Projecte Home presenta a la ONU un estudi sobre l'evolució positiva de les persones que han rebut tractament en Comunitats Terapèutiques | Projecte Home Catalunya\nProjecte Home presenta a la ONU un estudi sobre l’evolució positiva de les persones que han rebut tractament en Comunitats Terapèutiques\n19 març\t, 2019\nL’Asociación Proyecto Hombre, de la qual forma part Projecte Home Catalunya, coorganitza, al costat dels Governs de Grècia i Espanya, KETHEA, la Federació Mundial de Comunitats Terapèutiques (WFTC) i la UNODC, l’Esdeveniment Especial: “Evidència sobre el tractament i les Comunitats Terapèutiques com a part integral del sistema de salut”, en el marc de la 62a Sessió de la Comissió d’Estupefaents, celebrat avui a la seu de les Nacions Unides a Viena.\nEls trastorns per consum de substàncies constitueixen un problema de salut i seguretat pública, tant en països desenvolupats com en desenvolupament, alhora que les Comunitats Terapèutiques (CT) són un mètode essencial per al tractament de les addiccions. Aquest esdeveniment especial s’ha centrat en els últims avanços científics a CT, en l’àrea del tractament de les addiccions.\nMitjançant intervencions educatives-terapèutiques, les persones usuàries poden modificar hàbits, patrons adquirits i ajustar la seva gestió emocional per a superar l’addicció a substàncies, convertint-se en membres actius de la societat. El tractament consisteix en l’avaluació, modificació i supervisió de les següents àrees: comportamental, cognitiva, afectiva, neurològica, familiar, social, acadèmica i laboral. Les eines bàsiques són la confrontació, l’autoajuda i el feedback.\nDurant aquest esdeveniment especial s’ha presentat un innovador estudi pilot titulat: “Relació entre l’historial familiar de consum de substàncies, comorbiditat psiquiàtrica, antecedents d’abusos emocionals, físics o sexuals i la resposta al tractament i els seus resultats”. L’objectiu d’aquesta recerca és analitzar la relació existent entre els abusos soferts, la història familiar (antecedents de problemes d’alcohol, drogues o psiquiàtrics) i la severitat de l’addicció a les drogues. A més, es demostra científicament la resposta positiva al tractament que presenten aquestes persones.\nAquest informe conté un primer esborrany del disseny i resultats d’un estudi realitzat amb una mostra de 202 persones en tractament a l’organització grega KETHEA (97 persones) i en l’Asociación Proyecto Hombre (105 persones). Ambdues compten amb una àmplia experiència provada en el camp de la recerca. Per exemple, durant sis anys l’Asociación Proyecto Hombre ha realitzat un estudi continu sobre els perfils de les persones en tractament, amb mostres de més de dues mil participants en cada edició, usant l’eina EuropASI per a recollir informació.\nL’estudi científic preliminar presentat avui s’ha dut a terme per KETHEA (Grècia) i Proyecto Hombre, amb la col·laboració de l’Oficina de les Nacions Unides contra la Droga i el Delicte, i suposa un punt de partida d’una recerca que pretén aconseguir major representativitat internacional sumant més organitzacions d’altres regions del món.\nAl desembre de 2016, 150 experts de Comunitats Terapèutiques van elaborar la Declaració de Mallorca, un document que ofereix un pla d’acció de 10 anys per a millorar les intervencions en addiccions a nivell mundial. Entre altres compromisos, la declaració advoca per la promoció de la recerca i l’ús de pràctiques basades en l’evidència, convidant a totes les parts a col·laborar amb altres investigadors.\nPer això, i davant l’escassa informació que es disposa a escala internacional sobre el perfil, les característiques i les necessitats de les persones amb addiccions en tractament així com la seva evolució, es va plantejar la necessitat d’impulsar un estudi global. D’aquesta manera, es va acordar iniciar un estudi pilot liderat per un grup d’investigadors per a recollir dades rellevants sobre una mostra significativa d’usuaris i usuàries de l’Asociación Proyecto Hombre i KETHEA per a elaborar un informe anual sobre dimensions com el seu patró i història de consum, situació psiquiàtrica, entorn familiar, suport social, situació acadèmica i laboral, diferències de gènere, entre altres. Aquestes dades estan sent recollides segons criteris homogenis i preestablerts, bolcant-se en una base comuna, marcant el camí per a elaborar un informe d’àmbit mundial.\nLes entitats que han desenvolupat aquest estudi són plenament conscients de la necessitat que l’evidència científica doni suport a les intervencions realitzades en el camp de les addiccions. L’objectiu és que cada any s’hi sumin altres institucions governamentals o ONG de diferents regions del món i que tinguin capacitat suficient per a aportar dades consistents i en condicions adequades per a la recerca. D’aquesta manera, es podrà obtenir una visió global de l’àmbit de les addiccions.\n202 persones en tractament a Proyecto Hombre i KETHEA ln 2017 van entrar a formar part de l’estudi pilot.\nLa relació home/dona en tots dos programes era de 9/1. Les dones representen un 12% de les persones ateses. Això es deu a la doble problemàtica a la qual s’enfronten: la qüestió de gènere i els prejudicis cap a elles per tenir addicció, així com les majors càrregues familiars que suporten i els dificulten l’accés a tractament. Per això, acudeixen més tard a tractament i quan ho fan, estan més deteriorades.\nLa mitjana d’edat de les persones en tractament és de 37 anys, sent l’edat mínima 19 i la màxima, 66.\nLa substància de major consum és molt diferent a KETHEA i Proyecto Hombre: entre els usuaris de Grècia predomina l’heroïna (56,84%) i el policonsum (13,6% enfront d’un 3,8%), mentre que a Espanya és majoritari el consum de cocaïna (31,4%) i l’alcohol (44,7%).\nEl temps de consum fins a iniciar un tractament, se situa entre 9 i 11 anys, començant als 14 i 17 anys, segons el tipus de substància. Per exemple, l’alcohol se situa en més de 14 anys mentre que l’heroïna té una durada de 9,5 anys.\nL’edat d’inici de consum, varia:\nL’alcohol, tant en qualsevol dosi com en grans quantitats, se situa en els 16 anys. Una part important de les persones van començar a beure alcohol en grans quantitats als 13 anys\nEn el cas de l’heroïna, se situa als 18 anys\nLa cocaïna, també comença als 18 anys\nEl cànnabis, als 14 anys\nI el policonsum, als 18 anys\nNomés 1 de cada 5 usuaris té delictes penals. La gran majoria de la població no ha estat a la presó (84%).\nLa major part de les persones en tractament només té estudis primaris (31%), seguits d’estudis secundaris (23%) i batxillerat (29%); mentrestant, un 10% compta amb estudis universitaris i un 4% són doctorats o postgraduats.\nSobre l’estat civil, un 68% mai ha estat casat.\nÉs una població majoritàriament amb ocupació (gairebé el 70%).\nQuant als problemes de salut mental, la majoria de les persones indica haver patit problemes d’ansietat o tensió (44,5%), seguit de problemes en la comprensió, concentració o de memòria (31%) i depressió (25%). En menor mesura, aquestes persones tenen idees suïcides (16%), problemes per a controlar comportaments violents (17%) i al·lucinacions (gairebé un 6%).\nLa majoria de les persones usuàries indica no haver rebut tractament per als seus problemes psicològics (gairebé un 80%).\nLa majoria de les persones usuàries (90% de la mostra) no ha passat per tractaments previs.\nAtesos els resultats, els investigadors manifesten que les persones que van realitzar tractament van experimentar millores substancials en la seva qualitat de vida, tant en les dimensions de salut, psicològiques com en les sòcio-relacionals.\nEls resultats mostren una clara influència positiva de les Comunitats Terapèutiques que utilitzen el model biopsicosocial per a: l’abandonament de l’ús d’alcohol i drogues, en la millora del seu estat de salut (substancialment en l’estat psiquiàtric) i en la millora de les relacions familiars i socials.\nArran dels resultats, els autors de la recerca proposen una sèrie de recomanacions:\nLes persones que acudeixen a tractament presenten una situació personal desestructurada, per la qual cosa necessiten entorns professionals inicialment protegits, d’alta intensitat i que promoguin assajos de resocialització tutelats, difícilment abordables des de dispositius de caràcter ambulatori.\nLes persones en tractament presenten problemes de salut, psicològics i sòcio-relacionals. Es requereixen solucions multi-terapèutiques i reeducatives que responguin a aquesta problemàtica multifactorial. El model biopsicosocial de les CT participants en la recerca és altament recomanable en aquest sentit.\nEls processos reeducatius necessiten de continuïtat i de temps: mesures terapèutiques distanciades entre si, o d’escassa durada, perden la seva eficàcia transformadora. Les CT, com a dispositius eficaços per a aquest objectiu, han de disposar del temps necessari (7-11 mesos) per a poder desenvolupar una proposta metodològica que provoqui canvis reals i profunds en els pacients en tractament.\nLes autoritats sanitàries haurien de prendre en consideració la recomanació de les CT professionals que abordin el tractament de les addiccions des del model biopsicosocial.\nÉs essencial ampliar la mostra amb usuaris d’altres comunitats terapèutiques en altres països per a obtenir evidència científica que pugui ser extrapolada a altres àrees.\nAra que hi ha una clara evidència de la severitat dels trastorns per consum de drogues i la seva connexió amb abusos previs o la història familiar, és recomanable comparar els resultats d’ASI amb altres de recursos diferents a les CT.\nQuant a la prevenció, és necessari millorar les intervencions preventives per a reduir la violència i altres abusos i reforçar els factors de protecció familiar. De la mateixa manera, cal conscienciar als pares i mares de les conseqüències futures que l’ús d’alcohol o altres drogues pot tenir sobre els seus fills.\nFinalment, també és important reforçar la perspectiva de gènere en els programes de tractament.\nProjecte Home participa en una formación en adicciones de las...


La darrera proposta d’Isabel Coixet és l’adaptació de la novel·la de Penelope Fitzgerald “La Librería”. Es tracta de la historia de Florence Green (Emily Mortimer) una dona decidida a dur a terme un somni: obrir una preciosa llibreria en un petit poble de la costa de Suffolk. Però el somni pot trobar més d’un obstacle inesperat, atès que no tots els veïns de la petita vila estan disposats a que Florence compleixi el seu propòsit.\nTorna Isabel Coixet amb el seu cinema de factura elegant, aquest cop ambientat en un petit poble de la costa nord irlandesa, context en el que ha estat capaç d’encabir tant rivalitats locals com la passió per la literatura. I es que “lo cortés no quita lo valiente”, atès que darrere de formalitats socials i de personatges elegants que es reuneixen per prendre el te, poden existir les més inesperades conspiracions i traïcions que tenen com a finalitat evitar el somni de l’obstinada Florence: obrir una llibreria.\nLa controvertida llibreria es l’excusa per a exposar vanitats, interessos i debilitats dels particulars personatges que d’alguna manera es veuen influenciats per ella i que interaccionen amb la valenta i obstinada Florence, incapaç de perdre les seves formes i el seu somriure. Encara que en un principi sembla que La Libreria és una barreja d’una pel·lícula de Woody Allen amb les formes edulcorades d’Amelie, aviat s’afiança amb la personalitat de Coixet, amb plans elegants i estudiats, concisos i plens de significat.\nCom en totes les pel·lícules de Coixet, qualsevol història serveix de pretext per parlar de solitud, de casuals trobades entre personatges que poc es dirien en unes altres circumstàncies. Però a La Libreria, ens parla d’obstinació, de perseguir els nostres somnis, d’inesperades traïcions. I tot al voltant d’un argument tant senzill com pot ser l’obertura d’una llibreria.\nBona directora d’actors, apart d’una perfecta Emily Mortimer i d’uns sempre efectius Bill Nighy i Patricia Clarkson, destaca també l’aparició de Jorge Suquet, actor camaleònic que es deixa engolir pels seus personatges.\nSens dubte es tracta d’una pel·lícula que es deixa veure, sense sobresalts, que transmet a l’espectador l’amor que senten alguns dels seus personatges per la literatura, tot plegat acompanyat d’una banda sonora excel·lent composada per Alfonso de Vilallonga. Recomanable per a tots aquells àvids de bones històries amb una mica d’edulcorant (sense arribar a ser sucre).


D'excursió per Duesaigües | Reusdigital.cat diari de Reus. Notícies i actualitat del Camp de Tarragona\nD'excursió per Duesaigües\nEl viaducte dels Masos i l’Església de Santa Maria són dos dels seus diferents llocs d’interès\n03 de Març de 2019, per Redacció\nGaleria d'imatges de Duesaigües\nL'excursió que des de Reusdigital.cat us proposem per a aquest diumenge ens endinsa al municipi de Duesaigües, que deu el seu nom al fet d’estar situat en la confluència entre el barranc d’Enseula i el dels Masos. El viaducte dels Masos del municipi, de 1893, i que salva els dos barrancs, està declarat element del patrimoni industrial de Catalunya, i juntament amb l’Església d’estil renaixentista dedicada a Santa Maria són dos dels seus diferents llocs d’interès. A continuació us detallem un recorregut per passar-hi un matí ben agradable.\nDesplaçament i serveis\nL'entorn privilegiat de la població us posarà a l'abast altres sortides per conèixer llocs d'interès, com poden ser la de la font del Barrancó, L'ascensió al Castell d'Escornalbou, la visita al carrilet de Vilamanya i a l'embassament de Riudecanyes, l'ascensió a la Serra de l'Argentera i Pradell, la visita al Mas d'en Mestre, o bé la visita a l'anomenat canal del riu Siurana són altres de les activitats que us ofereix l'abans anomenat 'Dosaigües'.\nSi hi aneu des de Reus, agafeu la carretera T-320 en direcció a Riudoms, i que arriba fins a Montbrió del Camp. A l'entrada mateix del poble hi ha un cartell que indica la direcció cap a Riudecanyes i Duesaigües. Per començar la jornada, podeu entaular-vos al restaurant el Cunirri (al quilòmetre 1 de la carretera de l'Argentera). Si us ho estimeu més i hi aneu a dinar, l'escudella i la carn a la brasa són les especialitats de la casa. Pel que fa a l'allotjament, si la intenció que teniu és passar el cap de setmana sencer al poble, el municipi compta amb diverses cases rurals. En aquest enllaç del web de l'Ajuntament hi trobareu més detalls.\nL'Església i el Museu de l'Avi\nComenceu per descobrir els curts i costeruts carrers del poble. La ja esmentada Església de Santa Maria és una de les icones de Duesaigües. Existia ja al segle XIV, amb una primera construcció de 1388. Tal i com se la coneix actualment, però, data de 1752, edificada aquesta sobre l'antiga amb el vistiplau de l'arquebisbe Pere de Copons i beneïda l'any següent, el 26 de setembre, diada dels patrons Sant Cosme i Sant Damià. Un altre atractiu del patrimoni local són les fonts del Barrancó (als afores, amb zona de lleure i acampada per entrar en contacte amb la natura) i la de Vilamanya, que descobrireu camí del Castell d'Escornalbou.\nAbans, però, cal que conegueu el Museu de l'Avi (al carrer Major, 9). Tal i com s'apunta des de l'Ajuntament, "a poc a poc, amb el temps, paciència i amor, Jordi Rabascall ha anat reunint mil i una peces antigues que classifica i col·loca" als baixos de casa, en un espai que ha obert a les visites. Hi trobareu eines del camp, vaixelles antigues, morters, planxes, rellotges, balances, i fins i tot una premsa d'oli com les d'abans feta a escala. Aquí hi trobareu el telèfon per contactar-hi i concertar la vostra cita.\nFinalment, cal subratllar una de les aficiones més nostrades a Duesaigües. Es tracta de 'fer barana', una de les principals activitats de lleure al poble. Si voleu esbrinar de què es tracta, estigueu ben atents. O si sou molt curiosos, pregunteu-ho als veïns.\n1Els plans de cap de setmana de Reusdigital.cat ja són aquí!\n2Porrera, un poble encantador\n3Un cap de setmana ple d'activitats amb Reusdigital.cat\n4Cinc maneres de passar una estona agradable, aquest cap de setmana\n5Riudecanyes, entre el mar i la muntanya


El Vèrtex estalvia un 16% d'electricitat el primer semestre de 2012 — Comunitat UPC Sostenible — UPC. Universitat Politècnica de Catalunya\nSou a: Inici / Notícies / ENERGIA / El Vèrtex estalvia un 16% d'electricitat el primer semestre de 2012\nDurant el primer semestre de 2012 el consum elèctric s'ha reduït un 16%. El tancament de l'agost i l'acció Desendolla't ha suposat una reducció del consum del 34%, un 12% més que l'agost de l’any 2011.\nAproximadament un 40% del consum de l'edifici està totalment relacionat amb el comportament dels usuaris, per la qual cosa si apaguem llums, ordinadors, fem un ús racional de la climatització, etc... podem estalviar molta energia. Us convidem a ampliar aquesta informació en la presentació que us adjuntem i en el resum de l'acta del Comitè d'Usuaris del Vèrtex per a l'estalvi energètic.\nAbans d'acabar l'any s'hauran posat en marxa noves mesures d'estalvi energètic gràcies al retorn de part de la inversió aconseguida amb l'estalvi de 2011 (6.500 €), que complementaran els bons hàbits que ja hem incorporat bona part dels usuaris del Vèrtex.\nRecordeu que a cada unitat del Vèrtex hi ha una persona que forma part del Comitè d'Usuaris a qui us podeu adreçar per fer-li consultes, propostes, queixes, etc. i us animem a visitar el web www.upc.edu/estalvienergetic\nInforme de resultats i accions desenvolupades\nSi treballes al Vèrtex, ens ajudes a millorar les accions d'estalvi energètic?\nPer tal de seguir estalviant és necessari seguir comptant amb la vostra col·laboració i implicació. La vostra opinió sobre el POE i les accions que s'han dut a terme ens serà d'una gran utilitat.\nParticipar en aquesta enquesta electrònica és un moment, ens ajudes?\narxivat sota: Energia: Notícies, Energia: Notícies CN


Joc La botiga de Nadal de Santa Online. Jugar gratis\nJoc La botiga de Nadal de Santa\nJuga el joc La botiga de Nadal de Santa En línia:\nDescripció del joc La botiga de Nadal de Santa\nNois actius us convidem a sol·licitud del nostre Any Nou. Aquí, ajudar a Santa, pot submergir-se en l'atmosfera d'un dia de festa, i una bona estona. El fet és que el nostre heroi va instal·lar la seva botiga, i ell no pot fer front a l'afluència de clients, de manera que necessita un bon assistent que serveixen de manera ràpida i eficient als clients. Nosaltres li desitgem una estada agradable! . Juga el joc La botiga de Nadal de Santa en línia.\nCaracterístiques tècniques del joc La botiga de Nadal de Santa\nJoc La botiga de Nadal de Santa ha afegit: 25.02.2015\nEl joc es juga: 1558 vegades\nClassificació de joc: 4.09 terme 5 (11 estimacions)\nEls jocs com el joc La botiga de Nadal de Santa\nDescàrrega del joc La botiga de Nadal de Santa\nInsereix el joc La botiga de Nadal de Santa a la seva pàgina web:\nPer inserir el joc La botiga de Nadal de Santa a la seva pàgina web, copieu el codi i enganxeu-lo al codi HTML del vostre lloc. A més, si t'agrada el joc La botiga de Nadal de Santa, copiar i enviar l'enllaç a un amic o els teus amics, compartir el joc amb el món!\nAmb el joc La botiga de Nadal de Santa, també va jugar al joc:


QUINA LA FEM?:  Postals lleidatanes de Sol i Benet, més\nAnys 1920. Lleida, Sol i Benet impressors.\nVista de la Seu Vella des de sota del pont modernista (1911) del Segre. Destaquen el blanc dels llençols al sol, i el blanc de la tàpia dels arcs del claustre de la Seu, llavors militarment ocupada per l'exèrcit espanyol.\nVista de la plaça construïda davant l'entrada del pont per Cappont. Els carros i pocs cotxes de l'època hi accedien pel lateral, ja que al davant tenia uns graons d'escala.\nUn magnífic pont modern de tres ulls de ferro damunt d'un Segre esplendorós. L'arbreda dels plataners dels Camps Elisis sobresurt al fons.\nUna altra magnífica vista del pont, amb escàs trànsit, i del riu. La banqueta de la marge dreta abans d'arribar al pont, estava encara per fer. Al fons, destaca la xemeneia de la central elèctrica abans d'arribar al pont del ferrocarril.\nL'entrada a la ciutat per l'Arc del Pont.\nLa gent amunt i avall del pont en un dia feiner. Un pagès a cavall de la mula se'n va cap a l'hort. Als balcons, llençols blancs i roba estesa per totes bandes.\nEl Segre per sota del pont de ferro del ferrocarril. Tots dos ponts foren volats l'any 1938. La fumera altíssima de la central elèctrica i una altra d'algun molí, probablement d'oli. Al fons, les comportes del Canal de Seròs i la plana lleidatana, sense carreteres ni polígons.\nEl magnífic pont de ferro del tren (1860) sobre l'areny del Segre. S'aprecia altre cop com la banqueta de la dreta entre tots dos pont, no s'havia fet encara.\nLa ciutat des del campanar de la Seu Vella. La nova estació de ferrocarril (1927) ja feta, tot i que encara la Rambla de Ferran no hi donava per causa d'un parell de blocs que li barraven el pas, que acabaren per ésser tombats. A l'altra costat de la via, Pardinyes no era un barri, sinó un terme lleidatà a tocar del camí vell de Corbins.\nAnys 1913-14. Lleida, Sol i Benet impressors.\nLes comportes del Canal de Seròs amb la silueta de la Seu Vella rere la boirina del Segre.\nLa construcció del Canal de Seròs (1913-14). La impremta Sol i Benet fou ben activa durant el primer terç de segle XX lleidatà.\nEls meandres del Segre des de dalt del campanar de la Seu, del qual se'n veu un bocí de teulada, a l'angle inferior dret. Cappont a l'altra banda també era un descampat ple d'hortes.\nL'asil Borràs es trobava emplaçat a l'actual carrer de Balmes, un pèl més enllà de Boters i la presó. A l'esquerra, difuminat, el castell de Gardeny.\nVista de la Seu Vella i de l'església de Sant Joan. Llavors la ciutat sempre tenia roba estesa que colgava dels estenedors al carrer i persianes tirades damunt la barana dels balcons.\nEsplèndid passeig central dels Camps Elisis lleidatans.\nDetall dels Camps Elisis.\nLa propaganda del posterior de les postals, que sovint obligava a escriure a la part de la fotografia.\n Postals lleidatanes de Sol i Benet\nEtiquetes de comentaris: Anys 1920-30, Arc del Pont, Cappont, Lleida, Pardinyes, Pont Vell, Segre, Seu Vella


fira de la tòfona de la conca a vilanova de prades què fer avui a tarragona? mostra de tòfones, concurs de gossos tofonaires, degustacions de vins i tastets gastronòmics ..\nfira de la tòfona de la conca a vilanova de prades\nquè fer avui a tarragona? mostra de tòfones, concurs de gossos tofonaires, degustacions de vins i tastets gastronòmics ..\nFira de la Tòfona i Concurs de gossos\ntofonaires de Vilanova de Prades\nCap de setmana del 11 i 12 de gener de 2020, el Camp de Tarragona\nPROGRAMA FIRA DE LA TÒFONA DE LA CONCA\nDISSABTE DIA 11/01/2020\n10 h - 16 h - OBERTURA PÚBLIC\n11 h - INAUGURACIÓ AUTORITATS\n12 h - SHOW COOKING\n13 h - SHOW COOKING\nDIUMENGE DIA 12/01/2020\n10.30 h - 11.30 h - JORNADES TÈCNIQUES\n12 h - CONCURS GOSSOS TOFONAIRES\n14 h - EXHIBICIÓ CANINA\n16 h - TANCAMENT\nLa IV Fira de la Tòfona de la Conca\nes consolida a Vilanova de Prades\nDurant els dos dies hi haurà un mercat km 0 amb productes gastronòmics de la zona, tapes amb tòfona, venda de tòfona, degustació de vins de la DO Conca i dinar trufat que es servirà als restaurants del poble.\nCom comenta Guiu “La IV Fira de la Tòfona és el principi, perquè els propers mesos, els restaurants de La Conca serviran el menú de la tòfona i presentarem la nova Associació d’Hostaleria de la Conca. Tot això ajudarà a promocionar el producte i també la comarca”.\nés temps de tòfona d’hivern!\nCap de setmana del 11 i 12 de gener de 2020, la Conca de Barberà >>\nA mitjan gener, a Vilanova de Prades se celebra la Fira de la tòfona i el Concurs de gossos tofoners. En aquest esdeveniment, hi podreu gaudir de les jornades tècniques, dels expositors del sector, d'un showcooking, sempre de la mà d'un xef de prestigi i que posa en valor aquest tresor gastronòmic, i de la fira tofonaireamb punts d'exposició i venda de productes Km 0, de degustacions de tapes amb tòfona i vi local.


Yonathan Avishai, primera figura internacional del 39 Festival Jazz Terrassa Yonathan Avishai, primera figura internacional del 39 Festival Jazz Terrassa – MónTerrassa\nYonathan Avishai | Josep Guindo\n, en una edició excepcional de tardor, que s’allargarà fins el 31 d’octubre. El concert inaugural estarà protagonitzat per Gran Reserva, una formació intergeneracional de 5 músics catalans. Per davant, 25 dies que concentraran 27 concerts i 160 músics en 10 espais de Terrassa i comarca.\nEl caràcter popular i de carrer del Festival Jazz Terrassa es veurà reflectit en diversos concerts a l’aire lliure. En aquests moments els 5 concerts previstos a l’exterior ja han esgotat totes les localitats.\nEs tracta del concert exterior al Pati Històric del Museu de la Ciència i la Tècnica de Catalunya a càrrec de Tro (11/10) en què s’han exhaurit les 120 localitats disponibles i els quatre concerts matinals previstos al Pati Exterior de la Nova Jazz Cava, Agustí Mas Blues (17), Afro Blue (18), Tòfol Martínez Blues Band XXL (25) i Lady Soul (31) amb aforaments al voltant del centenar de localitats.\nTal com l’organització havia anunciat, com a novetat es retransmetran via streaming i en obert per Youtube els concerts del pati de la Nova Jazz Cava així com el concert inaugural del dijous 8 d’octubre. Per la seva banda, Canal Terrassa Vallès emetrà també en directe el senyal d’alguns d’aquests concerts.\nD’aquesta manera, el certamen vol conservar el caràcter popular, proper i divulgador davant de les limitacions d’aforament imposades per les autoritats sanitàries.\nDesprés de mesos d’incertesa i de treball intens per aconseguir que el Festival es pogués celebrar durant el 2020, l’organització ha donat forma a una edició insòlita amb programació amb 27 concerts i 8 activitats complementàries. Tot i les dificultats, no s’ha volgut perdre l’essència: vocació pedagògica i el recolzament a l’escena del jazz, buscant l’excel·lència, la qualitat i sense oblidar-se de les estrenes ni els projectes de factura catalana.\nMalgrat la reducció d’aforaments i les mesures de seguretat vigents, el Festival fa una crida als espectadors i aficionats perquè siguin solidaris i responsables amb la reserva online de les entrades als concerts gratuïts. Demanen que no hi hagi “ni una cadira buida”, com va remarcar Susanna Carmona, coordinadora del Festival, durant la roda de premsa de la presentació.


La comparsa es transmetrà en directe per TV3, i comptarà amb la participació de dos personatges del Club Super3, el Sr. Pla i la Pati Pla\nUna imatge de la cavalcada de l'any passat.\nFalten dies perquè els Reis d’Orient arribin a la ciutat i ja gairebé tot està a punt. Més de 700 persones voluntàries i un total de 17 carrosses participaran en la cercavila d’aquest any, organitzada, com és habitual, per l’Ajuntament de Manresa i l’Agrupació Cultural del Bages (ACB). Aquest divendres se n’ha fet la presentació, amb la regidora de Cultura i Joventut, Anna Crespo, i Imma Torrecillas i Judit Ruiz, de l’ACB.\nUna de les novetats d’aquest any serà l’estrena de les tres carrosses dels Reis. En el marc de la celebració de Manresa Capital Cultural, la cercavila estrena carrosses que s’inspiraran en tres edificis emblemàtics de la ciutat: El Casino, la Seu de Manresa, i el teatre Kursaal, i que ha finançat l’Ajuntament.\nTambé és una novetat el fet que TV3 ha escollit Manresa com a ciutat des d’on es transmetrà la cavalcada aquest any. Els encarregats d’explicar tot el que passarà aquesta nit màgica a la capital del Bages seran Laia Servera, directora i presentadora del programa "Info K", i Manu Alonso, redactor i guionista de TV3. La retransmissió televisiva començarà a dos quarts de vuit i acabarà a les nou de la nit. La cavalcada, però, començarà abans, a partir d’un quart de set de la tarda.\nA banda de captar les imatges de la cercavila reial, en un set d’entrevistes que s’instal·larà a la plaça Major, Servera farà entrevistes a personatges diversos, entre ells el pallasso Marcel Gros, el músic Xavier Serrano, autor de la nadala L’hivern que batega, i el grup Gossos.\nAlonso serà l’encarregat de recollir, a peu de carrer, totes les anècdotes que els nens de Manresa vulguin explicar relacionades amb la Nit de Reis. També a la plaça de l’Ajuntament tindrà com a convidat el periodista manresà Francesc Soria, presentador de TV3.\nUna de les atraccions per al públic infantil serà la presència a Manresa de dos personatges del Club Super3, el Sr. Pla i la Pati Pla. A primera hora, des d'un quart de set de la tarda i fins a un quart de vuit del vespre, seran a la Plaça Valldaura, i a la darrera part de la cavalcada, a partir de les vuit del vespre, la plaça Major. La Pati Pla demanarà als nens de Manresa que l’ajudin a fer la carta als Reis. El seu tiet, el Sr. Pla, intentarà que demani aquells regals que són només del seu interès. Per aquest motiu, es demana especialment a tots els infants i famílies que vulguin veure de prop aquests personatges, que es concentrin a la plaça Valldaura i després a la plaça Major.\nCom és habitual en els darrers anys, els Reis i el Carter Reial baixaran de les carrosses a la plaça Sant Domènec, i faran a peu el darrer tram: Born, plana de l’Om, carrer Sant Miquel i plaça Major. En aquest tram, l’organització de la cavalcada convida tota la ciutadania a rebre els Reis a Sant Domènec i acompanyar-los en el tram final fins a la Plaça Major.\nLa cercavila reial arribarà a la plaça Major entorn de les vuit del vespre. Abans, entre un quart de vuit i tres quarts de vuit del vespre, hi haurà l’ambientació de la Tuna Tuninya, que cantarà diverses nadales.\nA la Plaça Major els tres Reis faran l'adoració al nen Jesús, escena en la qual col·labora el grup de Teatre els Carlins. Després de diverses coreografies de la comitiva reial, Ses Majestats saludaran l’alcalde de Manresa, Valentí Junyent, i la corporació municipal, i pujaran a l’Ajuntament. Ja al balcó central de la casa consistorial, l’alcalde, en representació de la ciutat, els lliurarà la "clau màgica" perquè puguin deixar els regals a totes les cases i un d’ells dirigirà unes paraules a tots els infants i persones presents.\nA la realització de la cavalcada de reis col·laboren AVV Poble Nou, Bombers de la Generalitat de Catalunya, Casal Cultural de Dansaires Manresans, Els Carlins, Equip de maquillatge Lolita Rovira i alumnat de l’IES Guillem Catà, Grup Sardanista dintre El Bosc, Xàldiga, UBIC i UCC Caravaning Club del Bages.\nA partir de les dues del migdia, es prohibirà l’estacionament de diferents trams dels carrers del recorregut, i a partir de les sis de la tarda es tallarà al trànsit de vehicles als carrers per on discorrerà la cavalcada, així com dels carrers amb accés a aquests.\nAmb motiu dels desviaments de trànsit previstos per Policia Local, el servei de transport públic urbà Bus Manresa es veurà afectat en totes les línies del servei a excepció de la Línia 8 Perimetral-Estacions, de manera que modificarà els recorreguts per a utilitzar vies alternatives com Av. Bases de Manresa i carrer Barcelona o bé Passeig del Riu i Via Sant Ignasi.\nAbans de l’arribada dels Reis, hi haurà l’arribada del Carter Reial, el príncep Assuan, a la ciutat. Aquest dissabte és previst que el carter arribi a la plaça Major a les sis de la tarda després d’un recorregut amb cotxe i acompanyat d’un seguici musical que s’iniciarà a un quart de sis davant de l’església de Crist Rei, i que passarà pels carrers Àngel Guimerà, plaça St. Domènec, carrer del Born, plana de l’Om i carrer Sant Miquel.


Quan tot flueix… | Escola bressol Patufet\nQuan tot flueix…\n5 Mai, 2017 22 Mai, 2020 / Escola Bressol Patufet\nJa som al 3r trimestre i el joc dels infants a l’escola, amb ells, va evolucionant. Els infants s’atreveixen a desplaçar-se a espais diferents de la seva classe ja que les novetats que això els ofereix ja no els suposa un trasbals, sinó un descobriment del qual gaudir: materials diferents, nous elements amb els quals experimentar,…\nTambé els nous espais a la classe, pensats per garantir les noves necessitats de joc que els van sorgint, els conviden a un joc cada vegada més imitatiu. El grup s’ha anat consolidant, i això s’entreveu durant les estones compartides als espais, on sovint es respira un ambient de complicitat, diversió i entusiasme.\nFent l’arri -arri tatanet a les nines, pujant una escala per després saltar, jugant a amagar-se per després fer una sorpresa als companys, dient “fotoooo!” sostenint el telèfon mòbil i apuntant a on es vol fer el retrat, remenant la sopa al a cuina i oferint-ne un cullerot a qui es té al costat … Expressions espontànies d’afecte i tendresa, de consciència dels altres i farcides de ganes d’aprenentatge constant a través de les vivències!\n← Preinscripcions a les Escoles Bressols Municipals\nUn nou material a classe: les ampolles sensorials →


El viatge | Diari Maresme\nPer Rosa Artigas , a Creació Literària / Relats 3 de maig de 2013\nLa dona que em passà pel cantó desprenia una olor que em va dur a Andorra. Va ser el primer viatge que vaig fer sense els pares. Hi anàvem un grup d’amigues i el primer que vam fer va ser entrar en una perfumeria. Ens va atendre un jove francès, ho vam notar per l’accent, molt guapo, ros i ben plantat. El primer perfum que ens va ensenyar va ser el que he tornat a olorar avui, Rosa sensual, quins records tan meravellosos que m’ha portat.\nMe’l vaig trobar l’endemà i em va convidar a sopar. Vaig acceptar! El dia se’m va fer llarg, tot i que vam passar el matí remullant-nos a Caldea i la tarda de compres. A les nou el tenia palplantat davant de l’hotel. Em va portar en un restaurant francès a degustar uns plats que em ma vida havia menjat. Vam acabar la nit en una sala de ball molt romàntica ben agafats i bevent cava . Vam quedar l’endemà a les deu. Quan ho vaig explicar a la colla, em van titllar d’imprudent. Que anés amb compte, em van dir. Aquell noi sí que m’agradava de veritat i no volia deixar passar l’oportunitat de conèixer-lo, o sigui que vaig passar una mica dels comentaris de la colla.\nA les deu tornava a ser davant de l’hotel amb un quatre per quatre blanc que enamorava i amb dos parells d’esquís al damunt. Em va dir que pujaríem al Serrat, un poblet al nord d’Andorra dins la parròquia d’Ordino. Es troba a 1.540 metres d’altitud i, segons va dir ell, és un lloc ideal per esquiar.\nVam arribar en una mena de refugi petit, però molt acollidor. Em va presentar els seus pares, que semblava que estaven acostumats que el fill portés amics i amigues. Ens vam preparar per pujar a les pistes amb remuntadors. Quan pujàvem m’anava explicant els noms de les muntanyes i llacs que divisàvem. Què meravellós que va ser aquell ascens! Però no parlem del descens! Va ser vertiginós, quan passàvem ran dels arbres em donava la sensació que veia passar els pals de l’Ave. Després vam dinar amb els seus pares i la conversa va girar sobre nosaltres i la manera com ens havíem conegut. Segons van explicar, eren propietaris d’una cadena de perfumeries arreu d’Europa. Anava escoltant i al mateix temps pensava on m’havia ficat. Després de dinar vam anar a fer un volt en una motoneu. El lloc que va triar era un bosc d’avets ple de cérvols, cabirols i fins i tot vam veure una óssa amb la seva cria. Al final del bosc hi havia un petit llac glaçat i ell va treure uns patins i es va posar a patinar. El mirava de lluny fent voltes i salts, semblava un patinador professional. Quan vam agafar la moto va començar a nevar i en arribar al refugi no es veia res de tant que nevava. Per acabar-ho d’adobar, els seus pares ens van dir que la carretera estava tallada per culpa d’una allau i que no podíem tornar, i que tampoc no teníem cobertura al mòbil. Vaig pensar “Que no em passi res quan torni, que em diran de tot!”.\nVam estar dos dies incomunicats, però van ser els dies més meravellosos de la meva vida. Ens vam entretenir mirant fotos i passant vídeos de tots els viatges que havien fet i jugant amb un munt de jocs de taula. Després de sopar pujàvem cap a dalt de tot de la casa: hi tenien una piscina petita d’aigua calenta i ens hi banyàvem mentre vèiem la neu com queia sobre la teulada transparent. Creieu-me, va ser tota una experiència. Mai m’hauria pogut imaginar que el meu primer viatge sola seria tan emocionant.\nQuan vam arribar a l’hotel vaig trobar les amigues amb cara de pomes agres, però el més fort va ser veure els meus pares. No em van deixar ni parlar, ja m’havien recollit les coses. Al cotxe i cap a casa. Va ser un camí de tornada horrible i molt preocupada pel fet que no m’havien ni deixat acomiadar d’en Robert ni d’intercanviar telèfons. La meva por era no tornar-lo a veure en ma vida i que només fos l’aventura d’un viatge.\nNo patiu, no va ser així! Les meves amigues li van donar el telèfon, portem vint anys feliçment casats i tenim dos fills. Aquella aventura a Andorra, intentem tornar-la a viure cada any, perquè el record d’aquells dies encara els portem al cor.


LA PANXA DEL BOU: PREMIS, CÀSTIGS I MASCLISME SUBLIMINAL\nPREMIS, CÀSTIGS I MASCLISME SUBLIMINAL\nCom haureu llegit han atorgat el Premi d'Honor a un senyor molt conegut i valorat. No entraré en gustos literaris, en aquest tema tot és força subjectiu, jo no en sóc admiradora, d'aquest escriptor però jo no mano ni manaré. Va escriure, fa molts anys, uns contes interessants i innovadors, força originals. I para de contar, diria que la resta és fullaraca, escrits periodístics en castellà inclosos. Però ha merescut moltes lloances i li han rigut totes les gràcies, fins i tot li van dedicar una exposició fashion a Santa Mònica.\nEl món literari, el cultural en general, no és just i tot va a modes i tendències. Fa poc va morir el director d'orquestra López Cobos, després d'haver-lo lloat a fons de jove, fins i tot li van donar allò tan maco del Príncipe de Asturias tot just quan tenia uns quaranta anys, li van donar, també, molts disgustos, fins al punt de què se'n va anar a viure a Berlín. Podria posar molts exemples de coses així, catalanes i castellanes i de tot arreu. Passa amb els Nobel, n'han donat molts, de literatura inclosos, que no els entenc gens, la veritat.\nFa anys, molts, en una Escola d'Estiu em vaig apuntar a uns cursos de literatura catalana contemporània i la ponent, una professora de la universitat aleshores força jove, ens va deixar Monzó pels núvols i una gran part de la resta per terra. En aquella etapa vital jo encara confiava en l'honradesa objectiva dels experts, ara ja he perdut la fe, és el que té el pas del temps. Allà vaig saber de l'existència de l'escriptor i he d'admetre que aquells primers contes em van semblar molt originals. Però l'adoctrinament cultural diria que sí que funciona, tan sols cal veure les visites a les quals es porta els parvulets en el present i els pintors que es treballen a l'escola des de fa molts anys. I no cal entrar en temes de pontificats diversos, com els dels senyors Molas o Castellet, inqüestionables en la seva època. Tots som humans i perfectibles i qui estigui lliure de pecat que tiri la primera pedra, vaja.\nL'actriu que ha guanyat l'óscar d'enguany va per posar dempeus totes les nomenades, cosa extraordinària però que no és gens freqüent. El més habitual és escombrar cap a casa, en cultura, en política i en política cultural. Ja he comentat en alguna ocasió que el Premi d'Honor s'ha atorgat a més de quaranta homes i a mitja dotzena de senyores. Amb un amic discutíem en una ocasió sobre la concessió a Benet i Jornet, gairebé se'm va empipar perquè jo trobava que hi havia moltes dones amb més mèrits.\nVaig comentar una vegada, en una xerrada informal amb coneguts, que en aquests casos tan flagrants de diferència numèrica entre homes i dones aquestes coses s'haurien de lliurar tan sols a dones -n'hi ha de sobres- fins que el nombre s'igualés i els senyors i fins i tot algunes senyores em van mirar com si digués una absoluta boutade de les meves comentant coses com ara només faltaria això, quina ximpleria. També crec que l'edat s'hauria de tenir en compte, no som eterns i els reconeixements millor que ens els facin en vida que no pas en la imprecisa posteritat.\nMalauradament les dones premiades poques vegades mencionen o fan referència a aquelles que també ho mereixen, incloses les que no són del seu tarannà. I he de dir, en honor seu, que Benet i Jornet va ser l'únic que en rebre el premi va fer alguna referència a la desigualtat evident en el nombre de Premis d'Honor rebuts per dones.\nFa uns dies corria per la xarxa un vídeo sobre el Nobel i les dones científiques, ignorades fins i tot per gent del sector, homes, és clar. Jo era contrària a les paritats, fa anys, però crec que acaba per ser l'única manera de què es compti amb les dames i hauria de funcionar en molts àmbits, des de qualsevol debat ximplet de la tele fins a les altes esferes de la política passant per sectors diversos, com ara el sindical.\nA nivell personal em sap greu que s'hagi tornat a ignorar la trajectòria d'una escriptora de pes, encara viva. Considerant que a Joana Raspall, que no va guanyar el premi, li van començar a fer cas als cent anys i que Abelló va rebre el premi en qüestió als noranta la cosa fa pensar. Clara Simó el va guanyar l'any passat, em va semblar un premi més merescut que l'anterior, la veritat, quan també li havien donat a una dona, Oliver. Per no parlar del que li van donar a Pàmies, absolutament polític sectorial.\nEl Premi d'Honor, com el Sant Jordi, fa anys generaven debats espinosos, sovint fins i tot una mica cruels, però això vol dir que eren actes literaris vius. Ara no se'n canta gairebé ni gall ni gallina, fan sortir deu minuts a la tele nostrada el premiat, diuen quatre coses sobre l'acte de lliurament i, au, demà serà un altre dia. El Premi d'Honor ha estat molt controvertit i se n'ha qüestionat la necessitat i oportunisme però ja que existeix...\nAvui tot ha canviat, són una cosa més, gairebé un tràmit de prestigi i amb poc efecte comercial. Més enllà del reconeixement puntual, que sempre fa il·lusió, ni Oliver i Clara Simó són més llegides ara que abans. Amb els centenaris passa una mica el mateix, unes quantes reedicions, alguns actes de tràmit i pareu de comptar.\nEs dóna molt més bombo als premis de Can Planeta, que tothom sap que estan amanyats i que de literaris els en resta poca cosa tot i que, de tant en tant, fins i tot tenen la xamba de premiar algun llibret que no està malament del tot. I promocionen força dames, tot s'ha de dir, encara que siguin dames mediàtiques. Són tan ràpids publicant que l'endemà de la concessió ja els tens a la llibreria i, si fa falta, en català, castellà i el que toqui. Vendre és molt més difícil que escriure, composar, cantar o pintar, el meu actual professor de dibuix i pintura, molt bon pintor, comentava que això no ho ensenyen, a la Facultat de Belles Arts. Una peixatera del meu barri repetia sovint: el que no es veu, no es ven. Gran veritat.\nCom veieu, avui no he fet vaga d'escriure al blog.\nEtiquetes de comentaris: cultura, evocacions, opinió, Premi d'Honor de les Lletres Catalanes, societat\nets una esquirol... Conyeta a Banda, McDormand és més que una dona, és un monstre de la interpretació, i quan al premiat, mira, un xitxarel·lo pocasolta que s'ha quedat en l'eterna promesa del que podia haver estat i no ha arribat a ser. Per cert, del 'perquè de tot plegat', no vaig passar de la pàgina 6, i no és res personal, ans al contrari, com a personatge i articulista és molt interessant, això ja li passava al que anava a la tele a parlar del seu llibre, que les novel·les ni fu ni fa, i en canvi l'articulista i el mateix personatge eren molt interessants.\nFrancesc, com articulista és molt irregular i viu força del 'cuento', literalment parlant, de tant en tant l'encerta, però, qui no? Tot i que, vaja, en això dels gustos no hi vull entrar gaire car tot és molt subjectiu.\nNo soc una esquirola, sóc 'la ardilla hacendosa', he, he.\na més a més, els articles eren en castellà fins fa quatre dies, així que formen part d'un altre paquetet\nA AQUEST que dius que anava a parlar del seu llibre, tot i que em queia gros reconec que en aquell moment tenia raó, fan anar a la tele a la gent i després els tallen, no els escolten o no els deixen parlar i en això dels llibres és molt escandalós.\n"...a més a més, els articles eren en castellà fins fa quatre dies, així que formen part d'un altre paquetet... Cert, molt cert ¡¡¡\nCopio de la pàgina web de l'ômnium:\n"El Premi d'Honor de les Lletres Catalanes, instituït per Òmnium Cultural l'any 1969, és un reconeixement a la trajectòria d'una persona que "per la seva obra literària o científica, escrita en llengua catalana, i per la importància i exemplaritat de la seva tasca intel·lectual, hagi contribuït de manera notable i continuada a la vida cultural dels Països Catalans".\nMiquel, admeto que costa molt separar simpaties personals de valor literari, tots som humans i totes som humanes.\nXiruquero, la teoria està molt bé però sembla que depèn de com s'interpreti, hi ha qui creu que aquest premi el van inventar per 'no donar-li a Josep Pla', i segurament va ser així, després li van donar a Teresa Pàmies que gairebé havia estat estalinista i estiuejava a Can Ceausescu, el món és estrany i tot és relatiu.


Alaior comptarà per primer cop amb un mercat de Sant Antoni - EsDiari.com\nAlaior comptarà per primer cop amb un mercat de Sant Antoni\nL’Equip de Govern de l’Ajuntament d’Alaior ha organitzat un extens programa d’activitats per celebrar la festivitat de Sant Antoni, patró de Menorca.\nL‘acte institucional tindrà lloc divendres dia 15 de gener i consistirà en una conferència a càrrec del doctor Miquel Timoner qui versarà sobre “la odisea de los menorquines en La Florida: una emigración muy sufrida; una realidad floreciente”. L’acte es celebrarà a les 19 hores a la Sala d’Activitats Ciutadanes de l’Ajuntament d’Alaior.\nEn quan a les activitats per a joves, el mateix dia 15 s’oferirà un taller de cuina en el Casal des Bot a partir de les 19 hores. I una hora més tard sortirà des de la Plaça Nova una batucada doble amb els grups de Ferreries i el grup Esclat de Ciutadella.\nUna de les principals novetats d’enguany es la celebració d’un petit mercat de Sant Antoni durant el matí de dissabte, 16 de gener, a la Plaça del Ramal, amb venda de productes tradicionals i activitats complementàries, com els tallers de dibuix i pintura per als nens sota la temàtica de “Sant o Dimoni”. En el transcurs d’aquest mercat s’oferirà el “berenar de l’ermità”, a base de dàtils i taronges, que segons diu la tradició eren els aliments que podia disposar Sant Antoni al desert.\nA més, com a segona novetat cal destacar la presència física i corpòria del Sant acompanyat per un porquet, a partir de les 11 del matí durant la celebració del mercat. Finalment, una hora més tard actuarà al mateix indret el grup infantil Pinyeta Pinyol.\nJa a la nit, la Colla Gegantera d’Alaior organitzarà la tradicional torrada popular de sobrassada i botifarrons a la Plaça des Ramal. Per tant, a partir de les 19 hores s’encendran, per cinquè any consecutiu, unes gales al Carrer del Ramal i la Rondalla i Grup de Ball d’Alaior amenitzarà la vetllada.\nSant Antoni se celebrarà també a Cala en Porter gràcies a la molt bona disposició de l’Associació de Veïns. Per tant, el mateix dissabte dia 16 a partir de les 20 hores es celebrarà una torrada popular a la Plaça Gran i la música anirà a càrrec del Grup Folklòric Tramuntana de Ciutadella. En cas de mal temps els actes es traslladarien al local cívic.\nEl programa d’actes inclou l’actuació de la Coral Canticus, dia 17 de gener a les 19 hores a l’Esglèsia de Santa Eulàlia, i el tradicional glosat de Sant Antoni a càrrec de Soca de Mots, el mateix dia a les 20 hores a la Sala d’Activitats Ciutadanes de l’Ajuntament de la localitat.\nL’equip de govern municipal vol destacar l’esforç que suposa l’increment d’activitats organitzades per celebrar Sant Antoni a Alaior, amb l’objectiu de recollir les tradicions pròpies i fer crèixer la festa.\nD’altra banda, cal anunciar que la cercavila de dimonis que havia d’acompanyar la trobada de batucades el divendres dia 15 s’ha hagut de cancel·lar per motius tècnics.


Premisses filosòfiques i pedagògiques de la LOMQE | STEPV\nPremisses filosòfiques i pedagògiques de la LOMQE\nTípicament, el terme neoliberalisme es refereix a la filosofia político-econòmica que propugna la mínima intervenció d’organismes estatals sobre l’economia i la política. Així el paper de l’estat es redueix a garantir les llibertats individuals. Es focalitza en els mètodes de lliure mercat, en la disminució de les restriccions a les operacions de les empreses, i en l’establiment dels drets de propietat.\nEls principis bàsics, doncs, són:\nL’estat no ha de competir amb la iniciativa privada. Tots aquells serveis que puguen ser oferts pel sector privat han d’ésser privatitzats.\nEl dèficit públic és perjudicial per a l’economia, ja que absorbeix estalvi privat, fa augmentar els tipus d’interés i disminuir la inversió privada.\nLa protecció social garantida per l’estat de benestar i les polítiques redistributives són negatives per al desenvolupament econòmic.\nLa regulació del mercat de treball des de qualsevol altre organisme que no siguen les pròpies empreses, és intrínsecament negativa, ja que impedeix arribar al salari d’equilibri (equilibri entre l’oferta i la demanda de treballadors).\nTípicament una filosofia comporta una política, una economia i una educació. Per tant caldria un pacte per l’educació pública perquè no passara allò de viure en un estat de provisionalitat permanent en el món educatiu espanyol.\nEl govern espanyol prepara la setena reforma de l’Educació de la democràcia. No hi ha ministre d’Educació que no haja somiat en la seua “reforma educativa”. ¿Quina reforma educativa pot portar el ministre d’Educació, Cultura i Esport, José Ignacio Wert? Com anècdota, sabem que Wert és protaurí, que pensa que el 15M és una mainada d’anarco-comunistes illetrats i que els usuaris de webs de descàrregues són bàrbars. Gràcies al seu compte de twitter, a més, ens assabentem que li interessa el model educatiu proposat per “Amy Chua”, la dona xinesa coneguda com la Mare Tigressa per la seua defensa de l’autoritarisme com a pedagogia fonamental. Ara bé, no és anecdòtic que el màxim responsable d’Educació, en una conferència de 2010, assegurara literalment que “la Comunitat educativa no pot ser una Comunitat democràtica, perquè el procés educatiu no és democràtic”. Tampoc és anecdòtic que aquest tipus ja s’ha fet famós per les retallades i per les estrambótiques justificacions públiques que ha anat oferint d’aquests inqualificables saquejos del sistema educatiu públic. A més a més es partidari de subvencionar els col·legis que segreguen per sexe, té la voluntat de reduir el percentatge del temari escolar que decideixen els governs autonòmics i vol que l’alumnat tinga que decidir molt prompte sobre el seu futur (batxillerat o FP).\nNo és cert que les revàlides i una segregació primerenca de l’alumnat millore la qualitat. Concebre l’educació com una carrera d’obstacles aconseguirà augmentar el fracàs escolar i l’abandó escolar, augmentarà la segregació classista i reduirà la igualtat d’oportunitats per a l’alumnat d’origen humil, perquè l’única cosa que persegueix és formar mà d’obra barata per a un mercat de treball precari i en rotació. És un desbarat equiparar pobresa amb poca capacitat per a l’estudi en l’alumnat que tinga una situació socioeconòmica desfavorable. Elimina progressivament la comprensivitat i la igualtat d’oportunitats durant l’etapa obligatòria en educació. Segregar des dels 13 i 15 anys, segons els programes, és negar la capacitat de canvi en els jovens.\nLa ideologia de la reforma Wert es troba batejada pel neoliberalisme. Per tant és una llei que crea suspicàcies, que porta recels i que ens du a un debat dens i incòmode prenyat de desconfiança. És un encrueliment de l’ala dretana i de les multinacionals amb la nostra educació pública.\nEl mercat no ha de ser el que oriente l’educació. És un error sotmetre els centres educatius a la competitivitat, establint proves externes per a oferir una classificació de col·legis segons els seus resultats, a fi que els “clients” puguen comparar i triar aquells que més avantatges competitius els aporte. En aquest mercat competitiu (neoliberalisme), les escoles es fan més selectives, rebutjant l’alumnat que presente més dificultats i que puga fer descendir els seus resultats i la seua posició en el rànquing. Es facilita la creació de guetos escolars. Eixa concepció comporta gestionar els centres públics segons les receptes de l’empresa privada, l’especialització dels centres per a oferir una oferta competitiva a la clientela, l’elecció a dit dels directors per l’administració, per fer-los especialistes en gestió empresarial i sense criteris pedagògics, la reducció de la participació de la comunitat educativa, eliminant la capacitat de decisió dels consells escolars en qüestions transcendents.\nLa incidència dels canvis polítics en el nostre món educatiu provocarà la construcció d’una cultura desitjada pel neoliberalisme (apanya’t com pugues i salve’s qui puga).\nTornem a un model d’educació dels anys seixante. La Reforma Wert no coneix l’escola que es fa hui en dia i per tant pot destruir molta faena feta i molta energia viscuda. Al mateix temps ens pot provocar la furiosa energia de combat que ens proporciona la desesperació quan reflexionem el següent:\nDesapareix la visió de futur del que significa ser ciutadà que desenrotlla la seua personalitat sent crític i participant en la vida pública.\nEns lleva la possibilitat de percebre la pedagogia com una pràctica política i moral en un conjunt democràtic de la comunitat escolar, per la desqualificació defesa per conservadors i liberals de la pedagogia datada amb contingut polític, deixant-la de manera capritxosa aliada al mètode, el formalisme i la tècnica; no donant-se compte de la distinció existent entre educació política i educació polititzada.\nEns lleven la coordinació necessària dels diferents agents educatius que intervenen en la relació escola societat.\nQuasi desapareix la contribució de la institució educativa al procés de la normalització lingüística..\nÉs torna boirosa la relació entre escola i món del treballl.\nEns lleven la possibilitat de què l’escola tinga resposta als canvis socials.\nDesapareix el poder construir valors contradictoris amb valors dominants. El que serà el sòrdid present, tacarà els records bells del passat de renovació pedagògica, democràcia als consells escolars i participació en direccions col·legiades.\nNo podrem dur endavant una educació intercultural entesa com una resposta positiva, progressiva, democràtica al dret de totes les persones de viure i de conviure amb igualtat des del respecte a la diferència.\nLleva la possibilitat als estudiants d’assumir riscos, formular preguntes, a desafiar als poders, a valorar les tradicions crítiques i a reflexionar sobre l’ús de l’autoritat en la gestió del centre i en altres contextos pedagògics.\nDesapareix la realitat de voler una escola pública per a tots i totes i apareix el fet d’una escola concertada que amaga el fet que una part del sistema educatiu finançat amb fons públics no acompleix els principis d’accés igualitari, gratuïtat d’escolaritat obligatòria, no adoctrinament etc… ja que aquesta ideologia de la reforma reclama retalls pressupostaris i la privatització dels servies públics.\nFa desapareixer l’escola com un espai obert capaç de cosntruir un projecte de desenvolupament comunitari amb coordinació dels diferents agents educatius.\nL’impacte de la globalització econòmica, globalització de la informació i la comunicació, obri les finestres a la ventilació de la consciència social, l’espírit de suport i la voluntat de cooperació per fer entrar al fracàs escolar, dignificat i esculpit amb els informes PISA.\nDavant aquesta llei amagar el cap baix l’ala pot portar a conseqüències imprevisibles; de la mida de jugar-se les conquestes aconseguides amb tant esforç durant els darrers quaranta anys.\nCal una visió oberta i àmplia. Aquesta llei no serveix per tractar el problema del fracàs escolar com la dificultat que tot o gairebé tot l’alumnat que sofreix com a mínim l’ensenyament obligatori arribe a superar els cicles educatius i obtinga uns nivells de coneixement i de socialització bàsica acceptables per a un ciutadà. L’alumnat que manté una relació conflictiva amb l’escola, els que abandonen les aules abans d’acabar el cicle educatiu i els que obtenen resultats negatius en finalitzar els estudis de primària i de secundària és el 35% del conjunt de l’alumnat.\nLa reforma amb les retallades no aconseguirà una implicació professional més gran per part dels mestres, amb una organització escolar eficient, amb una màxima col·laboració dels pares i de l’entorn social i amb una administració educativa més preocupada per la qualitat. Per aconseguir que com a mínim el 90% de cada generació tinga èxit escolar, cal un plantejament més profund que la llei Wert no fa. Perquè no és cert que amb retalls aplicats i la contrareforma prevista l’escola siga de tots i per a tots. Molt al contrari, s’accentuarà el fracàs escolar en el sistema públic, es reforçaran les privatitzacions, apareixerà més segregació i tot açò serà l’inici del desmantellament de l’escola pública. No estem davant de la construcció de l’escola del futur, sinó davant de la volta a la pitjor escola del passat. El retorn a l’escola dels pobres i a la universitat per a rics.\nEn el súmmum del desvergonyiment, el ministre d’Educació pitjor valorat en la història d’aquest país s’atrevix a dir que no cal gastar més en educació, que amb menys recursos poden millorar els resultats. Quan portem una desinversió de 6.000 milions d’euros des de 2010 i es calcula que podem arribar a una reducció total de 10.000 milions d’euros fins 2015, ningú que tinga un mínim de rigor i serietat pot afirmar que no augmentarà el fracàs escolar i l’abandó escolar enjorn. El somriure del ministre quan diu aquestes afirmacions no dona pau i les seues paraules desesperen. L’exemple de Finlàndia està ací: major inversió i major reconeixement al professorat, igual a millors resultats. I aquests resultats són possibles perquè eixe país invertix en educació més d’un punt percentual del PIB que Espanya, més altres aportacions indirectes en forma de programes d’atenció a la família i la infància, gratuïtat en material escolar i menjadors i un sistema públic i gratuït en tots els nivells.\nAquesta llei posa en perill la cultura de participació.\nLleva la participació en el govern i en la gestió democràtica dels centres. Implica un retrocés democràtic per la gestió burocratitzada i un atemptat contra preceptes constitucionals com l’accés a la funció pública desde la igualtat, el mèrit i la capacitat, com demostra el cas de la contractació il·legal de natius anglosaxons a Madrid i la constant contractació de docents per part de l’escola concertada pel fil de l’amiguisme i ser de la família sense haver un control públic perquè són diners públics.\nDificulta viure la participació en el quefer quotidià, en les relacions interpersonals entre les diferents persones que conformen la comunitat educativa. Interssa reflexionar sobre la vida del centre educatiu en la cultura de la participació com a valor que impregna el quefer diari i que implica una predisposició dels agents educatius dels diversos sectors de la comunitat educativa a participar al mateix projecte per saber el valor educatiu que desapareixerà. Aquest valor s’explica en la relació de l’alumnat, dels pares i les mares, del professorat, amb el centre. Cultura de la participació no només per mitjà de la gestió escolar, l’acció tutorial, fer de mestre, sinó també amb la seua expressió en el projecte de centre com a valor i principi que presideix l’acció educativa, que ha d’embeure’s totes les àrees del curriculum, però també en l’organització i la trobada de sectors educatius en activitats de tipus complementari (xerrades, taules rodones, festes escolars…).\nNo vol saber res del protagonisme i compromís del professorat, famílies i alumnat amb l’educació pública. Aquesta llei amb el seu estil de retallades i desconfiança en l’escola pública pot trencar l’estat d’ànim del professorat i l’estat d’ànim és energia i si t’atures, t’afones.\nVol fer desapareixer el concepte de cultura de participació que implica una manera semblant de percebre, d’entendre, de sentir i de viure la vida del centre educatiu. És en la confrontació de postulats diferents, plurals, de posicionaments heterogenis, en convivència diversa, és en aquesta globalitat relacional que es construeix entre tots aquesta cultura.\nOblida que la cultura de participació es viu, no s’explica. Es viu en el context general del centre amb estructures organitzatives i de gestió democràtiques, amb canals que faciliten l’intercanvi de posicions entre els diferents sectors. Però també en el desenvolupament del curriculum amb la participació efectiva de l’alumnat en les decisions didàctiques en particular i en l’assumpció de responsabilitats en general.\nPassa absolutament dels principis de la cultura de la participació: democràcia o llibertat d’acció i elecció i autonomia per part del professorat i de l’alumnat, consens que permet el progrés i la millora de la qualitat de l’ensenyament, autonomia o llibertat dels centres en els diferents nivells educatius d’organitzar-se i governar-se d’acord amb els seus interessos i amb les limitacions que imposa la comunitat, coresponsabilitat o col·laboaració de tots i totes, dinamització associativa o crear estructures intermèdies de participació que faciuliten un primer debat, informació i comunicació o mecanismes àgils i eficaços que garanteixen el flux de la informació sobre els diferents assumptes escolars i la comunicació dels acords adoptats en les instàncies de govern democràtic del centre.\nNo accepta les línies d’acció participativa: promoure accions participatives en el propi centre, formar la comunitat educativa en la cultura de participació, reglamentació de la participació en el centre, informació i comunicació dels acords a la comunitat educativa, metodologia eficaç en les reunions dels òrgans de govern del centre i demandes a les administracions educatives.\nDavant d’aquests atacs a l’educació com a bé públic, a més d’augmentar la inversió, cal reivindicar un model inclusiu que reconega el dret a aprendre amb èxit escolar de tot l’alumnat; impulsant canvis curriculars, metodològics i organitzatius per a oferir millors respostes a la diversitat, amb especial atenció als que tenen més dificultats. Una escola per aprendre cooperant, com una aposta crucial en la reforma de la vida democràtica, no sols com una estratègia específica per a millorar el rendiment acadèmioc, sinó com a part d’una concepció vital i relacional. Una Universitat científica, crítica i autònoma. En resum, una escola de tots per a una sociatat de tots, més justa i més democràtica.\nPer cert, no és cert que els continguts hagen de centrar-se en lo esencial. Reduir el nombre d’assignatures i centrar la càrrega lectiva en uns continguts mínims i elementals, la qual cosa en la terminologia conservadora s’anomena “volver a lo básico”, empobrix el curriculum i l’educació. És el que Berlusconi va resumir amb el lema de les tres “ies”: “Inglese, Internet, Impresa” (traduït a Espanya, aquest últim, per “espíritu emprendedor”) i que a Espanya suposaria reduir el pes de les ensenyances d’humanitats i artístiques. És una decissió classista dedicar així el periode d’educació obligatòria a preparar mà d’obra barata i flexible, dotada amb uns coneixements instrumentals bàsics per accedir a un mercat laboral degradat.\nL’educació és una de les millors inversions que pot fer un país des de el punt de vista econòmic, perquè tot el que s’invertisca en prevenció s’estalviarà posteriorment en reinserció. A més té resultats positius des del punt de vista cultural, social, i polític, perquè ajuda a crear societats més cohesionades i amb una major qualitat de la democràcia.\nQué fer des de l’escola per no arruïnar-se i no deixar que els altres decideixen per noslatres? Promoure una educació democràtica i intercultural per a tota la població escolar, perquè tots i totes som molt diversos encara que per damunt de tot més iguals que diferents. Quelcom que exigeix una cultura escolar més calidoscòpica i contextos escolars més inclusius per afavorir la integració i la cohesió social.\nÉs obligat concloure que en aquesta estratègia en la qual es troba la llei Wert, hi ha altres objectius més profunds. I aquests no poden ser més que utilitzar la crisi i el deute com a valuosa excusa per a aconseguir destruir la major part dels drets laborals, socials i inclús polítics, que les societats europees han aconseguit amb grans sacrificis i lluites des del final de la II Guerra Mundial. No es podria entendre l’entusiasme de la patronal i els grans empresaris per aquestes mesures.\nDescarrega't aquest document en PDF


Els tres editors més importants del nostre país, (per ordre alfabètic: Glénat, Norma i Planeta de Agostini) han aprofitat les festes de Cap d'Any per treure al mercat moltes novetats interessants. De totes elles volem destacar-ne una de cadascun dels editors. De Glénat he escollit la darrera obra de Carlos Giménez, 36-39. Malos tiempos una visió de la nostra guerra civil narrada a partir de les memòries d'una persona que la va viure en una ciutat castellana. No he tingut encara l'ocasió de llegir-la però em permeto endevinar que serà una obra de la que se'n parlarà força. No puc deixar de pensar en la coincidència temàtica amb els darrers treballs de Julio Ribera, un gran dibuixant català que resideix a França, que dona una altre versió de la nostra guerra civil i la postguerra franquista, vista pels seus ulls de nen, en els àlbums Montserrat i Jeunesse bafouée malauradament no editats a Espanya.\nDe Carlos Giménez poca cosa cal dir que no es pugui trobar en aquest mateixa web. Es tracta, indiscutiblement, d'un dels grans mestres de la historieta espanyola que ha deixat obres imprescindibles a qualsevol biblioteca. Des de les seves extraordinàries aportacions a la ciència-ficció fins a les que descriuen la realitat socio-política del nostre entorn. Esperem i desitgem que aquesta darrera estigui a l'alçada de les millors.\nDe Norma cal destacar la publicació, fa un parell de mesos, del nou àlbum d'una sèrie que ens pensàvem definitivament acabada. Es tracta de Yo, Jolan, el volum trentè de la sèrie THORGAL, dibuixat, com sempre, pel polonès Grzegorz Rosinski però que ha substituït el seu guionista habitual Jean Van Hamme que darrerament començava a repetir-se excessivament, per Yves Sente que es va donar a conèixer com a guionista de La Maquinación Voronov, 14è àlbum de les aventures de BLAKE I MORTIMER, que va ser dibuixat per André Juillard, l'autor de LAS 7 VIDAS DEL GAVILÁN.\nEl canvi de guionista ha estat potser determinant per un altre canvi, el del protagonista. Malgrat que la sèrie conserva el nom, possiblement per motius de mercat, el protagonista ja no és Thorgal que passa el relleu al seu fill Jolan tal i com indica el títol de l'àlbum.\nTHORGAL és una sèrie que va passar ràpidament de la ciència-ficció a la fantasia i Sente, el nou guionista, accentua aquesta característica barrejant deus i mags. Llàstima però que el guió és una mica massa previsible.\nPotser el tret més característic de la producció de Planeta DeAgostini sigui el percentatge elevat de producció que dedica al còmic americà i als superherois. Això no impedeix que, de tant en quant, publiqui, a bons preus, obres mestres de la BD com La sangre de las bestias, el volum sisè de MURENA, que acaba de treure al mercat aquest desembre passat. Pel gener, a part dels volums que segueixen les ja conegudes sèries de BATMAN. AQUAMAN o de EL DETECTIVE MARCIANO, es pot destacar la publicació del primer número de LA SAGA DE CONAN que recull les millors aventures publicades cronològicament en una col·lecció que, segons anuncien, tindrà trenta-cinc volums. Una delícia pels afeccionats a aquest personatge. Afeccionats entre els quals, ho he de reconèixer, no m'hi compto pas. Potser perquè no sóc capaç d'entendre que, bo i reconeixent la qualitat del seu grafisme, es pugui sentir la més petita admiració pel model de personatge que ens proposen els guionistes.\nA vegades succeeix que l'aparició d'un bon àlbum en el mercat espanyol pot passar desapercebuda sobretot si es tracta d'una editorial de les què no ens inunda amb novetats. Això és el que ens ha passat amb un àlbum que Diábolo Ediciones va treure al mercat fa uns mesos enrere. Es tracta de Home Sweet Home el primer de la sèrie JAZZ MAYNARD publicat inicialment a França per Dargaud i obra de dos autors de casa nostra: Raule i Roger.\nJazz Maynard, trompeta de jazz i alguna cosa més, va néixer en el barceloní barri del Raval. La seva joventut abocada a la delinqüència el va fer marxar a Estats Units on aconseguí situar-se en el món de la música. L'avís, però, de que la seva germana també es troba a Nova York en mans d'una banda que l'obliga a prostituir-se li fa prendre una sèrie de decisions que l'acabaran fent tornar a Barcelona. Tornar-se a trobar, deu anys més tard, en els llocs que li eren coneguts no li estalviarà cap problema i, fins i tot, potser li afegirà alguna complicació més.\nRaule, un guionista barceloní nascut el 71 i format a l'escola Joso, ha construït una magnífica història en la qual no hi ha personatges plans, tothom intenta sortir-se'n el millor que pot d'un entorn cruel i per a fer-ho utilitza les armes que té al seu abast. Roger Ibáñez, també barceloní, sis anys més jove i ex-Joso, per la seva part, ha sabut visualitzar amb uns excel·lents dibuixos aquesta història.\nNo crec gens aventurat atrevir-me a afirmar que JAZZ MAYNARD, sèrie de la què inicialment s'han previst tres àlbums, serà una de les obres més important del còmic espanyol de aquesta dècada.\nPlaneta de Agostini ha anunciat les novetats que prepara per el proper Saló del Còmic. En d'altres webs més admiradores dels superherois trobareu prou informació pel que fa a aquest tipus de còmic. Per la meva part prefereixo destacar la publicació de diverses àlbums en un sol volum, i a preu mol econòmic, a l'estil del que, a França, es coneix com a "integrals".\nDues d'aquestes sèries són novetat absoluta aquí i una d'elles considerada per la crítica francesa com una de les millors obres de ciència-ficció que ha creat el còmic. Es tracta de Aldebaran el primer cicle, de cinc àlbums, de la sèrie LES MONDES D'ALDEBARAN, escrita i dibuixada per Leo, un volum de 248 pàgines al preu insòlit de 20 euros. La segona és EL CANTO DE LAS STRIGES d'Eric Corbeyran i Richard Guerianeau de 288 pàgines també al mateix preu, el típic còmic d'agents especials capaços de guanyar una pila d'enemics gràcies al domini de les arts marcials. En una instal·lació militar d'alta tecnologia quatre terroristes intenten matar el president del Estats Units. L'atemptat fracassa gràcies a la intervenció d'una noia desconeguda, una stryge, que, al igual que els terroristes, aconsegueix introduir-se i circular per l'interior de l'edifici malgrat els sofisticats sistemes de seguretat i a la pila de soldats que han d'impedir la presència de qualsevol persona no autoritzada. Conclusió, les tombarelles i patades són més útils que els mitjans electrònics.\nA més a més dues reedicions en format integral. La primera, un volum de 264 pàgines a 25 euros, el recull de diverses històries del western COMANCHE amb guions de Michel Greg i dibuixos de Hermann. La segona la reedició, també en volum únic, de La estrella del destino d'Stephen Desberg i Enrico Marini.\nTeniu més informació de les sèries ALDEBARAN i COMANCHE a l'índex que hi ha a l'esquerra en aquesta mateixa pàgina.


Estats financers Pro Forma (exemples) | 4 tipus principals\nQuè són els estats financers Pro Forma?\nEstats financers pro forma es refereix a la presentació d'informes dels estats financers actuals o projectats de les empreses en funció de determinats supòsits i esdeveniments hipotètics que poguessin haver-se o puguin succeir en el futur. La direcció de la vostra empresa pot incloure o excloure línies de comanda que consideren que poden no mesurar amb exactitud les seves estimacions.\nTipus d'estats financers Pro Forma\n# 1 - Projeccions\nPro forma de tot l’any projecta els estats financers i el potencial de beneficis de l’empresa en funció dels resultats de l’exercici actual i de pocs supòsits. Aquestes declaracions es presenten a la direcció de la companyia i als inversors i creditors.\nCom a analista financer, s'espera que creeu aquestes projeccions d'estats financers pro forma de les empreses. Per exemple\n# 2: finançament\nLa projecció pro forma del rendiment de la companyia es pot utilitzar per mostrar a inversors potencials en cas que la companyia estigui buscant nous fons. L'empresa pot preparar o no diferents tipus d'estats financers pro forma en funció de les necessitats de finançament i del tipus d'inversors i dels canals de finançament utilitzats.\nMés informació: curs de modelització de capital privat\n# 3 - Anàlisi de fusions i adquisicions\nLa companyia pot crear declaracions pro forma tenint en compte l'adquisició / fusió d'un altre negoci / empresa. La companyia crearà estats financers dels darrers 2-3 anys, tenint en compte l’adquisició i tenint en compte el seu impacte. Aquest enfocament és útil per estimar l’impacte d’una adquisició en el finançament de la companyia.\nMés informació - Curs de modelatge de fusions i adquisicions\nLa companyia pot fer supòsits com els costos nets d’adquisició del negoci, aspectes positius de les sinergies i els guanys en propietat intel·lectual i estimar l’impacte total en els estats financers. Aquest mètode també es pot utilitzar durant un període de temps més curt, com ara un any donant detalls sobre el rendiment de la companyia en cas que es faci l'adquisició.\nAquestes anàlisis i declaracions pro forma ajuden els inversors i accionistes de la companyia a entendre millor l'estratègia de gestió en la gestió del negoci.\n# 4 - Anàlisi de riscos\nEls estats pro forma es poden utilitzar en l'anàlisi de riscos. Aquests estats analitzen la informació financera de la companyia tenint en compte el millor cas i el pitjor dels casos, de manera que els gestors financers tinguin una millor visió de com diverses decisions poden afectar la salut financera de la companyia.\nEstats financers Pro Forma vs. GAAP?\nSi una empresa tenia un cost únic, és possible que no reporti aquest cost a l’estat financer pro forma tenint en compte que és un cost únic i, si s’inclou, no mostra el rendiment operatiu de l’empresa. No obstant això, segons els PCGA, haurà d’informar del cost únic i, per tant, afectarà negativament els ingressos nets de la companyia.\nEls estats financers pro forma poden ser un bon indicador per a la Companyia per mostrar als inversors les previsions típiques de guanys, però l'eliminació del cost únic fa que la Companyia sembli rendible quan potser està perdent diners.\nA continuació es mostra una mostra de l’estat d’operacions Pro forma:\nProblemes relacionats amb l'ús d'estats financers Pro Forma\nMoltes empreses tendeixen a manipular aquests estats financers incloent o excloent diversos elements. Vegem alguns exemples:\nEn general, les empreses no inclouen la depreciació, l’amortització, els costos de reestructuració o de fusió, els costos puntuals, les opcions d’accions dels empleats i els pagaments d’accions, etc. línies de comanda. No obstant això, segons els estats financers GAAP, l'amortització i l'amortització es consideren despeses perquè hi ha una pèrdua en el valor dels actius.\nLes despeses puntuals també s’exclouen de la forma perquè no formen part habitual de les operacions i, per tant, són irrellevants per al rendiment de la companyia. No obstant això, aquesta despesa s'inclou als PCGA, ja que la companyia ha gastat l'import i ha reduït el seu benefici net.\nAlgunes empreses exclouen els seus inventaris no venuts del balanç proforma. Això sembla contraintuitiu de per què ho faria una empresa? Tenir massa inventari no venut al balanç mostra una mala gestió de la companyia. O bé la companyia no pot mantenir la demanda-oferta o no pot vendre el seu inventari entre els consumidors.\nEls estats financers pro forma són molt informatius per als inversors, ja que mostren els diversos supòsits i projeccions sobre la informació financera de la companyia. Tanmateix, aquestes afirmacions poden variar substancialment dels fets reals i poden ser inexactes. Tot i que l’ús d’aquests supòsits no és fraudulent de cap manera, ja que els beneficis pro forma no estan regulats. Els inversors han de tenir precaució mentre utilitzen els estats pro forma i han de confiar en les xifres i els estats financers GAAP per analitzar el rendiment de la companyia. Els analistes i els inversors haurien de aprofundir i intentar trobar els motius de la diferència entre els estats financers pro forma i els GAAP.


Reforcem l'Agència de Desenvolupament Local - Ajuntament de Xirivella\nReforcem l’Agència de Desenvolupament Local\n(Xirivella, 30/01/19) L’Agència de Desenvolupament Local (ADL) de Xirivella ha contractat, mitjançant subvenció de la Direcció General d’Ocupació, un Agent d’Ocupació i Desenvolupament Local que reforçarà les accions i els projectes que gestionem des del departament.\nAquest reforç ens permetrà consolidar el Punt d’Atenció a l’emprenedor, on qualsevol ciutadà de Xirivella amb inquietuds emprenedores pot assessorar-se a l’hora de crear la seua empresa. T’ajudem a trobar la idea o l’oportunitat que justifique el risc i el treball de posar en marxa el projecte, t’acompanyem en l’elaboració d’un pla de viabilitat i et guiem en les tramitacions i la cerca d’ajudes i finançament.\nL’ADL és un servei de l’Ajuntament que fomenta la coordinació i afavoreix sinergies entre els diferents actors locals de Xirivella: públics, privats i del sector social.\nTreballem per assolir una constant i fluida relació amb el sector industrial i empresarial que ens permeta conèixer les seues necessitats i ajudar en la cerca de solucions efectives, promovent el coneixement dels fons europeus, les ajudes estatals i autonòmiques, els programes de formació i contractació de personal, etc.\n30 January, 2020 CarruselCarrusel


Junts per Tiana, la veu dels veïns i veïnes al ple: Problemes d'accessibilitat, seguretat i contaminació acústica i ambiental - Junts Tiana\nCal que s’adoptin mesures urgents i solucions al problema de seguretat, contaminació acústica i ambiental. El canvi de direccions de la Ciutadella ha provocat un increment del trànsit al carrer Matas. I els camions se salten la prohibició de passar per aquest tram amb total impunitat.\nEls problemes d’accessibilitat són evidents: Voreres estretes amb fanals i arbres, desnivell pronunciat entre calçada i vorera, carrer estret amb cotxes aparcats i alta velocitat de vehicles. I actualment, obres a la cruïlla amb el carrer Castellar.\nLlegeix aquí el prec que presentem al ple.


LA SERRANIA EN VALENCIÀ: 5a SETMANA DE LECTURA\n5a SETMANA DE LECTURA\nEn primer lloc, vull felicitar-vos per la manera que tinguéreu de comportar-vos ahir en l'excursió que férem al teatre. Les condicions no eren les millors, però us comportàreu de categoria. Sou uns cracks i així me n'aniré amb vosaltres d'excursió sempre que faça falta (ja farem alguna excursioneta a la muntanya quan faça més solet...).\nEn segon lloc, vull recordar-vos que, com que hui hem continuat amb la lectura a classe, per al proper dia de lectura, que serà el 19 de febrer (perquè divendres que ve no podrem llegir, ja que són les Carnestoltes de Villar i tindrem concurs de murgues), heu de llegir fins a la pàg. 97.\nPel que fa a les paraules, haureu de buscar-ne les següents (més totes les que no entengueu de la part que llegireu a casa):\nDel capítol "Un altre comiat": torçar i bàcul.\nI del capítol "Els jardins del palau": uixer, estanys, heura, papallona, esgarips, basiliscos, grius, fènixs, hidres i númides.\nA més, i pel que fa a l'aspecte gramatical, haureu de subratllar tots els verbs que apareguen a la pàg. 96 del llibre i després classificar-los a la llibreta en dos grups: transitius i intransitius. Si no recordeu què són verbs transitius i intransitius, mireu-lo al llibre de gramàtica o als apunts, perquè ho vaig explicar un parell de vegades.\nAh! I aneu recordant tot el que hem llegit fins ara, perquè ja sabeu que quan acabarem de llegir el llibre de lectura, haureu de donar-me'n un resum i el millor resum de cada grup tindrà PREMI :-)\nPublicat per Teresa a 18:23\nAnònim 17 de febrer de 2010 a les 20:41\nTeresa,hem de entregar-te també les classificacións dels verbs en el treball de lectura o les hem de tindre només en la llibreta?\nTeresa 17 de febrer de 2010 a les 21:58\nNo, només heu de tindre-les a la llibreta, no són per a arreplegar-les, són per a corregir-les en classe. Això sí, passaré a revisar els deures de lectura com sempre, per posar-vos la nota.\nÚLTIMA SETMANA DE LECTURA\n2a PROVA D'EXPRESSIÓ ORAL DE LA 2a AVALUACIÓ\nCONEIXEM MÉS L'ENRIC VALOR\nTENIU LES CARNS TOLTES?


L'anàlisi d'Antoni Bassas: 'Banyar l'Estat de realisme el 21-D' (Antoni Bassas)\n"Diu Comín que hem rebut un bany de realisme, però l’Estat ha de comprovar també que la realitat no se’n va a cops de 155"\nTercera carta de Jordi Sànchez des de la presó\nAvui a l’ARA parlen un conseller a Bèlgica i un activista a la presó, Toni Comín i Jordi Sànchez.\nLa nostra corresponsal a Brussel·les, Laia Forès, li pregunta a Comín: “Com es va decidir qui marxava i qui es quedava?” I Comín contesta: “Vam quedar que cadascú, en funció de les seves circumstàncies familiars i personals, pensés quin risc preferia assumir [...] vam agafar el compromís entre els consellers, que recordaré tota la vida, que ens respectaríem sempre més la decisió que prengués cadascun de nosaltres”.\nI pel que fa a l’endemà de les eleccions, diu Comín: “Ha sigut un bany de realisme. Ara hem de triar el camí correcte i anar tan ràpid com es pugui, però sense caure esgotats. Quins objectius estratègics tenim? Molts. Ampliar el suport a Catalunya. Trobar les formes de pressió davant la societat espanyola que puguem exercir de manera no-violenta, democràtica i cívica. Que el projecte sigui conegut a Europa. A mesura que avanci podrem posar terminis”.\nHo diu Comín, a 1.300 kilòmetres de casa: ampliar el suport a Catalunya, trobar la manera democràtica de pressionar Espanya i Europa. És allò que els deia fa quinze dies: després del 21-D, en cas de victòria del sobiranisme, entrarem en una altra etapa en què serà més normal sentir el sobiranisme discrepar dels ritmes, de l’estratègia i de la tàctica. El preu que estan pagant dos governs (el del 9-N i el de l’1-O) i els Jordis obliga, per força, a fer un pensament, que no serà tan èpic.\nPerò en aquesta mateixa entrevista Comín adverteix: “Si no guanyem, els exiliats no podrem tornar mai i els presos trigaran molt més a sortir”.\nI aquí és on l’entrevista amb Comín es troba amb la tercera carta que Sànchez ens envia des de Soto del Real. És una carta estremidora, literalment, perquè comença explicant que “els dies i sobretot les nits comencen a ser freds a Soto del Real, al peu de la Sierra madrilenya. Sorprèn, però, que la calefacció només funcioni a la zona de les visites exteriors de familiars i advocats i no a l’interior dels mòduls, tot i que és una manera de fer sentir a les visites la suposada calidesa de la presó. Desconec si la fiscalia belga ha demanat informació sobre la climatització a les presons espanyoles; si algú pot, però, que els expliqui que a les cel·les no hi ha radiadors, que les parets són d’un fred i trist formigó i que les finestres no ajusten. I que en els espais comuns els pocs radiadors que hi ha, de moment, són decoratius. Molt ecològic i sostenible, tot plegat. De fet, si els interns podem anar amb samarretes tèrmiques, polars i anoracs per dintre el mòdul, per què malbaratar energia? Que ningú pensi que un cop sortim de la presó i el president Puigdemont pugui tornar dignament i sense risc de trepitjar la presó, tot estarà resolt. Amb l’autogovern intervingut, les penes de presó [...] els boicots (suggereixo que algú s’interessi pel boicot que la fruita catalana va rebre durant el mes d’octubre a Mercamadrid), algú podria tenir la temptació de pensar [...] el problema que Espanya té amb Catalunya ja s’ha resolt. Quin error!”\nI, certament, la manera més immediata de dir que el problema no està resolt és a les eleccions del 21-D. Diu Comín que hem rebut un bany de realisme, però l’Estat ha de comprovar també que la realitat no se’n va a cops de 155. Que té un problema amb la realitat si dona per bo aquell increïble, insultant esquema de la jutge Lamela que els ensenyàvem ahir, que deia que el Govern, el Parlament i la societat civil catalana formaven part d’una organització criminal.\nSi al segle XXI organitzar una referèndum a partir d’una majoria absoluta al Parlament al qual van més de 2 milions de persones sota les porres i les amenaces és matèria criminal, Espanya té un problema a Catalunya per unes quantes generacions. En nom de la realitat no s’ho pot permetre. En nom de la realitat, el 21-D s’ho ha de trobar a les urnes.\nERC i el PDECat prioritzen pel 21-D el diàleg a la unilateralitat


L'AVL torna a estar plena - Levante-EMV\nL'AVL torna a estar plena\nL´acadèmia valenciana de la llengua celebra el primer ple amb els vint-i un membres\njonathan niclós | valència 16.07.2016 | 04:15\nEls nous acadèmics d´Acadèmia Valenciana de la Llengua (AVL) s´incorporaren ahir al Ple de l´entitat. Amb els set nous membres, l´AVL torna a la seua composició inicial de 21 acadèmics, que seguiran amb el seu objectiu de determinar i elaborar la normativa lingüística del valencià.\nTot el plenari, abans d´iniciar-se la sessió, en una expressió de dol i condolences, guarda un minut de silenci en memòria de les víctimes de l´atemptat terrorista ocorregut dijous a la nit a la ciutat francesa de Niça.\nEls nous components s´han incorporats en diferents seccions, totes elles especialitzades en un camp de la llengua. A la secció de Terminologia i Llenguatges Específics, s´han incorporat: Josep Martines Peres, professor de Filologia de la Universitat d´Alacant; Immaculada Cerdà, tècnica de Normalització Lingüística de la Diputació de València; Abelard Saragossà, professor del Departament de Filologia Catalana de la Universitat de València; i Carme Miquel fundadora d´Escola Valenciana. A més, Miquel també s´ha sumat a la secció de Foment de l´Ús del Valencià.\nPel que respecta a la secció d´Onomàstica, part de la lingüística que estudia l´orige i la transformació dels noms propis, s´han unit els acadèmics: Cerdà, Martines i a més, Brauli Montoya, professor de Filologia de la Universitat d´Alacant. L´última secció en la qual s´han introduït els nous acadèmics és la de Tècnica de Lexicografia i Gramàtica, que s´han sumat els ja esmentats Montoya i Saragossà; però a més, Rafael Ramos Albarajín, filòleg i director de l´Institut Interuniversitari de Filologia; i Joan Francesc Mira, escriptor, antropòleg i sociòleg. Mira també s´ha incorporat a la comissió Tècnica de Textos.


Heliópolis - Enciclopèdia Encydia-Wikilingue, de heliópolis wikipedia\nheliópolis - Wikilingue - Encydia\nPer a altres usos d'aquest terme, vegeu Heliópolis (desambiguació).\nError en crear miniatura: 20px\nSota Egipte: Heliópolis.\nHeliópolis va ser una important ciutat de l'Antic Egipte, capital del nomo XIII del Baix Egipte.\nLa ciutat estava situada al nord-est de la ciutat del Caire (prop de l'actual aeroport), una mica allunyada de la ribera occidental del Nil, a la qual estava connectada mitjançant un canal. Nom egipci: Iunu. Nom grec: Heliópolis. Nom copto: On. El seu nom egipci va ser Iunu que significa "pilar". El nom d'Heliópolis és d'origen grec: Ἡλίου πόλις o Ἡλίουπόλις i significa "ciutat del Sol", ja que la ciutat era la seu principal del culte al déu solar Ra. Va ser una de les tres ciutat més importants de l'Antic Egipte juntament amb Tebas i Memfis. Els coptos la van conèixer com On.\nHistòria La ciutat apareix ja nomenada l'any 3000 a. C. Durant la dinastia II va ser un important centre astronòmic. El gran sacerdot tenia el títol de Cap dels observadors. Durant el regnat de Dyeser, aquest títol corresponia a Imhotep.\nÉs probable que el Temple Solar d'Heliópolis fos similar al tipus de temples solars d'Abusir , construïts durant la dinastia V que, cap a l'any 2400 a. C. va establir el culte a Ra com a culte principal. S'han trobat restes de la muralla i d'algun temple, dels quals el principal havia de ser el d'Amón i el de Ra. Es conserva un obelisc de Senusert I, dinastia XII, així com restes d'una capella de Dyeser. Un deixant de la dinastia XVIII commemorava el tancament mitjançant murs del recinte del temple. També s'han trobat estàtues i restes de construccions de la dinastia XIX.\nCap a la meitat del segon mil·lenni abans de Crist, la ciutat va arribar a la seva màxima esplendor. Cap al 1300 a. C. va aconseguir la seva màxima extensió; el declivi comença durant el primer mil·lenni.\nHeliópolis va ser destruïda durant la invasió persa del 525 a. C. i més tard en el 343 a. C. Després de la fundació d'Alexandria , la ciutat va quedar marginada i va ser despoblant-se lentament. Al segle I a. C. era ja una ciutat pràcticament deshabitada. Al següent segle, la major part dels monuments van ser traslladats a Alexandria i Roma. La resta va servir com a pedrera de materials, emprats per construir edificacions al Caire durant l'Edat Mitjana.\nLa zona d'Heliópolis va ser comprada per una companyia privada a principis del segle XX i durant el període de protectorat britànic es van construir edificis i es va repoblar amb coptos i estrangers. Amb el creixement del Caire, la capital la va incorporar com un barri més de la ciutat durant la segona meitat del segle XX.\nIunu en jeroglífic\nObelisc de Sesostris I.\nEstàtua de Sesostris I.\nEstàtua de Sethy II.\nHeliópolis, en egiptologia.org\nObelisc de Sesostris I i la seva geolocalización\nCoordenades: 30°07′46.3″N 31°17′20″I / 30.129528, 31.28889\nCategoria: Ciutats de l'Antic Egipte