La junta constructora recorda que està en vigor un protocol de seguretat durant les obres\nEls responsables de la Sagrada Família han expressat la seva "consternació per l’incendi" a Notre-Dame i han afirmat que el temple barceloní compleix els requisits normatius per protegir-se de possibles incidents o incendis durant els treballs de rehabilitació i construcció.\n[Segueixi aquí en directe les últimes notícies sobre l’incendi de Notre-Dame]\nEn un comunicat, els responsables del temple, la junta constructora, han transmès “en un dia trist com avui”, tot el seu recolzament a la catedral de Notre-Dame de París, "una de les més emblemàtiques d’Europa".\nFonts d’aquesta institució han reconegut que "el risc zero no existeix" i han afegit que la basílica "disposa d’un pla d’autoprotecció d’acord amb la normativa vigent (decret 30/2015 de la Generalitat de Catalunya)".\nEs tracta d’un pla "registrat en la plataforma Hermes, aprovat per Protecció Civil i que compta amb l’informe favorable de Bombers de Barcelona", han afegit.\nEl pla d’autoprotecció "recull totes les activitats desenvolupades a la basílica, incloent la seva construcció, els actes de culte i les visites" segons les fonts.\nTemes: Sagrada Família Incendis


Quadern de Terramar: de juliol 2010\nGràcies a l’aprovació de la prohibició de les curses de braus comença el compte enrere per fer efectiva una llei del Parlament de Catalunya que, sorgida de la iniciativa legislativa popular, ha aconseguit el que caracteritza una societat finalment civilitzada: que no s’assimili la diversió col.lectiva al patiment dels éssers vius.\nL’indult decretat en favor dels toros ha estat rebut, com era d’esperar, amb xiulets i aplaudiments. Xiulets per part dels partidaris de les curses, que s’han declarat universalment en contra de qualsevol prohibició (qualsevol?...), han atribuït la llei a inconfesables intencions separatistes, han maldat per fer veure que es tractava d’un esdeveniment essencialment cultural i fins i tot el Partit Popular ha anunciat amb bombo i platerets que presentarà una iniciativa parlamentària al Congrés i al Senat per declarar les curses de braus festa d’interès cultural. La presidenta de la Comunitat Autònoma de Madrid ha sentenciat ben convençuda que això no era altra cosa que la mostra de la declarada voluntat dels catalans per allunyar-nos cada vegada més d’Espanya. No recordo quina va ser la seva reacció quan a les Illes Canàries també es van prohibir les curses de braus ja fa uns anys, però em sembla que el concepte de la llunyania no deu anar pels mateixos paràmetres.\nLes cinquanta mil signatures que cal aplegar per tal que el Parlament iniciï el tràmit de la iniciativa legislativa popular corresponen a un notable aiguabarreig de ciutadania i opcions electorals més que diverses amb la idea comuna i compartida d’abolir l’espectacle de la crueltat. Altrament, em meravella que tanta sensibilitat cultural i política per part dels dels xiulets no hagi tingut en compte ni per un moment que els toros són éssers vius i sensibles i que el simple fet de fer patir un animal per al gaudi col.lectiu és una salvatjada, per més coloraines que guarneixin la plaça i per més persones de renom i pelatge divers que s’asseguin als graons.\nEls dels aplaudiments a la llei que indulta els toros han hagut de fer un camí llarg i difícil per arribar al triomf final, de manera que s’entén el seu esclat d’alegria. No els ha estat fàcil arribar fins a la sessió en què han vist que els representants del poble de Catalunya, per majoria, els donaven la raó, perquè les traves i les pressions han estat de tota mena. La notícia ha saltat a la xarxa i els mitjans se n’han fet ressò immediat. També de les queixes dels que havien perdut la partida. Entre altres, la del mateix president de la Generalitat que ha votat en contra de la llei, és a dir, a favor de les curses de braus. La llibertat de vot que els dos partits majoritaris al Parlament han donat als seus diputats mostra com és de contradictòria la naturalesa humana i com és de forçada massa sovint la fèrria disciplina dels grups parlamentaris. CiU i el PSC-PSOE s’han decantat, respectivament, per la prohibició i per la continuïtat de les curses amb uns quants diputats de banda i banda que han votat diferent de la majoria dels seus i amb uns quants d’altres que han optat pel camí del mig que és fugir d’estudi, com és l’abstenció. ERC i IC-Els Verds han votat en bloc per l’abolicionisme mentre que el PP i Ciutadans per tot el contrari.\nÉs de suposar que aquests dies les tertúlies de la faràndula mediàtica n’aniran plenes i que l’estigmatització dels catalans, abolicionistes o no, serà implacable. Per sort arreu de l’Estat no impera el pensament únic, per bé que és majoritari, i ja s’han sentit diverses veus a favor de seguir l’exemple dels catalans i dels canaris. Personalment, me n’alegro molt. Per l’indult dels toros i perquè, sense ofendre ningú, em sembla que aquest és un guany col.lectiu i una imatge del país que deixa de ser irracionalment atàvic.\nJa sé que hi ha una tradició taurina autòctona (el romanç que diu que la Setmana Tràgica va esclatar perquè els toros van sortir dolents...), que la plaça d’Olot és de les més antigues de l’Estat, i, fins i tot, que un dels atractius turístics de la meva estimada Provença (en tot hi ha d’haver excepcions...) són les famoses curses de braus de les arenes d’Arles que encandilaven Picasso però... no puc fer altra cosa que sentir la satisfacció de veure que la meva signatura va ser útil quan creia que advocava per una causa perduda. Ara cada vegada que vegi aquells toros tan braus i magestuosos als camps de Castella, Extremadura i Andalusia pensaré que, almenys, no vindran a malmorir al meu país.\nEtiquetes de comentaris: Catalunya, Parlament, valors\nFixat l'extrem rebel, tranquil.\ns'aprofita, com el porc, tot\ni després l'abandonem, eh?\nTot ha vingut dels balades i del pleniluni, de manera que en Bartomeu Ribes Guasch m'ha enviat aquest poema amb permís de penjar-lo al meu bloc. L'acompanya una fotografia de Frèia Berg de la sèrie Baladres.\nEtiquetes de comentaris: Bartomeu Ribes Guasch, poesia\nSón la viva imatge del bon temps, de l’aire lliure, de la calor, de l’estiu. Floreixen mig salvatges als vorals de les carreteres i sovint fan de divisòria banda i banda de les autopistes perquè són alegres, barats de manteniment i immensament agraïts per a l’esguard dels qui transiten i saben mirar més enllà de l’asfalt. Sembla que neixin per generació espontània i gairebé deu ser així perquè en un no res s’alcen i creixen frondosos, imponents. De vegades prenen la forma de grans matolls que cimbregen al compàs de l’aire. D’altres s’enlairen en mitja creixença d’arbust o en l’esveltesa dels arbres i esdevenen d’una elegància tan simple com colpidora. Cap moment del dia pot resistir el seu resplendor blanc, rosat, roig encès. Quan més m’agraden és de tarda perquè conserven fins a darrera hora les tonalitat i la claror de la llum presa dins del teixit del fullam i les flors.\nNo sé si es cotitzen gaire en tant que vegetació autòctona, mediterrània i d’una tradició mig rural mig urbana del tot escaient al paisatge de Sitges. De mica en mica han anat desapareixent, substituïts per altra mena de plantes d’arrelament més discutible i d’escaiença més dubtosa o, simplement, han estat engolits pel totxo i el ciment que de mica en mica ho fagocita tot. Als carrers de Terramar, que és on es mostren encara en tot el seu esplendor, sigui en fileres solitàries sigui acompanyats dels xiprers, constitueixen, juntament amb els pins i els pitòspors, una de les escasses restes de l’esperit equilibrat i harmònic del que va ser la primera urbanització moderna de Catalunya. Potser és per això que quan veig que comencen a florir i que aguanten estiu rere estiu les embestides del clima, dels urbanicides, especuladors i dels impostors de l’estètica i de la sostenibilitat en general, em recorden que la terra és el darrer reducte de la identitat de paisatge.\nEl progressiu procés de deforestació de Sitges, i, en concret, de Terramar, Aiguadolç o dels afores on cada grua i cada piqueta s’enduen pel cap baix uns quants pins, pitòspors, baladres i xiprers, substitueix la vegetació autòctona molt sovint per ciment i per altres menes de vegetació. I a les voreres, on els baladres, els xiprers, els pins i els tamarius vetllaven per una harmònica convivència entre els edificis i els vehicles, a cada arbre o arbust que desapareix hi queda el corresponent buit a l’espera, normalment inútil, de la replantació.\nVolia deixar constància de la modesta i absoluta bellesa dels baladres que formen part encara de l’entorn sitgetà. En versió poètica ho descriu Trinitat Catasús amb versos fundacionals - perquè “el que perdura ho funden els poetes –, els que fan perdurar el paisatge i el salven en la paraula:\nla fúria solsticial haureu sentida\nVora del mar – oh flors – i terra endins\nEl poema de Trinitat Catasús pertany al recull De l'Hort i de la Costa (1915).\nEtiquetes de comentaris: baladres, paisatge, Papers de Terramar, Sitges, Trinitat Catasús\nEt portava a la sang i no et reconeixia\nVam haver d'invocar la destrucció per tal que, als límits,\nemergissin els senyals primigenis d'allò que ens configura:\nels vials de la sang transfigurats en pedra.\nSuite dels Aliscamps (poemari inèdit). Fotografies de Frèia Berg.\nEtiquetes de comentaris: Aliscamps, Arles, els meus poemes\nPaul Cézanne, Nature morte avec l'amour en plâtre\nNo canviïs de lloc fruites i objectes,\nni el blau polsós de la paret amb les ombres marcades.\nEl temps va fent la seva.\nEl que abans era un punt de descurança\nara forma part del decorat.\nTant se val que grinyoli la fusta dels graons.\nLa tauleta, les teles, el pitxer blau amb flors:\ntot és en ordre a l'hora del crepuscle.\nTingues cura que les pomes no es podreixin.\nLa sentor es barreja amb la volior del jardí.\nFan olor de tu.\nProcura que no es trenqui. És fràgil\nla natura morta de l'amor.\nTaller Cézanne (2007)\nEtiquetes de comentaris: Cézanne, els meus poemes, poesia, Taller Cézanne\nLa façana de mar és una casa blanca d’aspecte relativament cuidat. És una casa del segle XVII que a cops de segles ha esdevingut l’emblema del Sitges de l’Edat Moderna i de la prosperitat divuitesca de mariners i patrons agosarats i aventurers. Can Falç va créixer fins el primer terç de segle vint. La mort prematura del primogènit Lluís de Dalmau va segar les expectatives d’una nissaga de mariners ennoblits i la guerra civil, la postguerra i l’evolució política, econòmica i social del país van fer la resta. L’esplendor de can Falç es va apagar amb la decadència de la vida rural, d’aquell primitivisme atàvic que fa que les cases de senyors tinguin rajola de fang a les estances principals i les alfombres d’espart facin companyia al braser vora la taula camilla les tristes tardes d’hivern. La façana de can Falç és tancada amb pany i forrellat i la casa és, avui, propietat de la Diputació de Barcelona i, per tant, un edifici sotmès a l’habitual especulació cultural pròpia dels pobles infeudats.\nLa valoració artística de la casa i del seu bellíssim hort divuitesc va arribar al seu punt àlgid gràcies als quadres que Rusiñol hi va pintar entre 1892 i 1894. La glorieta de xiprers de l’Hort és la prefiguració dels jardins que l’artista va pintar la tardor següent a l’Alhambra i el Generalife. Avui la glorieta és una paròdia de la d’antany amb una ferramenta tan dura com l’aspecte de tot l’Hort perquè la primera cosa que hi va fer l’Ajuntament de Sitges quan la Diputació l’hi va cedir va ser carregar-se’l per complet, arrassar les plantes, els antics sistemes de rec, la vegetació i els conreus autòctons, per encimentar-lo i fer-nos creure que havíem guanyat un espai verd. Com si un tractament amatent i respectuós amb aquella mostra, única, del que restava de la vida rural sitgetana fos incompatible amb el gaudi públic.\nPassejar avui per l’Hort d’en Falç és constatar la manca de sensibilitat artística i patrimonial dels que ens governen. Ho és, a més, perquè la casa del masover que es veu des de l’entrada del corraló del carrer de les Parellades està en estat ruïnós i amb la teulada esbotzada. Una mostra més de la cura dels seus titulars amb el patrimoni històric comú. Sembla que l’Ajuntament se n’ha adonat i diu que hi posaran remei i de debò que ho esperem. Fóra ben lamentable que en ple centre de la Vila contempléssim l’implacable enderroc per descurança com succeeix des de fa cinc anys amb la masia de can Pere Mestre, a can Pei, que l’hem vist en progressiu i creixent estat de degradació i ruïna perquè diu l’Ajuntament que no el pot mantenir.\nLa, fins ara, darrera evidència del tractament municipal a aquest espai històric és la de la promoció de la densificació urbana atorgant llicència per edificar-hi. És a dir, omplir de ciment un tros de l’Hort que mai no havia estat edificat. És l’espai el que correspon a l’antic Flamboyant, al carrer Pau Barrabeig, declarat zona verda fins que... per no pagar la indemnització al propietari l’Ajuntament decideix requalificar l’espai per a edificar-hi planta, dos pisos i àtic. El que no s’hauria de permetre en cap cas, com és convertir una zona verda en espai edificat, l’Ajuntament ho ha permès i propiciat fent gala d’un posicionament en favor de l’especulació urbana que per això no ens fan falta les immobiliàries lleonines. A canvi de què? Doncs de res. O de no pagar una indemmnització que, d’altra banda, caldria saber qui i amb quins criteris va fixar quantitativament. Gràcies a aquesta gesta es densifica innecessàriament encara més el centre urbà i es talla tota comunicació entre la façana marítima de can Falç i el seu antic Hort, que arriba al Cap de la Vila.\nTot això discretament per part de l’Ajuntament, fins i tot atorgant permís per treballar ben de pressa en les obers d’edificació més enllà del trenta de juny, que és la data límit per fer obres al casc urbà de la Vila, i desoïnt en tot moment les al.legacions de veïns perjudicats. Incapaç d’imaginar sortides socialment més rendibles i culturalment més adients a la realitat de can Falç, l’Ajuntament de Sitges culmina així el procés de degradació paisatgística, urbanística i cultural de l’Hort d’en Falç. En són els únics responsables.\nEtiquetes de comentaris: L'Hort d'en Falç, patrimoni, Sitges\nRellegint l'obra poètica de Rosa Leveroni vaig a parar a l'Antologia de la poesia catalana de Joan Triadú (1950), un estat de la qüestió poètica que engloba el panorama general de la poesia catalana del moment. La darrera havia estat la de Martí de Riquer, Joan Teixidor i Josep M. Miquel i Vergés (1936), Antologia general de la poesia catalana.\nJoan Triadú situa Leveroni juntament amb Clementina Arderiu, Joan Vinyoli i Joan Llacuna en un capítol que titula "La passió delicada". El títol es deu a Leveroni, al "contrast entre la violència de la sinceritat i la suavitat en l'expressió" que converteixen la seva lírica en una "síntesi de passió i delicadesa".\nUna altra opinió del crític voreja l'essència de la poesia:\n"El cor del pota i d'una poesia és nu i sol, amb la unitat almenys d'un univers i amb aquella soledat que enllaça, a través de la vida, la naixença i la mort."\nAi, aquest doll, aquest vessar d'amor\nque es perd en l'aire i en les coses!\nd'aquest immens, insadollable anhel!\nJoan Vinyoli, Oh estrènyer les mans on batega...\nEtiquetes de comentaris: Joan Vinyoli, poesia, Rosa Leveroni\nS’imposa la realitat al costat de l’altra realitat. Tenim ja una sentència contra l’Estatut de Catalunya, previsiblement negativa però no per això menys indignant.\nAquesta és una sentència que ni s’acata ni s’accepta. No s’acata perquè un Tribunal Constitucional que té més de l’antic “Tribunal de Orden Público” de l’època franquista que d’instància per defensar els drets que emanen de la constitució de l’Estat espanyol, no té potestat per sobre del que ha votat un Parlament, ha refrendat el país i ha passat l’aprovació (amb la corresponent retallada) de les Corts espanyoles).\nNo s’accepta perquè, a més de constituir una regressió sense precedents vers l’Estat unitari i jacobí atàvic, és un atac frontal i directe a la voluntat d’avançar i progressar en l’autogovern de Catalunya en àmbits tant importants com la justícia, la defensa dels drets de la ciutadania i la Sindicatura de Greuges i en la normalització, defensa i ús social de la llengua pròpia de Catalunya.\nEl recurs va arribar al TC de la mà del PP, obertament contrari al desenvolupament del pacte constitucional i estatutari respecte el desenvolupament de Catalunya com a una de les nacions que integren l’Estat espanyol. Les declaracions de la presidenta del PP català sobre la sentència van ser tan prepotents com indignants. Per al PSOE, per boca de la vicepresidenta del govern de l’Estat, el que era més important era que el PP havia (presumiblement...) perdut el recurs, però pel que fa als efectes vers Catalunya, cap consideració: no els interessa. Aquest és l’autèntic tarannà, sense carutes, del PSOE, reblat posteriorment per les declaracions d’autocomplaença del cap del govern fent referència a la fi del desplegament autonòmic. La voluntat de tots dos partits, per si en dubtàvem, és el retorn al jacobinisme pur decorat amb tocs regionalistes. Aquella gran frase de “Apoyaré el estatuto ...” ha quedat, finalment, en el que era: la gran mentira. Fets, no paraules...\nD’entre les reaccions que s’han produït em quedo amb la de l’Institut d’Estudis Catalans que, entre altres coses, manifesta:\n“L’Institut d’Estudis Catalans, acadèmia nacional de les ciències i les humanitats, entén que és políticament insòlit i inadmissible que el Tribunal Constitucional s’atorgui el dret de decidir sobre la constitucionalitat de l’Estatut d’autonomia de Catalunya\nmenyspreant la decisió del poble de Catalunya, el qual, en plebiscitar l’Estatut, li va\nconferir un caràcter constituent per al territori de Catalunya.\nAltrament, l’Institut d’Estudis Catalans considera que la Sentència del Tribunal\nConstitucional sobre l’Estatut, pel que fa al concepte de nació, el tractament i l’abast\nde l’oficialitat de la llengua catalana, del dret civil de Catalunya i dels drets històrics i\nlingüístics del poble de Catalunya, entre altres qüestions, vulnera greument la voluntat\npopular expressada en referèndum. Aquesta resolució posa de manifest un retrocés\ndemocràtic que es pot traduir en conseqüències inacceptables per al desenvolupament de la vida política, econòmica, social i cultural de Catalunya.\nCatalunya, com a poble mil·lenari, s’ha reconegut com una nació i, per tant, és\nsubjecte de drets col·lectius establerts internacionalment (Carta de les Nacions Unides\ni pactes internacionals dels drets civils, polítics, econòmics, socials i culturals de les\nNacions Unides) i té el dret inalienable, previ a la Constitució espanyola, de configurar\nl’àmbit jurídic de la seva llengua i la seva cultura, la seva economia o la seva societat.”\nI ara què? Doncs tornem-hi i endavant. Amb el lema “Som una nació. Nosaltres decidim” Òmnium Cultural convoca la manifestació cívica del proper 10 de juliol a la tarda, a Barcelona, a la que tothom hi és convidat. És la manifestació del posicionament més unitari possible de la ciutadania de Catalunya en demanda de respecte a la voluntat del poble català i en defensa del dret a decidi. A vuit dies vista ja compta amb milers d’adhesions col.lectives i particulars i se n’hi poden afegir moltes més des del seu lloc web.\nI això que avui tocava parlar de poesia perquè la celebració de la 4ª Festa de la Poesia a Sitges arrenca amb un programa exquisit i amb marxa, ganes i qualitat. Un bon amic em va preguntar si podria parlar de poesia amb el panorama nacional que ens toca capejar. Li vaig dir que sí pensant, precisament, en les paraules del poeta Salvador Espriu: “ens mantindrem fidels per sempre més al servei d’aquest poble”.\nPublicat a "El Marge Llarg", L'Eco de Sitges, 2 de juliol de 2010\nEtiquetes de comentaris: Catalunya, Institut d'Estudis Catalans, Òmnium Cultural, poesia, política, valors


SEXUALITATS – DIA INTERNACIONAL CONTRA L’HOMOFÒBIA I LA TRANSFÒBIA | Ramon Camats\n« QUI RESISTEIX, GUANYA\nÈTICA EMPRESARIAL »\nSEXUALITATS – DIA INTERNACIONAL CONTRA L’HOMOFÒBIA I LA TRANSFÒBIA\n16/05/2011 per Ramon Camats\nAvui, 17 de maig, celebrem el El Dia Internacional contra l’Homofòbia i la Transfòbia (en anglès: International Day Against Homophobia, IDAHO). Es celebra en commemoració de l’eliminació de l’homosexualitat, l’any 1990, de les llistes de malalties mentals per part de l’Assemblea de l’Organització Mundial de la Salut (OMS) I tanmateix, la Transsexualitat continua encara essent definida en certs manuals de psiquiatria com a “Trastorn de la identitat sexual”.\nSe m’acut compartir amb els lectors el següent article-comentari que beu a les fonts de l’antiguitat.\nSegons un antiquíssim mite grec, al principi els gèneres humans no eren dos sinó tres: el masculí, el femení i l’androgin. Aquestes tres menes de criatures, a més a més, no eren simples com ara, sinó dobles. Els anomenats homes, en realitat eren dos homes complets, units per l’esquena, amb els seus corresponents caps i extremitats, de manera que cada unitat tenia quatre braços i quatre cames. El mateix, és clar, passava amb les dones. El cas dels andrògins, però, era completament diferent: aquests eren un compost heterosexual, consistent en una dona i un home, units de la mateixa manera que els anteriors.\nEl mite també explica que aquests éssers disposaven d’una extraordinària vigoria i alhora eren enormement orgullosos, de manera que un dia es van atrevir a conspirar contra els déus i a pujar al cel per tal d’atacar-los. Es veu que Zeus mateix els va castigar. El correctiu consistí a dividir aquestes criatures per la meitat, cosa que feu aparèixer per primera vegada damunt la Terra el desig amorós: tan bon punt cada naturalesa quedava migpartida, les seves meitats començaven a anhelar la reunió.\nAquest mite té un significat molt evident: posant-los tots en peu d’igualtat, intenta donar compte de la diversitat dels desigs amorosos que tenen els humans i alhora prova d’explicar la intensitat i el sentit d’aquests desigs. En efecte, l’amor dels uns envers els altres és connatural i no és res més ni té altre objectiu que recuperar l’antiga naturalesa. Seguint el fil d’aquesta interpretació, les criatures humanes actuals són incompletes i desitgen retrobar el que els manca, segons sigui l’original del qual provenen. Així, aquells homes que són partició dels homes primigenis, és als homes a qui estimen. El mateix escau de dir de les dones. I pel que fa als homes i dones descendents dels antics andrògins, aquests tendeixen, a diferència dels anteriors, a desitjar els individus de sexe contrari.\nLa cultura de l’amor actual no és aliena al sentit d’aquest mite. Nosaltres, amb una metàfora menys afortunada, anomenem «trobar la nostra mitja taronja» a la feliç ocasió d’ensopegar per fortuna amb una persona a qui podem estimar, amb qui ens entenem sempre –o gairebé, tot s’ha de dir–, i al costat de la qual desitgem passar la nostra existència, sigui del sexe que sigui.\nDe l’amor s’ha dit gairebé tot, sovint amb no poca hipocresia i moltes vegades amb mala consciència i amb la boca petita. I quant a la relació existent entre el que els individus fan i allò que està ben vist, acceptat, tolerat o permès per la llei, la major part del temps ha estat conflictiva i plena de variacions. Sembla ser que ara, finalment i feliçment, la legalitat, que sempre es lleva tard i que força cops és més parcial que equitativa, ha acabat reconeixent drets iguals a gustos diferents.\nArxivat a Benestar, Cultura, Filosofia, Justicia, Societat | Etiquetat DRETS SEXUALS, HOMOFÒBIA, TRANSFÒBIA | 1 comentari\na 17/05/2011 a 20:46 | Respon Francesc\nRamon, felicitacions comunes en aquesta diada.\nSom molt pocs que a Lleida n’hem fet veu.\nQue sigui profitós i que tinguem oportunitats futures per fer crides per lluitar-hi plegats!


Munitis: "És molt difícil de digerir" - Diari de Sabadell\nPedro Munitis, donant indicacions als seus jugadors\nLes valoracions del tècnic arlequinat després de la derrota davant l’Algesires per 0 a 1.\nAmb la mel als llavis: “És un dia molt dolorós. És molt complicat ser objectiu per analitzar-ho. Veníem de tan lluny i ho teníem tan a prop i que en el darrer moment s’acabi escapant. És molt difícil de digerir”.\nQuè li ha faltat a l’equip?: “Pensàvem que seria un partit molt disputat, travat, amb poques coses. Una vegada més, i que no serveixi d’excusa, però hem començat amb quatre, cinc, sis faltes en contra, que ha fet la sensació de passaven coses a prop de la porteria. Però amb la defensa organitzada no passava res i tot es decidiria per petits detalls. Quan més controlat ho teníem, ens hem desajustat i ha arribat el gol. Sense estar brillants, ni tenint situacions molt clares, ho hem donat tot fins al final, però no ha estat suficient”.\nMés de 10.000 aficionats: “Crec que és un partit per la gratitud, d’estar agraïts a tot el que ens han donat. Vam arribar en un moment molt difícil i ens han donat fins a la darrera gota de sang. Teníem molta il·lusió posada en aquest partit i en la possibilitat de continuar somniant amb alguna cosa gran, però ens hem quedat a la porta”.\nSis mesos molt intensos: “Ho estava parlant amb el Manolo. Si m’hagués salvat avui, estaria feliç. Fa una setmana, amb la Belén, vam parlar que si no fèiem ‘play-off’ seria una decepció. I si no haguéssim aconseguit l’ascens, també. Estic molt acostumat a caure i aixecar-me i aquesta experiència em farà ser millor. S’han entregat amb nosaltres i només tinc paraules de gratitud”.\nFutur de Pedro Munitis: “No en tinc ni idea. Fa dos mesos que no veig als meus fills. El primer que vull fer és abraçar-me amb ells. Els necessito i estic destruït”.


Albal augmenta la campanya contra el mosquit tigre - Ajuntament d'Albal\nAlbal augmenta la campanya contra el mosquit tigre\nDijous 21 maig 2020 | Municipi\nL’Ajuntament d’Albal ha desenrotllat la campanya de prevenció i tractament contra el mosquit tigre durant els passats dies 19 i 20 de maig. Les actuacions s’han centrat en la xarxa de desguassos i embornals del nucli urbà, este tractament larvicida és considerat d’alta efectivitat, ja que actua sobre els focus de cria de l’insecte, minimitzant la formació de poblacions adultes.\nEls treballs s’han dut a terme en l’Avinguda Pare Carlos Ferris, carrer Hernández Lázaro, Atleta Fausto Albiol, Sant Roc i la prolongació de Tabacalera fins la CV33, zones en les quals s’han detectat tres eixos principals d’este mosquit. Les larves s’erradiquen a través de treballs de fumigació per a trencar el seu cicle de vida, de manera que no arriben a l’etapa adulta.\nEl programa de control es durà a terme durant els mesos de primavera i estiu, una temporada en què les altes temperatures ajuden a la propagació de la plaga.


El Clínic lidera un estudi europeu d'immunoteràpia per combatre el coronavirus - Diari de Girona\nEl Clínic lidera un estudi europeu d'immunoteràpia per combatre el coronavirus\nL'objectiu de la investigació és mesurar la capacitat de resposta cel·lular del sistema immune i detectar els limfòcits clau per controlar la COVID-19\nefe. 11.06.2020 | 00:26\nL'Hospital Clínic de Barcelona-IDIBAPS lidera una investigació cofinançada per Cellnex Telecom i en la qual participen altres centres punters francesos, italians i espanyols, com el Gregorio Marañón de Madrid, que permetrà comprendre millor el funcionament de la resposta immunitària enfront de la SARS-CoV -2.\nL'objectiu és mesurar la capacitat de resposta cel·lular de el sistema immune, i detectar i obtenir limfòcits T, claus en la resposta immunitària, que puguin actuar per controlar la Covid-19.\nA més de l'Clínic-IDIBAPS, en cooperació amb el Banc de Sang i Teixits (BST), participen l'Hospital Universitari Gregorio Marañón, l'INSERM-U1183 associat a l'Hospital Universitari de Montpeller, l'Institut Scientifico Romagnolo per el Studio i la Cura dei Tumori ( IRST) de Meldola i el IRCCS de l'Hospital San Raffaele (HSR) de Milà.\nEls investigadors esperen que a partir de l'estudi, amb el qual Cellnex contribueix amb 5 milions d'euros i que podria derivar en assaig clínic si les primeres conclusions arribessin en pocs mesos, es puguin proposar nous tractaments basats en la resposta cel·lular de l'organisme enfront de la Covid-19.\nUn procés «decisiu»\nEn la presentació del projecte, el director general ddel Clínic, Josep Maria Campistol, va assenyalar que el desenvolupament d'eines d'immunoteràpia per a la Covid pot ser «decisiu» per fer front al virus. Es tracta, segons va intentar resumir a la premsa el cap de Servei d'Immunologia del Clínic, Manel Joan, d'«intentar tenir eines de coneixement i concretes a nivell cel·lular per poder utilitzar la resposta immune per controlar la part més extrema de la resposta, la hiperinflamación, que ens porta als quadres més crítics».\nAixí mateix, volen «protegir les persones amb un infecció més descontrolada amb el desenvolupament de cèl·lules que permetin ser usades de forma immediata i que se sap que generen bona immunització».\nMés enllà, van explicar que la immunoteràpia ja s'usa per a altres malalties, com el càncer. D'entre totes les cèl·lules que formaran part de l'estudi, han destacat el paper de les cèl·lules T o limfòcits T, els «directors d'orquestra» de la resposta immunitària i nucli de la investigació.\nSegons els investigadors, disposar d'eines que permetin detectar i estimular la resposta cel·lular T és un aspecte clau per eliminar el virus, especialment en aquells casos en què no hi ha anticossos enfront de la infecció.\nPalamós es torna a quedar sense cinema amb el tancament de l'Arinco .\nLa fi del món serà el pròxim 21 de juny, segons els maies.


Outook Customer Manager: una aplicació gratuïta de Contact Manager per a Office 365 Business Premium | Martech Zone\nOutook Customer Manager: una aplicació gratuïta de Contact Manager per a l'Office 365 Business Premium\nDilluns, gener 8, 2018 Douglas Karr\nUn company meu em preguntava què era de barat gestor de relacions amb els clients podria utilitzar-la per a la seva petita empresa. La meva primera pregunta de nou va ser quina plataforma d’oficina i correu electrònic utilitzava per comunicar-se amb els seus clients potencials i clients i la resposta va ser Office 365 i Outlook. La integració del correu electrònic és clau per a qualsevol implementació de CRM (un dels diversos factors), de manera que entendre quines plataformes ja s’estan utilitzant en una empresa és essencial per reduir l’abast dels productes que proveu i / o que compreu.\nMolta gent no se n’adona, però una subscripció a l’Office 365 Business Premium té un complement gratuït per a Outlook, anomenat Administrador de clients d'Outlook. Aquí teniu una visió general de la plataforma:\nL’Outlook Customer Manager organitza automàticament la informació, inclosos correus electrònics, reunions, trucades, notes, tasques, ofertes i terminis en un sol lloc. Els recordatoris oportuns i una llista unificada dels vostres contactes i ofertes més importants us ajudaran a assegurar-vos que el més important és el més important. I podeu compartir la informació dels clients amb tot el vostre equip perquè els clients tinguin una experiència constant, independentment de amb qui parlin.\nAmb l'Outlook Customer Manager, no haureu d'instal·lar programari nou ni passar dies formant el vostre equip. I com que les vostres dades es mantenen a l’Office 365, no perdreu molt de temps configurant connectors a altres programes o serveis o gestionant productes separats.\nL'aplicació mòbil Outlook Customer Manager per a iOS us permet accedir ràpidament a la informació del client quan esteu en moviment o voleu captar informació nova ràpidament.\nLes empreses poden utilitzar Flux de Microsoft per conduir contactes des d'aplicacions i llocs web a l'Outlook Contact Manager.\nBaixeu l'Outlook Contact Manager per a iOS\netiquetes: gestor de contactesCRMgestor de clientsMicrosoftmicrosoft CRMoficina 365perspectiva crmgestor de clients Outlookpetites empreses crm\nQuè és un servidor d'anuncis? Com funciona la publicació d'anuncis?\nCloudimage.io: imatges emmagatzemades a la memòria cau, retallades, redimensionades o amb filigrana com a servei


Les cures reclamen i ocupen el seu lloc - Línia Sants\nLes cures reclamen i ocupen el seu lloc\nDolors Sabater, exalcaldessa de Badalona|2020-03-27T12:00:24+01:0027 març 2020|Línia Sants\nLa Covid-19 ha vingut per dir-nos unes quantes coses. Moltes. La primera, que per garantir la seguretat humana de res serveix la militarització de la vida ni la cursa armamentista. Que durant segles hem posat la seguretat en les mans equivocades, i ja va sent hora que les prioritats de dedicació dels pressupostos públics i de la saviesa científica dels humans estiguin al servei de la vida. Ras i curt, que cal invertir en les autèntiques infraestructures de seguretat, que són, principalment, sistemes sanitaris públic sòlids i ben dotats, per al dia a dia i per a les contingències. I que les armes realment útils no són els fusells i les bombes, sinó eines com la prevenció, els drets per a una vida saludable, els respiradors i la investigació contra malalties. Que en comptes de tancs necessitem UCIs i en comptes de soldats entrenats i armats per a guerres mortíferes més personal sanitari, correctament dotat, per al salvament de vides.\nLa segona cosa que ens ha vingut a dir la Covid-19 és que s’ha acabat això que les cures per al sosteniment de la vida no ocupin el lloc primordial que els toca, que estiguin invisibilitzades, poc valorades, precaritzades i menystingudes. Des de l’ecofeminisme ja fa molts anys que es denuncia i reclama, i el feminisme combatiu dels darrers anys es mobilitza a tot el món per reivindicar-ho. Però ha calgut la tragèdia de la Covid-19 per viure’n una demostració pràctica. Cruel i molt dolorosa, però alliçonadora: de sobte han quedat al descobert quines són les feines més essencials i que ens proveeixen del més bàsic per viure.\nPer garantir la seguretat humana de res serveix la militarització de la vida ni la cursa armamentista\nDe sobte la realitat de la dependència d’unes persones vers les altres ha ocupat un dels llocs més rellevants a la cadena de les preocupacions. Les criatures, la gent gran, les persones malaltes, les persones amb diversitats funcionals i intel·lectuals… Tothom té algú a prop que necessita una altra persona per poder sobreviure. El tancament de llars d’infants i d’escoles coincidint amb la protecció de les persones majors de 65 anys ha posat al descobert un sistema econòmic i social que viu d’esquena a la criança i al suport a la infància i adolescència. I en conjunt, la Covid-19 ha mostrat totes les debilitats de la nostra organització social i econòmica per fer front a la cura de la vida, des del naixement fins a l’envelliment.\nI de sobte, també, oficis menys valorats han passat a ser de prioritat absoluta. A part dels sanitaris, l’alimentació i la neteja han pujat al rànquing del més preuat. Alimentació i productes bàsics de cura de la salut, inclosa la protecció amb vestimenta i recursos de climatització a la intempèrie i a dins d’habitatges. La cadena es va fent gran, ja ho coneixem, i inclou fins i tot el manteniment per al subministrament o les neveres, el transport, i així aniríem connectant tots els oficis i cadenes de producció.\nPerò cal centrar-se ara en aquestes tres, la neteja, la cura de les persones dependents (incloses les criatures) i el proveïment d’alimentació, tres àmbits que aquests dies han agafat un protagonisme mai vist, fins al punt que el propi exèrcit, per posar un exemple, davant l’evidència de la seva inutilitat com a ens per a la salvaguarda de la vida, s’està intentant fer lloc dins la feina de netejar.\nDe sobte han quedat al descobert quines són les feines més essencials i que ens proveeixen del més bàsic per viure\nNetejar. Neteja com a higiene dels nostres cossos, dels nostres hàbitats i dels nostres espais comuns. Neteja per desinfectar i aturar la cadena de transmissió. Neteja que puja al primer lloc de l’ordre de prioritats, quan fins ara estava a l’últim. Milers de treballadores de la neteja amb sous precaris, o dins l’economia submergida, sense dret a prestacions, milers d’auxiliars i cuidadores a residències per fer la higiene de persones malaltes o dependents, amb les pitjors condicions laborals del sector, i milers de treballadores per mantenir nets els equipaments sanitaris, hotelers, educatius, o a l’espai públic. Fa pocs dies l’Encarna, una treballadora que escombrava el carrer i buidava papereres, rebia aplaudiments d’heroïna. La seva feina és dura i fins ara no existia tanta consciència de com d’important és. Ja fa anys que el moviment de les Kellys ha posat en evidència que tot el sistema turístic que compta amb preus competitius per a la indústria hotelera se sustenta en un sistema d’explotació de la baula de la cadena més essencial: la neteja de les habitacions. Ara són de les primeres que han quedat sense feina.\nNo acabaríem, la lliçó de la Covid-19 és clara. Aquests oficis són primordials per al sosteniment de la vida, de la salut i de qualsevol activitat econòmica. No poden ser els més desvalorats i malpagats, no ens podem permetre precaritzar-los. Però ho hem estat fent al llarg de tota la vida i les conseqüències són devastadores també per a milions de persones, moltes, majoritàriament, dones.\nLliçons que han de fer canviar el sistema econòmic i social, que han de capgirar l’ordre mundial, les estructures de poder i de desigualtats humanes. I aquí, des dels municipis, des de la proximitat de la política a peu de carrer, hi tenim molt a dir i a fer.


La Guàrdia Civil de Girona subhasta 405 armes amb preus de sortida d'entre 7 i 7.500 euros - El Gerió Digital\nLa Guàrdia Civil de Girona subhasta 405 armes amb preus de sortida d'entre 7 i 7.500 euros\nLes escopetes, pistoles, rifles i revòlvers que no es venguin es destruiran perquè és la segona vegada que les posen a la venda\nDilluns, 16 d'abril de 2012 16:11h\nInteressats en armes inspeccionen les peces © ACN\nComença la subhasta de 405 armes a la comandància de la Guàrdia Civil de Girona. Des d'aquest dilluns i fins divendres, els interessats en adquirir algun revòlver, rifle o escopeta de segona mà poden anar a inspeccionar les peces i fer ofertes per comprar-les. La venda es fa en la modalitat de sobre tancat: si algú vol participar en la subhasta d'alguna de les armes, pot igualar o fer una oferta superior al preu de sortida i dipositar-la en un sobre tancat. Els sobres s'obriran el dia 23 a les 9 del matí i adjudicaran les armes al millor postor.\nQui fixa el preu de sortida i també qui és queda amb el benefici en cas de venda és el propietari de l'arma. Generalment, els propietaris deixen les armes en dipòsit a la Guàrdia Civil perquè ja no les volen o perquè han caducat els permisos i no les poden fer servir. Algunes de les armes també provenen de persones que les han heretat perquè el titular ha mort o també perquè la Guàrdia Civil les ha intervingut en alguna actuació i el jutge ha ordenat que en comptes de destruir-les les treguin a subhasta. Les armes també poder ser de cossos policials que han decidit actualitzar el model de la pistola i deixen les velles en dipòsit.\nLa d'aquest mes d'abril és la subhasta més petita que ha fet la Guàrdia Civil de Girona en els darrers anys. De fet, les peces que treuen a subhasta són les que no es van adjudicar en la darrera venda del mes de novembre. L'agent de la intervenció d'armes de la Guàrdia Civil de Girona, Eduardo Sanmartín, ha explicat que les que ara no es venguin les enviaran a destruir.\nHabitualment, es venen entre un 10 i un 15% de les armes i passen per la comandància entre 200 i 300 persones interessades en alguna de les peces. En aquesta subhasta hi ha 343 escopetes, 23 pistoles, 35 carrabines, 8 rifles, 5 revòlvers i un trabuc. El preu mínim són 7 euros per una carrabina del calibre 22 i el màxim 7.500 per una pistola del calibre 7,35. Sanmartín ha detallat que a vegades els propietaris posen preus mínim irreals i massa elevats que es volen desfer d'una arma però que no volen que ningú més la compri.\nFins ara, la Guàrdia Civil havia de treure a subhasta les armes dues vegades abans de poder-les destruir. Sanmartín ha explicat que, segons un canvi normatiu del mes de març, només caldrà una subhasta tot i que, en alguns casos, també se'n podrà fer una segona si l'autoritat judicial o el cap de la Guàrdia Civil ho disposa així.\nSanmartín ha explicat que només poden participar en la subhasta persones que disposin de permís d'armes i que han d'avançar el 25% del preu de cada exemplar com a dipòsit. La majoria són caçadors o col·leccionistes tot i que també hi van armers que han de demostrat que tenen tots els permisos en vigor. Abans del canvi normatiu, si l'arma s'acabava venent, la Guàrdia Civil es quedava la part corresponent a les despeses que havia generat la subhasta. Ara ja no serà així perquè el propietari es quedarà el 100% de l'import mentre que la despesa de la subhasta correrà a càrrec de l'Estat.


Guerra Civil espanyola, Guerra del Rif, campanya del Quert i Campanya de 1909\nAscens del Front Popular[modifica]\nAviat Mola s'uní al grup d'oficials que planejaven un cop per enderrocar el règim republicà. Així, el canvi de destinació feu que diversos militars d'alta graduació coincidissin a Madrid a primers de març, i allí designaren a Mola com a cap per a preparar la insurrecció militar, quan aquest es dirigia cap a la seva nova destinació, a Pamplona. El general Mola arribà a Navarra el 14 de març de 1936. Per mediació de Raimundo García García Garcilaso, director del Diario de Navarra, els carlins es posaren en contacte amb Mola el maig. Després de diverses reunions es produí un acord, amb la disposició de secundar la rebel·lió militar per part dels requetès. Fou Mola qui, sota el pseudònim de Director, envià les instruccions secretes a les unitats militars compromeses amb l'aixecament. El seu plantejament per a iniciar el cop i una vegada iniciat queda reflectit a les seves instruccions reservades. Així consta en la instrucció reservada núm. 1, firmada per Mola a Madrid el 25 de maig de 1936 que deia:\nMort en accident d'avió[modifica]\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Emilio_Mola_Vidal&oldid=27618291»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 23 juny 2021 a les 22:18.


Accepto rebre informació comercial sobre els serveis de REUS MOBILITAT I SERVEIS, S.A., d'acord amb l'establert a la Política de Privacitat.\nEn compliment de l’article 13 del Reglament (UE) 679/2016, relatiu a la protecció de les persones físiques pel que fa al tractament de dades personals i a la lliure circulació d’aquestes dades, i de l’article 11 de la Llei Orgànica 3/2018, de Protecció de Dades Personals i garantia dels drets digitals, l’informem que les seves dades de caràcter personal seran incorporades als sistemes d’informació de REUS MOBILITAT I SERVEIS, S.A. com a Responsable del Tractament. La finalitat del tractament és donar resposta a la seva consulta o petició i, en cas d’obtenir el seu consentiment previ, l’enviament de comunicacions comercials i/o promocionals per mitjans electrònics. La base jurídica que legitima el tractament és el seu consentiment. Es poden preveure cessió de dades personals amb motiu de col·laboració amb altres ens municipals per tràmits i gestions administratives i les cessions per previsió legal. No es preveuen transferències internacionals de dades.\nEn qualsevol moment pot exercir els seus drets d’accés, rectificació, supressió, limitació, portabilitat o oposició del tractament de les seves dades, enviant una comunicació per escrit al domicili de Reus Mobilitat, a l’adreça de correu electrònic dpd.reusmobilitat@reus.cat o presencialment a l’Oficina d’Atenció al Ciutadà de l’empresa situada a Carrer Josep Sardà i Cailà, s/n, 2a. planta 43201 – Reus (Tarragona). Addicionalment, si considera que Reus Mobilitat està tractant les seves dades personals de forma inapropiada, pot dirigir les seves reclamacions davant de l’Autoritat Catalana de Protecció de Dades (APDCAT).\nPer a més informació sobre el tractament de les seves dades de caràcter personal, pot consultar la nostra Política de Privacitat a https://www.reusmobilitat.cat/politica-de-privacitat/.


Primera victòria de la temporada pels cadets - CN BANYOLES\nPrimera victòria de la temporada pels cadets\nWATERPOLO · 11.12.2018\nL’equip en obrir la jornada va ser el nostre cadet combinat que s’enfrontava a casa contra el CN Minorisa. L’equip que es trobava amb moltes baixes va jugar un partit molt seriós enduent-se la primer victòria de la temporada amb un resultat de 10-5.\nEl següent equip en jugar va ser l’absolut que es va desplaçar a casa del CW Sant Adrià on a priori era un partit molt complicat. L’equip va jugar de tu a tu a un dels equips més forts de primera catalana arribant a l’últim quart del partit amb empat a 5, finalment l’equip no va saber acabar de definir les ocasions en atac i els del besos ho varen aprofitar enduent-se el partit amb un resultat de 9-6.\nDiumenge era el torn per els infantil i juvenils que jugaven a casa. Els infantils que s’enfrontaven amb el CN L’Hospitalet en un partit molt igualat en tot moment l’equip va aconseguir l’empat en els últims segons del partit.\nPel que fa l’equip juvenil jugava un partit molt complicat contra el líder el CN Montjuïc i així va ser on els de casa no varen tindre cap opció finalitzant el partit amb un marcador de 2-13.


Periodistas - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n13 gener 1998\nB&b, de boca en boca →\nPeriodistas és una sèrie de televisió espanyola que comença a emetre's el 13 de gener de 1998, i es mantindria en antena a través de Telecinco fins al 8 de juliol de 2002, gravant-se un total de 9 temporades i més d'un centenar de capítols.\nProduïda per Globomedia, va ser una de les sèries de més èxit durant els seus 4 anys d'emissió, només per darrere de "Médico de Familia". També competia amb "Manos a la obra" i Compañeros, que mantenien uns registres molt semblants a aquesta sèrie.\nPeriodistes va ser reposada entre els anys 2006 i 2008 en els canals de TDT de Telecinco,, Telecinco Estrellas i Factoría de Ficción. Va poder veure's també en Paramount Comedy.\nLa sèrie es desenvolupa en la secció de Local d'un fictici periòdic anomenat Crònica Universal, situat a Madrid. Allí treballaven en els inicis el cap de Local, Luis Sanz (José Coronado), el redactor cap, Blas (Álex Angulo), les redactores Ana (Alicia Borrachero) i Ali (Esther Arroyo), un becari, José Antonio (Pepón Nieto), els fotògrafs Clara (Belén Rueda) i Willy (Joel Joan) i la secretària Mamin (María Pujalte). També cobra gran protagonisme la subdirectora del periòdic, Laura (Amparo Larrañaga) entre altres.\nAmb el temps molts actors van anar deixant la sèrie i va haver-hi nous fitxatges, de manera que van ser pocs els actors del repartiment inicial (concretament Belén Rueda, Alicia Borrachero, Álex Angulo i Enric Arredondo) que es van mantenir en l'última temporada. També van formar part del repartiment durant tota la sèrie personatges secundaris com Herminio (Pepín Salvador), Miguelón (Paco Catalá) i Emma (Nadia Henche). Altres personatges van ser Isabel (Elena Ballesteros) i Chusky (Paco Marín).\nEduardo "Edu" Cabrera(Enrique Arce)\nÓscar Gondtard(Unax Ugalde)\nPep Portabella(Santi Millán)\nSilvia Monreal Marta Fernández Muro)\nPremis de l'Acadèmia de les Ciències i les Arts de la Televisió\nMillor programa de ficció en 1999.\nMillor director d'art (Fernando González), millor producció executiva (Daniel Écija, Felipe Mellizo i Pilar Nadal) i nominació a la millor interpretació femenina (Amparo Larrañaga com Laura Maseras) en 2000.\nNominació a la millor interpretació femenina (Alicia Borrachero com Ana Ruiz) en 2001.\nMillor actor de televisió (José Coronado com Luis Sanz) i nominacions en la mateixa categoria (Pepón Nieto com José Antonio Aranda) i en la de millor actriu de televisió (Amparo Larrañaga com Laura Maseras) en 1999.\nNominació al millor actor de televisió (Joel Joan com Willy) en 2000.\nNominació al millor actor de televisió (Unax Ugalde com Óscar) en 2001.\nPremis Ondas 1998 a la millor sèrie nacional\nMillor actor de repartiment (Paco Marín com Chusky) i millor actor secundari (Pepón Nieto com José Antonio Aranda) en 1999.\nNominació a la millor actriu secundària de televisió (María Pujalte com Mamin Tebar) en 2000.\nMillor actriu secundària de televisió (María Pujalte com Mamen Tebar) en 2001.\nMillor actriu protagonista (Alicia Borrachero com Ana Ruiz) i nominació a millor actor de repartiment (Unax Ugalde com Óscar) en 2002.\nMillor actriu de repartiment (Chiqui Fernández com Marimar) en 2003.\nPremis TP d'Or.\nNominació a la millor actriu (Amparo Larrañaga com Laura Maseras) en 1999.\nNominació al millor actor (José Coronado com Luis Sanz), a la millor actriu (Amparo Larrañaga com Laura Maseras) i a la millor sèrie nacional en 2001.\n7a Temporada: 4.440.920 espectadors (28,21%)\n8a Temporada: 4.174.210 espectadors (24,84%)\n9a Temporada: 3.435.310 espectadors (21,36%)\n↑ «Telecinco cumple 25 años: recordamos 25 series que han marcado su historia (Parte 1)». Fórmula TV. Noxvo Editorial [Madrid], 05-03-2015 [Consulta: 8 març 2015].\n↑ El equipo de 'Médico de familia' estrena 'Periodistas' en Tele 5, El País, 13 de gener de 1998\n↑ "Periodistas" cumple cien capítulos con la aparición de José Coronado, vertele, 29 d'octubre de 2001\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Periodistas&oldid=26679513»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 18 març 2021 a les 23:57.


El 23 de juny vam celebrar la IV edició de la Cronomola i caminada popular per l'AME. Aquest any amb canvi de format.\nUn total de 74 corredors i 50 marxadors van poder gaudir d'un dia magnífic i disfrutar d'un recorregut variat i divertit, però sobretot d'un paissatge espectacular!\nEls primers classificats de la cursa es van emportar una nit a l'hotel Mas Passamaner de la Selva del Camp, a l'hotel Aires de Colldejou, i a la casa rural l'Era de la Torre de Fontaubella. I els primers de la crono van ser premiats amb un dinar al restaurant AQ de Tarragona, al restaurant "Celler la Miloquera" de Marçà i amb un lot de vins.\nEl podi de la cursa el van formar:\n1r: Xarier Serra Termens (Spiridon) 1h 10' 00''\n2n Lluís Barbe Llagostera (CEM Cerdanyola) 1h 11' 28''\n3r Toni Baños Tor (Club Athletic Manresa) 1h 15' 19''\n1ª: Sílvia Zuñiga Garcia (Madteam) 1h 34' 30''\n2ª: Nuri Fortuny Palau (Borges Trail AAEET) 1h 37' 18"\n3ª: Bibiana Vico Galceran (Tarragona) 1h 43' 52"\nI el de la Crono:\n1r: Xavier Serra Termens (Spiridon) 26' 01"\n2n: Lluís Barbe Llagostera (CEM Cerdanyola) 27' 04"\n3r: Lluís Saladie Gil (ACRE Bombers Tarragona) 28' 42"\n1ª: Sílvia Zúñiga Garcia (Madteam) 35' 02"\n2ª: Nuri Fortuny Palau (Borges Trail AAEET) 35' 50"\n3ª: Bibiana Vico Galceran (Tarragona) 39' 00"\nUn total de 1450 € s'han recaptat (entre inscripcions, donaciona i cervesa solidària) i seran donats a Fundame per la investigació de l'Atròfia Muscular Espinal.\nEsperem tornar-vos a veure a la pròxima edició!!\nPublicat per fontaubella fondistes a 18:39 Cap comentari:\nIV CRONOMOLA i CAMINADA POPULAR PER l'AME 2013\nAquest any tenim dos grans novetats:\n- CANVI de DATA\nEnguany tindrà lloc el 23 de Juny de 2013\n- NOU CIRCUIT\nA Part de la tradicional Cronoescalada, enguany hi afegim el format cursa, així que un cop dalt del castell no hi haurà gaire temps pel repòs perquè la cursa continuarà fins a completar un circuit circular de 12'2 Km. Baixarem pel racó dels caragols fins al coll del guix per acabar donant el tomb a la Mola i arribar altre cop al poble.\nEls CAMINANTS també estrenaran aquest nou recorregut.\nPodeu trobar tota la informació a la nostra nova web: www.fontaubellafondistes.cat\nPublicat per fontaubella fondistes a 20:21 Cap comentari:\nIII CRONOMOLA i I CAMINADA POPULAR PER L'AME\nEl passat 23 de Setembre vam poder gaudir de la III CronoMola i I Caminada popular per l'AME. Després d'haver hagut d'ajornar-la per l'onada de calor i la prohibició de tot accès a la muntanya, vam tenir un dia emboirat sobretot a la part alta de la Mola, pel que part del recorregut va estar marcat per la humitat. Això no va impedir però, que els temps fossin un any més, espectaculars (25'16" va fer el 1r classificat M. Kiko Martí i 30'05" la 1ª classificada F Ragna Debats) Un total de 109 participants ens van acompanyar i van poder disfrutar del recorregut. Els petits que es van quedar al poble també van gaudir amb les curses infantils i després amb els jocs repartits al llarg del carrer Major, on els grans també hi van disfrutar d'allò més!. La nostra enhorabona a tots aquests campions, i també a tots els súper benjamins que van completar la caminada. També volem felicitar a tots els corredors locals, sorprenent-nos a tots pel seu alt nivell!\nUn total de 1845€ s'han pogut recaptar (entre el que ha quedat de les inscripcions, la venda de cerveses solidàries, el sorteig dels 2 rellotges esportius i les donacions) per la investigació de l'Atròfia Muscular Espinal. Des d'aquí volem agrair a tots els participants, patrocinadors, col.laboradors, voluntaris, i a tots els que han contribuit a que conjuntament puguem posar el nostre granet de sorra perquè la cura d'aquesta malaltia estigui cada dia més a prop. Moltes gràcies a tots!\nPublicat per fontaubella fondistes a 11:11 Cap comentari:\nUbicació: T-322, 43774 la Torre de Fontaubella, Tarragona, Espanya\nPujada a la Mola + calçotada (13-03-11)\nPer celebrar l'aniversari del club vam fer la pujada a la Mola i la calçotada de rigor. Tot i les pluges del dia abans es va poder gaudir d'un molt bon dia, amb bones vistes dalt i bons calçots a baix! L'Arnau i la Laia "gran", n'haguessin pujat 2 més... potser els haurem d'inscriure a la CronoMola d'enguany...\nPublicat per fontaubella fondistes a 11:45 Cap comentari: