Escrit per Rachel Moreno\tdijous, 9 de maig de 2019 15:28\nDesprés del cop, les redaccions van ser reduïdes al mínim. La professió de periodista també es va precaritzar. Hi ha poques persones periodistes fixes, i més free-lancers, les quals han de produir contingut afí als interessos i a la línia política dels amos dels mitjans, per garantir la continuïtat del seu treball.\nA les redaccions hi ha, avui, una presència més gran de dones. I com passa sempre quan una professió es "feminitza", els salaris es redueixen.\nEn els mitjans alternatius la situació financera és precària. Jo, per exemple, tinc dos programes en dues ràdios comunitàries. En el primer sense cap benefici i amb el segon es paga alguna factura al mes.\nLa pluralitat i la diversitat\nEls dos principis més grans del bon periodisme: la diversitat i la pluralitat han desaparegut simplement dels grans mitjans.\nEs mostra sempre els mateixos estàndards visuals, no reflectint la diversitat que compon la gent brasilera. I seleccionen a un determinat punt de vista, a qui es dóna veu, com si fos l'única. És a dir, els "amos dels mitjans" seleccionen i decideixen el que anem a veure i el que no anirem a veure, així com el que pensarem respecte al que decideixen mostrar-nos.\nQueda l'anomenada "premsa alternativa", lluitant sempre contra la precarietat financera i aconseguint només bombolles petites de la població. I així, si és que multiplica, no s'acobla.\nEls grans mitjans de comunicació van tenir una participació activíssima en el cop que va devastar el Brasil, que segons Inácio Lula da Silva, hauria començat a les manifestacions de 2013 i que va donar lloc, el 2016, a l'acusació contra la president Dilma Rousseff. Va seguir amb la detenció de Lula per impedir-concórrer a les eleccions, sota la complaent mirada dels grans mitjans i mancats de crítica respecte al "procés electoral" ple d'irregularitats i basat en gran divulgació de notícies falses.\nD'altra banda, el pla dels guanyadors de les eleccions es caracteritza com a projecte a llarg termini. Per això fan de tot, també en termes educatius per garantir la desinformació de la generació següent, ja que havien conclòs que l'educació de bon nivell és només per a l'elit, dibuixant un alternativa espantosa per a les escoles públiques, per a les universitats. S'han retallat un 30% dels recursos federals, més enllà de la retallada de l'aportació de recursos per a la investigació, tenint com objectiu la seva desmantellament i privatització.\nLa imatge de la dona en els mitjans brasilers\nLes dones, i les seves demandes, han sofert d'invisibilització i homogeneïtzació selectius (absència de diversitat i pluralitat). El que tenim en els mitjans és la reproducció simple d'estàndards i valors més conservadors. Cal la diversitat de la nostra imatge, hi ha manca de pluralitat dels punts de vista, la tendència és banalitzar la violència de gènere o, en cas que aquesta impliqui una figura amb potencial per garantir l'audiència, la violència és espectacle ad nauseam.\nLa violència simbòlica també és present a través de la reproducció perpètua d'estereotips i de preconceptes. Prou per recordar que apareixem en només el 18% d' "els espais seriosos" (com els diaris, segons un investigació internacional biennal de la UNESCO) i quan apareixem és sistemàticament com a víctimes o testimonis, gairebé mai com a especialistes; però les dones acumulen avui una mitjana de 4 anys més d'estudis que els homes i que som el 52% de la població brasilera.\nAquesta imatge i reproducció de la violència veritable o simbòlica tenen òbviament conseqüències i influencien en la cultura. Impacten en la formació de la subjectivitat, bloquegen l'avanç de les nostres demandes, naturalitzen i perllonguen les diferències, la violència de gènere, els estereotips i els preconceptes.\nLimitació i criminalització de la participació social\nEls espais col·legials / socials - com consells, comitès i fòrums - tenen la seva participació revocada pel govern actual. Aquest va explicitar la seva intenció de criminalitzar els moviments socials, com el MST (Movimento Sem Terra) i el MTST (moviment dels treballadors sense sostre), fet que amenaça de ser només el començament.\nViolència i armament\nInforme anual de les Violacions a la llibertat d'expressió - l'Article 19 de la Constitució-, que compila i analitza les greus violacions contra les comunicadores i els comunicadors, va registrar al Brasil, el 2018, 35 casos de greus violacions (26 amenaces de mort, 4 homicidis, 4 temptatives d'homicidi i un segrest) que representa un augment del 30% de violacions greus, comparat amb l'any anterior.\nI en els primers 100 dies del govern de Jair Bolsonaro ja van ser registrats 10 casos emblemàtics de violació a la llibertat de la premsa.\nFinalment, en una probable contrapartida de l'ajuda a la indústria d'armament per la seva elecció, Bolsonaro va signar un decret presidencial avui, que estén el dret de diverses categories de portar armes, incloent-hi els / les periodistes a la llista.\nLa Federació Nacional dels Periodistes (FENAJ) va fer ja pública la seva posició de la defensa de l'estatut del desarmament, aprovat després d'una àmplia discussió nacional (22/12/2003), i per dir que la propietat d'armes de foc per a la població és determinant per a les morts accidentals, així com denunciar que contribueix significativament en l'augment de la violència social. A més que la responsabilitat de la seguretat dels i de les periodistes és de l'Estat i de les empreses, que no és transferible.\nTenim 630 persones visitants en línia\nVisites del contingut : 20832592


Anàlisi d'una època a través de les relacions de comerç a la Mediterrània\nTudela estudia els regnes de Mallorca i Aragó i la República de Gènova a la seva tesi doctoral\nSebastià Bennàssar | 26 octubre 1998\n«Tota la història de la Mediterrània es regeix per tres cicles que se succeeixen repetidament: estabilitat, desestabilitat i guerra». Aquesta és una de les idees principals de la tesi doctoral que fa poc més d'un mes va presentar i llegir Lluís Tudela Villalonga, un jove mallorquí que de llavors ençà és doctor europeu en història per la Universitat de Barcelona.\nLa seva tesi doctoral analitza les relacions del Regne de Mallorca, la Corona d'Aragó i la República de Gènova entre el 1336-1349. Tudela analitza el final del Regne de Mallorca i el darrer intent per part de Jaume III de reconquerir l'Illa.\nEl treball de Tudela ha estat dirigit pel doctor Antoni Riera, catedràtic d'Història Medieval de la Universitat de Barcelona.\nUna de les principals novetats que ofereix la tesi és que conta la història de la relació entre els tres països des dels tres punts de vista dels implicats. Tudela ha emprat per a les seves investigacions prop de set anys i ha fet el buidatge documental referent a l'època de l'Archivio di Stato, de Gènova, l'Arxiu Capitular de Mallorca i l'Arxiu Històric de Mallorca i els arxius de la Corona d'Aragó, Municipal de Barcelona, Capitular de Barcelona i Arxiu de Catalunya.\nTudela es va decidir per aquesta temàtica perquè des de sempre l'havien interessat les relacions comercials que es desenvolupaven a l'edat mitjana des de Mallorca i com a través d'aquestes relacions es vertebrava l'estratègia a la Mediterrània dels regnes implicats.\nPrecisament, una altra de les anàlisis en les quals ha aprofundit l'investigador és la d'aquest comerç. «Hem de pensar que és un camp molt ample, ja que des de Mallorca es comerciava molt freqüentment amb el nord d'Àfrica, la península Itàlica i les seves illes satèl·lit, Orient i l'Imperi Bizantí, però també amb Flandes, Anglaterra i amb Gènova i Barcelona».\nUna altra de les idees principals que es desenvolupa a la tesi és que la guerra definitiva de la Corona d'Aragó i el Regne de Mallorca del 1343 fou deguda a l'aliança entre Gènova i aquest Regne. L'amistat política dels dos regnes no oferí altra solució als monarques aragonesos que emprendre una guerra llarga contra Mallorca per tal d'atemptar contra els interessos genovesos a la Mediterrània occidental, una àrea molt cobdiciada per les tres potències que centren l'estudi.


Aristòcrata i obrer: de gener 2010\nEscrit per aristocrataiobrer a 18:36 5 comentaris:\nMisèria i desesperança. No m'estranya que molts vilatans de Castella la seca emigressin a les ciutats o a l'altra banda de l'Atlàntic, i axò que "el pueblo no era un desierto (...), en cada obrada de sembrado o de baldío alentaban un centenar de seres vivos". Un món per descobrir, ric i aspre, que cal defensar amb les dents i amb pregràries contínues contra les inclemències del temps. Unes formes de subsistència i de propietat que es mantenen matant si no hi ha alternativa. Gent de poble que fa les coves habitables i converteix les rates en gastronomia ("-Son buenas, Jefe, por éstas. Fritas con una pinta de vinagre son más finas que codornices"). Gent de poble que parla un castellà més ric que qualsevol universitari d'avui però que és incapaç de concebre conceptes abstractes, coses que "no existen" com ara la inflació: "llegó la guerra y la gente empezó a contar por pesetas y en las licitaciones se pujaba por veinte y hasta por trenta mil y a esas cifras él no alcanzaba porque además había de multiplicarlas por cuatro para reducirlas a reales, que era la unidad que és manejaba".\nEls que manen són els que manen, una jerarquia molt marcada, inamovible i sagrada, al Alcalde se'l veu com un del poble però anomenar el Gobernador Civil provincial és posar-se a tremolar. El que més els importa és la imatge, que Espanya estigui de bon veure sobretot a l'estranger, per això els manaires volen el progrés i no el que hi ha, que "luego vienen los turistas y salen con que vivimos en cuevas los españoles, ¿qué le parece?". Les misèries que patim en la societat i l'economia espanyoles vénen de lluny, fa dècades que es gestaven. Imatge i turistes. La novel·la narra tot això amb brevetat, respecte, curiositat i per sort sense gens d'escarafalls ni tremendisme, altrament seria il·legible.\nEscrit per aristocrataiobrer a 21:09 3 comentaris:\nEtiquetes de comentaris: Delibes Miguel


Un home de Déu\nInici > Un home de Déu\nPer Homenatge cívic al bisbe Carrera. Dc, 28/10/2009\nJaume Oliveras i Costa, periodista\nPublicat el 4 d'octubre de 2008 a El Punt \nHi ha molts títols que es poden donar a un eclesiàstic, i més si ha arribat a bisbe i atresora un llarg historial. No tots els qualificatius són bons, i encara menys encertats, malgrat que se’ls suposa una dedicació pastoral moguda pel ple convenciment en la fe i el desig de servir el missatge del Crist ressuscitat. Però hi ha eclesiàstics, fins i tot algun bisbe, que mereixen un adjectiu prou contundent, i a la vegada delicat, que no deixa dubte de la seva manera de ser: son l’exemple d’homes de Déu. I és aquest el qualificatiu que defineix més bé Joan Carrera i Planas: fou un home de Déu.\nPuc dir que naixia la meva fe adulta en una Badalona esperpèntica quasi al mateix temps que un jove sacerdot era nomenat rector d’una parròquia suburbial, la parròquia de Sant Antoni del barri de Llefià, en un moment que en aquell indret no hi havia església, no hi havia parròquia, no hi havia societat civil i, per no haver-hi, potser tampoc no hi havia barrí. El jove capellà era Joan Carrera, i el seu nomenament el portava a una empresa digna de titans. Fer parròquia, en un temps de despropòsits, no era fer un edifici que servís d’església, sinó que era pavimentar carrers, fer clavegueres, estendre un ramal d’electricitat o anar al bar a prendre unes canyes amb els desarrelats de torn. I dono fe que Joan Carrera s’esmerçà en aquesta feina, mentre es comprometia en el món social i polític i aconseguia aixecar quatre parets, per honorar Déu i ajudar els homes.\nBen aviat Sant Antoni de Llefià es convertí en punt de referència eclesial al cinturó de Barcelona, quan no era el mateix ser sacerdot titular d’una parròquia «de sempre» que esdevenir capellà obrer en un barri perifèric. Joan Carrera, però, sabé compaginar el servei als desvalguts amb el compromís de país i amb anhels intel·lectuals més profunds, i el seu àmbit d’actuació s’estengué fora de fronteres i acollí grups de tota mena, fins aquells que, vivint en barris benestants, se sentien orfes en la seva opció de fe. Talment, mossèn Joan acomboià gent del meu àmbit, uns anys més grans que el meu grup; i fou aleshores quan vaig anar descobrint el capellà compromés que tant necessitava com a referent d’Església.\nPotser fou el seu compromís social, acompanyat de l’influent figura d’un alcalde franquista molt ben relacional amb el bisbat d’aleshores, el que allunyà Carrera de la meva ciutat, però foren molts els que anàrem seguint la seva trajectòria i el veiérem, molts anys després, tornar de bisbe auxiliar i responsable de l’amplia zona pastoral on havia forjat la seva manera de ser. Retrobar Carrera a prop, com a bisbe, encara ens podia fer pensar que no tot era insensat en l’àmbit de la jerarquia eclesial, si bé ell també es torna mes prudent revestit de l’orde episcopal. Però Carrera demostraria que era un home forjat en la fe enfrontant-se fins i tot al bisbe que l’havia proposat com a auxiliar i no renunciant en cap moment a dir-hi la seva. En un pis d’un barri obrer de la seva zona pastoral, el bisbe hi establí la seva residencia, i durant anys ha corregut amunt i avall d’un país que s’estimava com pocs. Presenta la renuncia quan arriba a l’edat preceptiva, però s’ha mantingut actiu durant gairebé tres anys més, esperant les ordres de la jerarquia o els designis de Déu. Darrerament, he tingut la sort de compartir l’eucaristia en diverses ocasions amb l’amic bisbe, en alguna parròquia badalonina o en l’íntim silenci de la cartoixa de Montalegre. I, ara més que mai, el silenci s’imposa. Però tinc l’absoluta seguretat d’haver conegut un home de Déu.\nURL d'origen: https://www.catalunyareligio.cat/ca/blog/joan-carrera/un-home-de-d%C3%A9u


Podemos com a signe del temps – Miquel Àngel Maria\nDissabte, 15 de novembre de 2014 per Miquel Àngel Maria\nEn el debat social i mediàtic sobre l’ascens imparable de Podemos, són molts els qui es capfiquen a intentar esbrinar en què consisteix realment el projecte de Pablo Iglesias i el seu equip. Servidor també ho he intentat, però no me n’acab de sortir. Uns dies ho veig d’una manera, i l’endemà pens diferent. Un dia em semblen una cosa, i al cap d’una estona me’n semblen una altra. De fet, crec que en general no en sabem res: ni del que és, ni del que pot arribar a ser. I si m’apuren, em fa l’efecte que molts dels que s’hi han adherit entusiàsticament, tampoc no en saben encara gairebé res. Així les coses, crec que el fenomen Podemos diu més de nosaltres mateixos —de la societat en què ha emergit— que no pas d’ells. Es tracta d’un signe del temps que ens revela com som, més que com són, un esdeveniment que actua sobre la societat de la mateixa manera que ho fa un reactiu químic damunt la substància sobre la qual s’aboca: ens revela el seu estat, o els seus problemes. Així idò, el reactiu Podemos posa de manifest quatre febleses de la nostra societat en crisi.\nLa primera és, per emprar un concepte de Jacques Maritain, avui reivindicat per Francesc Torralba, el triomf de la novolatria. Si l’esperit reaccionari tem tot allò que és nou, i l’esperit progressista recela d’allò que és vell, la novolatria va més enllà, llença per la borda tot allò que véngui de més enrere que d’abans d’ahir, i s’enganxa a allò que és nou pel fet de ser nou. El novòlatra no es molesta a destriar, a discernir en la complexitat de l’herència rebuda, ja que està convençut que qualsevol cosa que estigui per venir serà millor que la que tenia. La novolatria no és un fenomen nou, però la nostra època —efímera, volàtil, camaleònica— li ha donat benzina.\nLa segona feblesa està molt relacionada amb la primera, i té a veure amb el ‘culte a l’emoció’ de què parla Michel Lacroix: ens movem a cop d’estímuls emocionals, de vibracions, d’excitacions, i cada cop menys amb la reflexió racional i/o sapiencial. Una moda massiva, la darrera proesa trencadora d’un esportista d’elit, un vídeo viral, una crisi de salut pública, una catàstrofe a l’altra punta del planeta: tot és susceptible de provocar una commoció, una abducció emocional, una pujada adrenalínica que ens dugui a actuar amb més cor que cap… fins que el proper cop d’efecte s’endugui tots els trumfos. Ara també la política, convertida en un espectacle més del gran circ, funciona així. La confiança en el líder polític que ens mereixia més credibilitat és substituïda per l’adhesió al profeta que ens suscita més feeling.\nLa tercera són els canals a través dels quals s’escampen els fenòmens que estimulen o la novolatria i el culte a l’emoció. No crec que tengui sentit la contraposició entre mitjans de comunicació tradicionals i nous mitjans de la societat de la informació. El que es demostra és que la combinació de tots dos —bàsicament televisió més xarxes socials— té un enorme poder de convocatòria, seducció i persuasió. Qui aprengui a manejar aquests fils, en té molt de guanyat.\nI la quarta és la ingenuïtat sobre els límits de la política en l’era de la globalització neoliberal. Yes, we can, deia Obama. I ja ho veim, ara: bona part del seu descrèdit i dels mals resultats de les darreres eleccions tenen a veure amb la impossibiliat de donar compliment a unes expectatives excessives, a unes promeses que no podia complir, no per falta de voluntat o de decisió, sinó de poder. Però com que vivim en la societat de l’autoajuda, el pensament positiu, la reinvenció de mi mateix i del voler és poder, els discursos que facin seus i amplifiquin aquests valors tenen, en el curt termini, possibilitats importants d’èxit.\nTot açò, al capdavall, no prejutja la qualitat, ni la sinceritat, ni el rigor de Podemos. Si és veritat que, com diu Josep Maria Quintana —i jo ho crec—, tenim els polítics que se’ns assemblen, no tenc cap dubte que ara és l’hora de Podemos. El temps, i el que en facin els seus responsables, ens diran si es tracta d’una alternativa sòlida, o si tot plegat no era més que un nou lerrouxisme del segle XXI, un quítate tu pa ponerme yo versió 2.0. Mentrestant, vostès em permetran que no me’n refiï gaire, i que em deixi la mosca al nas una estona més. Jo no he votat mai la casta, però ara tampoc pens votar allò que no sé què és. No m’interpretin malament: no estic dient que prefereixi dolent conegut que bo per conèixer. M’estim més bo i conegut, que també n’hi ha.


Administració de servidors a Sant Fruitós de Bages | ServeisTIC.cat\nAdministració de servidors a Sant Fruitós de Bages\nYou are here: ServeisTIC.cat > Administració de servidors a Sant Fruitós de Bages\nServei de gestió de servidors VPS per posicionament, i allotjament de pàgines i projectes d’Internet, d’empreses i professionals de Sant Fruitós de Bages.\nEls grup d’usuaris de servidors dedicats, el formen principalment empreses, i professionals, que necessiten disposar d’un servidor VPS en exclusiva, per emmagatzemar informació, instal·lar-hi un ERP, allotjar diversos dominis, pàgines o botigues online. Però en tractar-se d’empreses que es dediquen a feines molt diferents, no els hi resulta eficient, ni còmode incorporar una persona per fer-se’n càrrec. Resultant ser la millor estratègia subcontractar l’administració del servidor dedicat que utilitzarà l’empresa.\nEn aquestes àrees, a ServeisTic oferim la possibilitat de servei clau en mà i que llavors el client es faci e l’administració posterior al moment de l’entrega. Podent en qualsevol moment disposar del nostre suport per resoldre incidències. Naturalment també ens podem cuidar de l’administració dels servidors VPS, en cas que el client ho prefereixi. Per acabar ens podem cuidar de l’atenció tècnica i el suport a l’usuari final, com si fos un client propi.\nLes característiques de hardware dels servidors VPS que preparem pels nostres clients, en cada cas depenen de les necessitats del projecte, de manera que, en projectes petits, es pot utilitzar un servidor amb menys recursos, i en cas que tingui necessitats més exigents, caldrà que disposi de més nuclis, ram….\nTot i això, el que sí que podem donar és informació respecte a operativa en el relatiu a treballs de configuració, manteniment i administració de servidors VPS.\nDurant les primeres setmanes després de l’activació dels serveis, sempre cal fer un seguiment de servidors i VPS, per garantir que les funcionalitats s’executen adequadament, i alhora es pot millorar la resposta del sistema.\nEn la migració es comencen a consumir hores de manteniment incloses en el servei|l’administració del servidor VPS.\nDesprés de provar els serveis, i ja per finalitzar la comprovació de que tots els serveis funcionen correctament, procedim a la migració de dades cap al nou servidor VPN. En aquest punt ens podem trobar diverses incidències. Per identificar-ne tantes com sigui possible, es donarà accés al nou servidor a alguns empleats per tal que provin tot el software del servidor dedicat, que han d’utilitzar.\nResulta força habitual que un cop s’ha entregat el servidor, al client necessiti alguna prestació que no s’ha tingut en compte, o que que el responsable s’hagi oblidat demanar alguna adaptació o bé programació que no s’implementa per defecte. En aquests casos, s’incorporen o bé modifiquen les funcionalitats restant aquest temps de la bossa d’hores inclosa en la contractació dels serveis, que el client pot consultar en tot moment des de la seva àrea de client.\nÉs freqüent que quan el nou servidor ja s’ha provat, acceptat per part de l’empresa i s’ha posat en producció, el client s’adoni de que li falta alguna cosa que no consta enlloc, ni ha indicat prèviament (per aquest motiu preferim que totes les modificacions s’envïn per e-mail), , el temps necessari es restarà de la bossa d’hores de servei tècnic incloses en el servidor dedicat.\nServidors dedicats administrats a Sant Fruitós de Bages:\nComplements a l’administració de servidors i VPS a Sant Fruitós de Bages:\nRegistre de dominis amb whois i panell de control per administrar els contactes, registrar dominis i efectuar les actualitzacions. En cas que el client tingui qualsevol entrebanc, des del servei tècnic, l’ajudarem per tal que el resolgui. D’altra banda, si l’usuari prefereix que ens fem càrrec del registre dels seus dominis, només cal que ens faci una trucada, i procedirem a fer els registres dels dominis que ens indiqui.\nA més del hosting, i registre de dominis, a ServeisTic també ens fem càrrec consisteix en mantenir la programació de pàgines web WordPress, així s’evita que la pàginaweb esdevingui vulnerable, i que es pugui utulitzar la pàgina per activitats il·lícites, que posin en risc la pàgina , la privadesa de les comunicacions, o bé enviïn spam codi maliciós i virus cap a usuaris externs.\nFa 15 anys que vam començar a treballar per millorar el SEO i el posicionament de pàgines. En cas que el client ho vulgui, podem facilitar una anàlisi de la seva pàgina web. I podrem proposar-li optimitzacions per tal de millorar el posicionament als resultats de cerca dels cercadors. Un cop proposades les millores, el client decideix si vol que ens en fem càrrec, o en cas que tingui un col·laborador de confiança, i prefereixi que se’n faci càrrec. En cas que sigui el col·laborador qui es faci càrrec d’aplicar les millores, estarem a la seva disposició per facilitar-li els aclariments que li calguin.\nHi ha clients que tenen diverses pàgines amb diversos dominis, ja siguin propis o de terceres empreses. Disposem del servei d’administració de servidors dedicats i VPS, aquest servei inclou des de la configuració fins el manteniment després de la posada en funcionament, així com la monitorització de l’estat dels servidors, que seguint les premisses establertes per ServeisTic, tant pot gestionar-lo el client, com demanar-nos que siguem nosaltres qui li faci les modificacions requerides, entre aquestes accions, s’hi inclouen la incorporació de nous dominis, afegir bústies, o les incidències.


Vol Biplaça en Paramotor - Alsnuvols - Àger - Vols Biplaça - Escola de Vol\nEl Paratrike és un paramotor biplaça que ens permet enlairar-nos i aterrar sobre rodes. és la versió motoritzada del parapent clàssic. Podem sortir a volar des del plà, sense tenir que pujar amb el cotxe a dalt de la muntanya, gràcies al petit motor que porta incorporat.\nEn lloc de pujar a dalt de la muntanya amb el cotxe i córrer per enlairar-nos des d’una pendent, pujarem volant amb la ajuda del motor i farem el descens amb el motor al ralentí igual que amb el parapent.\nEn tot moment estarem comunicats mitjançant uns cascos que s’activen per la veu i , apart de reduir el soroll que inevitablement fa el motor, podrem anar comentant coses pilot-passatger.\nLes millors hores per volar amb Paratrike són les primeres del matí.\nL’enlairament i aterratge es fan còmodament asseguts.\n• Ens enlairem i aterrem des del càmping La Vall d’Àger.\n• Guanyem alçada progressivament per gaudir del paisatge.\n• Apte per a tothom, perquè no cal córrer.\n• Pes màxim: 95kg.\n• Hi ha la possibilitat de contractar el reportatge fotogràfic, el seu preu és de 20€.\nFilmat des d’una càmera que porta el pilot i que permet captar imatges dels passatgers i del pilot durant el vol.\nVol Paramotor Experiència\nConsisteix en fer un vol d’uns 15 minuts de durada de la mà d’un expert pilot. Està pensat per a experimentar la sensació de volar de la forma més sencilla posible.\nDurada del vol: 15 minuts\nDurada de l’activitat: 30 minuts\nVol Paramotor Aventura\nConsisteix en fer un vol d’uns 20 minuts de durada que ens permet veure tota la vall d’Ager als nostres peus.\nDurada del vol: 20 minuts\nDurada de l’activitat: 35 minuts\nConsisteix en fer un vol d’uns 30 minuts de durada per gaudir de les vistes del congost de Mont Rebei des de l’aire.\nDurada del vol: 30 minuts\nVeure Vol Biplaça Parapent


Esquerra dóna suport a l'entrada al Congrés de la proposició de llei contra la discriminació per orientació sexual - Esquerra\nEl grup d’Esquerra Republicana al Congrés de Diputats s’ha sumat aquesta tarda, amb la seva firma, a la proposició de llei contra la discriminació per orientació sexual, identitat o expressió de gènere i caracteristiques sexuals, i igualtat social de lesbianes, gais, bisexuals, transsexuals, transgènere i intersexuals que s’ha presentat al Congrés.\nLa iniciativa ha nascut del propi col·lectiu i s’ha canaltizat a través dels partits, tots menys el PP, que han estat els encarregats d’iniciar-ne el tràmit amb la seva entrada al registre de la cambra baixa. Ara, la proposició començarà el recorregut parlamentari.\nPer part d’Esquerra Republicana hi ha participat la diputada portaveu d’Igualtat, Teresa Jordà, que ha volgut posar posar de relleu “la importància d’un dia com el d’avui, en què comencem un camí en el reconeixement dels drets del col·lectiu LGTBI a nivell estatal sense renunciar al ple desplegament de la Llei catalana 11/2014 que fou pionera a nivell europeu”.\nTeresa Jordà, aquesta tarda al registre del Congrés amb els impulsors de la iniciativa i altres representants dels partits signants


La 57a Fira de l'Oli i les Garrigues arriba al 100% d’ocupació amb 94 expositors | Les Borges TV\nLes Borges TV / Programes / Fira de l'Oli / La 57a Fira de l’Oli i les Garrigues arriba al 100% d’ocupació amb 94 expositors\nLa sala gran de la Canonja al Turó de la Seu Vella ha acollit aquest dimecres, 8 de gener, la presentació de la 57a Fira de l’Oli Qualitat Verge Extra i les Garrigues, prevista a les Borges Blanques els dies 17, 18 i 19 de gener del 2020, i que ja fa uns dies que ha arribat al 100% d’ocupació, amb 94 expositors preinscrits, i una seixantena de paradistes. La xifra suposa un increment de 3 nous elaboradors de productes de proximitat i ha estat possible gràcies a una redistribució de l’espai existent en relació a l’any 2019.\nSegons ha anunciat l’alcalde borgenc, Enric Mir, en concret, la fira comptarà amb 15 productors de proximitat a la carpa, 32 d’oleícoles al Pavelló de l’Oli, 40 al Pavelló Comercial, 7 a la zona exterior, i una seixantena de paradetes d’artesania i alimentació a l’exterior del recinte firal. Així, també ha donat a conèixer que enguany hi haurà un nou Espai dedicat a La Cuina de l’Oli, que juntament amb l’Espai Gastronòmic i l’Espai Aliments del Territori i tu, acolliran una quinzena de xous culinaris en directe\nL’acte de presentació ha comptat, entre altres, amb les intervencions de Miquel Àngel Cullerès, director dels Serveis Territorials del Departament de Cultura a Lleida; Jordi Latorre, vicepresident primer a la Diputació de Lleida i alcalde de Torrefarrera; Antoni Postius, primer tinent d’Alcalde a l’Ajuntament de Lleida; Jordi Ribalta, regidor de Promoció Econòmica de les Borges Blanques, i Enric Mir, alcalde de les Borges Blanques i president del Patronat Fira de les Garrigues. Cullerès, Latorre i Postius han destacat el valor d’un certamen que creix any rera any i posa en valor arreu l’extraordinària qualitat dels olis garriguencs.\nNovetats destacades del programa\nA la seva exposició, Enric Mir ha explicat part del programa d’aquesta 57a edició, que manté actes tradicionals com ara la tradicional caragolada solidària “Cargoli” organitzada conjuntament amb la Federació de Colles de l’Aplec del Caragol de Lleida i que enguany destinarà els seus beneficis a la plantació d’oliveres als municipis del territori damnificats el passat 2019 pels incendis de finals de juny i primers de juliol i els aiguats dels dies 22 i 23 d’octubre amb els quals també se solidaritza en la seva edició d’enguany la Fira. Dins del seu discurs, Mir ha destacat també la incorporació al programa firal d’una degustació solidària de vedella, cuinada a l’estil medieval, i organitzada amb el patrocini d’Asoprovac Catalunya. Aquest esdeveniment també recaptarà fons amb el mateix objectiu solidari d’apadrinament d’oliveres.\nEl programa, com en anteriors edicions, inclou també esdeveniments ja tradicionals com els 3 tombs diumenge, les visites guiades als elements turístics de la comarca o l’Oli Experiència, que s’ofereix el dissabte durant el certamen i, enguany, inclou una caminada per paisatges típicament garriguencs; un esmorzar a base de pa amb tomàquet, llonganissa, vi o aigua; tallers de collir olives, pedra seca i etnobotànica de les Garrigues, un dinar popular a base de Cassola de Tros i un tiquet popular per pujar al tren turístic que recorrerà durant els dies de la fira els racons més bonics de les Borges Blanques.\nA banda, i dins també del seu discurs, Mir també ha anunciat la participació al Concert de l’Oli 2020 d’Ebri Knight, Itaca Band i DJ Moncho a la Carpa Climatitzada de la Zona Penyes el dissabte i la cantada divendres de l’himne de la comarca –l’Oliver de les Garrigues- per par de l’Orfeó Terrall. El programa de dissabte inclou també una ballada de sardanes. Enguany, i així ho ha destacat Enric Mir, la fira destaca pel seu caràcter marcadament familiar; fet que evidencien l’agrupació de la majoria d’activitats infantils a la ludoteca i la potenciació dels tallers i les activitats gastronòmiques adreçades als infants. A banda, el certamen inclou una setantena d’activitats per a públic adult tot mantenint-se els tasts, maridatges i presentacions de novetats vinculades a l’actualitat oleícola catalana.\nL’alcalde de les Borges també ha donat a conèixer el nom de la personalitat que rebrà enguany el Premi Cultura de l’Oli. El guardó recaurà a la persona de Josep Lladonosa i Giró; divulgador de la cultura del bon menjar a casa nostra, guanyador de la Creu de Sant Jordi l’any 2003, cuiner, professor, escriptor i investigador.\nL’acte ha estat amenitzat amb les interpretacions de la soprano Mariona Herrera i la pianista Marta Mesalles i, en acabar els parlaments, s’ha realitzat una degustació d’olis i productes típics de la comarca.\nCategoria: Fira de l'Oli, Fires i Festes\nEtiquetes: Fira Oli, fira oli 2020, les borges blanques, seu vella


'D’amor res', d’Antoni M. Bonet - Nosaltres La Veu\n'D’amor res', d’Antoni M. Bonet\nDissabte, 15 de febrer de 2020 a les 00:00h\nAntoni M. Bonet\nD’amor res és un llibre de relats d’Antoni M. Bonet que va aconseguir el III Premi Carmelina Sánchez-Cutillas (2019) convocat per l’Ajuntament d’Altea i Aila Edicions, patrocinat per la Fundació Caixa Altea i que s’ha publicat amb una digna i apreciable edició.\nAl llibre, Bonet empra el recurs de recrear una determinada seqüència, real o imaginada, de la vida d’un personatge històric o d’un escriptor famós com a temàtica, recurs que compta amb bon nombre d’antecedents modèlics. Com ara el conte “Herodies”, de Gustave Flaubert, sobre la mare de Salomé i la decapitació de sant Joan Baptista, o “Tres roses grogues”, en què Raymond Carver ens narra els darrers dies d’Anton Txèkhov en un sanatori antituberculós. Recurs de recreació, ben trobat o retrobat per l’autor, que li dona bons resultats en les vint-i-una narracions que conformen D’amor res.\nUn recull de 21 contes amb textos que se situen, temporalment, amb una obertura de compàs que va des del 964 (any de la mort papa del Joan XII) fins als nostres dies.\nAntoni M. Bonet és un poeta i narrador nascut a Carlet que treballa en el món de l’edició. Ha publicat dos poemaris –L’incrèdul despentinat (Germania 2013) i Nuesa (Neopàtria, 2016)– i dues obres de narrativa curta en què empra el mot “amor” en els títols: Amor cuit (United pc, 2013) i Amor cru (Germania, 2015), com també ara, en D’amor res, que n’és la tercera. Sobre la qual crec també, com diu Manel Alonso en el pròleg del llibre, que és la millor obra que ha fet, una obra homologable, solvent, de qualitat.\nCom ja he dit adés, està formada per un recull de 21 contes amb textos que se situen, temporalment, amb una obertura de compàs que va des del 964 (any de la mort del papa Joan XII) fins als nostres dies. Concretament fins al temps imprecís, i ben proper a nosaltres, on es desenvolupa el relat del poeta sobre Hilari Pellicer i Margarida, professora d’institut, que s’esdevé més o menys en la dècada actual o l’anterior. És a dir, que els relats s’ubiquen en un període total d’uns 1000 anys i escaig, tot i que no segueixen un fil o ordre cronològic en la seua aparició en el llibre, sinó que són com pinzellades d’un excel·lent mural narratiu.\nRelats entre els quals percebem, almenys, cinc temàtiques que solen abundar en les obres literàries i en tantes obres creatives. Tres de les més importants són el sexe i l'amor –constants en l’obra de Bonet– i la mort, i dues en grau o presència menors: la bellesa i la vellesa.\nLa lectura d’aquests relats va fent desfilar davant nostre un fris d’accions versemblants, de personatges, que tenen una raonable lògica amb el que són i una coherència psicològica amb el que diuen i fan. Personatges suggestius, interessants i, en alguns casos, admirats, pertanyents als mons de la història, de la literatura i del cine, que han tingut una vida real, amb cara, ulls i boca, i d’altres de ficticis, anònims, fets de la pasta del món, com deia Josep Pla. Amb els quals el Bonet narrador basteix els seus processos de seducció envers la persona lectora, que crec que és l’objecte més peremptori de qui escriu, i que no rau solament en el fet que el relat tinga una temàtica singular, amb un final enginyós, sinó també, en aquest cas, en l’estil que desplega, a vegades irònic, amb algun toc d’humor, però fluid, precís, que s’aparta del dramatisme i on, de tant en tant, aflora el llenguatge popular i nostrat.\nPersonatges suggestius, interessants i, en alguns casos, admirats, pertanyents als mons de la història, de la literatura i del cine, que han tingut una vida real, amb cara, ulls i boca, i d’altres de ficticis, anònims, fets de la pasta del món, com deia Josep Pla.\nEn aquest policrom ventall de contes que ens ofereix D’amor res, hi trobem diversos actors, fets i registres, entre els quals podem citar: un apunt sobre el final de Byron; les reflexions d’una supervivent del camp d’extermini Auschwitz Birkenau, que també dona títol al llibre; l’homenatge a Roald Dhal, amb el relat sobre Xavier Casany, un comercial assetjat per la solitud; el petit incident del gran Caruso, abans d’estrenar Aida a Nova York; el cas d’Algernon Ch. Swinburne, amic d’Oscar Wilde, que se sotmet a una sessió de masoquisme; l’encontre de Margarida, professora d’institut, i el viudo Hilari Pellicer, que escriu per encàrrec; la malifeta que li fan dos amics a César Borja la seua nit de noces; la insòlita aprensió de John Ruskin, historiador d’art anglès, sobre un dels trets anatòmics de les dones; la condescendent comprensió de Deborah envers Benjamin Franklin, el seu espòs; el desenllaç romàntic del poeta Heinrich von Kleist i Adolfine E. Vogel; la lletra que Ausiàs March escriu a Joanot Martorell o, finalment, les pressions d’una productora cinematogràfica a dos actors que conviuen en la mateixa casa: Cary Grant i George R. Scoot.\nPersonatges que l’autor ubica en situacions diverses, per tal de literaturitzar-los, de mitificar-los a partir d’alguna de les peripècies de les seues vides, cosa que ens fa comprendre’ls, establir-hi vincles d’empatia, emocionar-nos, estimar-los; factors o condicions que calen perquè s’hi produïsca la seducció desitjable del text sobre la persona lectora.


Presentació de la 17a setmana de jocs al carrer - Canal Taronja Comarques Centrals\nIniciNotíciesGeneralPresentació de la 17a setmana de jocs al carrer\nEls nens i nenes de Manresa i de la comarca podran tornar a gaudir i com no, tornar a jugar amb la 17ena edició de ‘Jocs al Carrer’, organitzat pel Cae i l’ajuntament de Manresa. La jornada repartirà del 3 al 7 de setembre activitats al llarg de tot el casc antic de la ciutat, així com també a l’espai anònima de Manresa, llocs on es centralizarà enguany el certamen de Jocs al Carrer.\nLa Setmana de Jocs al Carrer començarà amb una activitat inicial que es farà el dimarts, 3 de setembre, a la Plaça Sant Domènec, Consistirà en l’escampada de jocs “Gargot picat” a càrrec de la companyia Guixot de 8. Aquesta activitat té la particularitat que tots els jocs estan fets a partir de material reutilitzat. El mateix dimarts també s’iniciaran les Nits de Joc, que es faran a la Plaça Major de les 10 fins a 2/4 d’1 de la nit i que s’allargaran fins al divendres, 6 de setembre.\nMoltes són les entitats i institucions que col·laboren per tal de que la setmana de jocs al carrer sigui possible com ara Ampans; 12 alumnes de l’entitat seran alguns dels dinamitzadors del jocs, així com també ajudaran a l’organització. Malgrat tot, l’ajuntament de Manresa convida a tothom a sortir i jugar amb les activitats organitzades.\nUn concurs fotogràfic. D’entre totes les fotografies penjades a Instagram fins l’11 de setembre amb l’etiqueta #JocsAlCarrerManresa2019 s’escollirà la més creativa i artística i també obtindrà un premi.\nTota aquesta programació lúdica es complementarà amb dues activitats paral·leles als jocs. La primera serà una gimcana d’enigmes i el desencadenant d’aquests enigmes portaràn a una adreça electrònica. Les persones que la completin hauran d’enviar-hi un missatge abans d’acabar la Setmana deJocs amb les seves dades de contacte i entre tots els missatges rebuts es farà un sorteig de jocs.


Mercabarna aposta per un Sant Jordi multicultural | Notícies | Mercabarna\nMercabarna aposta per un Sant Jordi multicultural\nMercabarna i l’Associació d’Empresaris Majoristes (AEM) van celebrar el 30 de març la Festa de la Primavera. Uns 500 floristes van participar en aquest acte on es van presentar les darreres tendències, tècniques i productes de moda floral per a la diada de Sant Jordi, el Dia de la Mare i les celebracions de casaments.\nUn Sant Jordi més plural\nMercabarna, enguany, ha apostat per apropar la tradició de la rosa a les diverses cultures –cada vegada més nombroses –que conviuen al nostre país. Per això, a la festa es va convidar a les entitats que aglutinen els col·lectius més nombrosos de ciutadans nouvinguts: Fedelatina, en representació dels llatinoamericans; Asocrom, per part del col·lectiu romanès; IBN Batuta, representant el col·lectiu àrab; i la Unió d’Associacions Xineses de Catalunya.\nPer fer-los partíceps de la tradició, la directora general de Mercabarna, Montserrat Gil de Bernabé, els va entregar una auca en català, traduïda al castellà, xinès, àrab i romanès, on s’explica l’origen de la llegenda de Sant Jordi.\nL’acte va finalitzar amb un multitudinari llançament de globus amb roses lligades, tants com països hi ha al món.\nLes demostracions florals que es van fer al llarg del matí van estar centrades en la multiculturalitat. Els artistes de Rosa Valls-Formació, l’Escola d’Art Floral de Catalunya i Smilax Taller Florística van elaborar diversos treballs que integraven elements propis de les diferents cultures que conviuen a Catalunya.\nRoses amb grans de cafè, que evocaven Colòmbia; roses decorades amb motius daurats, arròs i bambú, típics de la Xina; o les roses muntades en un tajín (plat de fang molt usat en la cuina del nord d’Àfrica) amb dàtils i menta pròpies de la cultura marroquina, van ser algunes de les propostes per aquest Sant Jordi.


Les meves Labors i Més.: Sorteig en el blog de COTTONLIN.\nSorteig en el blog de COTTONLIN.\nVisiteu el blog de cottonlin http://www.cottonlin.com/ esta de sorteig.\nEnviat per Sergi i Laura a 10:43\nSal de Nadal.\nEl Taller de Georgina, esta de sorteig.\nUn nou projecte per Nadal\nPomes de Relleno.


Taller d'Escriptura Creativa: Jocs de llums i ombres (M. Jesús Mandianes)\nSota la somorta il·luminació dels focus grocs, un inquietant joc de llums i ombres distorsiona la imatge de Júlia, per transformar-la en una "autòmata", a penes animada pel moviment de la mà que condueix cap a la boca, de llavis vermell passió, una minúscula tassa de cafè, mentre les parpelles pintades de blau s'acluquen suaument.\nAdormida per la calor del radiador sent que el temps s'atura contagiat per la seva quietud, el seu món es contrau fins a quedar reduït a la superfície rodona i plana de la taula de marbre, illa deshabitada, on l'únic horitzó és una cadira buida, metàfora de la solitud que l'envolta des que Peter li va dir adéu.\nD'esquena a la vidriera del bar imagina la pròpia silueta retallada entre la penombra del capvespre, que camina sola enmig de la gent. El temor a enfrontar-se a aquesta realitat la manté immòbil, ni tan sols la fruitera plena de temptadores fruites aconsegueix excitar la seva curiositat, i oblida la por a la foscor.\nLa seva fràgil feminitat amagada dins d'un abric verd, fa ressaltar la brillantor de les mitges de vidre ajustades a la harmoniosa anatomia de les cames encreuades. Sota l'ala d'un barret ataronjat amaga el rostre de bellesa melancòlica, intenta dissimular les emocions amb una espessa capa de maquillatge; darrere de la màscara batega el desig de fugir i començar una vida nova, lluny d'aquell lloc.\nFins que un dia els seus ulls van recuperar la capacitat d'il·luminar la obscuritat, llavors va decidir trencar el vidre d'aquella peixera per tornar a sortir al carrer sense tenir pànic d’ asfixiar-se, ni de descobrir-se les cicatrius. El món va tornar a expandir-se a través de la seva mirada resplendent, tant intensa que semblava que de sobte havia entès el misteri de tots els sentiments humans.\nQuan es va adonar que totes les ferides d'amor es curaven amb l'anestèsia de l'oblit, va somiar amb un desert de sorra per enterrar-hi la imatge o desar-la a les golfes de la memòria, i després de l'oblit una tempesta de pluja freda per esborrar els records d’allò que havia viscut.\nEtiquetes: 041. Vermeer o Hopper, Curs 2014-2015, M Jesús Mandianes


Rigalt i Blanch, Antoni, 1850-1914, 18 results 18\nArnús, E., 2 results 2\nQuerubins, 2 results 2\nRigalt i Blanch, Antoni, 1850-1914 Àngels\nDibuix de vitrall per finestra amb acabament semicircular. En la part central un àngel ingràvid amb les mans en el pit en senyal d'oració en la part superior i inferior garlandes amb elements vegetals decoratius, el camper és un mosaic de pec...\nDibuix de vitrall per a finestra amb capcer semicircular, en la part central la representació d'un àngel amb un calze a les mans, d'estètica plenament modernista. El camper és una retícula de formes romboïdals amb motius vegetals inscrit...\nDibuix de vitrall per a una finestra rectangular. Els motius representats són extrets de repertoris barrocs. La finestra en la part inferior hi ha dos angelets entre el que sembla una peanya per la qual pel centre puja fum que surt en la part supe...


Troben 103 immigrants abandonats dins d'un tràiler al nord de Mèxic - Diari de Girona\nUn informe estableix que més de 6.100 persones van morir mentre emigraven l'any 2017\nUn grup de 103 migrants centreamericans que havien estat abandonats dins d'un tràiler al nord-est de Mèxic va ser rescatat per agents migratoris i de l'exèrcit prop de la frontera nord-americana, segons l'Institut Nacional de Migració (INM) del país. Els migrants van ser trobats als voltants del municipi de Ciudad Camargo, a menys de 10 quilòmetres de la frontera amb els Estats Units, a l'estat mexicà de Tamaulipas, un dels més castigats per la violència del crim organitzat i ruta habitual del trànsit de migrants indocumentats.\nLa troballa va tenir lloc quan militars que recorrien la zona van detectar la caixa del tràiler a la vora d'una carretera des d'on s'escoltaven crits d'auxili. «Mostraven signes de deshidratació i asfíxia després d'haver estat més de 12 hores en total amuntegament», va explicar un dels militars. El grup estava integrat per 67 adults i 36 menors d'edat.\nEn un altre ordre de coses, més de 6.100 persones van morir o van desaparèixer el 2017 mentre emigraven, segons un informe de l'Organització Internacional per a les Migracions (OIM), que va confirmar la mort de gairebé 26.000 persones des que va començar a confeccionar registres l'any 2014.\nEn concret, l'organització va poder confirmar 6.142 morts i desaparicions a nivell global el 2017, de les quals 3.139 corresponen al Mediterrani –el 90 per cent d'elles en la ruta des de Líbia. A més, 371 cadàvers van ser recuperats a les costes de Líbia i Tunísia, possibles víctimes de naufragis. A l'Àfrica, van perdre la vida més de 1.700 migrants, dels quals 690 van morir al desert del Sàhara, mentre que al Pròxim Orient van morir 208 persones.