai s'ha dit clarament si el registre de catalans a l'exterior serà el cens que es farà servir», apunta.\nEn aquest sentit, Mape Andrius, vicepresidenta del Casal Català a San Francisco, planteja el temor que, en cas que s'enviïn, les butlletes arribin tard. Per això, assegura que hi ha persones que estan fent «mans i mànigues» per comprar un bitllet d'avió i ser a Catalunya l'1 d'octubre.\nPer la seva banda, el vicepresident de la Generalitat, Oriol Junqueras, ha demanat pensar en l'endemà de l'1-O i actuar amb responsabilitat. «Passi el que passi el dia 1, s'ha de pensar en el dia següent. Tothom ha de tenir l'interès d'actuar de la manera més responsable possible», indica.\nEn aquest sentit, el també conseller d'Economia ha avisat l'executiu de Mariano Rajoy que les «decisions que es prenguin en contra d'algú es prenen en contra d'un mateix». El vicepresident de la Generalitat s'ha mostrat convençut que certs instruments de l'Estat «utilitzaran la guerra bruta de forma sistemàtica contra els ciutadans» de Catalunya i afegeix que el que farà el Govern serà «adaptar-se» a aquestes actuacions per fer possible el referèndum.\nJunqueras espera que els ajuntaments on no governen forces independentistes tinguin en compte la voluntat ciutadana expressada de forma «tan clara». En cas que no es pugui establir el col·legi electoral on es fa habitualment, es farà «en el lloc més pròxim».


Festes - La Palestra - columna de opinión - elperiodic.com\nMaria Sorlí - Secretària de comunicació Bloc Jove Maestrat-Ports\nA festes, al meu poble, fan bous. Fan bous com a la major part dels pobles de la meua zona. A mi no m’agraden els bous, però, com la major part dels habitants del poble, anem a les 8 de la tarda, puntuals, a berenar amb els amics i amigues al cadafal.\nAquell dia, a més, feien una festa a la plaça després dels bous, de manera que després de berenar ja es van quedar tots i totes a la plaça. Menys jo. No recordo per quin motiu vaig tindre que marxar, però em vaig estalviar veure com un bou, que havien soltat per la vesprada després d’unes quantes hores encaixonat, moria després d’embolar-lo per la nit. Era la primera vegada que sortia de les instal·lacions de la seva ramaderia, i va morir allí, al mig la plaça, davant de centenars d’homes, dones, xiquets i xiquetes. I va morir després que li feren un tall a l’orella, perquè ja no podia més, per veure si així es movia una altra vegada.\nPerò la festa va continuar. Van acabar els bous, les colles van baixar les taules a la plaça, va començar a sonar la música... I mentre, el cadàver del bou estava allí, darrere la porta del corral. Només uns centímetres el separaven de la festa, dels humans gaudint, dels xiquets i xiquetes mirant per baix la porta per veure’l mort. L’espectacle era realment dantesc, i semblava que ningú se n’adonava.\nPerò aquell no va ser un cas aïllat. Aquest any les notícies de bous i vaques mortes durant les festes d’algun poble no han deixat de succeir-se. De les últimes només fa dos dies, a Benicarló. Dues vaques. La primera va morir d’esgotament i de calor després d’una hora corrent, espantada. La segona es va ofegar, va caure a l’aigua, feien “bous a la mar”. Però no us penseu, la culpa va ser de les vaques. Si llegim la premsa, la primera vaca va morir perquè no volia entrar al corral. Per més que els humans, que l’havien portat fins allà i la torejaven feia una estona, ho van intentar, ella no va voler entrar al corral. I la segona... mira que llançar-se a la mar! Els humans, amb la barca, van fer tot el que van poder per traure-la de l’aigua, però no va ser possible.\nNo vull traure conclusions d’aquestes paraules, encara que no puc amagar quin és el meu sentiment. Cadascú té la seva consciència, i cadascú pot traure’n les seves pròpies. Jo seguiré anat a berenar amb els amics i amigues, assentant-me d’esquena a la plaça, i esperant no haver de veure cap altre succés com aquests. És l’única manera de gaudir de les festes, ara per ara.


Cas típic 3087: noi li agrada noia, noi li agrada La Casa de Papel | Pons's blog\nPosted: 2019-09-11 in TV\nLa Casa de Papel es una sèrie espanyola que ha tingut bastant èxit i li he donat una oportunitat. La sèrie arranca directe a l’acció i això es d’agrair, i comença amb l’atracament a la casa de la moneda i timbre, es bàsicament daixò de què va la sèrie doncs genial que aviat es posin per feina després d’una lleugera presentació dels atracadors, els quals per evitar noms s’anomenen amb ciutats, perquè la idea dels colors ja estava agafada (Jo no vull ser el senyor Rosa!). Tal com manen els tòpics els atracadors tindran tarannàs molt diferents per tal que saltin conflictes fàcilment, si l’equip pot tenir un parell d’estúpids, un parell d’ingenus i un parell de sonats ja marquem totes les caselles del bingo, per suposats bastants dels atracadors tindran caràcters violents per fer-ho més divertit. La excepció a la llista de personatges nerviosos la tenim amb el cervell de tot plegat que ho haurà previst absolutament tot, tot? No, el comportament imprevisible dels seus companys ho engegarà tot a prendre pel sac, perquè son gent que s’amaguen secrets e informació uns als altres, a part de ser la majoria poc professionals, de debò no hi havia ningú millor per formar aquest equip? Un equip exclusivament de serbis hauria estat molt millor, els que hagin vist la sèrie segur que hi estan d’acord.\nEl primer pas abans de fer un atracament es fer una maqueta, les manualitats sempre son divertides\nLo interessant es l’atracament en si mateix, la preparació no es tan divertida però aporta informació important per la trama, per això es fa servir el recurs dels flashbacks per saltar entre l’atracament present i la preparació, d’aquesta manera els guionistes ens donen la informació just en el moment que a ells els interessa. No us enganyaré, l’acció es trepidant i des del primer capítol ja tenim tots els elements que fa que una sèrie enganxi, un pla complex que l’espectador no coneix, molta policia i gent armada pel mig, una pila d’hostatges, i una noia maca que ensenya molta cuixa, si m’estàs llegint Úrsula Corberó, aquest últim comentari anava per tu. Si una cosa vam aprendre de Ocean’s Eleven es que els plans excessivament rebuscats i que impliquen molts atracadors, pistes falses, enganys i un nombre exagerats de fases son molts agraïts per l’espectador, especialment si l’espectador no coneix tots els detalls del pla perquè així té més ganes de saber què passarà, doncs aquí passa exactament això però sense els actors de Hollywood. Ara bé, el argument, si s’analitza amb detall fa bastantes aigües (veure la secció de espoilers), però i lo bé que ens ho hem passat? Si tot surt bé segons lo planejat i tothom segueix el pla la sèrie seria més avorrida, ho reconec, però no es que falli una cosa o dues, que seria lo normal en aquesta situació, es que no paren de fallar coses una darrera de l’altra, si hi hagués un imbècil que es comportés com no toca ho podria entendre, però es que tots els atracadors tenen com a mínim un moment d’estupidesa, i n’hi ha uns quants que més d’un; si jo fos el professor els hagués abandonat a la seva sort, no es pot treballar amb tant d’incompetent.\n—————— Inici espoilers —————-\n– De debò cap atracador havia previst que la policia els dispararia mentre alguns sortien amb un sac de calers per la porta principal mentre anaven disparant? Qui s’ho podia imaginar, oi?\n– De debò el Professor sabia a que la inspectora aniria a fer un cafè? I sabia a quin bar? També sabia que se li acabaria la bateria del mòbil? Debò s’ha d’acostar a ella d’una manera tan descarada i escandalosament sospitosa? Per aconseguir informació? Però si te la radio de la poli punxada i després el micròfon. Des del primer segon se sap que això serà un gran problema i que no aportarà al professor cap informació rellevant que no sabés ja. Resumint, la història d’amor més absurda de tots els temps, amb vergonyós final de sèrie inclòs. Estàs en l’atracament més complicat de la història i abandones els teus que estan perduts i desperdigats per enrollar-te amb la inspectora, i aquest representa que es l’home més llest?\n– Controlar tants hostatges durant tant de temps es impossible, els superen en una proporció de 10 a 1 i a sobre els tenen separats per varies zones i fent diferents feines. A més els atracadors no paren de discutir-se i entretenir-se fent un munt de coses en tot moment, el que sigui menys controlar els hostatges.\n– La policia et hackeja la càmera d’un mòbil qualsevol just en el moment que s’encén sense haver instal·lat cap programa anteriorment? Em tenen que explicar com es fa això.\n– Ningú té un mòbil de la feina a part d’un mòbil personal?\n– Fins hi tot he vist una pistola que arriba a disparar amb la marca que indica que es una replica.\n– Si, dispara-li a la cama si no li vols fer gaire mal, amb sort no tocaràs la vena més grossa que tenim, la femoral…\n– Quina casualitat que quan disparen a un al pit se li cau la careta.\n– De què serveix matar un sol suposat terrorista quan en queden més? L’únic que farà es posar els atracadors mes nerviosos amb els hostatges. O entres sac i te’ls carregues tots o negocies, però a mitges no.\n– Posen una línia telefònica física perquè no volen res de comunicacions sense fil però en canvi li posen un micro sense fil al policia infiltrat, això no ho pot rastrejar la policia i lo altre si?\n– Que un atracador es deixi l’arma al costat d’un hostatge es tan increïble com ara que una adolescent de 17 anys es faci la heroïna agafant l’arma. En general qualsevol intent “heroic” dels hostatges només serveix per posar més nerviosos als segrestadors, i quan els atracadors es posen nerviosos es carreguen hostatges, així doncs mala idea posar nerviosos als segrestadors.\n– Son tan inútils els segrestadors que en comptes de tenir el síndrome d’Estocolm els hostatges l’agafen els atracadors, imagineu-vos el nivell.\n– Si els atracaments no duren 10 dies serà per alguna cosa, serà perquè es impossible mantenir el control d’una situació límit durant tant de temps, els atracaments bons duren pocs minuts, els dolents duren uns quants minuts, i els que acaben malament duren hores.\n– Quina casualitat encenen la tele durant 5 minuts i justament apareix el testimoni dels pares de Rio.\n– La única policia que pensa en els túnels del subsòl, les clavegueres, etc, ho fa al cap de 2 dies? Policia al nivell dels atracadors. Després passa el mateix amb buscar finques al voltant de la farmàcia, el mateix, triga la inspectora dos dies a pensar en la idea de buscar als voltants, i ningú més hi havia pensat? La única persona de tota la policia nacional?\n– Anava a fer molts comentaris sobre la ridícula escena del desballestament de cotxes on està el Seat, però es tan ridícul tot aquest tros de la trama que que passo, començat per la manera com troben el cotxe en 2 minuts.\n– Enviar a mirar les càmeres de la casa de la moneda a una delinqüent en fuga i captura es bona idea?\n– Incriminar algú de la teva banda amb un botó amb el seu ADN es una idea fantàstica si vols posar a aquesta persona en contra teva quan aquest encara ha de fer feina per tu.\n– Molt mala idea seure just al costat d’una policia mentre portes una arma guardada a la cartutxera del pit.\n– Han tingut 50 hores de segrest i no els hi ha fet falta guanyar temps, ara bé, ara de cop han de deixar entrar a la inspectora per guanyar un parell d’hores, han estat esperant gratuïtament fins ara, què ha canviat?\n– Per cert, ningú ha pensat en tallar-lis la corrent per tal que deixi d’imprimir bitllets i cavar el túnel?\n– Qui fa el retrat robot del Professor (que per cert, el tio del dipòsit el recorda totalment clavat) no pot recordar el que acaba de dibuixar malgrat el rus del dipòsit l’hagi esborrat?\n– Què busca la noia que s’insinua al Berlin? Encara no ho he entès.\n– Perquè la Parker es vol escapar? No veu que només fa que empitjorar les coses? Espera que entri la poli i llavors fes alguna cosa, però no abans.\n– Quina casualitat que el encarregat de desfer-se del micro de la inspectora sigui en Rio.\n– Perquè es important robar el registres de la farmàcia si la informació de qui es el tio terminal ja saben qui es? Perden el micro infiltrat per res!\n– Si porta guants com es que deixa una empremta en el cotxe de la policia que obre?\n– Son 9 i el únic que controla les càmeres de vigilància es el professor? Seria massa problema vigilar massa?\n– Quan la policia es decideix a entrar per on s’han escapat els hostatges, no podrien entrar pel terrat o per la porta principal també malgrat els explosius? Els poden fer detonar amb una contra explosió o amb un robot? Tenen molts més homes, i tenen molts més mitjans, si es decideixen a entrar perquè no ho aprofiten per desbordar als segrestadors que només son 8 i entren per varies entrades alhora?\n– Per què els hostatges que han sortit no fan retrats robot de tots els atracadors?\n– Quan va a matar la iaia com sabia que la inspectora no estaria a a casa? I després decideix no matar-la perquè… aquesta sèrie no té cap sentit.\n– “Fa menys de 30 hores que el sospitós ha estat aquí, poseu controls a 10 km a la rodona” Com? fins hi tot caminant a peu coix pots fer 10 km en menys de 30 hores, imagineu en cotxe…\n– 24 hores sense trucades amb el professor? Es una broma? Per què no els truca abans d’anar a matar la mare de la inspectora?\n– Denver deixa la pistola sobre la taula i es gira per tal que la Mònica pugui fer el canvi de l’arma, algú ho troba normal això?\n– Filtrar que el únic poli que sap la veritat sortirà del coma es una trampa tant evident que em cau la cara de vergonya, i que un tio llest com en teoria es el professor no se’n adoni, ridícul. Si realment es despertés no ho filtrarien!\n– “Bloqueando puerta” i surt un percentatge! La portà està bloquejada o no ho està, què vol dir la porta 90% bloquejada?\n– Per custodiar la Tokio només hi ha un cotxe patrulla (que ni tan sols avisa quan te problemes) però quan es fuga tanquen tot Madrid?\n– Quina necessitat te Moscou d’explicar misèries familiars justament en el moment que més units hauria d’estar amb el seu fill?\n– Només el policia més incompetent de la historia apuntaria a un criminal a zero centímetres de distància. Es un error que es repeteix moltes vegades en aquesta sèrie, la gracia de les pistoles es que disparen a distancia per si no ho sabíeu.\n– Per què Tokio entra a la fabrica de la moneda podent-se amagar? Si total acabaran fugint tots, no? Ah, es clar, el amor… 500 policies i franctiradors i cap toca a la Tokio motorista?\n– Fem veure que em crec que la inspectora està enamorada del professor i no el pot matar, però si que li pot fotre un tret al peu perquè no marxi, no?\n– El gran pla mestre super secret i super complicat per fugir es un túnel! Un forat! En serio ningú ha buscat totes les sortides possibles? Serà perquè no han tingut dies i dies per fer-ho…\n– La inspectora va tota sola sense demanar reforços a pillar tota la banda al magatzem, perquè segur que ella sola pot detenir a 10 persones armades. Es igual que estigui en busca i captura, si realment els vol detenir ha d’informar. I llavors canvia de bàndol en tres segons, Raquel, la inspectora bipolar.\n– Quatre novells aficionats tenen més punteria que el cos d’assalt de la policia nacional, tot molt lògic.\n– Un camió de cervesa tant petit no pot portar la quantitat ingent de calers que han fet.\n—————— Fi espoilers ——————\nNo m’agrada de les sèries espanyoles que porten el tema de l’amor a límits absurds, vull dir que no es que hi hagi un personatge penjat d’un altre no, o dos, o tres, no, es que son tots! Tots els personatges principals han de tenir alguna història romàntica amb algú i ha de sortir a la trama de manera recurrent, tothom està penjat d’algú, encara que sigui no correspost, de totes les coses inversemblants que passen a la sèrie segurament aquesta es la que més em molesta, son gent que s’està jugant passar tota la vida a la presó o directament la seva vida, i tots actuen pensant amb els genitals en contes de concentrar-se en robar. En segon lloc està el fet que es impossible controlar tants hostatges durant tantes hores amb tants pocs atracadors, i a més no paren de separar i moure els hostatges, i tot plegat sumat a la desorganització que hi ha entre els segrestadors, es veu constantment que els segrestadors fan les seves coses i es desentenen totalment dels hostatges i em desespera molt veure com els hostatges fan el que els hi dona la gana i els atracadors no els importa lo mes mimin. A això suma-li tots els despropòsits comentats en la secció de espoilers.\nLa primera i segona temporada de la casa de papel es una única temporada de 15 capítols amb capítols de duració variable entre 50 minuts i 80 minuts, perquè bàsicament els hi dona la gana ser així de irregulars. La casa de papel enganxa, es atraient, hi ha molta intriga i molt de misteri, son un munt de bones idees, moltes d’elles funcionen, però moltes altres no, i el problema es que la majoria estan mal executades, masses factors inversemblants perquè la sèrie funcioni, com més avança la sèrie més s’acumulen els problemes, la pregunta es fins quants forats de guió som capaços de tolerar a costa de deixar avançar el misteri i l’acció? Cadascú té el seu llindar de tolerància, i jo considero que el meu es molt alt, massa, per això dic que la sèrie m’ha agradat malgrat que no recordo haver vist mai una sèrie en teoria realista amb tant poca versemblança.\nLa casa de papel té un 7,2 al filmaffinity i un 8,6 al imdb.\n2019-09-11 a les 9:44\nAquesta no l’he vist. I, tot i el 7, el teu post tampoc m’hi ha fet interessar massa.\nCom que m’ha quedat un comentari massa curt, aprofito per parlar-te d’un parell de sèries que si he vist per recomanació teva. Una és “The good place” que m’ha agradat força sobretot la primera temporada i l’altra és “Happy” que m’ha agradat molt més. Aquesta última és tan bèstia i surrealista que l’he gaudit d’allò més.\nPer si ho vols saber, ara estic mirant “The Boys” que va de superherois “xungos”.Es entretinguda i es deixa veure però, de moment, tampoc mata…\n2019-09-11 a les 9:58\nNo entenc com has aconseguit avançar-te’m amb el comentari. Quan jo he entrat a comentar al CT no hi havia cap comentari!\n2019-09-12 a les 9:13\nTot just ara estic començant la segona de The Good Place. Prenc nota que t’agraden les sèries besties i surrealistes, em queda veure la segona temporada de Happy, però reconec que tinc altres coses que em criden més l’atenció de moment. Justament The Boys es una d’aquestes, he vist just el primer capítol però m’agrada el rotllo d’herois foscs que es porta.\n2019-09-11 a les 9:59\nI a més a més, publicar el comentari duplicat… Això sí que és tenir cara! El wordpress no deixa publicar duplicats. :-|\n2019-09-11 a les 9:52\nVoto per un equip exclusivament de serbis que vagin a robar el banc d’Espanya el dia de la diada ^^\nNo em puc creure que el Gran Pons hagi aguantat veure una serie de gent que pensa amb els genitals!! Abans em crec aquesta merda de les vaques:\nmartamadridr ha dit:\n2019-09-11 a les 10:19\nNo recordo haver vist tantes incongruències. Al final només recordes que la sèrie era intrigant i que deixa bon sabor de boca. Trobo que fer una 3a temporada és massa però, només per aprofitar el filó. Al final és més del mateix, i enganxa igual.\n2019-09-11 a les 19:49\nSembla mentida que sigui un 7/10, oi?\n2019-09-12 a les 9:14\nJo si que les recordo molt bé aquestes incongruències, com oblidar-les! Doncs si enganxa igual la 3era l’acabaré mirant…\n2019-09-11 a les 10:57\nVist així, amb tot aquest cúmul d’inversemblances, costa de pensar que la sèrie pugui interessar. No obstant, és força hàbil i eficaç a l’hora d’ensarronar l’espectador, d’aquí el seu èxit. Admetem la dita segons la qual no hem de permetre que la realitat espatlli una bona història.\nA mí se’m van passar per alt algunes de les incongrüències que esmentes. Però, en canvi, te n’afegeixo una: com saben qui és el policia infiltrat i que durà ulleres, idònies per implantar el micro ocult?\nT’adverteixo que la tercera temporada és encara més absurda.\n2019-09-11 a les 19:52\nSiguem sincers, la realitat és aquella cosa superflua que no interessa a ningú!\nEl Pons té ulls d’expert i no se li poden passar per alt aquestés històries ^^\n2019-09-12 a les 9:17\nTotalment d’acord, la realitat està sobrevalorada XD\nCerta aquesta incongruència, suposo que haurien pogut posar-li el micro en el mòbil.\nMmmmm crec que ja estic immunitzat contra inversemblances, ja no em ve d’aquí.\n2019-09-11 a les 20:35\nVaig mirar la primera temporada. De fet no la vaig acabar. Em queda l´últim catpítol. La qüestió és que em vaig avorrir d’ella i això que vaig intentar mirar-la amb moltes ganes. La idea genial, la història molt potent però la poca professionalitat d’uns i altres (policies, segrestadors i ostatges) va fer que perdés la il·lusió d’una sèrie que havia començat molt bé.\nUn dia d’aquests, però, li donaré una nova oportunitat\n2019-09-11 a les 23:38\nAnava a dir “Home” però pensant-ne una mica serà millor dir “Peix, si el Pons li va posar un 7/10 deu ser per algo, no?”, i potser esperar-me que et posis a mirar la serie ja per comprovar què ben trobada és la nota.\n2019-09-12 a les 9:19\nEt comprenc perfectament, la incompetència d’uns i d’altres em fa estirar-me dels cabells. A vegades sembla un manual de tot el que NO s’ha de fer en un atracament amb hostatges.\n2019-09-13 a les 11:58\nAquesta no l’he vist encara! Quan no tinga res a què enganxar-me la començaré… sort que aquesta vegada m’he saltat els spoilers. Però no sembla tampoc massa bona, crec que al final es farà cansina…\n2019-09-13 a les 13:06\nÉs un 7/10, tot depen de què tal de baix vols anar… (pensa que hi ha pitjor, eh?)\n2019-09-13 a les 13:32\nReconec que a mi m’ha agradat, però es una sèrie que jo no recomanaria, té molts errors.\n2019-09-13 a les 15:10\nÉs la grandesa d’aquesta sèrie. No s’aguanta per enlloc. Els atracadors fan un treball de merda, es barallen tota l’estona, no són professionals i prenen decisions pel seu compte tot i tenir un geni dirigint-los. I la policia no para de cagar-la i fer ximpleries també. A banda de les fantasmades que queden molt bé a la pantalla però que no són en absolut realista. Les actuacions, doncs bé, n’hi ha de millors i de pitjors, però la protagonista i narradora té un paper totalment innecessari, és l’única que no té cap funció específica, només està allà perquè es diu Ursula Corberó, i a més és un caràcter completament odiós.\nI tot i això, la sèrie enganxa un munt i ja tinc ganes de veure la quarta temporada. Segurament si fos més versemblant i ells fessin les coses millor no tindria ni la meitat de gràcia.\n2019-09-13 a les 16:40\nVols dir la petitesa, eh? La gent que no sap fer el treball com un bon professional no es mereix esser vista, pregunta-ho al teu cap de feina si no t’ho creus ^^\n2019-09-17 a les 11:49\nLa Ursula es guapa! I la seva funció es molt clara, es decorativa. No m’ho havia plantejat, però potser tens raó, potser el motiu que fa que la sèrie enganxi es que ho fan tot malament, tant polis com atracadors. Encara em queda veure la 3era temporada, espero amb ganes les múltiples situacions inversemblants!\n[…] La casa de Papel [T1, T2] […]\n2020-04-21 a les 23:07\nAquí està! He començat a mirar-la ara i sabia que n’hauries dit alguna cosa. Només porto uns 8 capítols de la primera temporada i estic força d’acord amb tu. He anat llegint fins el primer spoiler que ha estat spoiler per a mi. Quan vagi fent ja llegiré els altres.\n2020-04-22 a les 8:44\nEspoiler? Però si això de disparar a la policia passa en el primer capítol, quan fan la finta de sortir però realment no volien sortir.\n2020-04-22 a les 10:48\nEstar d’acord amb el Pons és bona pràctica ^^\n2020-04-22 a les 23:39\nHhahahaha!! És cert que està mal expressat. Volia dir que he anat llegint fins que he trobat la primera frase que jo ja no sabia de què anava. Era això!\nCas típic 3207: noi li agrada noia, noi li agrada la 3era i 4rta de la casa de papel | Pons's blog ha dit:\n2020-04-27 a les 6:01\n[…] en aquest cas típic he fet una llista d’inversemblances igual de llarga que el del CT3087, però encara hi ha situacions que es repeteixen que no he llistat, per exemple el tema romàntic […]\nCas típic 3088: noi li agrada noia, noi li agrada travessar la terra


El jutge imputa a l'humorista Dani Mateo un delicte d'«ultratge a la bandera» espanyola\nImatge del moment del gag del programa que ha estat denunciat per un sindicat policial.\nEl magistrat admet a tràmit la querella de l’organització Anternativa Sindical Policial per l’sketch on se sonava el nas amb la bandera\nActualitzada 23/11/2018 a les 15:07\nEl magistrat titular del Jutjat d’Instrucció 47 de Madrid ha citat l’humorista Dani Mateo com a investigat pel seu sketch on se sonava el nas amb la bandera espanyola. Mateo haurà de comparèixer i prestar declaració acompanyat del seu advocat el dilluns 26 de novembre a partir de les 11:30 hores, segons han explicat fonts del Tribunal Superior de Justícia de Madrid. Ho farà fruit de la denúncia de l’organització Alternativa Sindical Policial, que el va denunciar per un delicte d’odi i un altre d'ultratge a la bandera pel seu gag a 'La Sexta'.\nFruit d'aquell episodi, pel que ha hagut de demanar disculpes, elprograma 'El Intermedio', on treballa, va ser objecte també d'una campanya de boicot que va portar diversos marques a retirar la seva publicitat.\nEls 134 nous contagis de coronavirus eleven a més de 250.000 el total de casos confirmats a l'Estat\nCatalunya continua sent la comunitat amb més ...\nLa policia alerta d'una nova estafa sobre...\nEls 134 nous contagis de coronavirus eleven a...\nL'Agència Catalana del Consum rep 3.697 ...\nEstudiar a la URV serà més barat el curs v...\nL'atur marca el pitjor juny dels últims 12 ...\nEn el caso de que no se pueda asumir la parte de la casa por la nueva pareja, podría hacerse cargo la nueva pareja de los gastos de la mitad de la vivienda?\nComenta el contingut : El jutge imputa a l'humorista Dani Mateo un delicte d'«ultratge a la bandera» espanyola


El vídeo viral d’un camioner sobre la vaga\nProtesta en el transport\nBasilio Vigo Punky: «No em solidaritzaré amb qui incompleix la llei sistemàticament»\n12 de de novembre del 2021. 15:34\nBasilio Vigo Punky és un camioner gallec famós pels seus vídeos a les xarxes socials parlant de política, entre altres coses. En aquest cas ha volgut donar la seva opinió sobre la vaga de transport convocada per als dies 20, 21 i 22 per part del Comitè Nacional del Transport (CNT). En un vídeo al seu canal de YouTube ha afirmat: «Aquesta vaga no és de camioners, és de la patronal».\n«Els camioners no van a la vaga, hi va la patronal del transport, que és qui la convoca», continua explicant També ha afirmat que hi ha persones que diuen que «cal solidaritzar-se amb ells», però respon que com s’ha de solidaritzar «amb els que no paguen les hores extra i amb qui paga les dietes per quilòmetres (si estàs parat no cobres), cosa que és il·legal».\nEl camioner ha criticat durament la patronal afirmant que «no se solidaritzarà amb qui incompleix la llei sistemàticament i encara menys amb qui incompleix la llei amb ell i amb els seus companys». A més, ha explicat que «la patronal vindrà amb dos contes per aconseguir el suport dels assalariats», un és la prohibició de les càrregues i descàrregues i l’altre «la jubilació a partir dels 60 anys». Ell ha argumentat que per competir amb els expedidors, els carregadors i els receptors de la mercaderia, els diuen: «No et preocupis, que ja et descarrega el meu xòfer i així t’estalvies la càrrega i la descàrrega». «Ara que els convé sí que demanen la jubilació als 60 anys, però després li diuen al Govern que els falten 15.000 xòfers». «Potser no en trobeu perquè pagueu un sou molt baix des de fa 15 anys», ha conclòs.\nPossible aturada abans de Nadal\nCalviño, sobre la vaga de camioners: «Hi ha temps per trobar una solució»\n«Hi ha empreses que juguen amb la teva llibertat obligant-te a posar un imant, utilitzar un comandament, falsejar el tacògraf...», ha criticat Punky. «Si a un xòfer l’agafen amb l’imant o fent trampes amb el tacògraf, qui va a la presó és el xòfer».\nLa pujada del preu de la gasolina i els peatges són els principals motius de la vaga de transportistes. «Aquests senyors tenen el gasoil personal i els fan un descompte de 10 a 12 cèntims a la gasolinera més el que els surt en el gasoil professional». El camioner ha afirmat que fins ara la pujada d’aquests preus repercutia els treballadors «i no passava res».\nEl transport de Zamora se suma a l’atur previ al Nadal: «La situació és crítica»\n«Quan fa un any el gasoil estava a un euro, tampoc ens pagaven més». A més, creu que «aquesta guerra» no els beneficiarà en res i que han convocat aquesta vaga de diumenge a dimecres per «enviar els camions a l’estranger i després donar pel cul fins dimecres als que es queden aquí, als que sí que volen treballar i no volen exercir el seu dret a l’atur patronal».\n«No es tracta de ser solidari o no, es tracta d’explicar les coses com són. ¿d’acord?, es tracta simplement d’això», ha conclòs.\nNadal Camions Vagues


La Penya aconsegueix un triomf molt treballat contra un equip en forma (95-100)\nEl Club Joventut Badalona ha aconseguit una victòria de molt mèrit a la pista del Casademont Zaragoza (95-100), que només havia perdut un partit en el 2021. Els verd-i-negres han realitzat un partit molt seriós en el Príncipe Felipe que els ha permès marxar amb un balanç de 13-10 de Saragossa.\nEl Joventut ha protagonitzat un molt bon inici a Saragossa, i ha agafat ràpidament la iniciativa en el marcador amb dos triples de Vladimir Brodziansky (7-11), que ha anotat 8 punts en el primer període. L’altre protagonista ha estat un Ante Tomic molt agressiu, amb la cistella entre cella i cella, que ha sumat 6 punts en uns primers deu minuts que han finalitzat amb igualtat màxima (19-19).\nEls locals han marxat de 6 en els primers instants del segon quart (25-19), però els verd-i-negres han empatat amb un triple de Neno Dimitrijevic i un altre de Joel Parra (25-25). El macedoni, amb bons minuts, ha estat un dels grans responsables de la reacció de la Penya, que ha arribat a tenir 6 d’avantatge (31-37), gràcies a la seva aportació, i a les de Brodziansky (13 punts al descans), Pau Ribas, Tomic i Parra. El Casademont Zaragoza, però, molt encertat des del triple, ha arribat manant per la mínima al descans (49-48).\nEl Joventut ha tornat dels vestidors amb un parcial a favor de 0-8 (49-56), a conseqüència de la bona defensa i de l’encert de Conor Morgan en atac, autor de 6 punts en els primers minuts. Llavors, els aragonesos han reaccionat i han remuntat (64-62), però amb les cistelles de Tomic, Dimitrijevic, Brodziansky i els tirs lliures de Xabi López-Arostegui, la Penya ha recuperat l’avantatge per acabar el període (68-72).\nEl darrer quart ha estat igualadíssim amb dos equips que s’han intercanviat l’avantatge constantment, però Dimitrijevic i Tomic han estat decisius amb grans actuacions quan l’equip més necessitava el seu lideratge. També ha estat capital Brodziansky, que ha aparegut a 30 segons del final per sumar una cistella molt important, que ha posat els verd-i-negres quatre punts per davant (92-96). Llavors, amb un Zaragoza que ja anava a la desesperada, López-Arostegui ha robat una pilota que ha acabat posant la sentència sobre el seu rival (95-100).\nAnte Tomic ha destacat amb 29 de valoració, 24 punts i 8 rebots. L’ha seguit Vladimir Brodziansky, amb 22 de valoració, 20 punts i 4 rebots.


La Subdelegació de Govern autoritza la instal·lació de 13 noves càmeres de videovigilància en dos parcs i el cementeri de Petrer – Ajuntament de Petrer\n> La Subdelegació de Govern autoritza la instal·lació de 13 noves càmeres de videovigilància en dos parcs i el cementeri de Petrer\nLa Subdelegació de Govern autoritza la instal·lació de 13 noves càmeres de videovigilància en dos parcs i el cementeri de Petrer\nPublicada per Comunicación Ayto. de Petrer el 23 Gener 2020\nAra estan funcionant una dotzena de càmeres robotitzades en punts estratègics, principalment en les entrades i eixides de la població.\nLa Subdelegació del Govern ha donat el vistiplau a la instal·lació de noves càmeres de vigilància controlades per la Policia Local a Petrer. Concretament, s’ha autoritzat instal·lar 4 càmeres al parc del Campet, 6 càmeres al parc 9 d’Octubre i altres 3 al cementeri municipal. Se sumaran a la dotzena de càmeres que estan en funcionament des de fa un temps i que estan situades, principalment, en les entrades i eixides de la població.\nEl regidor de l’àrea, Pablo Lizán ha justificat la instal·lació d’aquests dispositius i ha indicat que les càmeres s’han col·locat per a “garantir la seguretat ciutadana, així com previndre la comissió de delictes, faltes i infraccions relacionades amb la seguretat pública i actes de vandalisme contra el patrimoni públic”.\nL’edil s’ha mostrat satisfet i ha indicat que s’està pensant instal·lar les noves càmeres amb cablejat de fibra, i transformar les actuals també amb aquest tipus de connexió en lloc del wifi, per a aconseguir una major qualitat de les imatges que capta.\nLizán ha explicat les raons per a instal·lar aquestes noves càmeres ja que “hem vingut detectant alguns robatoris de coure en el cementeri i actes vandàlics als parcs i és per això que hem decidit instal·lar càmeres”.


L'obra comença amb un monòleg de Ricard (anomenat "Gloucester" al text) en què descriu l'ascens al tron del seu germà gran Eduard IV d'Anglaterra.\n« (català) Ara sí que l'hivern dels nostres rancors\npel sol de York s'ha fet estiu de glòria\nsón enterrats en les profunditats de l'oceà!\nDesprés de resumir la situació política, Ricard es defineix com a "malformat, deformat, inacabat". Com que la fortuna l'ha fet lleig i geperut, ha decidit fer el paper que li ha tocat i ser malvat. Comença convencent al rei que el seu germà Jordi de Clarence és el traïdor què fa referència la profecia d'una vident, que augura que "G. serà l'assassí dels hereus d'Eduard". (Eduard creu que G. seria l'inicial de George, però en realitat l'assassí dels seus fills serà Ricard de Gloucester).\nUn cop Jordi és empresonat a la Torre de Londres, Ricard es proposa seduir Anna Neville, la vídua de l'hereu de l'anterior rei Lancaster. Durant el seguici funeral s'acosta a Lady Anna i tot i les reticències inicials, aconsegueix que ella es comprometi a casar-s'hi fingint amor i penediment.\nMentrestant, a la cort, la reina Elisabet Woodville i els seus parents estan preocupats per la malaltia del rei Eduard IV. Ricard fingeix amistat amb ells, però en realitat predisposa els altres nobles contra els Woodvilles. La reina Margarida (la vídua del difunt rei Enric VI) torna i maleeix els responsables de la mort del seu marit i del seu fill.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Ricard_III_(obra_de_teatre)&oldid=25468858»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 19 nov 2020 a les 12:00.


An der Reuss 31 Luzern Suïssa - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Fer un comentari al lloc web\nAn der Reuss 31-, Area Museu Historisches, Luzern, Suïssa, 6003 - Veure al mapaAn der Reuss 31Veure més fotosVeure més fotosVeure totes les 24 fotos\nConvenientment situat a Luzern, An der Reuss 31 és una base ideal des d'on explorar aquesta ciutat fantàstica. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. Aprofiti's de la riquesa de serveis i avantatges d'aquest hotel de Luzern. Les carecterístiques més important de l'hotel inclouen habitació familiar, ascensor. A més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara balcó/terrassa, telèfon, renta vaixelles, banyera per satisfer els clients més exigents. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. An der Reuss 31 és la vostra destinació si buscau allotjament de qualitat a Luzern.


El petroli Brent es dispara als 70 dòlars el barril per l'escalada de la tensió a l'Orient Mitjà - À Punt\nEl petroli Brent es dispara als 70 dòlars el barril per l'escalada de la tensió a l'Orient Mitjà\nEl barril de cru de referència a Europa arriba al nivell més alt en tres mesos pel conflicte entre l'Iran i els Estats Units.\nImatge d'arxiu d'una gasolinera de la Comunitat Valenciana / À Punt Mèdia\n06 de gener 2020 - 16:24\nEl barril de petroli de Brent, de referència a Europa, ha arribat aquest dilluns als 70 dòlars el barril per primera vegada des de fa tres mesos a causa de l'escalada de la tensió a l'Orient Mitjà. I als Estats Units, el petroli de Texas viu també canvis en el preu, i supera els 64 dòlars el barril.\nD'altra banda, l'or cotitza prop del màxim de fa set anys, al voltant dels 1.570 dòlars l'onça.\nL'or negre va viure el primer repunt divendres passat, amb la notícia de l'assassinat del general iranià Qasem Soleimani per part dels Estats Units. El país nord-americà va dur a terme un atac aeri a l'aeroport de Bagdad (Iraq) dirigit pel mateix president nord-americà, Donald Trump.\nI pel que fa a les borses, a Espanya, l'Ibex-35 ha començat la jornada de Reis, jornada festiva en diversos països, amb retallades. L'indicador ha iniciat la sessió per sota de la cota psicològica dels 9.600 punts, amb la major part dels valors en roig.\nAl Japó, l'índex Nikkei ha perdut aquest dilluns vora un 2%.


CABRABLOG: La nit i el dia dels museus!\nAvui es celebra "La Nit dels Museus". És una nit molt especial que no podeu deixar passar, amb jornades de portes obertes, visites guiades i activitats gratuïtes a arreu. Tot i el nom, l'oportunitat de gaudir del patrimoni no només és dins de Museus, sinó també a jaciments, al carrer, cases històriques, centres d'interpretació, espais d'art diversos i un llarg etcètera. Les activitats s'allarguen fins demà i podeu trobar oferta disponible no només a Barcelona ciutat sinó al llarg de totes les províncies.\nPer si avui us és del tot impossible gaudir de la màgia dels Museus, teniu una segona oportunitat de conèixer aquell Museu que encara no heu visitat mai el dia 18, Dia Internacional dels Museus. A part, molts museus tenen els seus propis dies gratuïts i jornades de portes obertes durant l'any.\nJa no teniu excuses!\nPublicat per Eva Jove a 16:19\nEtiquetes de comentaris: Art, Cultura, Museus\nUn cop més la claves!..... m'agraden encare que no hagi aprofitat aquesta oportunitat, i el dia 18, dimecres, serà imposible, però casi un cop al mes visito alguna galeria o algun museu i tb ho faig la mateixa suegerència\n17 de maig de 2011, a les 16:04\nMolts llocs allarguen la seva oferta fins el cap de setmana. A gaudir i a "trepitjar" molt de patrimoni!\n17 de maig de 2011, a les 16:21\nus convido a entrar a un espai on gaudim amb la nostra llengua: Diccionari de paraules, parauletes i paraulotes de la llengua catalana\n21 de maig de 2011, a les 1:54\nTens cada sortida, jeje\n31 d’agost de 2011, a les 13:35


C2 22a sessió « Servei Local de Català de Castelldefels\n"Funeral", "Testament a Praga", CIA, Mont Laferte, Montse Barderi, Teresa Pàmies\nC2 22a sessió\nEs nota que la capital francesa ha captivat els nostres agents. No hem rebut informes d’un parell de sessions. Malgrat aquestes adversitat, vam detectar la presència del grup investigat a Castelldefels. Van participar en una tertúlia literària, organitzada per la Biblioteca Ramon Fernàndez Jurado. Pensem que l’activitat d’aquest grup és perillosa i hem d’evitar que s’apleguin a Praga. Els permetria dur a terme alguna campanya per desestabilitzar el Règim. El seu líder fins i tot es va atrevir a subornar-los perquè participessin activament en l’acte. La tertúlia va ser conduïda per la comissària de l’Any Teresa Pàmies, Montse Barderi. És escriptora! Ja està tot dit. Va contextualitzar el llibre Testament a Praga dins de la vida i l’obra de l’autora balaguerina. A més, va animar el públic plantejant-li algunes qüestions que es podien trobar en el llibre.\nPensem que triguem a intervenir. Ha estat una gran badada que se’ls permetés reunir-se en un acte d’aquest tipus. No entenem com es van poder moure amb tanta impunitat i que no se’ls detingués a la frontera a l’entrada o a la sortida. La situació es complica ja que es volen reunir-se a Praga. Ja hem detectat la sortida de la majoria d’elements del grup. Considerem que ens podrien desestabilitzar ja que comptaran amb suport soviètic o afí. Cal que demanen ajut a l’Agència Central d’Intel·ligència.\nBones festes i feliç any nou! 21a sessió


Projecte Gastronomia: TAPES\nAl llarg d’aquest segon trimestre els nens i nenes d’Educació Infantil hem portat a terme el PROJECTE GASTRONOMIA.\nAquest projecte ha estat elegit per tots els alumnes de l’escola per portar a terme conjuntament i ha despertat en els més petits moltes curiositats i emocions.\nJa des d’un primer moment amb la visualització de la pel·lícula Ratatouille vam començar a descobrir tot el món culinari.\nDesprés agrupats com fem en els espais d’aprenentatge ( barrejats nens i nens de P-3, P-4 i P-5) vam seleccionar el tema en el que ens centraríem : COCA DE RECAPTE, CROQUESTES , TAPES, PIZZA O POSTRES.\nDesprés d’una jornada de votacions intensa vam començar a investigar com elaboraríem les nostres receptes.\nEl grup de nens i nenes que vam elegir elaborar LES TAPES, buscant informació a través d’internet, vam descobrir que a Balaguer cada any es fa un concurs de tapes i que aquest any la Tapa guanyadora l’havia elaborat el Bar/Restaurant BÀRBAR. Quina alegria! La tieta de la Naia treballava en aquest Bar.\nRàpidament ens vam posar en contacte amb la propietària i la tieta de la Naia per si ens podien venir a ensenyar com havien fet aquesta tapa. I així va ser com una tarda van venir a l’escola i vam poder observar, participar i tastar com era la tapa.\nUn cop vam veure com es feien les tapes, vam començar a planificar com faríem les nostres tapes (Tapa Monstruosa, Tapa Flor i Tapa Pallasso). I Tot seguit ens vam posar mans a l’obra a elaborar les nostres tapes, van ser dos tardes de treball intensiu, ara suco, el company/a talla les olives, posem el pernil....\nFinalment va arribar el gran dia de compartir amb els nostres companys i companyes les nostres tapes. Tots engalanats amb el davantal de gala i un barret de cuiner fet per nosaltres vam anar al menjador per poder gaudir d’un bon berenar de Tapes, pizzes, coques de recapte, croquetes i postres. I a la sortida tots aquells pares i mares que van poder i voler també van poder fer un petit tast d’aquest divertit berenar.\nPe acabar i concloure aquest projecte GASTRONÒMIC, que tant ens ha agradat a grans i petits, vam fer una sortida per visitar una cuina d’un restaurant, parlar amb els cuiners i dinar tots junts veien també com treballen els cambrers al restaurant LES ROQUETES, on el pare de la Jana ens va acompanyar i fer de guia. MOLTES GRÀCIES A TOTS I TOTES PER LA VOSTRA COL.LABORACIÓ!!!


El Global afronta el derbi contra la Penya amb un plus de moral per haver sorprès l'UCAM | Ràdio Sabadell\nEl Global afronta el derbi contra la Penya amb un plus de moral per haver…\nL'equip d'Òscar Trigo ha guanyat dos dels cinc partits disputats fins ara | Global Basket\n27.11.2019 10:08 Adrián Arroyo\nEl Global afronta el derbi contra la Penya amb un plus de moral per haver sorprès l'UCAM\nEl Global Basket arribarà a l'Olímpic de Badalona amb la moral pels núvols després d'haver sorprès un dels candidats a la part alta com és l'UCAM Murcia. El derbi català de la Primera Divisió de bàsquet en cadira de rodes arriba dissabte (16h) en un gran moment per als sabadellencs, que dissabte passat van remuntar 13 punts al Pavelló del Nord. Tot i que el màxim anotador va ser Carles Molina amb 14 punts, l'home del partit va ser Sergio Gómez 'Fasu' pel seu paper determinant en el tram final. Ell va ser l'encarregat de ficar la cistella que posava per davant l'equip d'Òscar Trigo (47-46), de robar la pilota en la següent possessió, fer l'assistència del 49-46 final i fins i tot capturar l'últim rebot defensiu. "Va ser puntual, va ser tot l'equip qui va fer un pas endavant en els últims minuts. No els vam deixar pensar i això que tenen les idees molt clares i per a nosaltres és qui millor bàsquet fa. El meu rol és de suport. No puc fer tots els viatges per temes familiars, però en aquells partits importants ja tenim pactat quan hem de treure el màxim rendiment", explica 'Fasu' amb modèstia.\nAmb aquest triomf, el conjunt sabadellenc és cinquè amb dues victòries i tres derrotes, empatat amb el pròxim rival, el Joventut de Badalona, i a només un triomf de l'últim, l'UCAM Murcia. Enguany la Primera es divideix entre els quatre primers, que lluitaran per l'ascens, i els quatre últims, que ho faran per no baixar. Actualment, doncs, el conjunt de Trigo és a la fase de permanència. L'objectiu del Global continua sent el mateix, però el 49-46 davant els murcians fa ser optimistes als jugadors: "Fa dos partits contra l'Abeconsa Ferrol també vam estar a punt de guanyar. Nosaltres sortim a competir contra qualsevol. Si així al final de temporada significa que estem entre els quatre primers, benvingut serà, però sabem que la nostra fita és la salvació".\nPer somiar amb fites més ambicioses, això sí, no poden fallar ara en el tram de duels directes que tindran, començant per la visita de dissabte a l'Olímpic de Badalona. "Potser els primers partits eren els més complicats contra els referents de la categoria. Ara ens vindran partits directes contra equips que també lluitaran per la salvació. Hem de mantenir la constància, sobretot en defensa", demana un Gómez que ha destacat el rol de Fabián com generador del joc de la Penya i també l'alçada en el joc interior verd-i-negre d'Alvin. El Joventut ve de perdre de sis a Getafe. Un bon toc d'atenció, tenint en compte que els madrilenys són tercers i només han perdut un partit en el que portem de lliga.


L'autoproclamada República Popular de Donetsk no reconeixerà els resultats de les presidencials\nActualitzat 19/5/2014 8:38:12 +00:00 CET\nEl governador de l'autoproclamada República Popular de Donetsk, Pavel Gubarev, ha assegurat que la seva regió no reconeixerà els resultats de les pròximes eleccions presidencials ucraïneses perquè considera que aquests comicis són il·legals i violen la Carta Magna del país.\n"Creiem que les eleccions presidencials del 25 de maig són il·legítimes perquè violen l'article 103 de la Constitució. Celebrar-les en el territori dels nostres estats independents, les Repúbliques Populars de Donetsk i Lugansk és il·legal i crec que no hi haurà ni tan sols un intent. No hi ha dubte que no reconeixerem aquestes eleccions", ha afirmat Gubarev, en una entrevista concedida a la cadena de televisió Rossiya 24, segons informa l'agència RIA Novosti.\nEl governador de la República de Donetsk ha pronosticat que els Governs dels Estats Units i de la Unió Europea i les elits financeres internacionals reconeixeran els resultats dels comicis presidencials ucraïnesos, els primers que se celebren des de la destitució de l'anterior mandatari del país, Víktor Ianukóvitx, el 22 de febrer passat.\n"Se signarà un acord d'associació unilateral i els projectes d'explotació del gas continuaran en el territori ucraïnès mentre als russoparlants se'ls treuen els seus drets i es treuen les cintes de Sant Jordi dels pits dels nostres veterans", ha explicat Gubarev.\nEl governador ha proposat la creació d'un nou estat federal en el sud-est d'Ucraïna amb el nom de Novorossiya (Nova Rússia), que tindria unes relacions específiques en matèria duanera amb Rússia i amb els països de l'Organització del Tractat de Seguretat Col·lectiva (Rússia, Bielorússia, Kazakhstan, Armènia, Kirguizistan i Tadjikistan).


- Assistir a la subhasta de peix.\n- Contemplar el paisatge des de la Glorieta.\nLocalitat: Salines de la Trinitat, les, Sant Carles de la Ràpita\nSant Carles de la Ràpita, a migdia del delta de l'Ebre, s’emplaça al fons del port deltaic dels Alfacs. La península de La Banya i l'istme del Trabucador formen part d’aquest municipi. L'oest del territori municipal és accidentat pels contraforts del Montsià, amb la mola de Mata-redona (619 metres) i la Foradada (687 metres) com les cotes més altes. El nucli urbà, per la seva banda, s’estén per una part més planera de platges pantanoses. El terme de Sant Carles comprèn també la part més occidental de l'estany de l'Encanyissada.\nEl clima de Sant Carles és mediterrani marítim, matisat per la proximitat de la serra del Montsià. Si bé els hiverns són moderats, amb glaçades escasses, els estius són calorosos, amb temperatures altes i molta xafogor. La primavera és l’estació de l’any amb més abundància de precipitacions.\nL'activitat econòmica de Sant Carles de la Ràpita es troba repartida entre el conreu dels arrossars i les activitats derivades del turisme i de la segona residència.\nL'activitat industrial se centra en l'explotació de les salines i en la comercialització de productes alimentaris. En el port encara s’hi manté una gran activitat pesquera.\nA la cova del Tendo (serra del Montsià) hi havia el vestigi més antic que donà fe dels primers assentaments humans a la zona: una pintura rupestre del 2000 aC que representava un bou. Malauradament aquesta pintura ja no existeix, però resta la valuosa informació que aportà en el seu moment.\nEl nom de Ràpita és d’origen àrab: a l’edat mitjana els musulmans hi van erigir una ràbita, una mena de centre religiós i militar, que rebé el nom de Cascall. Després de ser reconquerida el 1097 per Ramon Berenguer III, Sant Carles va passar per nombroses jurisdiccions fins que se’n va fer càrrec l’orde de les monges hospitaleres al segle XIV.\nAl segle XVIII, la monarquia borbònica va impulsar un ambiciós projecte de reforma urbanística del municipi, amb la intenció de reconvertir-la en una urbs d’inspiració renaixentista. Fruit d’aquest mastodòntic projecte, que restà inacabat, trobem avui dia monuments com la plaça de Carles III, la Glorieta o l’església Nova.\nSant Carles de la Ràpita està poblat per un munt de racons encantadors i edificis emblemàtics. El punt més representatiu del municipi és, sens dubte, la Glorieta, un elegant mirador d’estil neoclàssic en forma de rotonda construït al segle XVIII.\nTambé d’estil neoclàssic és la zona dels Porxos, als voltants de la plaça Carles III, on s’apleguen cases d’aspecte aristocràtic caracteritzades per les porxades. En destaca, per la sumptuositat de les columnes, la Casa de Laureà.\nL’església Nova és també un dels edificis representatius del municipi. Juntament amb la Glorieta, va formar part del gran projecte de creació d’una ciutat d’inspiració renaixentista per part de Carles III (1780), que va ser el germen de la creació del municipi damunt del llogaret dels pescadors de la Ràpita. Té una planta de creu quadrada i una cúpula inacabada, i mostra un estil igualment neoclàssic inspirat en les esglésies renaixentistes italianes.\nEl passat més remot de Sant Carles és visible a la cova de la Moleta de Cartagena, on l’any 1964 es va fer la troballa d’unes pintures rupestres paleolítiques on es representa una figura humana (molt presumiblement un arquer) i un brau.\nLes platges tenen un paper central dins l’oferta del municipi. Fins a vuit se’n comptabilitzen al litoral, entre les quals destaquen les de Capri i de Garbí per la seva alta qualitat.\nDisposa també d’una platja natural, la del Trabucador, i d’una badia, la dels Alfacs, idònia per practicar-hi esports aquàtics, com el surf, el surf de vela o l’esquí nàutic. La badia acull també una interessant fauna d’ocells marins.\nLa cuina de la Ràpita està associada al mar. Tan orgullós se‘n sent el municipi que li dedica diades durant l’any, oportunitats magnífiques perquè el visitant pugui gaudir dels productes típics en una bona taula.\nSón les diades de la galera (el 17 de febrer), del llagostí (el 8 de desembre), del musclo i de l’ostró (el 2 de juny) i les Jornades del Gust, del 2 de juny al 2 de juliol, esdeveniment que aplega el bo i millor dels productes anteriors i de tota la resta de patrimoni gastronòmic de la zona.\nL’activitat esportiva també és protagonista a Sant Carles de la Ràpita. S’ofereixen al visitant intrèpid interessants rutes amb bicicleta (com la que uneix Sant Carles amb la llacuna de l’Encanyissada), rutes amb vaixell (per la badia dels Alfacs), amb cotxe (pel traçat la Ràpita-les Olles) o fins i tot a peu, com les que porten a l’observatori d’aus o al gran mirador del Delta.\nQui vulgui endinsar-se en la cultura marinera de Sant Carles només ha de passar-se per la Llotja del Peix, on es du a terme la tradicional subhasta. No en va el seu és un dels ports pesquers més importants del litoral català, tant pel volum de captures com pel negoci que genera.\n- La línia de la costa fins a les Cases d'Alcanar.\n- La Passió d'Ulldecona.\n- L'itinerari d'oliveres mil·lenàries entre la Galera i Godall.


Els socialistes que volen la hisenda pròpia s’amaguen ! directe!cat\ndirecte ! a La República. N. 4084. Dimarts, 17 de juliol de 2018 07:44 h\nPolítica Última actualització Dijous, 26 de juliol de 2012 11:10 h\nSegons Ernest Maragall, al PSC hi ha més gent que vol pacte fiscal però no es manifesta\nEl diputat socialista Ernest Maragall ha afirmat aquest dijous que hi ha molta més gent al PSC que pensa com ell i creu que és necessària una hisenda pròpia, però "altra cosa és que es tradueixi en la decisió de vot", ha afegit. Després de trencar ahir la disciplina de vot del partit al ple del pacte fiscal i votar-hi a favor, Maragall ha explicat les seves raons a Catalunya Ràdio, en què ha argumentat que una reivindicació a Madrid d'aquestes característiques demana "una unitat catalana que no vol dir innocència ni seguidisme". Ha afegit que va "actuar d'acord amb el que havia defensat i amb una determinada convicció".\nErnest Maragall, pacte fiscal, Pere Navarro, PSC\nDesprés de parlar-ne amb el grup socialista abans i el mateix dia del ple, Maragall assegura que va mantenir la seva posició respecte de la hisenda pròpia i que va emetre el seu vot favorable, a diferència de la resta de socialistes que es van abstenir, convençut que "era millor participar de la voluntat general majoritària i estar a dins i del tot" en la reclamació del pacte fiscal.\nL'equilibri no és senzill entre les argumentacions del partit i les conviccions personals, ha aclarit Maragall, que assegura haver votat a favor del pacte fiscal en conjunt "malgrat CiU i no gràcies" a ells, ja que al seu parer podrien haver sumat al PSC en aquest acord si haguessin actuat d'"una altra manera" i en aquest sentit s'ha mostrat crític "amb com es van dur les coses".\nEl primer secretari del PSC, Pere Navarro, ha defensat que el partit no està dividit pel pacte fiscal que aquest dimecres va aprovar el Parlament, malgrat el diputat Ernest Maragall trenqués la disciplina de vot i votés a favor de tots els punts del pacte al costat de CiU, ICV-EUiA i ERC. En una entrevista a Rac 1, Navarro ha recordat que el Consell Nacional del PSC va donar , amb una única abstenció, a la proposta de pacte fiscal acordada a l'executiva del partit. "Ja valorarem el cas d'Ernest Maragall, no només per aquest cas sinó per altres que hem tingut", ha afegit recordant que l'exconseller ja ha votat diferent altres vegades.\n27 de juliol de 2012, 17.02 h\nNomés si actuem amb valentia, decisió i amb coherència amb les pròpies idees ens en sortirem. Sovint s'acusa als polítics d'actuar més per conservar la seva "poltrona" que pel bé del seu país, siguin en el govern o en l'opocisió. Així estan de desacreditats. Volem polítics independents i valents. Gràcies Sr. Maragall. Segur que hi ha hagut coses que no li han agradat d'aquesta negociació, però ha suspesat i ha decidit recolzar el país.\n27 de juliol de 2012, 13.42 h\nSr Maragall felicitats pel seu vot , però això de que n'hi ha més al seu partit que pensen com vosté mentres no ho demostrin amb fets no serveix de res . Que esperen a que tot estigui fet i a ells no els perjudiqui . Aquí l'únic valent ha estat vosté , la resta només se'ls pot anomenar ( per posar-ho suau)de covards .\n27 de juliol de 2012, 12.10 h\nQueda vida intel•ligent, encara, en el PSC.\n27 de juliol de 2012, 10.32 h\nAixò només és el principi, l'ala més catalanista s'anirà arrenglerant amb Esquerra o Iniciativa. El que és evident és que si la societat belluga però el partit és immobilista, els seus militats, però sobretot els seus votants, aniran esvaint-se cap a d'altres opcions més dinàmiques i valentes.\n27 de juliol de 2012, 10.21 h\nEs pot estar d´acord o no amb la trajectòria de E.Maragall,però no se li pot negar que és un home de principis per damunt del seu propi benestar,cosa que els dits de una mà,sobrarien per trobar-ne.\nUn home valent,responen ell per damunt del partit.Això sí que dòna credibilitat a un polític,quan no se li veu la llauna,ni el interés crematístic.Quan s´arrisca sense importar-li les conseqüències;que no fa tacticisme..Amb tot el munt de "patriotes" que tenim quants n´hi ha que fassin... Llegir més\n27 de juliol de 2012, 09.19 h\nAquesta unanimitat (amb una abstenció) al PSC em recorda el monolitisme dels partits comunistes dels anys 60-70... El que en deien el ""centralisme democràtic" i que en realitat era un pensament unic mes monolitic que el del Movimiento del Franco Pobre PSC... Qiu y'ha vist i qui et veu... en mans d'alcaldes de poble, que voldríen ser honestos però tenen por del pare PSOE. Caldría recirdar que l'any 1976, quan la federació catalana del PSOE va buscar la fusió amb el PSC Reagrupament de Pa... Llegir més\n27 de juliol de 2012, 07.42 h\nNo hem d'oblidar mai el que deia en Pla: "en relació a Catalunya, res s'assembla més que un espanyol de dretes a un d'esquerres". Pobre PSC-PSOE.\n27 de juliol de 2012, 05.19 h\nHome, s'hi juguen les garrofes ! Encara que, després de votar a Madrid contra el corredor mediterrani ( que va ser votar contra Catalunya, contra Europa i contra el sentit comú), poques garrofes tindran per repartir.\nInternacionalitzem el Cas Català FREEDOM FOR CATALONIA\n27 de juliol de 2012, 04.15 h\nThe world's largest fiscal pillage\nThe region that pays the highest taxes in the world in comparison to what it receives\nJosep Maria Montclar\n26 de juliol de 2012, 16.34 h\n#3 Totalment d'acord i puc dir que el PSC va triar PSOE i no Catalunya i els pocs que queden que són PSC només sortiran de l'armari quan se'ls cridi a votar la Independència (clar que el PSOE ja es veu, de colza amb colza amb el PP) i el PSC? perduts, amagats, enfrontats als catalans.... total el que s'ha dit masses vegades un zero a l'esquerra del PSOE, només serveixen per dir amen (tret del Sr. Maragall que li tocaran el crostó, segons han dit els Srs. amos del PSOE).


Nit de reis – catalunya depenent / oriol23.cat\noriol23.cat 05/01/2018 23/08/2018 EMOCIONS I SENTIMENTS\nDe tot el nadal els records de més emoció i il·lusió són amb escreix els de la nit de reis.\nUna emoció compartida amb els germans. Amb tota la família.\nEls nervis d’anar a dormir. El despertar inquiet a trenc d’alba. Amb pijama i sabatilles despertar als pares i anar cap al menjador. L’al·lucinant moment de trobar la sabata rodejada de paquets embolicats. El ritual d’anar obrint els regals d’uns i altres. Amb aquella ansietat que no deixava ni parar per esmorzar. I després jugar i jugar fins a l’hora de dinar.\nRecordo un any però, que entre altres emocions, vaig sentir molta pena.\nJa era un preadolescent. La meva mare, entre altres coses, em va regalar el que jo m’havia demanat uns reis i uns altres. Jo era de “piñon fijo”. Ni que passéssim els reis a Andorra, sempre volia el mateix.\nI aquell any la meva mare em va regalar, com un símbol, el que va ser el meu últim madelman.\nPerò la meva ment ja no em permetia jugar en el meu món imaginari. Ja m’havia fet gran.\nAnterior Demà plourà\nSegüent Del nucli de cada una de les meves cèl·lules


Esborranys | Catorze.cat\nMarta Tricuera | 26/06/2020 a les 11:05h\nArxivat a: Cambres pròpies, Marta Tricuera, Taller d'escriptura, taller d'escriptura\nT'escric aquest correu sense saber si al final te l'enviaré. Però ara tinc un impuls irrefrenable de dirigir-me a tu i d'explicar-te una cosa: ahir vam celebrar la revetlla de Sant Joan a casa de la meva germana, ja saps que el seu pati és generós i amb això de la pandèmia és millor que corri l'aire. El cas és que mentre començaven a cremar les fonts de llum que tant m'agraden, va sonar Fix You i te'm vas fer present com si fossis un convidat més encara que només jo et pogués veure. La cançó anava creixent, i jo, amb la mirada clavada a un punt concret de la taula, em vaig deixar portar per cada moviment de la música que feia moure les imatges dels meus records, i ens veia a nosaltres dos, joves, forts i feliços caminant per la vida. Veia Barcelona, Brasil, el Marroc i París. Veia les nits d'estiu sense llençols i les d'hivern sota la manta. Veia mil sopars amb els amics que eren els teus i que ara ja no veig mai. Coldplay ens havia escrit una cançó que vam descobrir aquell estiu a Torredembarra, just dos dies abans de marxar al Marroc, te'n recordes? Després de cada viatge et volia més i més sabent que un dia tot això s'acabaria perquè tu eres massa de tothom. Sis anys concentrats en quatre minuts i cinquanta-cinc segons de cançó.\nDe seguida vaig adonar-me que era massa lluny i vaig tornar al pati de la meva germana on les coses estaven passant de veritat i vaig agafar un tall de coca encara que no em vingués de gust.\nEspero que estiguis bé i que l’Argentina hagi sabut veure les teves infinites qualitats humanes i artístiques.\nTambé espero que aquest correu et faci somriure, i, tot i que això de recordar el passat va més amb mi que no pas amb tu, que ets pur present, també guardis aquesta història, encara que sigui en el lloc més remot del teu cor.\n* Marta Tricuera és alumna del taller d'escriptura on-line que l'escriptora Care Santos fa a Catorze. Aquí podeu consultar la informació per apuntar-vos al proper que impartirà.\nAnònim, 29/06/2020 a les 00:31


El material de les nostres notícies - Mèdia.cat - Observatori Crític dels Mitjans\nEl material de les nostres notícies\nCuriós, segur, i significatiu també el contrast de portades del divendres passat arran de la compareixença d’Artur Mas al debat de política general. Tercera via .sí, tercera via .no. Al diari Ara optaven per una portada amb un preciós joc de tipografia i un titular que resumia amb eficiència com hem arribat aquí i que tota vegada era una velada declaració d’intencions: “Som on som perquè hem acumulat cent anys de decepcions sobre les terceres vies.” Mentrestant, a La Vanguardia optaven per una portada més convencional i que hom podia haver fet abans d’acabar el DPG només aplicant el Manual de la casa. Era el perfecte reflex invers de la portada de l’Ara: “Mas accepta una consulta que inclogui la tercera via”, deien al veterà rotatiu.\nCuriosa quant a la perfecta dissonància de significats i significativa perquè el contrast reflectia, a més, un moment polític excepcional narrat amb urgència i ben sovint amb atropellament i un punt de natural confusió.\nPerò en realitat, el més interessant començava just quan la tinta es començava assecar en les portades. Excel·lia de nou la dialèctica entre el titular escrit i l’efervescent món dels 140 caràcters, que ja fa temps que no és l’espai de debat i participació (així és com el presentàvem fa temps) sinó un actor més on es modula, contrasta i es transforma la notícia. La batalla pel missatge, premonitòria en les portades, esdevé cada vegada més crua, estimulant i valuosa en els canals de l’endemà.\nTot un secretari d’organització de CDC, Josep Rull es veia obligat a aclarir el posicionament del seu partit en 140 caràcters, mentre el subdirector de La Vanguardia Enric Juliana donava claus d’interpretació al seu perfil de Twitter, que trigarem uns dies a veure transcrits al paper. En Josep Antoni Duran aprofitava una entrevista a RAC1, amb un lapsus (va confondre Basté per Bassas) que va aconseguir veloç viralitat, per incidir en el seu missatge, també via Twitter. Mentrestant, opinadors, periodistes i altres animals intercanviaven parer i opinions. Ha dit el que em sembla que ha dit? Els interrogants es multiplicaven en un soroll addictiu i finalment confús. Tercera via .sí, Tercera via .no.\nLa notícia servida crua, material de creixent plasticitat, en un context atractiu i sovint incomprensible de fronteres imprecises per part dels actors que li donen forma. La premsa tradicional, mitjans digitals, blogs professionals i col·lectius (amb una creixent influència) conflueixen en l’accelerat escenari de les xarxes socials. Divendres passat, una lectura atenta i ben afinada de Twitter permetia captar pistes i senyals de fons, en una experiència similar a la d’aquells periodistes de sang i fetge que ‘punxaven’ la ràdio de la policia per ser abans que ningú a l’escenari del crim.\nHom diria que ja no ens caldria comprar el diari, l’endemà. I això no obstant, el que els diaris poden (i han) d’oferir és més necessari que mai. La notícia madurada, l’angle imprevist, la sintaxi sospesada del que s’ha donat (almenys) 30 minuts per pensar una idea i creuar les múltiples senyals emeses. No és un luxe, és allò que ens permet fer bé la nostra feina, sigui la nostra una capçalera centenària o un mitjà 2.0 acabat de saltar a les pantalles.\nLa llum de Twitter, a voltes encegadora, no enfosqueix allò que fem. Ben al contrari, hi projecta noves ombres i matisos, el material de les nostres notícies.


Notable primera meitat groga amb bon futbol i ocasions clares. Toni Texeira i la fusta eviten l'1-0\nTres mesos després va tornar el futbol de Tercera Divisió al Municipal d'Els Canyars, i ho va fer amb un duel inèdit, ja que la UE Castelldefels encetava el seu camí al curs 18-19 rebent la visita de la Fundació Esportiva Grama, esquadra debutant a la categoria. Miki Carrillo va disposar un primer onze amb Manu Martín sota pals, Rubi i Alegre als laterals, Joan Castillo i Alan al bell mig de la defensa, Joel Coch i Bermúdez a la medul.lar, amb Gibert entre línies, Pedro Bilbao i Jordi Cano percudint pels extrems i Juanlu en punta.\nI val a dir que la posada escena groga va ser magnífica. Els nostres van signar uns 20-25' inicials de notable alt tenint en compte que el partit disputava un 19 d'agost, i amb un ritme de joc superior al del seu rival, amb i sense pilota, van manegar la situació amb relativa comoditat i generant perill. La banda esquerra, amb el binomi Alegre-Jordi Cano, 'tirava del carro' ofensiu, i especialment l'extrem no tenia aturador en l'entramat defensiu blau. La realitat és que en Jordi va tornar on ho va deixar al maig del 2017, notícia prou esperançadora donat el gran nivell que atresora, com bé sabem, el menut de la nissaga. Tot plegat va fer que l'indiscutible domini castelldefelenc es plasmés aviat en ocasions, algunes d'elles immillorables. Jordi Cano (7') va fer lluir Toni Texeira entrant fins a la cuina per banda esquerra a passada d'Alegre; Pedro Bilbao (10') va perdonar l'1-0, rematant sense precisió i de volea en boca de gol una nova centrada d'en Jordi; Texeira va 'volar' al 15' per desviar una centrada-xut de Rubi que cercava l'angle superior; i el mateix Pedro Bilbao, en una fulgurant contra 'marca de la casa' va obligar a una nova intervenció del porter pratenc. El Castelldefels mereixia més que el 0-0 però el gol no volia entrar.\nCap a l'equador del primer període, els blaus van mitigar una mica la dinàmica que dúia el partit, i així al 22' van generar la seva millor ocasió del primer acte, quan Buba, al segon pal, va rematar de volea una centrada de l'ex groc Joel Marín. Manu Martín va respondre amb la seva solvència habitual. Aquesta acció va donar pas a un tram central en què tot plegat es va prendre un cert 'respir', quelcom també lògic donades les altes temperatures en què es va disputar el matx, reactivant-se el joc a la recta final, amb un Castelldefels que es va quedar a les portes de l'1-0 al 35', quan Toni Texeira va resoldre amb agilitat un xut de falta de Gibert que cercava l'escaire, i sobretot al 40' amb una rematada al pal de Pedro Bilbao, des de l'interior de l'àrea, 'caçant' una pilota solta derivada d'un servei de banda. Els de Toni Díaz Losquino només van generar certa inquietud a pilota aturada, serveis de falta lateral i córners, sempre executats pel menut Edgar Tejada, però d'entre tots ells només el rematat per Cazorla (30') -lleugerament per sobre del travesser- va cercar porta amb una certa intenció. Al descans, i gairebé contra pronòstic per la claredat de les ocasions marineres, hi vam arribar sense gols.\nMillor sortida colomenca cristal.litzada en el 0-1 de Cristóbal León. Immediat empat de Jordi Cano. Recta final emocionant però sense més moviment al marcador\nLa represa va començar amb canvis, i no només d'efectius. El tècnic visitant es va veure obligat a reemplaçar per problemes físics Jorge Rojas, entrant en el seu lloc un migcampista ofensiu com Coke. Aquesta permuta va venir acompanyada d'un 'aire' significativament diferent pel que fa al futbol desplegat, ja que la Fundació Grama va sortir de vestidors amb molta empenta, i de fet, pràcticament des del cop de xiulet inicial de la represa va posar de manifest que volia donar un pas endavant. Els jugadors ofensius colomencs van entrar més en joc, i així al 49' Buba va gaudir d'una claríssima ocasió per establir el 0-1, quan després d'una gran passada interior d'Edgar Tejada va fer lluir Manu en l'ú contra ú. El mateix Edgar (51') va obligar el nostre porter a estirar-se, i de quina manera, per a evitar el gol olímpic, i malgrat que Jordi Cano (55') va intentar respondre amb un xut 'mossegat' després d'una bona maniobra dins l'àrea, van ser els visitants els que van estrenar 'l'electrònic'.\nAl 57', i després d'un córner servit des de l'esquerra per Edgar Tejada, els diferents refusos, poc contundents, de la defensa groga, van deixar una pilota solta que el davanter visitant Cristóbal León, amb oportunisme, va transformar en el 0-1. El futbol té aquestes coses. Després de molts minuts d'ocasions clares i domini en clau local, eren els del Barcelonès els que 'obrien la llauna'. Afortunadament la reacció va ser gairebé immediata, i quan no havien passat ni 5' la UE Castelldefels va reestablir les taules. Una passada llarga, ben llegida per Cano, va permetre l'extrem local, aprofitant els dubtes defensius, avançar-se a la sortida de Toni Texeira fora de l'àrea, driblar-lo i marcar l'1-1 a porta buida (62'). El gol va esperonar un Castelldefels que en els 3-4' posteriors va buscar amb empenta el 2-1, aprofitant la inèrcia positiva del gol, i de fet al 64' Castellet Julià anul.lava per fora de joc una altra diana de Cano, amb el cap, derivada d'un xut d'Aumatell que Texeira no havia pogut atrapar.\nLa recta final d'encontre va resultar emocionant i força 'trencada', acusant els dos equips el cansament propi d'una primera jornada, i això va convertir el matx en un 'anar i venir' constant, circumstància que tot i que habitualment sol afavorir el Castelldefels, aquest cop va ser sinònim d'equilibri, ja que totes dues esquadres disposaven de jugadors ràpids i talentosos que amb espais podien fer mal. Ñito (69'), amb un xut alt, i diverses aparicions de Buba per l'extrem dret -l'ex del Santboià va ser una constant font d'inquietud a la recta final- ho van provar pels blaus, tot i que la millor ocasió del tram definitiu va ser novament groga, quan l'omnipresent Jordi Cano (75') -quin partidàs-, va percudir per la part esquerra de l'àrea, etzibant un autèntic 'míssil' que Toni Texeira, amb una mà que val 'quirats' va desviar a córner. Ahir, probablement, es van veure les cares dos dels 4-5 millors porters de la categoria. Els amants de la porteria, doncs, van tenir arguments per al gaudi.\nAl final, i malgrat que cap dels dos equip va renunciar al segon gol, l'empat va restar inalterable. En el còmput global del partit el Castelldefels va ser sens dubte l'equip que més a prop va tenir la victòria, especialment per la claredat de les ocasions teixides, oferint a més una imatge prou positiva i engrescadora contra un rival nouvingut a la categoria però ambiciós i que vol ser protagonista. Magnífic partit, equip!\nUE CASTELLDEFELS: Manu Martín; Rubi, Joan Castillo, Alan, Alegre, Joel Coch, Bermúdez, Gibert (Eric González, 73'), Pedro Bilbao, Jordi Cano (Kike Ramírez, 87') i Juanlu (Aumatell, 62')\nFE GRAMA: Toni Texeira; Joel Marín, Cazorla, Rojas (Coke, 46'), Rubén Canelada, Chica, Juan Carlos, Buba, Edgar (Duarte, 88'), Ñito (Llorenç Genescà, 89') i Cristóbal León\nÀrbitre: CASTELLET JULIÀ; TG: Rubi, Alegre, Alan i Eric González pel Castelldefels; Cristóbal León per la Fundació Grama\nGols: 0-1: CRISTÓBAL LEÓN (57'); 1-1: JORDI CANO (62')\nLlegir 552 vegades\tDarrera modificació el Dilluns, 20 Agost 2018 10:29\nMés en aquesta categoria: « Pretemporada 2018. 'Partit Festa Major 2018'. UE CASTELLDEFELS - UD VISTA ALEGRE: 3-2. Ajustada victòria\tTercera Divisió 18-19. Jornada 2. FC MARTINENC - UE CASTELLDEFELS: 1-1. Punt positiu i progressió adequada »


Xbox per celebrar el 20è aniversari amb la reproducció del 15 de novembre - Notícies\nAtac verd i negre\nI així, ja han passat dues dècades completes des que Xbox va arribar a l'escena. Fa 20 anys que Microsoft va llançar el seu barret a l'anell de jocs de consoles, deixant-nos caure una sèrie de consoles cada cop més pesades i feixugues, (bé, fins a aquesta generació), i defensant-se contra pesos pesants del mercat com Sony PlayStation i Nintendo.\nPer celebrar el 20è aniversari de la marca black 'n' green, Xbox farà una presentació especial en directe el 15 de novembre, mirant enrere els molts anys de Xbox, el seu maquinari, jocs i comunitat. Microsoft s'ha apressat a constatar que aquest flux no és un esdeveniment revelador, de manera que els aficionats no haurien d'esperar cap anunci de jocs nous, però s'espera que ofereixi una visió interessant del viatge de la Xbox fins al 2021, des de la consola Xbox pionera de 2001, a la poderosa Xbox 360 del 2005, la controvertida Xbox One del 2013 i el maquinari actual de la marca: Xbox Series X/S.\nEt convidem a unir-te a nosaltres el 15 de novembre per celebrar el 20è aniversari de Xbox i Hola amb una divertida emissió digital per a fans de tot el món, escriu el cap de Xbox Game Studios, Matt Booty, a Xbox Wire . Aquesta emissió d'aniversari serà una mirada especial als 20 anys de Xbox. Aviat compartirem més detalls, així que estigueu atents.\nLa celebració del 20è aniversari de Xbox començarà el 15 de novembre a les 10:00 PT / 13:00 ET / 17:00 BST, i es podrà veure a través de la Xbox oficial. YouTube, Twitch, i Twitter canals. No sé vosaltres, però ho miraré mitjançant XBMC.\nNo tinc una passarel·la per defecte\nPorta lasanya: Garfield es dirigeix a Nickelodeon All-Star Brawl el 9 de desembre\nL'elegant brawler Tunche es llançarà el mes que ve


Sopa de galets de Nadal - Recepta de myTaste\n40 galets de Nadal (5 per persona)\n2 ous petits sencers\n45 minuts, el temps és orientatiu. Saleu uns 10 minuts abans de tancar\nLa sopa més típica, la sopadegalets, el caldo denadal. Tota la vida havia fet la sopadel dia denadal la meva iaia Tresina, era boníssima i això que ella no menjava caldos, però desde que falta han agafat el relleu les seves filles, la meva mare i la padrina, aquesta és la sopa que ens van fer per nadal\nAquesta SopadeGalets Farcits pot ser una bona proposta per fer als teus convidats pel Nadal. olla gran per al caldo, bol per barrejar la carn picada, mànega pastissera o bossa de plàstic, cassó per fer la sopa Elaboració\nEl ravioli que ha d'estar fresc de la nevera posat en un petit mar desopade pastanaga tèbia. Salpebrem i només ens quedarà posar la sopa amb el ravioli al mig\nBé, amics ja hem lliurat el sopar a la Jaqueline i ara encara tinc feina amb el de casa, us deixo. El menú que m'ha demanat aquest any, a part del pollastre deNadal tradicional català, ha estat\nEl dia deNadal la mare sempre en fa, i me'n llepo els dits. Heus aquí la sopadegalets, un plat molt tradicional a Catalunya que jo m'atreviria a considerar-lo un dels meus plats preferits quan arriba el fred\nTornem amb la recepta estrella delNadal, la sopa amb galets i pilotetes. galetsde la mida que ens agradin\nlència delnadal, és una recepta típica d'aquests dies, nosaltres ens la vam menjar el dia d'any nou, desprèsde la "resaca" de la nit de fi d'any, un plat desopadegalets és posa de maravella\nDins una font, ficar un tassó (o un plat) girat i ficar ses copinyes dins aigua ben freda i sal (millor si és aigua de la mar) per que amollin sa sorra\nSopardenadal - Vol-au-vents de Formatge i Xoriç Ibèric. Un cop de forn grill per fondreDecorar amb xoriç quan el formatge encara és fos\nSopa de bolets i galets sorpresa (22/69)\nUna sopa absolutament excepcional. Poseu a bullir els galets amb part del brou. Porta feina, però val la pena de veritat\nPrepareu l'escudella amb el brou colat i els galets, que anirem tirant quan el brou estigui bullint. , ¼ de gallina, ½ Pollastre, un tall de costella salada o os d'espinada, un os blanc\nElaboració de la sopa. Ingredients per la sopa. Un cop reposada agafarà més cos i us anirà més bé de farcir els galets\nAquests galets són els que vaig portar al sopardeNadaldels Amics i Amigues de la Cuina de Móra d'Ebre\ndues botelles de cava. fins aviat i aquí us deixo unes fotos. El soparDeNadal 2008 AJEG va ésser genial, i el tió fantàstic\nSopar de nadal - Sípia amb sobrassada\nQuan estigui dauradeta, afegir a sa greixonera Afegir el llorer, el vi blanc i deixar reduir a foc suau\ndegaletsdeNadalPel brou. També es poden farcir els galets cuits amb la barreja de pilota. Afegiu-hi els galets i brou fred\nEl soparde la Nit deNadal va començar amb uns entrants diversos, combinats amb coses bones vingudesdesde l'Illa de Mallorca, de la mà de la nostra Chis\nEl dia delsopar es podent fregir una mica abans i escalfar a l’últim moment. la Nit deNadal. Soc partidària de no fer molts entrants per dos raons, la primera perquè tenim que tenir en compte que el segon plat es consistent i si fem masses entrants no menjarem el plat fort amb tanta il·lusió i la segona raó, es que el fet de fer menys entrants ens permetrà fer-los mes elaborats i sortir de les típiques boles de formatge amb salmó o les pastetes de pasta de full\nUn plat desopade luxe. Es que es boníssima, un plat que agrada a tothom, animeu-vos a fer aquests galets farcits amb carn de pilota i tòfona i ja veureu quin èxit que tindran\nUn cop l'escudella està feta podem preparar la sopadegalets. Ho deixem bullir el temps que marqui la bossa degalets i llestos


Comunisme i llibertat | L'Octubre\n← La vaga de tramvies del 1951\nConvertim l’1 de maig en una jornada de manifestacions massives contra la ultradreta i per les llibertats democràtiques! →\nTot i que els programes del PSOE i Unides Podem disten moltíssim de ser radicals, i menys encara comunistes, la dreta espanyola, que sempre va ser una enemiga visceral de les llibertats democràtiques, se sent obligada a desencadenar una histèria reaccionària en aquesta campanya electoral per reagrupar la seva base social i assegurar els negocis dels seus.\nNo hi ha res més mentider i fal·laç que oposar la llibertat al comunisme, i associar-la en canvi al capitalisme. Quan a milions de treballadors -els únics que creen la riquesa i el benestar social- se’ls imposa guanyar el pa, tenir un sostre, vestir-se i accedir a l’oci i la cultura, només si poden vendre la seva força de treball a una altra persona a canvi d’un salari, qui imposa a qui les condicions? Qui exerceix lliurement la seva voluntat? Quan a canvi d’un salari ni tan sols pots accedir a un sostre, a l’oci, a la cultura, a tenir una família, i només a malviure, on és aquí la teva llibertat?\nPer a exercir la llibertat de premsa es necessiten milions d’euros per pagar les màquines, els edificis, els periodistes i els equips Qui disposa d’aquests milions sinó els grans empresaris i banquers? Ni tan sols organitzacions representatives que agrupen milions de treballadors, com els sindicats i organitzacions d’esquerres, disposen d’aquests recursos. Qui exerceix la llibertat de manar a la policia a colpejar i maltractar els seus semblants? Els treballadors, o els representants del gran capital i del status quo?\nAixí que quan parlem de llibertat, hem d’afegir: Llibertat … per quina classe? No és potser tota aquesta llibertat “burgesa ‘” una mascarada que amaga l’autèntica dictadura de el gran capital?\nEls burgesos entenen com llibertat imposar la seva explotació als treballadors i corrompre i comprar a dirigents d’esquerres, a funcionaris, jutges, periodistes, capellans, policies i ministres. La classe obrera entén com a llibertat el seu dret a manifestar-se, expressar-se i organitzar-se, per defensar-se i lluitar pels seus interessos de manera més eficient com a classe oprimida. La burgesia no necessita “la seva” llibertat garantida sota la forma de lleis, perquè l’exerceix directament a través de la seva dominació de classe. Només la classe treballadora, com a classe oprimida, està obligada a conquerir la llibertat als carrers i imposar legalment, precària i tremolosament, a través del legislador.\nEl comunisme aspira a abolir l’explotació de l’home per l’home, a que la riquesa social sigui propietat col·lectiva gestionada democràticament i que ningú hagi de demanar permís ni humiliar-se davant un altre per aconseguir el pa, el sostre, vestir-se i accedir a l’oci i a la cultura. El comunisme aspira, per tant, a el major grau de llibertat humana imaginable.\nAixecant les banderes de Lenin i Trotski, ens neguem a fer-nos càrrec de la caricatura burocràtica i totalitària que va representar l’estalinisme, construït sobre el cadàver del Partit bolxevic. Això va ser el producte d’una revolució que va quedar aïllada en un país pobre i endarrerit, com Rússia, assetjat pel capitalisme i arrasat per 6 anys de guerres imperialistes i de saqueig. Per apreciar com de poc tenia aquesta gent de comunistes només cal dir que, finalment, els hereus del sistema implantat per Stalin van acabar passant-amb armes al capitalisme, i persegueixen ara als comunistes amb el mateix zel i acarnissament que la dreta i els burgesos a Occident, com estem veient a Ucraïna, Polònia, Txèquia, Hongria, o a la mateixa Rússia.\nPerò hi ha més. Stalin només va poder imposar la seva dictadura lliurant una sagnant guerra civil unilateral que va culminar en l’assassinat de desenes de milers de comunistes, incloent la quasi totalitat del Comitè Central del Partit bolxevic que va organitzar la Revolució Russa d’Octubre de 1917 i va edificar l’URSS.\nI ara, permeti-se’ns una pregunta molt simple: contra quins sectors de la burgesia i del capital van lluitar Mussolini, Hitler i Franco per imposar les seves dictadures capitalistes? A quants burgesos van assassinar? Els empresaris, banquers i terratinents van mantenir les seves propietats, i van seguir lucrant-se amb l’explotació dels treballadors.\nLa realitat va ser la següent: mentre que Stalin es va imposar aplicant el terror sobre la classe obrera, els petits camperols i els quadres més rellevants del Partit bolxevic, Mussolini, Hitler i Franco van aconseguir el poder AMB L’AJUDA dels empresaris, banquers i terratinents per tal d’aixafar les llibertats democràtiques i el moviment obrer organitzat. El feixisme va ser un fill legítim del capitalisme, mentre que l’estalinisme va ser un avortament totalitari, una degeneració burocràtica dirigida contra l’autèntic comunisme.\nA l’Estat espanyol, les llibertats democràtiques van ser arrencades per la classe obrera a través d’una lluita heroica contra la dictadura totalitària del franquisme, que estava dirigida pels pares, oncles i avis de l’actual dreta que representen PP, Ciutadans i Vox.\nNomés la classe treballadora i l’esquerra poden reclamar el patrimoni de la llibertat i la democràcia, no només en paraules, sinó també a través dels fets i de l’esdevenir de la Història.\nEl capitalisme és Covid-19 i les seves conseqüències dramàtiques que estem patint; és canvi climàtic i desastres mediambientals; és opressió, saqueig de països pobres, guerres, misèria, i onades de refugiats; és decadència moral i cultural, i barbàrie.\nSí, sens dubte: el comunisme genuí, que no és més que una altra manera de cridar al socialisme, és llibertat; és l’única esperança que té la humanitat davant seu per sobreviure i evitar el col·lapse de la nostra civilització i de la nostra espècie. Per aquest motiu el nostre crit de guerra és, i serà, Comunisme i Llibertat!


El Peix: Claus a la paret\nClaus a la paret\nSeria capaç d'escriure qualsevol bajanada per tal que no em donessis més la tabarra però tu, que vius en un mar d'ignorància, ben amarada d'ella, fas el mateix amb mi. I aleshores no faig res sinó callar, perquè escriure esperant el teu silenci és absurd en aquestes condicions de calma.\nAixí doncs, passant d'esquitllentes per un món que no comprenc, trobo que la vida ara és més plena que mai. La vida reduïda a una senzillesa que encara té claus a la paret sense cap raó de ser.\nJa sé que series capaç d'escriure qualsevol bajanada, però això no t'escusa d'intentar ser un peix seriós, passar pel bloc de Pons amb la deguda regularitat, comentar com un peix ben educat i aquest tipus de coses. Quan un escriu ha de posar cara de gent passada amb diplomes per l'escola.\nSi hi ha cap cosa que no comprens el Pons te l'explica. Fins i tot com asustar les iaies amb la bici, t'ho pot explicar! Es veu que això es fa perque les vides buides siguin més plenes ^^\n12 de maig de 2020, a les 20:44\nAra que m'ho penso igual no...\nSeries capaç d'escriure alguna bajanada sobre com podria ser la vida d'un noi gay?? Transformar d'alguna forma els rinxols i/o la jaqueta d'una noia en una altra cosa? No aniré tan lluny com per demanar que la bajanada estigui ubicada a Xina... Oi que no series capaç?\n12 de maig de 2020, a les 21:05\nLes claus a la paret ... resulta una bona imatge de la llibertat que gaudim aquests dies...tenim les claus per sortir de la gàbia , però ens quedem a dins.\nBon dimecres :)\n13 de maig de 2020, a les 18:29\nNoName, ahir, per qüestions que ara no vénen al cas, vaig agafar la bici i vaig anar a espantar iaies... Durant un instant vaig pensar que tot tornava a la normalitat.\nArtur, m'agrada aquesta visió. La veritat és que ho vaig escriure sense pensar massa i no em va passar pel cap que parles del confinament. Des d'aquest punt de vista, però, hauria de matisar les paraules i dir que tenir les claus a la paret, té molta raó de ser.\n14 de maig de 2020, a les 10:04\nOstres! Ja et va aconsellar el Pons com fer-ho?!\n14 de maig de 2020, a les 12:19


La temporada 2019 de Gos Àrtic es viurà amb un esperit 100% Pirena – Club Gos Àrtic\nLa temporada 2019 de Gos Àrtic es viurà amb un esperit 100% Pirena\nDel 18 al 22 de febrer se celebrarà al Pirineu de Lleida la primera edició de la Snow Race by Gos Àrtic, una cursa de múixing de 5 dies, que vol recuperar l’esperit de Pirena, la ruta blanca dels Pirineus. S’ha previst la disputa de 6 etapes -diürnes i nocturnes- en 5 dies. Les dues primeres jornades es disputaran a l’estació aranesa de Baqueira Beret i les altres dues a l’estació pallaresa de Port Ainé. El dimecres serà jornada de descans per als equips. El darrer dia, divendres 22 de febrer, es farà a l’hotel Port Ainé 2000 la festa de cloenda, amb l’entrega de premis.\nSnow Race by Gos Àrtic s’ha concebut com una cursa de mitja distància, i està previst que inclogui etapes d’entre 25 i 35 km (en funció de la quantitat i la qualitat de la neu). Serà la cita de referència de la temporada al Pirineu i busca retornar el protagonisme de l’esport amb gossos a les muntanyes catalanes, revivint l’esperit de la Pirena. Hi prendran part una quinzena d’equips de múixing, amb tirs a partir de 6 gossos.\nA banda d’aquesta competició, per a aquesta temporada Gos Àrtic ha programat tres esdeveniments més.\nEl Campionat d’Espanya de Múixing Neu tornarà a aplegar a Baqueira Beret, els dies 9 i 10 de març, els representants de les diferents federacions de l’estat en les disciplines de múixing, esquijòring i canicròs, per decidir els nous campions d’Espanya de les diferents categories.\nEl 24 de març se celebrarà a la platja de Gavà Mar (Barcelona) la tercera edició del Dog Day by Gos Àrtic, una jornada de participació popular dedicada a la promoció de l’esport amb gossos i la tinença responsable d’animals i que ja s’ha consolidat com una trobada de referència solidària i formativa.\nFinalment, del 26 al 28 d’abril es disputarà la segona edició de la Dryland Xtrem by Gos Àrtic, al Parc Natural de l’Alt Pirineu, entre els refugis de Sant Joan de l’Erm i Comes de Rubió. Una cursa de tres dies sobre terra oberta a les categories de canicròs, bikejöring i scooter. Seran tres jornades amb quatre etapes diürnes i nocturnes d’entre 4 i 9 km sobre terra.