El jutge continua posant fil a l'agulla\n26 març 2019 07:16\nHa citat a declarar sis testimonis en relació amb la suposada trama organitzada per Collado, entre ells un familiar del tennista Carles Moyà que és propietari d'una empresa de pintures\nP.C./G.V | 19 juny 2009\nEl titular del Jutjat d'Instrucció 11 de Palma, Manuel Vicente Penalba, ha citat sis persones en qualitat de testimonis perquè expliquin la relació comercial que mantingueren amb l'exgerent de l'Empresa Funerària Municipal (EFM) Óscar Collado, a la presó des de dissabte passat com a principal imputat en el cas Funerària.\nEntre les persones citades hi ha funcionaris de l'EFM, empresaris, el portaveu del PP a l'Ajuntament de Palma, Rafel Duran, i un familiar del tennista Carles Moyà, propietari d'una empresa de pintures, segons va poder saber aquest diari. Tots ells havien d'haver-hi comparegut ahir, però un defecte de forma a les citacions els ho va impedir.\nEl seus noms apareixien en l'amplíssima documentació incautada en el domicili particular de Collado i en l'EFM durant els escorcolls practicats per la comissió judicial dirigida per la Fiscalia Anticorrupció, i de la qual també formava part el Grup de Delinqüència Econòmica de la Policia Nacional.\nDuran, portaveu del PP a Cort, sol·licità ahir mitjançant una instància un certificat de l'ingrés efectuat pels seus pares per l'adquisició d'una sepultura en el cementeri. L'empresa funerària l'hi va emetre per un import de 4.800 euros.\nLes testificals permetran que el jutge instructor es pronunciï sobre el recurs presentat per l'advocat de l'exgerent Jaime Rodríguez Viñals, que ha sol·licitat la llibertat del seu client.\nEl gerent de l'Empresa Funerària Municipal, Joan Martí, declarà ahir davant el jutge. Quan finalitzàla compareixença, el directiu comentà que "les irregularitats que hem detectat fins ara afecten devers una dotzena de persones en operacions de compravenda de tombes. Martí admeté que la majoria no figuraven en la comptabilitat de l'empresa els pagaments efectuats pels particulars que havien adquirir les sepultures. També aclarí que l'import de la suposada estafa encara no s'ha pogut quantificar.


Espanya i Xina signen un Protocol fitosanitari per a l'exportació de cítrics | Consumer\nEspanya i Xina signen un Protocol fitosanitari per a l’exportació de cítrics\nLes mesures fitosanitàries contemplades es basen en la inspecció dels horts\nEspanya exportarà cítrics de totes les classes a Xina gràcies a un Protocol fitosanitari subscrit avui entre tots dos països en el marc de la trobada bilateral que mantenen a Madrid les delegacions espanyola i xinesa.\nAquest Protocol, acordat entre el Ministeri d’Agricultura i l’organisme competent del Govern Xinès (AQSIQ), ha estat signat per part espanyola pel secretari general d’Agricultura i Alimentació, Josep Puxeu, i per part xinesa, pel vice-ministre de l’AQSIQ.\nLes negociacions per arribar a aquest acord, que s’han vingut desenvolupant des de 2000, han conclòs amb èxit gràcies als treballs i estudis tècnics desenvolupats per les unitats competents en matèria fitosanitària del Ministeri d’Agricultura i amb la col·laboració del departament d’Indústria, Turisme i Comerç, especialment a través de l’Oficina Comercial de l’Ambaixada espanyola a Pequín.\nLes mesures fitosanitàries contemplades es basen en la inspecció dels horts de cítrics la producció dels quals vagi a destinar-se a Xina. La inspecció en el port d’origen serà realitzada conjuntament per inspectors xinesos i espanyols, i s’exigirà tractament de fred contra la mosca de la fruita durant la travessia.\ncítrics exportació protocol


ESTEM DE CELEBRACIÓ. JA SÓN TRES\nHem arribat a la tercera edició de la trobada dels 3COLORS i sembla que hem aconseguit una fita que veiem llunyana. Quan varem començar, ningú pensava en la continuïtat, va ser un rampell que va sortir bé, dut per l'entusiasme i les ganes d´exposar.\nL'any passat varem encetar l'exposició temàtica, Eros i Tramuntana. Va ser una activitat portada per un grup compacte i ja coneixedor dels mecanismes d'una exposició cara al públic. Un èxit. Enguany s'han diversificat les feines i ens trobem davant d'un equip que podria ja actuar professionalment en el món de la cultura.\nNo podem oblidar l'orígen d'aquesta paraula. Cultura en moltes de les llengües europees vol dir cultiu. De la terra i de l'esperit. I el cultiu personal lliga molt amb allò que sempre us dic, "pintar ajuda a crèixer".\nCrèixer, afegir una experiència nova cada vegada que agafem el pinzell, hauria de ser el nostre objectiu. Donar a l'acte de pintar, el sentit de l'aventura perqué si el desproveïm d'aixó el limitem a un simple exercici.\nEn el món cultural cada dia hi ha mes professionals intermitjos, coordinadors, promotors que obliden el sentit real de la paraula. O be obliden que l'art s'alimenta de l'ètica, d'allò que conforma l'entramat de coneixements i sentiments que ens confereix el títol de persona. L'art es una activitat de l'esperit dirigida a les emocions de les persones, i no a la "gent" com s'han acostumat a anomenar-nos en un sentit que sona a "multitud", "muchedumbre", "populacho" o "plebe".\nL'art, o alló que entenem per art, ens ajuda a ser persones.\nAmb el lema dels COLORS i LA PARAULA ens trobem davant d'una experiència nova entre nosaltres, un quadre i un llibre d'artista. Per les persones que llegeixin aquestes ratlles els pot semblar estrany fer un llibre únic, però si veniu a veure l'exposició ho entendreu perfectament.\nCom l'any passat hi ha un motiu, lema, objectiu, que cohesiona l'exposició: La poesia.\nCrec que la poesia està molt a prop de la pintura, com la música, o entremig de les dues i podriem dir que les paraules conformen un jeroglífic sensible que ens atrapa i ens porta per camins amagats.\nD'aquí uns mesos farà deu anys que ens va deixar Miquel Martí i Pol.\nEns ha semblat adient dedicar-li aquest treball conjunt, aquesta incursió en el mon de la poesia. El seu treball, extens, ampli i profund ens toca les fibres mes íntimes. Cada artista ha desenvolupat les seves sensacions en un sol quadre. Fugint de la il·lustració, cada quadre parla de moltes coses personals i intransferibles, i la part gràfica i literària, origen de tot plegat, queda recollida en el llibre d'artista que cadascú ha aportat.\nEs una nova experiència que no podeu deixar de visitar.\np u j o l b o i r a\nAmb motiu de la 2a Exposició del Grup 3COLORS,


Es tracta de l'obra més universal de Mercè Rodoreda (traduïda a moltes llengües), considerada una de les novel·les més importants de postguerra. Relacionada amb la novel·lística de Proust, de Woolf i de Joyce, per la seva voluntat d'endinsar-se en la vida interior, per la seva valoració del record i pel relleu que hi assoleix el temps, un dels temes centrals d'aquesta obra (i de tota la novel·lística rodoreriana), La plaça del Diamant és, de fet, la llarga explicació de la vida de la seva protagonista, Natàlia-Colometa, de viva veu i en primera persona.\nNo hi ha cap separació formal per assenyalar que es tracta d'un discurs seguit que, a més, queda obert en acabar l'obra en el mateix escenari on ha començat; però els canvis de registre, les mutacions d'estil, reflecteixen diverses etapes d'aquesta vida: primerament, la quotidiana d'una noia de la menestralia de Gràcia (el casament, la maternitat), que els esdeveniments històrics capgiren i transformen en dramàtica (la república i la guerra civil). Així, d'una subtil ironia i d'una visió sovint naïf per descriure la petita i activa comunitat (amb la tipificació penetrant d'una manera de viure i de pensar i dels objectes que s'hi relacionen), passen al compromís polític que arrossega l'angoixa, primer, i el dolor, després, amb la mort del marit, Quimet, i dels amics, a la guerra; posteriorment, a la postguerra, desemboquem en una existència imaginativa, personal, plena d'elements onírics (amb el relleu dels símbols i la influència de Freud, un autor que marcà Rodoreda), però solitària i sense vitalitat com ho és la Barcelona que hi pren cos, amb parcs inconcrets.\nAquest és, a grans trets, el fil conductor de la novel·la: l'evolució d'una vida, però estretament lligada a la d'una col·lectivitat i a la història. Una evolució que també palesa el seu leitmotiv, els coloms (la novel·la es titulava Colometa). I pel fet d'explicar-se amb la mimesi amb un personatge, seguint les seves emocions, sobretot, i amb un estil molt treballat, la novel·la esdevé poètica i profundament emotiva. A més de ser un testimoni penetrant d’una època clau.\nAlguns paràgrafs de la novel·la\nAl web de l'AELC.\nAdaptació de la novel·la, dirigida per Francesc Betriu i protagonitzada per Sílvia Munt (RTVE, 1984).


El temps no fa net amb més calor i molta xafogor el cap de setmana: Temps a Catalunya del 18 al 20 de juny del 2021\nEl temps no fa net aquest cap de setmana | Agustí Descarrega\nEl temps no fa net amb més calor i molta xafogor el cap de setmana: Temps a Catalunya del 18 al 20 de juny\nTot i una clara millora divendres, els xàfecs reapareixeran els dies vinents en algunes comarques. Fem una ullada també al temps de la setmana que ve, quan arribaran l’estiu i Sant Joan\nper Xavi Segura 17/06/2021 17:30h\nEl temps de les últimes hores ha estat ben mogut a Catalunya. Han caigut ruixats i tempestes que localment han estat fortes o molt fortes a l'Ebre, Tarragona, Catalunya Central, Ponent i Pirineu. Els aiguats han causat nombroses incidències i han deixat entre 40 i 70 l/m² al sud i inclús més al Pirineu.\nUna situació que ha fet baixar clarament les temperatures, posant punt final a l'atípica calorada. Tot i que els propers dies no farà net del tot, el temps millorarà clarament i la calor i la xafogor aniran a més.\nDe cara al divendres, tot plegat serà història i els forts xàfecs ja no es repetiran. De fet, gairebé no plourà ni al Pirineu a la tarda. Serà un dia de cel mig enterbolit amb temperatures que remuntaran clarament, farà calor i més xafogor.\nDe cara al cap de setmana, l’últim oficial de la primavera, el temps presenta força incertesa i estarà més mogut. Tot i que no està clar del tot, els últims mapes indiquen que poden caure ruixats dispersos amb cel molt canviant entre dissabte i primeres hores de diumenge.\nDe fet, tot plegat seria història l’últim dia del cap de setmana. Serà llavors quan la temperatura encara pujarà més i farà força calor, però lluny dels extrems dels últims dies. La xafogor pot ser especialment pesada aquests propers dies al litoral i prelitoral amb nits tropicals.\nL’estiu arribarà oficialment dilluns i encara hi ha més incertesa sobre el temps que farà per Sant Joan. Sembla que els termòmetres patirien una clara davallada i podria fer, inclús, més fresca del que tocaria. De moment, no hauríem de patir per pluja durant la revetlla.\nDe cara al divendres, 18 de juny, les tempestes ja no es repetiran. De fet, no esperem pluja enlloc, si bé no es descarta algun ruixat molt tímid i aïllat al Pirineu a la tarda. Tot i això, el cel no acabarà de fer net i estarà mig enterbolit pel pas de bandes de núvols alts i prims.\nEn general, serà un dia per aprofitar arreu. Les temperatures pujaran després de la patacada de dijous i l’ascens pot ser molt clar a punts de l’interior. Moltes màximes de 28º a 33º amb xafogor marcada a la costa i nit molt més fresca.\nEl primer dia del cap de setmana, el dissabte 19 de juny, el temps es pot embolicar una mica. Tot i que encara hi ha un grau elevat d’incertesa, sembla que el dia seria molt més canviant i menys lluït. Caurien ruixats dispersos a qualsevol punt al matí, i a la tarda al Pirineu i Ponent.\nLa majoria de precipitacions serien febles i disperses. Però a la tarda no es descarta alguna tempesta localment intensa a les comarques de Lleida. Tot plegat amb temperatures que es mantindrien semblants amb calor, però especialment amb xafogor marcada a la costa.\nEls ruixats podrien caure entre la nit de dissabte i primeres hores del diumenge, 20 de juny, a diversos punts. No obstant, la jornada en principi seria sense xàfecs amb cel canviant i calor que aniria a més. La sensació seria de ple estiu al migdia amb xafogor marcada a la costa.\nNo obstant, la gran incertesa que mostren encara els mapes farà que hàgim d’estar molt atents a les properes actualitzacions de les previsions. En tot cas, no repetirem el darrer cap de setmana radiant i extremadament calorós.\nQuin temps tindrem per Sant Joan?\nLa setmana vinent la començarem de ple a l’estiu, ja que la nova estació arribarà dilluns a les 05:32h. Però el que més es pregunta la majoria de persones és quin temps farà de cara a Sant Joan. Tothom espera amb candeletes ‘bon temps’ per poder gaudir d’una revetlla plàcida i tranquil·la.\nDoncs bé, hem de dir que els mapes donen per ara poques opcions de pluja per la revetlla de Sant Joan. Tan sols hi haurà alguns xàfecs de tarda a l’interior del nord-est que acabarien desapareixent de nit.\nNo obstant, sembla que les temperatures podrien patir una bona patacada i tindríem més fresca del normal. Haurem d’anar actualitzant aquesta previsió properament, ja que encara queden força dies.\nArriba l'estiu 2021 a Catalunya: el que diuen el mapes sobre la calor que ens espera


El Punt Avui - ▷ Totes les necrològiques d'Alió\nDifunts a la zona d'Alió\nJosep Maria Tomàs Ninot 73 Valls 08/03/2021 Ampliar informació(+)\nVa morir als 73 anys. Exèquies, avui, a les 4 de la tarda, a la parròquia del Lledó de Valls.\nAmador Pérez Navarro 73 Reus 08/03/2021 Ampliar informació(+)\nVa morir als 73 anys. Exèquies, avui, a les 5 de la tarda, a l'oratori del tanatori de Reus.\nFederico Aguilar Blasco 87 Tarragona 08/03/2021 Ampliar informació(+)\nVa morir als 87 anys. Exèquies, avui, a les 10 del matí, a l'oratori del tanatori de Tarragona.\nMontserrat Guarro Martorell 97 Tarragona 08/03/2021 Ampliar informació(+)\nVa morir als 97 anys. Exèquies, avui, a les 11 del matí, a l'església del Sagrat Cor de Tarragona.\nMontserrat Roig Gassó 87 Tarragona 08/03/2021 Ampliar informació(+)\nVa morir als 87 anys. Exèquies, avui, a les 4 de la tarda, a l'església de Sant Fructuós de Tarragona.\nNicolás Sánchez Fernández 85 Tarragona 08/03/2021 Ampliar informació(+)\nVa morir als 85 anys. Exèquies, avui, a les 5 de la tarda, a l'oratori del tanatori de Tarragona.


Habitacions Hotel Casa Vilella, Web Oficial | Habitacions Sitges\nHabitacions Hotel Casa Vilella\n06:31SitgesSpainDissabte, Juliol 02, 2022\nHabitacions Hotel Casa Vilella a Sitges\nHabitacions Hotel a Sitges\nDecorades amb exquisit gust i tota la distinció que ofereix l’estil clàssic, les 14 habitacions a Sitges de l’Hotel Casa Vilella li obrin les portes del millor descans. Aquestes habitacions al Passeig Marítim de Sitges completament equipades amb confortables llits, llenceria de cotó egipci i detalls exclusius a mesura de totes les necessitats són la millor garantia per a una escapada de relax i benestar.\nPer gaudir d’uns dies de platja a Sitges, res millor que el dúplex vista mar de l’Hotel Casa Vilella. Amb els seus 40 metres quadrats en dos nivells i ...\nPer gaudir d’uns dies de platja a Sitges, res millor que el dúplex vista mar de l’Hotel Casa Vilella. Amb els seus 40 metres quadrats en dos nivells i la seva excepcional ubicació a primera línia del Passeig Marítim de Sitges, aquests dúplex combinen llit doble de 2x2 o twin d’1x2, sofà llit per a una tercera persona o per a 2 nens (màx. 12 anys), bany complet amb banyera i dutxa amb calefacció per sòl radiant, Smart TV, cafetera, tetera, aigua de cortesia, bany complet i una gran finestra insonoritzada mirant a la mar.\nTelevisió amb TDT alta definició\nGaudeixi d’un racó de descans únic a Sitges. L’habitació central vista mar de l’Hotel Casa Vilella té 50 metres quadrats dissenyats especialment per a les estades més romàntiques. És ...\nGaudeixi d’un racó de descans únic a Sitges. L’habitació central vista mar de l’Hotel Casa Vilella té 50 metres quadrats dissenyats especialment per a les estades més romàntiques. És l’habitació més exclusiva de l’hotel i compta amb una gran terrassa a una galeria de 5 arcs mirant a la mar, llit doble de 2x2, Smart TV, cafetera, tetera, aigua de cortesia i un gran bany complet amb calefacció per sòl radiant i una magnífica banyera hidromassatges amb vistes a la mar.\nDúplex vista jardí\nAmb fantàstiques vistes al jardí, grans finestres insonoritzades i un disseny exclusiu, les dúplex vista jardí de l’Hotel Casa Vilella són un allotjament a dos nivells ple d’encant, ideal per ...\nAmb fantàstiques vistes al jardí, grans finestres insonoritzades i un disseny exclusiu, les dúplex vista jardí de l’Hotel Casa Vilella són un allotjament a dos nivells ple d’encant, ideal per a parelles amb o sense nens. Àmplies, lluminoses i d’estil clàssic, ofereixen terrassa o balcó privat, llit doble de 2x2 o twin d’1x2, sofà llit per a una tercera persona o per a 2 nens (màx. 12 anys), bany complet amb calefacció per sòl radiant, disposen de banyera i dutxa, Smart TV, cafetera, tetera, aigua de cortesia...\nTriar una de les habitacions Estudi vista mar de l’Hotel Casa Vilella és triar descans. Es tracta de cambres de 32 metres quadrats que combinen l’elegància clàssica amb la modernitat ...\nTriar una de les habitacions Estudi vista mar de l’Hotel Casa Vilella és triar descans. Es tracta de cambres de 32 metres quadrats que combinen l’elegància clàssica amb la modernitat dels seus serveis i equipament. Estan ubicades a la part central i alta de l’hotel, amb un agradable saló amb vistes a la mar, llit doble de 2x2 o twin d’1x2, sofà llit per a una tercera persona, bany privat complet amb calefacció per sòl radiant, banyera o dutxa, taula de treball o menjador, Smart TV, aigua de cortesia, cafetera i tetera.\nÀTIC VISTA JARDÍ\nLes habitacions Àtic Vista Jardí de l'Hotel Casa Vilella combinen el confort i l'elegància al millor preu. Són habitacions de 25 m² equipades amb un llit doble de 2x2 i ...\nLes habitacions Àtic Vista Jardí de l'Hotel Casa Vilella combinen el confort i l'elegància al millor preu. Són habitacions de 25 m² equipades amb un llit doble de 2x2 i un sofà llit disponible per a una tercera persona. El seu disseny és d'estil clàssic amb detalls d'última generació com Smart TV, barnús i sabatilles, roba de llit de cotó egipci, cafetera i tetera, un bany complet privat amb calefacció per superfície de tipus sòl radiant equipat amb una dutxa, aigua de cortesia i una taula menjador.\nEstàndard vista jardí\nLes habitacions estàndard vista jardí de l’Hotel Casa Vilella combinen confort i elegància al millor preu. Són cambres de 25 metres quadrats equipades amb un llit doble de 2x2 o ...\nLes habitacions estàndard vista jardí de l’Hotel Casa Vilella combinen confort i elegància al millor preu. Són cambres de 25 metres quadrats equipades amb un llit doble de 2x2 o llit individual 1x2 i sofà llit per a una tercera persona. El seu disseny és d’estil clàssic amb detalls d’última generació: Smart TV, barnús i sabatilles, roba de llit de cotó egipci, cafetera i tetera, bany complet privat amb calefacció per sòl radiant i equipat amb banyera, aigua de cortesia i taula menjador.\nAccés directe a la terrassa de la piscina\nModerna, àmplia i completament equipada, l’habitació estàndard Adaptada de l’Hotel Casa Vilella ofereix 25 metres quadrats i està dissenyada per facilitar la mobilitat en el seu interior, llit doble ...\nModerna, àmplia i completament equipada, l’habitació estàndard Adaptada de l’Hotel Casa Vilella ofereix 25 metres quadrats i està dissenyada per facilitar la mobilitat en el seu interior, llit doble de 2x2 i sofà llit individual, bany propi amb calefacció per sòl radiant i dutxa. A més, estan equipades amb Smart TV, roba de llit de cotó egipci, cafetera i tetera, aigua de cortesia, taula de feina o menjador, barnús i sabatilles.


El racó de l'infant: 2014\nSTORYBIRD, INVENTAT UN CONTE\nJa molt de temps que no li dedique uns minutets a actualitzar el bloc, peró és que en breu tindrem a casa un nou habitant, i clar he dedicat tot el temps lliure a deixar-ho preparat, ara que tan sols queden un dies per a aumentar la familia, tinc algo de temps i he pensat que podria presentar-vos unes eines digitals que m'han presentat a un curs que he fet.\nEn aquesta entrada vos presente l'eina STORYBIRD, Una web que ens permet crear contes, publicar-los i imprimir-los.\nLa web està en anglés, però és molt fàcil d'utilitzar.\nTriem un tema per desenvolupar la historia, i apartir del tema la web ens dona unes imatges a utlitzar.\nPer exemple triem la paraula dinosaure:\nApareixeran imatges relaciones amb dinosaures, triarem use this art, ens apareixerà un menu, per triar quin tipus de llibre volem, si un llibre simple, un multi-chapter o poesia. I aleshores començem a escriure el nostre conte fent servir les imatges que ens dona el programa.\nTambé podeu triar les imatges a partir de l'autor, on hi haure més varietat per tal de confeccionar el conte, ja que no seran totes ddel mateix #tag. Per tal de triar a l'autor, hi ha que clicar sobre una de les imatges que ens han agradat i ens portara a la galeria de l'autor.\nJo ja tinc ganes de poder fer-la servir amb els meus i les meues alumnes, ja que els encanta inventar-se contes.\nPer cert, m'agradaria mostrar-vos el meu primer conte. està molt relacionat amb alguna cosa que passarà dintre de poc a la meua vida.\nNo és un gran conte, però és la meua primera pressa de contacte, amb aquest món de la literatura infantil.\nEtiquetes de comentaris: compartir, Contes, Eines Digitals, WebS\nPublicat per LaTuDón a 14:04\nSe que és una mica tard. Peró volia fer-vos arribar la nadala que aquest any han realitzat el meus alumnes de 3 anys! és titula campanetes de nadal!!\nÉs molt divertida.. Segur que vos agrada!!\nNosaltres la retocarem un poc per a que fora més facileta per als xiquets i xiquetes!\ni va quedar així:\nSón ja molts els messos que el racó està una mica abandonat. Espere que amb el nou any, tot canvie i el racó tire endavant..\nGràcies a tots i totes per seguir-nos.\nPublicat per LaTuDón a 13:45


Una exposició de Botero talla XXL\nL'espai CentroCentro de Madrid reuneix 67 de les seves obres, totes procedents de col·leccions privades, en la mostra més gran dedicada a l'artista colombià a Europa\nMadrid 16 de de setembre del 2020. 19:26\nFernando Botero va desembarcar a Espanya el 1952, quan encara era estudiant d’art. Va ser llavors quan va descobrir l’obra de Velázquez i de Goya que tant el va impressionar i que va resultar fonamental per a la seva formació, juntament amb la d’autors del Quattrocento com Piero della Francesca. Des d’aleshores la seva relació amb el nostre país sempre ha sigut estreta, en especial amb Madrid, on ha exposat en diverses ocasions, al Reina Sofia el 1987 i al passeig de Recoletos el 1994 a través de 21 de les seves escultures monumentals, tres de les quals es mantenen als carrers de la ciutat: ‘Dona amb mirall’, ‘El rapte d’Europa’ i ‘La mà’.\nAra, CentroCentro de Madrid, en la seva nova etapa sota la direcció artística de Guilietta Zanmatti Speranza, pretén incorporar-se a la milla d’or de l’art a Madrid a través d’exposicions inèdites, com és el cas de ‘Botero. 60 anys de pintura’, que constitueix la mostra més gran dedicada a l’artista plàstic colombià a Europa i que reuneixen 67 de les seves obres, totes procedents de col·leccions privades, i que ha sigut comissariada per Cristina Carrillo de Albornoz i per la mateixa filla de l’artista colombià, Lina Botero. «Moltes vegades em pregunten per què el meu pare pinta dones grasses. Però no es tracta d’una qüestió d’excés de pes, sinó que obeeix a la seva fascinació pel volum», ha comentat durant la roda de premsa.\nL’exposició es divideix en set seccions que corresponen amb temes recurrents dins del seu univers i que ens porten de la religió al circ, passant per les corrides de toros, les naturaleses mortes (on les fruites també tenen mida XXL) o la seva última font d’experimentació, les aquarel·les sobre tela, totalment inèdites.\nAl llarg del recorregut es poden veure obres com ‘El matrimoni Arnolfini’ (la seva reinterpretació del quadro de Van Eyck), ‘El bany’ i ‘Ballarina a la barra’ (imatge de l’exposició), que ens submergeixen en l’imaginari boterià i ens mostren la seva evolució des dels anys 60 fins als nostres dies.


Muntanyes Kuskokwim - Viquipèdia\nDillingham High Point, 1.600 msnm\n63° 00′ 00″ N, 156° 30′ 00″ O / 63.00000,-156.50000Coord.: 63° 00′ 00″ N, 156° 30′ 00″ O / 63.00000,-156.50000\nLes muntanyes Kuskokwim (en anglès Kuskokwim Mountains) són una serralada que es troben a l'estat d'Alaska, als Estats Units. Amb una llargada al voltant d'uns 800 km i una orientació de nordest a sudoest, es troben entre el riu Yukon i el riu Kuskokwim, a l'oest de la serralada d'Alaska.\nLa serralada pren el nom del riu Kuskokwim, el qual recull les aigües del vessant sud de les muntanyes.\nLa primera referència fou el 1898 per part de Josiah Edward Spurr, del Servei Geològic dels Estats Units. Ell aplicà el nom de Tanana Hills a le muntanyes baixes de l'extrem nordest del que avui coneixem com a muntanyes Kuskokwim.\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Muntanyes Kuskokwim\nMuntanyes Kuskokwim a USGS (anglès)\nMuntanyes Kuskokwim a peakbagger.com (anglès)\nAçò és un esborrany sobre l'estat d'Alaska. Amplieu-lo! (citant les fonts)\nObtingut de «http://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Muntanyes_Kuskokwim&oldid=11734612»\tCategoria: Serralades d'AlaskaCategories ocultes: Muntanyes que necessiten una fotoEsborranys d'Alaska\tMenú de navegació\nDarrera modificació de la pàgina: 16 abr 2013 a les 23:09.


Note de Premsa 10/11/2021\nBarcelona, 10 de novembre del 2021.- Caprabo ha acollit aquest matí la presentació de la VIII Jornada Gastronòmica del Calçot de Valls, que se celebrarà el pròxim 20 de novembre\nA la capital de l'Alt Camp, Tarragona. La iniciativa, desenvolupada a l'espai Xef Caprabo de L’Illa Diagonal, a Barcelona, és el primer acte presencial de Caprabo després de la situació de pandèmia per la COVID-19. Amb les jornades gastronòmiques de proximitat, Caprabo vol posar en valor els productes pròxims, de qualitat i de temporada.\nLa presentació, que s'emmarca en el Programa de Proximitat per Comarques de Caprabo, ha comptat amb un showcooking-degustació amb un menú elaborat a base de calçots per part del xef Albert Roig, del Restaurant Forevents. El menú ha estat acompanyat per vins de la zona i la seva presentació ha estat a càrrec de l'enòloga de la DO Tarragona, Elisa Ribé. La performance ha estat un simbolisme del procés de transformació del calçot, des de la seva recollida fins al moment del consum.\nEl proper dia 20, la VIII Jornada Gastronòmica del Calçot de Valls començarà amb la proclamació de l'actor Quim Masferrer com Amic de l'Autèntica Calçotada en un acte que obrirà oficialment la temporada de calçotades. Aquesta edició reunirà xefs de prestigi, restauradors locals i cellers en un esdeveniment que tindrà com a gran protagonista la cuina del calçot.\nCaprabo és el supermercat amb major compromís amb la producció de proximitat. Compta amb un Programa de Proximitat per Comarques a través del qual ha donat entrada a uns 300 petits productors i cooperatives agràries i a més de 2.800 dels seus productes a les botigues. La companyia treballa amb cada comarca catalana de manera específica, d'acord amb la riquesa de la seva producció agroalimentària. El Programa inclou diverses iniciatives de suport a la producció de proximitat, entre les quals destaquen les accions promocionals als supermercats, dues campanyes anuals pel foment del consum de productes de proximitat, la comunicació de les iniciatives vinculades a proximitat als seus més d'un milió de clients amb targeta, les Fires Caprabo de Productes de Proximitat a les comarques catalanes i l'organització de jornades gastronòmiques amb productes de proximitat de temporada, entre les més destacades. El Programa compta amb el suport del Departament d'Acció Climàtica, Alimentació i Agenda Rural, la Federació Catalana de DOP-IGP i la Federació de Cooperatives Agràries de Catalunya (FCAC). https://www.caprabo.com/url/nostra-terra/index-ca.html\nCaprabo va ser el primer supermercat a incloure el segell oficial “Venda de Proximitat” per aquells productes de procedència directa del camp. El segell identifica davant el consumidor els productes agroalimentaris de Catalunya que per la seva proximitat redueixen al mínim el procés d'intermediació, cosa que redunda en el cost i benefici de productor i consumidor, afavoreix la viabilitat de les explotacions i contribueix a millorar l'economia local. Indica frescor, qualitat, mínima petjada ecològica.\nCaprabo ha estat el primer supermercat a comptar amb els 11 productes catalans amb segell oficial europeu de Denominació d'Origen Protegida (DOP): la DOP Arròs del Delta de l’Ebre, la DOP Avellana de Reus, la DOP Formatge de l’Alt Urgell i la Cerdanya, la DOP Mantega de l’Alt Urgell i la Cerdanya, la DOP Mongeta del Ganxet, la DOP Pera de Lleida, les 5 DOP d'oli: la DOP Els Garrigues, DOP Siurana, DOP Oli del Baix Ebre-Montsià, DOP Oli de la Terra Alta i DOP Oli de l'Empordà.


Premi Escolástico Zaldívar 2804: A la prevenció, seguritat i la salut a la feina | Fraternidad-Muprespa\nFraternidad-Muprespa va crear l'any 2013 el premi Escolástico Zaldívar, que respon al compromís de la mútua amb la societat i amb les empreses mutualistes; un compromís viu, com es reflecteix en el Pla estratègic corporatiu de la mútua; i que va néixer de mans d'Escolástico Zaldívar, fundador de La Fraternidad el 1929, amb la missió de vetllar pel benestar del treballador tot proporcionant-li les eines necessàries per a la seva rehabilitació, prevenció i salut laboral.\nAmb la concessió d’aquest premi, es reconeix l’esforç, la tasca, la sensibilitat i el compromís que realitzen les empreses mutualistes en l’àmbit de la prevenció.\nDesprés de la celebració de la IV edició dels premis 2804 - Escolástico Zaldívar dedicats a la prevenció i la seguretat, Fraternidad-Muprespa té el gust de presentar la revista sobre el lliurament.\nLa revista digital està adaptada per a visualitzar-la en dispositius mòbils (telèfons intel·ligents) i optimitzada per a tauletes tàctils. S'hi poden fer cerques, compartir el contingut a les xarxes socials i baixar-la a l'ordinador (l'edició completa o per pàgines).\nFraternidad-Muprespa ha volgut que els premis Escolástico Zaldívar tinguin una representació que no sigui exclusivament monetària. Amb aquesta voluntat, ha sorgit la idea de crear una escultura que representi la nostra mútua.\nLa consecució d'aquest projecte s'ha materialitzat amb la col·laboració d'una ONG que treballa amb artistes discapacitats: la fundació Dalma, que té el projecte CONtodoARTE. Álvaro Moreno Mazarredo ha creat per a Fraternidad-Muprespa l'escultura que a partir d'ara ens representarà als actes dels premis a la seguretat i la salut a la feina.\nQuè signifiquen els PREMIS 28/04?\nUna data: 28 d'abril (28/04).\nUn símbol: el Dia Mundial de la Seguretat i la Salut en el Treball.\nUn objectiu: la seguretat i salut en els entorns laborals.\nUna realitat: actuacions que representen una millora en la seguretat i la salut dels treballadors més enllà de l'estricte compliment de la normativa de prevenció.\nUna quantitat: 2.804 € per al millor projecte en cada modalitat.\nEl premi consta de les tres modalitats següents:\nCATEGORIA I: Grans empreses.\nPrimer tram: Des de 250 fins a 1.500 treballadors.\nSegon tram: Amb més de 1.500 treballadors.\nCATEGORIA II: Pime o empresa de nova creació (start-up).\nCATEGORIA III: Associacions sense ànim de lucre, ONG, autònoms, etc. i empreses d’economia social.\nPRIMER PREMIO: habrá un ganador por cada categoría y tramo, que tendrá una dotación económica de 2.804 € y recibirán la escultura conmemorativa de Fraternidad-Muprespa realizada por Álvaro Moreno Mazarrero, miembro de la Fundación Dalma, así como un diploma.\nDocumento de solicitud de candidatura


Hôtel La Garenne Juèsa França - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nLe Village, Labeaume, Juèsa, França, 7120 - Veure al mapa\n"Breakfast and coffee good ,great served on terrace outside r..."\nSi el que està buscant és per un hotel ben situat a Labeaume, no busqui més enllà de Hôtel La Garenne. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nA Hôtel La Garenne, l'excelent servei i instal.lacions superiors faran de la vostra estada una experiència inoblidable. A l'hotel s'hi pot gaudir d'unes comoditats de primera classe com Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, instal.lacions per a minusvàl.lids, aparcament de cotxes, habitació familiar, premsa.\nA més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara aire condicionat, calefacció, escriptori, balcó/terrassa, despertador per satisfer els clients més exigents. Les instal.lacions d'oci de l'hotel, que inclouen jardí estan dissenyades per escapar i relaxar-se. Descobreixi una encantadora mescla de servei profesional i ampla gama de característiques a Hôtel La Garenne.\nTots els tipus de viatgers (155) Parelles (83) Viatgers en solitari (4) Famílies amb infants petits (35) Famílies amb infants grans (18) Grups (13)


El fantasma de la violència - Diari de Girona\nEl fantasma de la violència\ni ha qui adverteix contra l'alarmisme. Hi ha qui té esperança en què el sistema dels Estats Units, amb el seu equilibri de poders i les seves institucions i la seva democràcia, aguanti l'envestida. Molts, no obstant això, fan sonar contundents alertes. Hi ha por. I amb raó.\nQui sembla acostar-se cap a una derrota electoral el 3 de novembre a les eleccions presidencials és Donald Trump. Va fer la seva primera campanya sobre el discurs de la divisió i en el càrrec ha convertit aqueixa retòrica en política, ha demostrat el seu desdeny per les normes i ha anat derivant cap a l'autocràcia. Ara, amb cada dia que passa en el seu duel amb el demòcrata Joe Biden, deixa més clar que per no caure, o si cau, està disposat a llançar o arrossegar amb ell per un profund precipici tot el país.\nPot sonar exagerat però no ho és. Trump s'ha negat repetidament a confirmar que acceptaria una transició pacífica en cas de derrota i no falten especialistes en dret electoral que veuen possible, fins i tot probable, un «Txernòbil electoral». La Constitució i les lleis pressuposen aquest traspàs pacífic però no el garanteixen, com explica per telèfon Lawrence Douglas, professor de Dret, Jurisprudència i Pensament Polític a l'Amherst College i autor del llibre Will he go? ( Marxarà?).\nLa crisi pot crear més que una desfeta constitucional sense precedents. «El potencial de xocs violents és molt real», adverteix Douglas. I és una anàlisi repetida, també pel Projecte d'Integritat en la Transició, un grup de cent experts que ha fet simulacions i exercicis del que pot passar i ha conclòs que «el potencial de conflicte violent és alt, especialment atès que Trump anima els qui li donen suport a prendre les armes».\nEl núvol més fosc d'aquesta tempesta perfecta s'ha anat formant davant els ulls de qualsevol. Trump ha mantingut viu durant anys el fantasma de frau electoral, encara que no arriba pràcticament ni a anecdòtic, segons demostren nombrosos estudis i admet el director de l'FBI, Christopher Wray, que recentment va explicar davant el Senat que l'agència no ha detectat cap esforç coordinat nacional per cometre'l. Fins i tot un laboratori d'idees conservador com Heritage Foundation només ha pogut col·locar 1.298 casos en una base de dades de frau electoral des de 1982.\nTrump també ha atacat, ara ja diàriament i amb feroç intensitat, el vot per correu, l'ús del qual en meitat de la pandèmia del coronavirus s'ha disparat. Més de 25 dels 50 estats han fet el seu accés universal i, segons una anàlisi de The Washington Post, serà una opció per a 198 milions de votants, o el 84% del total. Solen usar-lo més els demòcrates (es calcula que enguany votaran així el 60% dels qui opten per Biden, davant del 20-25% dels qui aposten per Trump) i per això mateix són els que s'arrisquen a perdre més vots anul·lats per problemes tècnics, i n'hi ha, com recorda el fet que només a les primàries van ser descartats per això més de mig milió de paperetes. Trump, encara així, no deixa de dir sense proves que serà l'eina per a unes eleccions «falsejades» o «robades».\nCentenars de batalles legals ja obertes als tribunals segueixen el manual llargament aplicat pels republicans d'intentar restringir o suprimir el vot, especialment de minories. Centenars més de demandes poden esperar-se a partir del dia 3 i mentre avanci el recompte. I s'allargarà. Un dels estats que seran determinants, Pennsilvània, dona marge de tres dies després de les eleccions per rebre vots. A Wisconsin, un altre dels territoris frontissa clau, són sis. I el punt mort que s'augura és explosiu.\nÉs tot part del que el professor Douglas veu com un «inquietant guió que ha preparat Trump». I llevat que es produeixi una victòria aclaparadora i incontestable de Biden, en com es desenvoluparan els primers episodis hi ha prou consens. El dia 3, afavorit pel vot presencial, Trump pot aparéixer amb avantatge, però bé podria ser el que un analista ha definit com a «miratge vermell».\nMentre es vagin comptant les paperetes per correu, si es repeteixen les tendències que han anat canviant determinantment en els últims 20 anys segons l'anàlisi dels professors Edward Foley de la Universitat Ohio State i Charles Stewart, del MIT, es produirà «el gir blau» amb una pluja de vots per al candidat demòcrata. I així succeirà el que no oculten com a pla els republicans, almenys segons confessava un assessor legal de la campanya de Trump a la revista The Atlantic: «Hi haurà un recompte a la nit electoral, anirà canviant amb el temps i quan es donin els resultats definitius seran posats en dubte com a inexactes, fraudulents..., tria la paraula».\nTrump ha aconseguit convertir l'amenaça infundada de frau en l'amenaça en sí mateixa. Amb el potent altaveu de la Casa Blanca i dels mitjans conservadors, amb el potent altaveu i ampli ressò de les xarxes socials, parla a uns EUA amb problemes endèmics relacionats amb la raça que enguany han tornat a la superfície en les protestes per la injustícia racial i la brutalitat policial i tensions que no s'havien vist des de l'era de Jim Crow.\nParla a una societat extremadament polaritzada on la pandèmia, que ja ha causat gairebé 220.000 morts i més de 8 milions de contagiats, incloent el mateix president, ha esdevingut un altre element d'aferrissada divisió política.\nTrump parla, així mateix, en un país amb més armes de foc en mans de ciutadans que habitants, on les anàlisis d'historials de l'FBI, un indicatiu de la venda d'armes, s'han doblat aquest estiu. I són els EUA on, segons les conclusions d'anàlisis que cinc experts han publicat a Politico, creix el nombre tant de republicans com de demòcrates que creuen justificat l'ús de la violència per fer avançar els seus objectius o si guanya el candidat de l'altre partit.\nEn un any en què tensions i xocs entre els grups més radicals ja han esclatat als carrers, a vegades amb resultats letals, el republicà es dirigeix molt més obertament que amb l'anomenat «xiulet de gos» als grups que la seva pròpia Administració reconeix com a principal repte de terrorisme nacional: l'extrema dreta, els supremacistes blancs i les milícies armades. «Feu un pas enrere i espereu», va dir Trump en el debat amb Biden a un d'aquests grups, els Proud Boys, que dies després va aparéixer vinculat a una trama desarticulada en la qual almenys 13 imputats intentaven deposar el govern demòcrata de Michigan, segrestar la governadora i «jutjar-la».\nUn «exèrcit» a les urnes\nAquestes eleccions presidencials són els primers comicis des de 1982 en els quals el Comitè Nacional Republicà pot tornar a enviar observadors als centres de vot (ho va tenir prohibit després d'un cas d'intimidació a Nova Jersey per al qual van contractar agents de la llei fora de servei). La campanya de Trump també ha muntat un imponent operatiu, amb un pressupost de desenes de milions de dòlars i un equip específic assignat a les Operacions del Dia de les Eleccions (EDO per les seves sigles en anglés), que inclou mobilitzar 50.000 d'aquests observadors a 15 estats clau.\nSobre el paper són gent que segueix processos d'entrenament i l'actuació de la qual té clars límits legals, amb variacions per estats, de què poden fer i què no en els centres de vot. Però Trump està tibant la corda. Ja s'ha queixat que se'ls impedeix l'accés (una falsedat). Ha posat sobre la taula el seu desig d'enviar «xèrifs, agents de la llei i fiscals», idea que més d'un veu com a intimidació. I compta amb William Barr, el fiscal general que ha col·laborat amb Trump en la perillosa politització del Departament de Justícia, que s'ha mostrat disposat a enviar agents federals si fan falta «per complir la llei».\nPitjor encara, tant Trump com els seus aliats, incloent el seu fill Donald Jr, estan instant els seus seguidors a implicar-se i el seu llenguatge és explosiu. «L'esquerra radical està preparant el terreny per robar aquestes eleccions al meu pare. Estan disseminant històries sobre que anirà folgadament per davant a la nit electoral però perdrà quan acabin de comptar els vots per correu. El seu pla és afegir milions de vots fraudulents que poden cancel·lar el teu vot i donar-li la volta a l'elecció», deia el plançó del president en un vídeo de setembre que Twitter va etiquetar amb una alerta. «Necessitem que tots els homes i dones físicament capaços s'uneixin a l'exèrcit per a l'operació de seguretat electoral de Trump. Necessitem que ens ajudeu a observar-los no només el dia de les eleccions sinó en vot anticipat i en les juntes de recompte. El president Trump guanyarà. No deixeu que li robin les eleccions».\nEl Departament de Seguretat Nacional ha assenyalat en un informe a l'esborrany del qual ha tingut accés The New York Times que «els més possibles punts crítics per a violència» són «llocs de vot, actes de registre de votants i reunions massives associades a la campanya». I l'explosiva situació pot ser encara pitjor.\nTrump ja va desplegar la Guàrdia Nacional contra manifestants pacífics a Washington DC i agents federals a Portland i Seattle per protegir edificis. Ha dit que podria invocar la llei d'insurrecció de 1807 i «desplegar forces militars» a «ciutats dirigides per demòcrates» per «protegir vida i propietat». I no és excessiu pensar que, encara que la llei li ho impedeixi, pugui intentar desplegar personal militar o federal en els comicis perquè restaurin «la llei i l'ordre», o intentar deixar-los desplegats, o fer que prenguin sota la seva custòdia vots amb l'excusa de preservar evidències mentre es produeix la guerra legal i política i als carrers pels resultats.\nEls experts que van analitzar el suport a la violència per a Politico advertien també que veuen «forts paral·lelismes» d'aquests EUA amb l'Europa de les dècades dels 20 i els 30, quan es va veure pujar la marea de mobilització armada als carrers i xocs violents, que els autòcrates van usar com a excusa per adoptar poders d'emergència. Davant d'ells el professor Douglas recorda que «els EUA tenen més tradició democràtica que la república de Weimar o les seves institucions», però també admet una cosa: «Cal reconéixer que els sistemes democràtics són vulnerables, i una de les coses més inquietants que hem vist amb Trump és aquesta fragilitat».


Els trenta-nou esglaons - Uniopèdia, el mapa conceptual\nEls trenta-nou esglaons (títol original: The 39 Steps) és una pel·lícula britànica dirigida per Don Sharp, estrenada el 1978, adaptació de la novel·la homònima de John Buchan.\n10 les relacions: Alfred Hitchcock, David Warner, Don Sharp, Els trenta-nou graons, George Baker, Ralph Thomas, Robert Powell, Sud-àfrica, The 39 Steps (pel·lícula de 1959), The 39 Steps (pel·lícula de 2008).\nNou!!: Els trenta-nou esglaons і Alfred Hitchcock · Veure més »\nDavid Warner (Manchester, Anglaterra, 29 de juliol de 1941) és un actor britànic, guanyador d'un premi Emmy.\nNou!!: Els trenta-nou esglaons і David Warner · Veure més »\nNou!!: Els trenta-nou esglaons і Don Sharp · Veure més »\nEls trenta-nou graons (títol original en anglès The 39 Steps) és una pel·lícula britànica de 1935 dirigida per Alfred Hitchcock i basada en la novel·la d'aventura homònima de John Buchan.\nNou!!: Els trenta-nou esglaons і Els trenta-nou graons · Veure més »\nGeorge Baker (Birkenhead, comtat de Merseyside, 10 de febrer de 1885 - Hereford comtat d'Herefordshire, 8 de gener de 1976) va ser un baríton, organista i crític musical anglès.\nNou!!: Els trenta-nou esglaons і George Baker · Veure més »\nNou!!: Els trenta-nou esglaons і Ralph Thomas · Veure més »\nRobert Thomas Powell (Salford, Anglaterra, 1 de juny de 1944) és un actor de cinema i de televisió anglès, famós pel seu paper a la minisèrie Jesus of Nazareth.\nNou!!: Els trenta-nou esglaons і Robert Powell · Veure més »\nNou!!: Els trenta-nou esglaons і Sud-àfrica · Veure més »\nThe 39 Steps (pel·lícula de 1959)\nThe 39 Steps és una pel·lícula britànica dirigida per Ralph Thomas, estrenada l'any 1959.\nNou!!: Els trenta-nou esglaons і The 39 Steps (pel·lícula de 1959) · Veure més »\nNou!!: Els trenta-nou esglaons і The 39 Steps (pel·lícula de 2008) · Veure més »


Reus Deportiu 0 - Barça 3 - Penya Meritxell\nEl Barça recupera l’avantatge de pista\nDesprés d’un partit molt tàctic, força travat i amb poques ocasions clares de gol, el Barça ha guanyat recuperant d’aquesta manera el factor pista en aquest play-off semifinal de l’OK Lliga. L’equip blaugrana arribava al Municipal d’Esports de Reus molt pressionat per la necessitat imperiosa d’aconseguir una victòria després de la derrota patida en el primer partit de la sèrie.\nEn aquestes circumstàncies, els homes d’Edu Castro han jugat un partit diferent de com ens tenen acostumats. Sense deixar res a la improvisació es tractava de no cometre errors que permetessin contres fàcils dels rivals i alhora aprofitar alguna de les ocasions que tindrien en atac per tal de portar al límit als roigs i negres. A l’hora de la veritat tot ha sortit tal com estava previst en el pla de joc.\nEls blaugranes dominen a l’inici del matx\nEl matx començava tal com es preveia molt control i pocs atacs. Qui primer domina el joc és l’equip blaugrana buscant avançar-se en el marcador per portar la iniciativa. Això si sense fer bogeries que poguessin pagar-se molt cares. De mica en mica, els locals equilibren el matx, però sense arribades davant la porteria que defensa Sergi Fernández. Tot i l’evident domini visitant, ha de ser el de Calvià qui aturi una perillosa arribada de Diego Rojas.\nPels dos equips és molt important dominar al marcador, però les respectives defenses no ho posen fàcil. En el minut 17.07 Ignacio Alabart es queda sol davant Càndid Ballart, el porter reusenc, malgrat ser una bona oportunitat no s’ho acaba de creure i no pot superar al de Manlleu. Poc després, en el 17.32 Edu Castro demana un temps mort. Més tard, qui disposa d’una clara oportunitat de marcar és Joao Rodrigues a passi d’Helder Nunes, però Ballart reacciona a temps. Els blaugranes fan molt bé les transicions atac-defensa per tal de no deixar escletxes al darrere.\nUn gol de Pau Bargalló dona avantatge als forasters\nEl matx comença a agafar color local perquè els minuts van passant i els obliga a augmentar el seu ritme de joc. Producte de la pressió local es produeix una jugada en la qual Pau Bargalló fa una clara falta sobre Sergi Aragonès que els àrbitres sancionen amb falta directa a 1.45 pel descans. Abans que Marc Julià l’executi, Edu Castro demana un temps mort. Julià xuta directe desviant amb la guarda de la mà dreta Sergi Fernández.\nPoc després, a 50 segons per la mitja part un fort xut des de banda esquerra de Matías Pascual es desviat amb el casc per Ballart. El fort impacte li produeix una ferida al front que l’obliga a deixar la pista. El substitut és Martí Zapater. En el minut 24.28 una contra conduïda per Bargalló finalitza amb un xut de Matías Pascual que Zapater atura. La bola queda solta, sent Bargalló qui la controla. El seu xut supera a Zapater sent el 0-1. Sense temps per res més arriba el descans.\nMalgrat el domini reusenc a l’inici de la segona meitat, els visitants augmenten el seu avantatge\nCom era d’esperar, el gol anotat pels visitants desferma l’atac dels locals que ara pressionen força a uns blaugranes que donaran una lliçó de com es defèn. La pressió tant a la pista com a la grada és brutal, però els visitants la ressolen de forma perfecta. De fet, gràcies a la seva actitud defensiva deixen al Reus sense cap ocasió de gol. En contrapartida ells tampoc en generen.\nFins que una jugada per la dreta d’Alabart acaba amb un passi a la banda contrària per on puja Helder Nunes. El de Barcelos intenta xutar, però David Gelmà ho evita. La bola que ha quedat solta és recuperada pel blaugrana que continua la jugada passant per darrere la porteria defensada per Zapater. El porter es mou massa lentament i això ho aprofita Nunes per fer passar la bola per sobre la línia de gol. És el minut 39.47 quan el 0-2 puja al lluminós.\nEl segon gol d’Helder Nunes, deixa el partit decidit\nImmediatament, Jordi Garcia demana temps mort. Tot i les instruccions les coses canvien poc perquè els forasters continuen donant el seu particular màster de com es defèn. Els atacs dels blaugranes ara són llargs jugant perfetament amb el resultat i el rellotge. Poc després arriba el tercer gol blaugrana. Bargalló domina la bola a la punta dreta del seu atac. Nunes apareix per fer un bloqueig i continuació que el de Sant Sadurni aprofita per filtrar-li un passi que el deixa sol davant Zapater. El portuguès aixeca i pica superant amb suavitat al porter local. És el minut 42.30 quan el 0-3 puja a l’electrònic.\nAquest tercer gol blaugrana té un efecte demolidor tant a la pista com a la grada. Jordi Garcia ordena als seus homes defensar en zona, fet que afavoreix encara més a uns blaugranes que es van passant la bola mentre el temps s’esmicola. A manca de 4.30 Sergi Fernández fa una obra d’art en una aturada a un xut ras d’Aragonès a mà canviada amb el de Calvià d’esquenes. A mesura que passen els minuts la desesperació creix a les files locals que no poden ni tornar a rematar amb perill. El matx s’acabarà sense que es torni a moure el marcador.\n@PBBMeritxell & FCBhoquei


“Seda” d’Alessandro Baricco - NOSAL3 en som + de tres\n“Seda” d’Alessandro Baricco\nComencem amb la classificació per categories (si no açò serà un calaix de sastre/desastre)- Anirem a poc a poc classificant els apunts anteriors, així que si entreu i veieu que en falten: a poc a poc.\nComencem per aquesta que ens ha semblat interessant: Documents antics.\nEl primer d’aquests documents: la ressenya de l’obra d’Alessandro Baricco “Seda”, escrita per nosal3 el curs 2005-2006 per a l’assignatura d’Anàlisi i Producció de Textos en Català, amb Xavier Mínguez de professor.\nPer cert, encara no hem llegit res més d’aquest autor, i això que diguérem que no tardaríem a llegir-nos altres obres seues. Veieu, per a això també serveix recuperar aquests documents, per adonar-nos que no hem fet el que ens proposàrem i rectificar…\nBo, passeu i gaudiu del comentari, i si encara no us l’heu llegit, feu-ho, no us decebrà.\nPD. per cert, hi ha pel·lícula, l’haurem de veure!\nMONTES i BARBARROJA\nUniversitària Ausiàs March\nAnàlisi i Producció de Textos en Català.\nDesprés de moltes recomanacions per part d’amics i coneguts i un parell\nd’ajornaments per a “més endavant”, la lectura de “Seda” d’Alessandro Baricco\nens ha agafat en falta. Ho diem perquè hi ha un abans i un després de la\nlectura d’aquesta història, que no és novel·la, que no és conte, que\ntranscendeix qualsevol concepte previ del que és contar una història. No\ntardarem a llegir la resta d’obres d’aquest autor per veure si és tan subtil,\ntan discret, distret i silent com aquest.\nNostàlgica recerca de sentiments que mai s’anomenen, és la història d’Hervé\nJoncour, lacònic personatge que recorre el món en busca d’una exòtica càrrega.\nFins que un dia torna amb una càrrega encara més delicada, la d’uns ulls\nperfectament muts que es creuen amb el seus. Subtilisme mescla d’història i de\nfaula, relat delicat sobre l’amor, d’un erotisme contingut, Seda és un teixit\nde silencis, de gestos gairebé simbòlics que recobreixen angèlicament una\npassió volcànica que no es consuma.\nÉs un text màgic que envolta al lector amb una narrativa que en ocasions\nsembla parca, però que dóna una impressió tan precisa, fins i tot més que si\nfos una narrativa llarga i detallada.\nEn aquesta història, les emocions queden al descobert, però no amb\nsentiments elevats, sinó com pluja que cau. El mateix protagonista pensa en\nalgun moment que més que viure la vida, hi assisteix a ella. Com hem dit, no\narriba a ser una novel·la, i és més que un conte. És una història contada d’una\nmanera tan detallada com distant, plena de silencis amb els quals sap molt bé\nEmprant recursos de la cultura oral, com el de repetir els diversos viatges\nd’anada i tornada del protagonista al Japó, que passen sempre pels mateixos\nllocs i que ens fa gairebé repetir-los com si es tractés d’una cantarella,\nl’autor fa que ens agraden aquestes repeticions, com la tornada d’una cançó.\nTambé l’arribada al poble, sempre en la mateixa època i just per poder anar a\nmissa el protagonista, marquen el pas del temps com un rellotge màgic i\nEl negoci de la seda de finals del segle XIX que va fer que l’economia d’un\npetit poble del sud de França, Villededieu, es disparés, serveix d’excusa per a\ncontar-nos una història d’encontres i desencontres, on no sabem mai ben bé quan\nes tornarà a donar la coincidència de dos éssers que no es coneixen i que només\ns’han comunicat mitjançant mirades i gestos.\nEl tema hauria pogut ser qualsevol altre, el lloc, també, el que queda com\na pòsit són els silencis, els gestos, les mirades i les emocions més que els\nsentiments, com ja hem dit.\nUna història d’amor que no quadra dintre de les estructures de les\nhistòries d’amor que coneguem, amb una sorpresa final que ens fa l’amor encara\nmés intel·ligible, més enigmàtic, més emotiu si cap.


A partir del mes de setembre de 2014, totes les entrades de COSES DE MESTRES seran publicades a Educàlia Pedagògica - Vilaweb -\nPublicat per Carme Rider a dilluns, d’octubre 27, 2014 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge\nPublicat per Carme Rider a dilluns, de juliol 14, 2014 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge\nEL PROJECTE “ ESCOLTA´M “, espai de diàleg i comunicació\nTranscripció de l'article publicat a la revista del FEAEC en la seva edició del mes de maig\nSovint es parla de la importància de saber parlar i de saber expressar-se correctament, de la necessitat de construir un discurs ben estructurat i d´adequar les paraules, el to i el gest a un context comunicatiu determinat. Per contrapartida, sembla que es no es valora de la mateixa manera el fet de saber escoltar, per bé que tots necessitem ser escoltats i d´una manera potser inconscient, a tots ens agrada estar amb persones que tenen la capacitat de dedicar temps als nostres raonaments i als nostres pensaments.\nEscoltar no és el mateix que sentir identificat com oir.[i] Escoltar és observar, contemplar. És un acte de receptivitat que implica obrir-se generosament a l´altre, tenir cura del seu missatge sense pressa i sense pressionar-lo perquè digui ràpidament allò que ha de dir. Dissortadament, vivim en un món on la lentitud no hi té cabuda, però l´escolta requereix temps, un temps que ens és donat i que donem a l´altre de manera desinteressada.\nEl bon oïdor no es distingeix pel seu silenci, sinó pel seu rostre, la seva mirada, la seva expressió, la posició de les mans i del cap….són tots aquests elements corporals que reflecteixen la veritable escolta, perquè escoltar requereix un domini d´un mateix, sortir del nostre món per ficar-nos en el de l´altre.\nAmb la finalitat de desvetllar en els mestres i educadors actituds d´escolta i complementar l’acció tutorial dels mestres, la psicopedagoga Carme Saumell va iniciar el projecte de tutoria personalitzada “Escolta´m” a l’escola La Jota de Badia del Vallès el 2004. El programa “Escolta’m” es va anar desenvolupant i estenent impulsat per l´ICE de la Universitat de Barcelona. L´objectiu és aconseguir que l’acció tutorial creï les condicions per a escoltar l’infant i les vivències del món què està interioritzant. Un resum de les finalitats:\nØ Fomentar vincles entre el tutor i l´alumne i entre iguals.\nA través d´un temps de mitja hora setmanal denominat “ aula petita” on es reuneix el tutor/a amb un parell o tres alumnes, es pretén donar ocasió per “ reconèixer l´alumne, conèixer la persona”. Un altre objectiu principal és detectar si alguns infants o joves necessiten especialment establir un vincle afectiu amb un adult de referència i observar la manera com exterioritzen la seva necessitat d´establir unes relacions harmòniques amb els seus companys/es.\nØ Assegurar la veu a tot el col·lectiu d´alumnes. La premissa bàsica és que a les sessions d’ “aula petita” han d´assistir rotativament tots els alumnes, no només aquells que per unes causes o unes altres, necessiten una atenció preferent.\nØ Ressaltar i incrementar la fortalesa professional dels mestres tutors a partir d´una activitat d´auto-avaluació i d´equip. Els equips d´assessorament acompanyen la construcció personal del tutor potenciant la seva pràctica auto-reflexiva i la necessitat de sistematitzar-la dia a dia. Afermar la idea que ensenyar està més vinculat a la relació educativa que a la matèria d’ensenyament.\nØ Planificar estratègies d´intervenció amb els alumnes i les famílies de manera proactiva La creació d´un clima de cooperació i responsabilitat entre la família i l´escola i la transmissió de valors implícita en la resolució de situacions.\nØ Crear una comunitat de pràctica per crear xarxes de coneixement.\nLa reflexió conjunta del grup de mestres permet recollir i sumar el saber de cadascú i alhora prendre decisions sobre qüestions plantejades per traslladar-les a la pràctica d´aula.\nCom a mestra i tutora de cicle superior d’educació primària aplico el programa “ Escolta´m” des de fa dos cursos. Valoro molt positivament l´establiment d´un espai i un temps de dedicació tranquil.la per a la interacció amb tots els infants, no només amb aquells que mostren mancances respecte la seva capacitat de relació, sinó també per apropar-me a aquells que pel seu tarannà, acostumen a passar “ invisibles”, malgrat necessitar, com tots, ser escoltats. És un temps valuós que m´ha permès fer atenció al desenvolupament i identificació de les aptituds dels nois/es i inferir els valors pràctics de les seves famílies, més enllà d’evidents mancances i particularitats.\nFinalment, una darrera reflexió: l´escola és el lloc on mestres, infants i joves es troben diàriament compartint vivències i traduint experiències que els fan créixer com a persones. A l´escola, mestres i alumnes parlem i escoltem per a ensenyar i per a aprendre. El projecte “Escolta´m “ ens proporciona un temps de comunicació preferent que aporta resposta a un ritme escolar accelerat que no facilita la reflexió ni la pausa, però no pretén ni pot resoldre-ho tot. Aprofitar o no les possibilitats de diàleg que ens ofereixen les activitats més quotidianes, depèn de nosaltres. Un viatge amb autocar, una estona d´endreça a la biblioteca, l´estona d´esbarjo o una esbandida als pinzells de plàstica, poden ser magnifiques ocasions perquè els infants es deixin anar. Tindrem la certesa que estem escoltant els infants el dia que no necessitem el projecte “Escolta´m”. Els mestres som qui millor podem escoltar i conèixer els infants després de la família i ho hem de fer de manera preferent si veiem que no són escoltats.. Sols escoltar, ja ajuda l'infant incomunicat o al que pateix. Si a més li desvetllem aptituds que el faran ser ell mateix, activem les seves defenses per afrontar les dificultats.\n[i] Oir és percebre amb el sentit de l’oïda (un so), verb adequat però molt abandonat per la seva complexitat morfològica fonètica. En el seu lloc usem sovint sentir que equival a oir en un del seus significats elementals i perdem el valor de profunditat de sentir corresponent a sentiment, patiment, consciència. Diccionari de la Llengua Catalana de l’IEC.\nSAUMELL, Carme; GINER, Antoni ( 2010 ): “El projecte “ Escolta´m “. Una experiència de tutoria personalitzada”. Guix, núm 361: pàgs. 13-19.\nPublicat per Carme Rider a diumenge, de juliol 13, 2014 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge\nL’adquisició de la competència plurilingüe. Contribució a l’ensenyament de llengües a Catalunya\nEnllaç a l´article publicat al Butlletí de l´Institut d´Estudis Catalans en el número del passat mes de març.\nCarme Rider, secretària de la Societat Catalana de Pedagogia (SCP)\nQuina explicació podem trobar a la falta d’eficàcia de l’ensenyament de l’anglès com a primera llengua estrangera després de més de tres dècades de dedicar-hi hores i recursos? Cal veure quin factors són els que poden influir a transformar aquesta dinàmica. Així mateix, cal veure la correspondència entre bona competència lingüística en català i castellà i les possibilitats d’adquisició d’una llengua estrangera.\nPer seguir llegint cliqueu damunt l´enllaç\nPublicat per Carme Rider a divendres, de maig 02, 2014 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge\nFERIT, PERÒ NO VENÇUT\nM´han fet arribar la informació sobre la presentació del llibre " L´obediència ja no és una virtut " que tindrà lloc el 25 de març a Amics de la UNESCO.\nLourenço Milani, un rector del poble d'Itàlia, Barbiana que va ocupar-se d´aquells joves adolescents que havien abandonat l´escola. Molts d´ells van arrribar a ser persones de cultura i professionals reconeguts amb responsabilitats.\nEl nostre sistema escolar està farcit de casos d´alumnes amb capacitat que abandonen. Els anomenem fracàs escolar, quan hauríem de començar a pensar que el fracàs es nostre, per no saber trobar alternativa que afavoreixi el desenvolupament de nois i noies que no connecten amb l´escola perquè viuen en un ambient desfavorable.\nMilani no va dissenyar sistema pedagògic, però segurament va ser un home estudiós i culte que va proporcionar als adolescents una figura de referència i no només els va ajudar a identificar i desenvolupar les seves capacitats, sinó que va ensenyar-los a trobar el sentit a l´aprenentatge, a la cultura...a la vida.\nHe llegit Estefan Vanistendael i Michel Mancieaux en el llibre " Ferit, però no vençut " Aporten una fantàstica visió sobre la resiliència que hauria de servir de bastida per enfocar la importància de l´escolta, sobretot en escoles i instituts d´ambients desfavorits.\nEl desglossament que fa Vanistendael dels factors que afavoreixen el desenvolupament de les conductes resilients és sumament interessant, però sobretot m´ha cridat l´atenció com aborda el tema de la importància de donar sentit a la vida.\nExplica que sovint, donem molta importància a la identificació de les capacitats. Si bé aquest fet és necessari, de res serveix si abans no s´ha sabut trobar un sentit a la vida. Trobar el sentit de la vida i ensenyar als adolescents a trobar-lo, té per força un component d´espiritualitat, però al mateix temps un alt valor educatiu, doncs per donar sentit a l´esforç, a l´aprenentatge, a la cultura....primer s´ha de trobar el sentit a la vida. I això també és pedagogia.\nAixò no justifica ni glorifica el sofriment, però pot ajudar a alleugerir la desesperació de les ferides quan sembla que són una pèrdua total.\nAquest brillant acompliment de la resurrecció de Crist forma part del seu missatge. Crist no va venir a donar sentit a la nostra mort, sinó que va voler donar sentit a la nostra vida.\nAquest missatge es pot llegir en clau confessional o només en clau de desenvolupament personal, però cal incorporar-lo i transmetre´l .\nPublicat per Carme Rider a dilluns, de març 17, 2014 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge


Casal Popular Tres Lliris – Travessera de Gràcia 227 | Vila de Gràcia\nGrup de creixement col·lectiu\nTravessera de Gràcia 227 | Vila de Gràcia\n5 febrer 2018 CP Tres LlirisDeixa un comentari\nLa pàgina web del CP Tres Lliris es trasllada a un nou espai, on trobareu informació actualitzada del projecte i quines activitats fem:\nExplotar en català és explotar\n3 febrer 2016 3 febrer 2016 CP Tres LlirisDeixa un comentari\nLa Plataforma per la Llengua, entitat que treballa per promoure el Català, organitza el premi Martí Gasull. Aquest any, Bonpreu ha estat nominat.\nPer aquest motiu, LA PRECÀRIA hem enviat la següent carta pública a la Plataforma, demanant que es retiri Bonpreu dels nominats per respecte al dret a la salut de les treballadores:\nDes de La Precària (L’Assemblea Laboral del Casal Popular Tres Lliris) ens adrecem a vostès per tal de donar a conèixer el cas del David, acomiadat per BON PREU ESCLAT simplement per estar malalt. Creiem que aquest fet desmereix tot tipus de reconeixement a la cadena de supermercats i menys encara per defensar la llengua catalana com a “eina de cohesió social” .\nEn David, veí de Gràcia de 26 anys, treballava del Bon Preu situat al carrer Verdi, 105, de Barcelona. El novembre de 2015, va patir un esquinç cervical fora de l’horari laboral. L’endemà, la seva gerent, de nom Belén, va obligar-lo a treu-re’s la protecció recomanada pel metge per treballar. Aquest fet va agreujar la seva lesió. El següent Dilluns, dia 9 de novembre, en David va lliurar la corresponent part de baixa mèdica a l’empresa, i immediatament va rebre una carta al·legant la “no superació del període de prova” i per tant, un acomiadament a efectes pràctics.\nNo tenim cap dubte de que la causa de voler donar fi al contracte del David és la seva lesió i no poder venir a treballar en el temps de baixa mèdica. És per això que des de La Precària rebutgem l’acomiadament. Entenem que ataca directament al dret a la salut de les treballadores i els treballadors malalts. A més, hem pogut constatar que no és un cas aïllat, sinó una pràctica habitual a Bonpreu aquest tipus d’acomiadaments. Acomiadar malalts suposa un comportament discriminatori contrari als drets de les persones.\nEntenem que la reivindicació d’un poble per la llengua no pot desvincular-se d’altres reivindicacions comunes i bàsiques con son la cultura, els drets democràtics, la lluita per la igualtat de gènere, la justícia social… Seria lícit reconèixer la tasca que fa una entitat que promogués missatges sexistes, encara que només estiguessin escrits en català? I si es tractés de missatges racistes? Des del nostre punt de vista, no. Per això, creiem que una empresa que vulnera un dels drets més bàsics dels treballadors, el dret a la salut, no pot tenir cabuda en un premi com el Martí Gasull.\nPer aquest mateix motiu, ens sembla cínic que a la pàgina web del premi es descrigui l’empresa com un un grup “compromès amb la societat i els valors responsables del desenvolupament sostenible”. En català, Bonpreu és sinònim d’explotació\nPer tot això, demanem a la Plataforma Per La Llengua que retiri el Grup Bonpreu Esclat dels nominats del premi Martí Gasull fins que aquest no readmeti tots els treballadors acomiadats pel fet d’estar malalts. No col·laborem en el rentat de cara de Bonpreu!\nA més, demanem a totes les entitats socials compromeses amb el català i amb els drets socials que es sumin a aquesta denúncia pública.\nVila de Gràcia, 2 de febrer de 2015.\n10 Desembre 2015 CP Tres LlirisDeixa un comentari\nEl Casal Popular Tres Lliris és un espai alliberat per les joves de la Vila, que neix de la necessitat d’organitzar espais alternatius al sistema, perquè ens pugem desenvolupar com a subjectes lliures.\nEl primer espai ocupat fou una seu bancària de Catalunya Caixa, on s’especulava amb les nostres vides en favor del capital, per tal de sotmetre’ns a la precarietat i perpetuar el model capitalista, que ens vol tenir a totes preses i submises. No obstant, el febrer del 2014, el jovent organitzat de Gràcia va alliberar aquest espai perquè esdevingués una eina dels i pels joves. Actualment, el projecte segueix en una antiga comissaria de la Policia Nacional, on se seguiran duent a terme les mateixes activitats i dinàmiques, amb l’afegit d’un espai més gran que ens planteja noves possibilitats.\nPer això, el Casal Popular Tres Lliris neix de la necessitat que tenim les joves per construir-nos a nosaltres mateixes, per empoderar-nos com a persones lliures i autònomes, on poder compartir les nostres inquietuds i els temors, tot trobant solucions de forma col·lectiva. Volem ser agents polítiques que construeixin alternatives al capital, alternatives a les activitats de consum inherents que no estimulen l’autonomia de les persones. Per això, aspirem a construir nous camins entre totes, que sorgeixin de les inquietuds i necessitats del propi jovent.\nEntenem que l’alliberament d’espais és la millor eina per aconseguir l’empoderament real de les joves, ja que aquestes han de tenir espais alliberats que no siguin reeixits pel sistema, un espai que no estigui supeditat a cap jerarquia, per tal que aquesta no pugui oprimir els anhels de les joves. Hem donat un pas endavant per tal de deslligar-nos de tota jerarquització, que deixa el jovent sense veu i encara més dolorós; sense iniciativa.\nEl Casal és una eina de les joves i per les joves, on trobarem els recursos necessaris per poder construir allò que desitgem, on deixem enrere el paternalisme per teixir una societat horitzontal. És un projecte autogestionat i autònom, on l’empoderament col·lectiu serà el que dinamitzi les activitats d’aquest.\nVolem construir el projecte des del respecte i la convivència amb el barri i les veïnes que hi formen part, per tal de ser una eina més d’aquest i per aquest. Dins del projecte del CP Tres Llirs és un pilar fonamental el bon tracte amb les veïnes i establir els mecanismes necessaris per estar en contacte. El casal no és una entitat aïllada al barri i la gent que el conforma prové de molts projectes diferents que es duen a terme a Gràcia. Per això no s’entén la feina del casal sense el treball en xarxa al barri, les activitats obertes i l’empatia cap a les problemàtiques socials que tenen lloc a Gràcia.\nEl Casal, de forma òbvia, garantirà la seguretat dels ocupants, les terceres persones i el propi local. I no només això, sinó que tot ho volem construir des d’una perspectiva d’igualtat i respecte, on cap col·lectiu és senti exclòs, ni sigui víctima de cap tipus d’agressió. És per això que el casal ha de ser una espai totalment lliure d’agressions sexistes i xenòfobes i d’aquesta manera aconseguir una seguretat completa per cada individu que entri i participi del casal.\nOMPLIM ELS ESPAIS BUITS DE VIDA\n22 Novembre 2015 CP Tres LlirisDeixa un comentari\nBona nit companyes!\nEn primer lloc moltes gràcies per ser aquí un dia més amb nosaltres i ja és el tercer consecutiu. Heu fet realitat la frase de que la solidaritat és la nostra millor arma, perquè sense vosaltres, sense la vostra mobilització res del que ha passat i està passant, hagués estat possible!\nHan estat tres dies molt intensos, en els que hem vist com dos anys de feina desapareixien altre cop darrere el metall fred que convertia un espai de totes i ple de vida, en un espai mort amb el que especular. Malgrat saber que el moment podia arribar, ha estat dur haver de veure com el capital actua de forma impune, amb tot el suport de la llei i els cossos repressius. Van ser moments tristos i tensos en el que les mostres de suport van ser indispensables per saber que malgrat el cop, no estàvem soles.\nAltre cop, la Barcelona rebel, la dels barris, autogestonària i solidària, la que s’organitza en col·lectius i entitats, la que planteja respostes des de l’anticapitalisme i el feminisme, la que construeix alternatives malgrat tot i contra tot el que calgui, aquesta Barcelona que és la nostra i la vostra, ens va tendir una mà.\nI la vam entomar, dijous mateix, tot i la impotència de l’espai perdut, vam deixar clar que seguim ben vives, que seguim a peu de carrer i que com deia a la pancarta desplegada dijous, davant la precarietat, l’especulació i la gentrificació a Gràcia i arreu, no ens queda més opció que combatre, estem en peu de guerra! Com ho vam estar durant l’efecte CanVies i ho estarem el dia que toquin el Banc Expropiat, l’Espai pels Somnis, La rampa o qualsevol altre espai alliberat! Que els hi quedi ben clar!\nI avui (pel dia 21), ara mateix, després de creure que tapiant un espai alliberat, es podrien apuntar una victòria els hi diem, que no, que cada atac ens fa més forts i que si alliberar un bloc per famílies amb la PAH, és indispensable, o okupar un banc és un atac directe a un dels grans exponents del capitalisme, okupar una comissaria, té una càrrega simbòlica que per si sola justifica tots els riscos viscuts. Convertim un símbol de repressió en un espai de llibertat! Avui gràcies a totes vosaltres, podem dir que aquesta batalla de moment l’hem guanyat. Contra jutges, lleis, capital i cossos policials, avui hem guanyat!\nFinalment només dir-vos, que si, que res no acaba i que la lluita continua. Però si responem unides, si exercim la solidaritat, som imparables!\nOmplim els espais buits de vida!\nVila de Gràcia – 21/11/2015\nCOMUNICAT DE PREMSA: “EL CP TRES LLIRIS DAVANT EL DESALLOTJAMENT”\n21 Novembre 2015 21 Novembre 2015 CP Tres LlirisDeixa un comentari\nAhir, de matinada, la violència institucional va entrar al barri. Sota el paraigües de la llei, ens van tornar a mostrar quins interessos s’han de respectar per damunt de tot. Ens han volgut deixar clar que una immobiliària especuladora, MIVOR NORTON SL, és més important que el jovent del barri. El Casal Popular Tres Lliris ha estat desallotjat.\nAhir va ser un dia trist per totes aquelles que volem construir alternatives des de les nostres realitats. Un dia trist pels que entenem que un altre barri i un altre món són possibles i necessaris.\nEl casal és un projecte local i un espai d’apoderament juvenil. Ni ens penedim ni renunciem a l’eina de l’okupació d’espais abandonats. Okupar ens ha donat la llibertat de desenvolupar el nostre projecte sense paternalismes ni jerarquies. Ens ha permès no haver de tenir resultats econòmics per tirar endavant ni haver de retre comptes amb un ajuntament que no ens representa. Fa uns anys, el conflicte pel Casal de Joves de La Fontana ja va demostrar les limitacions institucionals per permetre un projecte juvenil de base, i ahir això es va reafirmar.\nSabem que els espais alliberats molesten als poderosos. No pretenem obtenir el seu vistiplau ni el seu permís per fer el nostre camí. Ja ens han demostrat la por que ens tenen: Han desplegat totes les seves forces coercitives per fer-nos veure que, segons ells, aquest no ha de ser el nostre camí. Cada cop que utilitzen la violència per atacar-nos ens reafirmem amb el nostre discurs i els nostres actes. Malgrat la seva repressió nosaltres seguirem caminant endavant.\nSí, ens han fet fora del nostre espai, però no han acabat ni acabaran amb el Casal Popular Tres Lliris. Les portes es poden tapiar, però els projectes no. El Casal és molt més que quatre parets, el Casal som totes aquelles que participem activament per la transformació social i no deixarem de lluitar.\nFa més de 18 anys que les joves del barri reclamen, s’organitzen i lluiten per tenir aquests tipus d’espai, i tant amb la manifestació d’ahir, com amb la concentració d’avui volem deixar clar que això ni ha canviat ni canviarà. Estem aquí perquè les institucions tenen una responsabilitat que han deixat de banda tots aquests anys, ens han abandonat, quan no trepitjat i encara es pregunten perquè els assenyalem.\nAquest vespre volem convidar a totes les veïnes del barri a posicionar-se en favor de la tasca del jovent, que, en caus, esplais, assemblees i altres col·lectius, lluita cada dia per mantenir viu el que fa que gràcia sigui diferent. La cassolada aquí mateix, a la vila posarà de manifest que 18 anys són masses.\nI demà, a les 20.30 de la nit, hem convocat una manifestació unitària i amplia, de la que tothom se senti partícip, i sota el lema “omplim els espais buits de vida” volem posar de manifest una problemàtica que va molt més enllà de la vila, que té molt a veure amb els processos de gentrificació i el·litització que assolen Barcelona sencera, ens manifestarem contra aquest model de ciutat i reivindicarem l’autogestió com a eina, no només necessària sinó indispensable per garantir el futur de gràcia\nEl nostre projecte continua igual de viu que ahir: Els lliris seguirem naixent d’aquest ciment gris que ens imposen!\nCasal Popular Tres Lliris, 21/11/2015\nTrivial 2 Mai 2019\nTrivial 16 Mai 2019\nTrivial 30 Mai 2019\nTravessera de Gràcia 227\n08012 Vila de Gràcia\nNO TROBES EL QUE BUQUES?\nSegueix aquest bloc i no et perdis cap novetat del casal!\nJoin 4.530 other followers\nFollow Casal Popular Tres Lliris on WordPress.com


Ana Isabel Morillo té por a conduir per carretera des de fa aproximadament 8 anys.\nActualitzada 13/03/2020 a les 21:20\nUn dia estava sola amb la meva filla i em vaig trobar una aranya molt gran a casa, i l’atac d’histèria va ser tan gran que em vaig posar a cridar... tant, que em vaig fer pipí a sobre”, explica una massanenca de 28 anys que pateix aracnofòbia –o por a les aranyes– des que era ben petita. Tenir una fòbia és un dels trastorns psicològics més comuns, patint-ne alguna una de cada 20 persones al llarg de la seva vida. I és que, qui no coneix algú que tingui por als ascensors, als petards o a parlar en públic, per exemple? Segons exposa Marta Compte, psicòloga del centre NIVI, naixem amb pors naturals, com als sorolls bruscos o les altures, que no deixa de ser una protecció del cervell per no assumir determinats riscos, però “el problema és quan tenim una por desmesurada que ens impedeix portar una vida normal”. Quan es deixen de fer coses per temor a enfrontar-s’hi i generen una forta angoixa és llavors quan es deixa de parlar de por i es converteix en fòbia.\nEl pànic de la massanenca a les aranyes li ve per un impacte emocional quan era petita. “Vaig anar al lavabo sense espardenyes i vaig veure una aranya. Em vaig bloquejar, vaig començar a cridar però ningú venia, fins que va arribar la meva germana i em va salvar”, recorda. A partir d’aquell moment, el terror envers aquest insecte només va empitjorar. Un altre cas és el de la Sílvia, mare d’una nena de nou anys que des dels quatre té anemofòbia, fòbia al vent, “sempre ha estat una mica poruga, però un dia vam anar a dinar a la Coma i, en una bufada molt forta, la taula del costat amb un para-sol obert es va aixecar, amb la gent asseguda i tot”, afirma, moment en el qual la nena va ser conscient de la potència del vent i que podia ser tan perillós que el va començar a témer de forma instintiva. Tot i que les dones en pateixen més sovint perquè viuen més trastorns d’ansietat i són més propenses a parlar d’això, les fòbies no entenen d’edat ni de sexe, ja que es tracta d’un procés del cervell. La psicòloga del centre Rial, Margarita Albós, indica que aquest impacte emocional ha creat un circuit neuronal, “un munt de neurones que s’activen totes alhora, i quan se n’activa una s’activen les altres”, afegint que quan hi ha un estímul que recorda aquella situació, les neurones s’encenen i la persona torna a sentir el mateix de l’altra vegada, relacionant l’acció amb el sentiment.\nPerò no totes les fòbies venen per un ensurt, sinó que n’hi ha d’altres que venen apreses o heretades dels pares. “La meva fòbia són els gossos, indistintament de la mida o de la raça”, una por anomenada cinofòbia que en Thiago té des de petit, “però no sabria dir exactament per què. Que jo recordi no he tingut cap fet traumàtic, però sí que els meus pares sempre em deien que anés amb compte i no m’hi apropés”. Margarita Albós comenta que moltes de les pors no són ni de la mateixa persona, ja que els nens són com esponges i són un reflex dels pares, “típic comentari de ‘vigila, no creuis’, els nens el capten. El 95% de les nostres conductes són en l’àmbit inconscient; només el 5% són des de la consciència”. Perquè darrere de cada fòbia hi sol haver un rerefons i un seguit d’emocions que la mateixa persona desconeix i que, fins que no se n’adoni, no podrà treballar i posar-hi un remei.\nSÍMPTOMES I DIFICULTATS\nTot i que les fòbies solen amagar tota una història d’emocions complexes que s’han lligat a aquell terror en concret, tenen cura i uns símptomes molt evidents: augmenta la respiració i la taxa cardíaca, atac d’angoixa, sensació estranya o de malestar, sudoració, tremolors, esgarrifances, sensació de mareig, bloqueig... però no tothom té tots o els mateixos símptomes. “Hi ha graus de fòbia i el que fem és una graduació i determinació de quines són les situacions més fàcils d’afrontar per començar a treballar”, afirma la psicòloga del centre NIVI. L’Olga, ordinenca de 45 anys, té tripanofòbia, que és el pànic a les agulles, i el que li passava a ella era que es desmaiava, “abans començava a tenir calor, veia marró i estrelletes. Algun cop m’he desmaiat només posant-me la goma al braç”. Un altre cas és el d’Ana Isabel Morillo, de 63 anys, que té amaxofòbia, que és el temor a conduir per carretera, “se’m tensen els músculs de les cames i als revolts sento com si anés molt ràpida i se n’anés el cotxe, tot i anar a 40. Ho passo molt malament”. Per aquest mateix motiu fa vuit anys que només condueix per Andorra.\nTenir fòbia a alguna cosa pot complicar el dia a dia de la persona que la pateix, qui evita de totes les maneres possibles trobar-se amb l’estímul fòbic. En Thiago té por quan veu un gos deslligat pel carrer o quan se li apropa massa. “Quan estic en una terrassa, el primer que faig és pujar les cames a sobre de la cadira i si el veig pel carrer, canvio de vorera”, sentint-se molt tens i tenint pensaments que el ca el pot mossegar en qualsevol moment. El cas de la nena amb por al vent ha tingut èpoques on ha estat molt complicat, havent de marxar de determinats llocs per por o inclús no volent sortir de casa. “Vam anar a un aniversari a Pal i va començar a bufar vent, i la nena es va posar a plorar, va començar amb histèria i a dir-me que tenia por i que volia marxar”, explica la mare. Un altre punt d’inflexió que va tenir va ser un hivern on cada dia feia mal temps, “mirava per la finestra si les fulles dels arbres es movien, i si era així no volia sortir de casa. Va ser un punt bastant fort on no podia fer vida normal”, manifesta la mare. També mirava el temps a la televisió per saber si bufaria el vent o no l’endemà, situacions en les quals els pares van veure que la nena havia d’anar a un psicòleg per mirar de posar remei als seus temors.\nTROBAR L’ORIGEN I TERÀPIA\nTothom qui té un gran temor a alguna cosa ha d’anar a un metge especialista? Les dues psicòlogues estan d’acord que la població té moltes fòbies en general, però la gent només se les tracta quan impedeixen fer alguna cosa. Compte posa l’exemple de la por als ascensors, ja que si es viu en un poble no hi haurà problema, però hi haurà un conflicte si es viu a la ciutat, “una cosa és pujar quatre plantes per les escales i l’altra pujar-ne vint. Si modifico el meu dia a dia per una por i cada vegada aquesta modificació afecta més la meva vida estic desenvolupant un temor que pot ser incapacitant”, i aquí és on s’hauria de tractar, perquè cada vegada es farà més gros. És el cas de la massanenca amb aracnofòbia, a qui, en la seva adolescència, un company de classe li va gastar una broma i va tenir una crisi molt forta. “Em va agafar un atac d’angoixa molt gran, vaig sortir de classe cridant, arrambant-me contra la paret”, i inclús en una altra ocasió gairebé té un accident de cotxe per l’angoixa que sentia.\nUna vegada s’ha decidit anar a un psicòleg que tracti les fòbies, existeixen diverses classes de tractaments, escollits pels mateixos especialistes. Margarita Albós prefereix la desmemorització i el tàping, “les tècniques de programació neurolingüística (PNL) o d’alliberació emocional ajuden a desmemoriar-se de l’origen i que la fòbia desaparegui, i amb el tàping substituïm el sentiment d’angoixa per un de més fort, que sigui positiu” i es mengi la por. La psicòloga va fer-li la tècnica del tàping a la massanenca amb aracnofòbia i amb tres o quatre sessions li havia desaparegut el terror, inclús en una de les sessions de tàping va caricaturitzar les aranyes. “Un dia, en una espècie d’epifania, li vaig dir a la Margarita que m’estava imaginant una aranya ballant i aquí va ser on ella em va dir que ja no tenia la fòbia”, tot i que van trobar problemes adjacents que eren els que augmentaven la por desmesurada. L’arrel era en un sentiment de solitud i de baixa autoestima, “més que l’aranya en si era un bloqueig, sensació d’estar sola. Jo el que volia era atenció i no la vaig tenir aquell dia al lavabo, i llavors això em va anar minvant l’autoestima i va ser pitjor, perquè pensava que no servia per a res”, se sincera ella. En el cas de la nena amb por al vent, la Margarita la va desmemoriar, “li va esborrar el record de la taula, ja no sap per què li va començar aquesta fòbia. I també li va detectar un quadre d’ansietat”, motiu pel qual li va aconsellar que escrivís els símptomes i puntués la seva intensitat en una llibreta per anar valorant el seu estat. I és que la por dels nens, com el terror a la foscor, no és una altra cosa que el temor a morir, ells o els pares, “el que genera més por és l’anticipació, tenim por al futur, a allò desconegut i que no es controla”, indica Albós.\nMarta Compte també fa el tàping i la dessensibilització sistemàtica, utilitzant la realitat virtual com a mitjà per treure les fòbies. L’Olga va perdre la por a les agulles posant-se unes ulleres de realitat virtual, “és una passada, ajuda molt saber que la imatge no és real, perquè no és superdefinida, el cor et va a cent i les mans t’estan suant”, factors que la psicòloga controla per saber el grau d’angoixa del pacient. Encara recorda la primera sessió que va fer, sorprenent-se esperant el seu torn fora de la consulta d’un metge, “hi havia més pacients esperant, una infermera cridant els noms... la cosa més ximple, però em va sorprendre ser conscient del meu nerviosisme i dels símptomes que tenia”. En el cas del terror a conduir, a Morillo li va començar en una època on tenia diversos problemes personals, “he estat 20 anys baixant i pujant d’Andorra a Barcelona, però vaig patir una crisi a la feina, la meva mare tenia Alzheimer, el meu pare acabava de morir... i de la mateixa ansietat em va començar tot això”, així que, mentre conduïa, s’anava tensant i ja fa vuit anys que només pot conduir dins el país. Tot i això, les sessions que realitza amb les ulleres de realitat virtual li han permès deixar de mirar tant pel retrovisor i aconseguir baixar a la Seu d’Urgell en tres ocasions, tant sola com acompanyada. Perquè l’entorn més proper de qui té una fòbia és molt important, podent ser tant un suport moral essencial com un estímul que empitjori les pors. Les psicòlogues indiquen que forçar la gent a superar la por pot significar augmentar el trauma i fer un pas enrere, afegint Albós que la persona que pateix el trastorn “busca evitar allò, així que cerca ajuda i això pot comportar-li beneficis secundaris per a ell per no enfrontar-s’hi”, sent necessari separar què és una ajuda per a la persona amb el temor i què no ho és.\nSUPERACIÓ DE LA FÒBIA\nEls terapeutes afirmen que el 95% de les fòbies es curen, afegint Compte que les pors “se superen passant por”. L’Olga ja no es desmaia quan va a fer-se una anàlisi de sang, “sí que em marejo una mica, però ho gestiono bé. El primer cop que vaig anar després de fer el tractament vaig sortir eufòrica, amb un sentiment de superació personal”. La nena amb por al vent va anar sola pel carrer la setmana passada, “ha estat bufant el vent i havia d’anar de l’escola a la biblioteca i a la piscina sola i jo ja patia, però en tornar em va dir que havia anat bé. Estem contents de veure el canvi que ha fet”, afirma la mare. La massanenca amb aracnofòbia ja és capaç d’agafar-ne una i de tornar-la al jardí: “El primer dia que vaig agafar una aranya, la vaig posar en un pot i li vaig enviar un vídeo al meu pare, ‘mira papa, ho he aconseguit.’”