Tag: Malgrat de Mar\nQue ha passat a Malgrat de Mar aquesta tarda. Per què la web del referèndum segueix activa?\nAvui s’ha conegut que la policia espanyola ha volgut tancar la web del referèndum d’autodeterminació de Catalunya de l’1-O.\nSegons fonts properes a l’empresa, cap a les 17:00 de la tarda dos agents de la Guàrdia Civil vestits de paisà s’han presentat a la seu de l’empresa CDmon, especialitzada en hosting, allotjament web, dominis etc., amb seu a Malgrat de Mar. Els dos agents haurien portat un document oficial, no s’ha especificat si una ordre judicial, demanant d’inhabilitar la web. Tot s’hauria desenvolupat amb rapidesa i sense cap tensió i amb tranquil·litat.\nA la porta de l’empresa un parell de cotxes de la Guàrdia Urbana del municipi i el primer tinent d’alcalde i actualment alcalde accidental del municipi, Ramir Roger (ERC), que ha donat tot el seu suport a l’empresa i s’ha posat a disposició per si precisen quelcom.\nLes mateixes fonts han especificat que de fet ells només gestionaven el domini referèndum.cat, però que no allotjaven la pàgina web, i han especificat que gestionen desenes de dominis. Tampoc han especificat si el domini s’havia desactivat o inhabilitat, però en tot cas han dit un domini no es pot eliminar.\nDe fet poc després de que s’hagi anul·lat la visibilitat d’aquest domini, el president Puigdemont ha fet un tuït en el que deia que “la web del referèndum està disponible des d’una altra adreça. Entreu a través d’aquest enllaç ref1oct.cat” i un altre tuït similar amb el domini ref1oct.eu.\nL’alcaldessa socialista de Malgrat retorna material per la consulta. Els alcaldes de Saldes i Setcases també es desvinculen del 9N\nL’alcaldessa socialista de Malgrat, Conxita Campoy, ha retornat tot el material per a la consulta del 9N, cartells, posters i material de propaganda per a la consulta que va arribar l’Ajuntament, provinent del Consell Comarcal i de l’AMI. Afortunadament, però, la logistica del 9N, ordinadors, i butlletes, està en mans dels voluntaris, i demà no hi haurà cap problema per votar a la ciutat del Maresme, segons han informat a Ara o Mai fonts locals de l’ANC.\nAltres alcaldes socialistes també s’han desvinculat del 9N, com l’alcalde de Setcases, Carles Fernàndez, que es va presentar amb una marca blanca del PSC (IDs-PM), que ha dit que ho feia per no posar en perill el seu càrrec, i ha delegat tota la responsabilitat d’obrir el local on s’ha de celebrar la consulta, en el regidor de CiU Aleix Busquets.\nL’alcaldessa de Saldes, Dolors González, també s’ha negat a col·laborar en la consulta del 9, després de rebre la carta de la delegada del Govern espanyol, Llanos de Luna. Per això hadecidit no obrir el local per la consulta, i ho va comunicar a la Delegació del Govern espanyol. El regidor de Convergència, Ismael Calvo, s’ha responsabilitzat d’obrir el local i de de les conseqüències que pugui tenir la votació.


Pavo mòlt vs vedella mòlt: quin és millor? - Estil De Vida\nPrincipal Notícies Sense Categoria Saludable Bloc\nAquests són els fets que necessiteu per prendre una decisió informada sobre la vostra salut i els vostres gustos\nTacos, mandonguilles, salsa d’espaguetis ... Totes tenen una cosa en comú, i això sol ser carn mòlta. No obstant això, amb la preocupació permanent per la salut de la societat nord-americana en el seu conjunt, el debat sobre gall d’indi mòlta i vedella ha estat cada vegada més destacat a l’hora de prendre decisions diàries per menjar.\nLa meva família és una de les que ha explorat el gall d’indi mòlta contra la carn mòlta, i hem trobat petites diferències de gust, sempre que el cuinem bé. Acostumem a barrejar gall d’indi mòlt amb salsa d’espaguetis, però mantenim la carn mòlta als nostres tacos.\ncom beure i no emborratxar-se\nPerò mai no ens hem aturat realment per considerar què és més saludable, independentment del gust. El coneixement comú diu que el gall d’indi és més lleuger que la carn de boví, per tant, és més saludable, però aprofundim en els fets abans que l’aclaparadora majoria influeixi en les nostres decisions.\nBeefNutrition va comparar les dades de l’USDA sobre 93% de magre / 7% de pastissos cuits, un fet amb gall d’indi mòlt, l’altre amb vedella mòlta. Això és el que van trobar.\nPel que fa al contingut calòric, el gall d’indi mòlt i la vedella mòlta s’apilen de manera força uniforme. Sorprenentment, és el pastís de gall d’indi que aporta més calories, 176 en comparació amb els 162 que es troben a la versió de vedella.\nLa combinació de gall d’indi mòlta contra vedella mòlta passa ara al contingut de proteïnes de cadascun. Aquesta categoria es troba en un punt mort, i cada empanada coincideix amb l’altra amb 22 grams de proteïna per porció.\nAficionats a les hamburgueses de Turquia, alegreu-vos. Si canvieu per una carn de gall dindi en lloc de carn de vedella, us estalvieu més greixos poc saludables del que faria si mengéssiu una hamburguesa de vedella, aproximadament el 4% de la quantitat diària recomanada, que sembla petita, però que pot sumar a la llarga.\nSi mireu les vostres macros i micros, aquestes empanades són, de nou, pràcticament iguals. No us preocupeu massa per les diferències en zinc, ferro i vitamina C, ja que, en general, tots dos us proporcionaran gairebé els mateixos beneficis.\nTenint en compte aquests fets bàsics, sigueu prudent i desconfieu de les vostres compres. En general, encara es veu que el gall d’indi mòlt és més saludable que el vedell. Malgrat això, depèn realment de la proporció de carn magra a carn greixosa que trobeu al gall dindi o vedella que adquiriu. Normalment, el gall d’indi lleuger sempre serà més prim que el gall d’indi i la carn fosca.\nHi ha qui ho diu agafant gall dindi , es perd el sabor i, de vegades, queda sense sabor . Tot i això, trobo que és fals, sobretot quan l’utilitzo en salses, sopes, tacs o cassoles. El condiment sempre és necessari per a les carns mòltes i, si teniu cura de la ingesta de sodi, hi ha grans condiments baixos en sodi, com la senyora Dash.\nUna altra cosa que cal tenir en compte a l’hora d’escollir el gall dindi és la quantitat de carn fosca que hi ha al gall d’indi mòlt. Una combinació de clar i fosc és la combinació perfecta tant per a la vostra salut com per a les vostres papilles gustatives.\nTot i que les opinions aclaparadores que existeixen diuen que, en la comparació de gall d’indi mòlta amb vedella mòlta, aquest gall d’indi és més saludable, no hi ha molta diferència, tret que estigueu atents a les vostres compres. Si us preocupa perdre sabor, Proveu-les amb hamburgueses de gall d'indi casolanes saboroses per a un sopar de la setmana. I prometo que no he notat cap diferència des que vaig fer el canvi.\nPuré de coliflor d'all i ceba\nVi borratxo vs borratxo de cervesa: determinats alcohols us afecten de manera diferent?\nquant extracte de vainilla equival a 1 mongeta de vainilla\nquina diferència hi ha entre premsat per expulsor i premsat en fred\nquant de cafeïna hi ha en una arrencada de rosada de muntanya\ncom tenyir els cabells amb ajuda kool per als cabells foscos


Nom: CASA DES PORTAL\nAltres noms: Casa Verdonces\nAdreça: c/ del Doctor Callís, 9\nModernisme Els elements decoratius de la façana.\nSalvador SELLÉS I BARÓ 1910 - 1920\nSituada davant la platja des Portal, a l'est del nucli antic de la població i de la badia de Cadaqués. La façana principal és pel carrer del Doctor Callís.\nCasa entre mitgeres de planta rectangular, distribuïda en tres pisos i entresòl. Està estructurada en dues crugies amb la façana retirada respecte el nivell dels edificis veïns, quedant un pati d'entrada descobert. A la façana litoral, els baixos són oberts per mitjà de dos arcades de mig punt, que emmarquen tant els portals de la planta baixa com les obertures de l'entresòl. Els dos pisos superiors presenten un pla angular que permet estructurar unes àmplies terrasses ocupant una de les crugies. Les obertures són rectangulars. Cal destacar els elements de forja de les baranes de terrasses i balcons, el cornisament i l'obra de fusteria amb decoració calada. També es destaquen els diversos elements de ceràmica vidrada de color blau i blanc sota les balconades i creant la singularitat del vessant de la teulada amb teula d'aquests colors. Situada davant la platja des Portal, a l'est del nucli antic de la població i de la badia de Cadaqués. La façana principal és pel carrer del Doctor Callís.\nCasa entre mitgeres de planta rectangular, distribuïda en tres pisos i entresòl. Està estructurada en dues crugies amb la façana retirada respecte el nivell dels edificis veïns, quedant un pati d'entrada descobert. A la façana litoral, els baixos són oberts per mitjà de dos arcades de mig punt, que emmarquen tant els portals de la planta baixa com les obertures de l'entresòl. Els dos pisos superiors presenten un pla angular que permet es...\nL'atribució a l'arquitecte Salvador Sellés i Baró d'aquest edifici, a part del seu contingut formal, es basa en informació recollida verbalment a la població. Un detall que acabaria de confirmar-ho és la presència de dues pedres ceràmiques ornamentals que hi ha a la façana a cada costat del balcó del primer pis, que són de color blau cel, amb una flor en relleu. Són peces idèntiques a les que amb certa profussió, l'esmentat autor emprà per decorar la casa Serinyana de Cadaqués mateix.\nSegons informacions orals, la casa Pont i la casa Serinyana -projectes més notables d'aquest arquitecte- estaven bastides entre els anys 1910-1911. La resta de construccions serien posteriors. L'atribució a l'arquitecte Salvador Sellés i Baró d'aquest edifici, a part del seu contingut formal, es basa en informació recollida verbalment a la població. Un detall que acabaria de confirmar-ho és la presència de dues pedres ceràmiques ornamentals que hi ha a la façana a cada costat del balcó del primer pis, que són de color blau cel, amb una flor en relleu. Són peces idèntiques a les que amb certa profussió, l'esmentat autor emprà per decorar la casa Serinyana de Cadaqués mateix.\nSegons informacions orals, la casa Pont i la casa Serinyana -projectes més notables d'aquest arquitecte- e...


El Museu mostra "Picasso pinta el Guernica", una exposició sobre el procés de creació d'aquesta obra universal | Ajuntament de Granollers\nInici » El Museu mostra "Picasso pinta el Guernica", una exposició sobre el procés de creació d'aquesta obra universal\nEl Museu mostra "Picasso pinta el Guernica", una exposició sobre el procés de creació d'aquesta obra universal\nUn curs sobre art i feminismes, una nova proposta expositiva al Balcó i una visita guiada a L'Adoberia, altres activitats del mes\nDijous que ve, 11 de febrer a les 8 del vespre, el Museu de Granollers inaugura l'exposició Picasso pinta el Guernica, una mostra itinerant promoguda per la Fundació Palau i Fabre, Caja de Ahorros del Mediterráneo i la Diputació de Barcelona, que mostra les reproduccions dels dibuixos preparatoris del Guernica i moltes fotografies d'època. L'exposició, que es podrà visitar fins al 25 d'abril, vol contribuir a la divulgació de l'obra més coneguda de Picasso, explicar-ne el context històric i mostrar-ne el procés creatiu.\nFins al 22 de febrer, hi ha oberta la inscripció al curs Art i feminismes que impartirà Pilar Bonet, professora d'art contemporani a la Universitat de Barcelona, els dimecres de març (dies 3, 10, 17 i 24), de 7 a 9 del vespre, al Museu. Aquesta formació, promoguda per la Diputació de Barcelona, completa els cursos d'introducció a l'art contemporani impartits a la tardor al mateix Museu i a Roca Umbert Fàbrica de les Arts. El curs, que costa 14 €, s'adreça al públic en general, major de 16 anys. Les inscripcions es poden fer al tel. 93 842 68 40 i a museu@ajuntament.granollers.cat. Els continguts giraran al voltant de la construcció de la identitat, el consum de codis visuals, el desig i l'inconscient, i la cultura del diàleg.\nActivitats familiars i El Balcó\nCom cada primer dissabte de mes, el 6 de febrer el Museu proposa una nova edició d'El barret de les històries, contes per a petits i grans al passeig de l'antiga carretera. Àngels de la llum és el títol de la narració, protagonitzada pels àngels ceroferaris, portadors de la llum, que fins al 21 de febrer estan exposats al Balcó. La sessió començarà a dos quarts de 7 de la tarda i serà a càrrec de CRIT Centre de Recerca i Imaginació Teatral).\nEl Balcó mostrarà una nova peça del fons del Museu a partir del 26 de febrer. Serà una caixa de núvia, un receptacle decorat, antigament utilitzat per traslladar la dot matrimonial. El dia de la presentació, la coreògrafa Carme Nájera farà una mostra de dansa-moviment (divendres 26 de febrer, 21 h). Aquest objecte estarà exposat fins al 25 d'abril.\nVisita guiada a L'Adoberia i a la ciutat modernista\nEn l'apartat de visites guiades, el diumenge 14 de febrer hi ha una nova oportunitat per conèixer L'Adoberia, el centre d'interpretació històrica situat a la plaça de l'Església, a través d'unes explicacions que permetran saber més coses sobre el passat medieval de la ciutat. El diumenge 28 de febrer, Ia proposta és descobrir el Granollers modernista, amb un guia especialitzat. Ambdues visites comencen a les 12 del migdia i cal fer reserva prèvia per participar-hi (tel. 93 842 68 40 - museu@ajuntament.granollers.cat).\nPel que fa a les exposicions que continuen, Museu de Granollers. La institució: orígens i col·leccions es pot veure fins a la propera tardor. Una mostra, produïda pel mateix Museu, per descobrir la història d'aquesta institució, creada per la societat civil l'any 1932. I a L'Adoberia, encara es pot visitar l'exposició Apunts de Granollers, de dibuixos d'Ermengol Vinaixa i Gaig.


L'Agulla: de gener 2008\nPublicat per: Redacció a les 23:11 Cap comentari:\nPublicat per: Redacció a les 21:32 Cap comentari:\nEtiquetes: Número 48, Receptes de cuina\nPublicat per: Redacció a les 21:41 Cap comentari:\nEtiquetes: Número 51, Receptes bones i piadoses (o no)\n(Agraïm la inspiració a Eva Sannum)\nEls reis vénen, vénen de la muntanya, i porten… Ara que s’acosten les festes nadalenques, us oferim una recepta casolana per tal de poder gaudir de salmó fumat a molt bon preu i sense gens ni mica de feina. Això ens permetrà acostar-nos a una altra monarquia que sembla ser que emparentarà amb la societat noruega. Nosaltres ens avancem a l’esdeveniment i els suscriptors de L’Agulla seran els primers a adpatar-se als temps que han de venir. I si mai el proper candidat a rei hagués de marxar del seu país, sempre ens quedarà el salmó fumat. Bones festes.\nSalmó fresc (sencer o una cua gran); 1 kg. De sucre; 1 Kg. de sal; 150 grams de boletes de ginebre (en castellà “enebro”), que es pot trobar en els herbolaris.\nA la peixateria, fer obrir el salmó sencer o bé la cua per la meitat i treure l’espina gran. Abans de preparar-lo s’ha de rentar el salmó i amb unes pinces de depilar s’han de treure totes les espines que queden en els lloms (si no hi aneu en divendres o dissabte, és possible que a la peixateria us ajudin en aquesta feina). Es barreja en un recipient el sucre, la sal i el ginebre. En una plata, una mica fonda i suficientment gran per contenir el salmó, es cobreix la base amb la meitat de la barreja i es col·loca la primera meitat del salmó de manera que la part platejada quedi cap amunt; col·locar després l’altra meitat de salmó sobre la primera, tocant-se les cares platejades (ara tindrem la part asalmonada a la vista) i recobrir amb la resta de la barreja de manera que quedi completament enterrat el salmó. Deixar en el frigorífic durant 72 hores. Passat aquest temps, treure el salmó de la barreja i sobretot el ginebre que queda enganxat a la pell. Eixugar-lo bé amb paper de cuina i embolicar-lo amb un drap per guardar-lo en el frigorífic. Quan necessitem utilitzar-lo el tallem a filets com si es tractés del pernil. Queda molt bo si ho amaniu amb oli d’oliva.\nSembla màgic, oi?, però els reis també ho són.\nTere Jorge. Publicat al desembre del 2001\nEtiquetes: Número 27, Receptes de cuina\nPer què el dilluns ha de ser un dia especialment feixuc a l’oficina, i quan us pregunten “què, com va?” heu de fer cara de pansits i contestar: psseee....és dilluns! I per què els dijous heu de mostrar una enigmàtica esperança al rostre, mentre sospireu “ja falta menys”? I el divendres, ¿cal fer un posat de derrota definitiva i mirar el rellotge, tot badallant, com si hagués començat algun compte enrere? S’entreveu una infelicitat perquè en lloc de viure el moment present, s’està constantment anhelant altres moments diferents, a vegades potser mitificats.\nSi es parla tant de conciliar la vida laboral amb la personal, la familiar i amb totes les altres vides... és perquè no hem assumit que de vida només n’hi ha una, encara que té diferents moments i diferents intensitats i diferents qualitats. I harmonitzar-la no és només una qüestió de compatibilitats horàries sinó sobretot una qüestió d’actitud. No! no estic pas fent una crida a la resignació. Més aviat, una crida a l’autoreivindicació a ser tu mateix l’amo i senyor del teu temps independentment del lloc a on et trobis i de l’activitat que practiquis. Si vas a treballar amb la convicció d’anar a malvendre una estona de la teva vida, aleshores t’has convertit en un prestador de temps. I és clar, no hi ha preu que compensi tant valuosa mercaderia. El temps de la pròpia vida, considerat com un recurs limitat que s’esgota dramàticament per si sol com un gibrell d’aigua foradat, o més pròpiament dit, com un rellotge de sorra, és la veritable dimensió espacial de l’home. Vull dir que és el que defineix els límits del seu poder. Sacrificar doncs el temps de la vida diària per diners, pensant que, arribat el cap de setmana o les esperades vacances, fruiràs en escreix és un error. El temps passat ja és irrecuperable. El dèficit d’experiència i de felicitat que ha deixat és una mesura de la pròpia buidor.\nPublicat per: Redacció a les 21:40 Cap comentari:\nEtiquetes: Número 50, Receptes bones i piadoses (o no)\nPublicat per: Redacció a les 18:49 Cap comentari:\nPublicat per: Redacció a les 21:39 Cap comentari:\nPel seu interès, transcrivim aquest comunicat de Càritas Espanyola, una entitat que treballa ben seriosament amb i per als immigrants des de fa moltíssims anys.\nCÁRITAS RECLAMA DERECHOS Y OPORTUNIDADES\nPARA LOS MIGRANTES ANTE LA JORNADA MUNDIAL DE LAS MIGRACIONES\nPublicat per: Redacció a les 21:20 Cap comentari:\nIngredients per a 4 persones: 400 gr. de mongeta blanca (100gr. per cap); 1 ceba i 2 porros; pebre vermell; all; 1 ou dur; nou moscada; bacallà esqueixat; pebrot vermell; escalivat; 1 fulla de llorer.\nPreparació: Posarem en una paella amb oli, la ceba i els porros tallats molt fins, els salarem i taparem perquè deixin anar el suc. Aquest sofregit poc habitual rep el nom de porrada. Quan estigui ben fet (és a dir, una mica fosquet), hi afegirem una picada d’all, pebre vermell, el rovell de l’ou dur i la nou moscada. Hi afegirem el bacallà esqueixat a tires. Remenarem uns minuts abans d’incoporar les mongetes (que hem tingut en remull 12 hores), una fulla de llorer i l’aigua tot just que les cobreixi. Ens han de quedar més avia sequetes. Ho deixem coure fins que les mogetes estiguin fetes.\nPer servir aquest plat, posarem les mongetes en una cassola de terrissa i per sobre hi disposarem tires de bacallà, pebrot vermell escalivat, la clara de l’ou dur a talls petits. Ho posarem uns moments al forn perquè s’acabi d’assecar bé i ho servirem tot seguit.\nTere Jorge. Publicat el febrer de 2005\nEtiquetes: Número 43, Receptes de cuina\n“Tu deus ser una de les poques persones que encara no en tenen...”, conclou l’enjogassat interlocutor amb gest d’incomprensió, i comença a sospitar que sóc un esnob reaccionari o un rebel. “Sempre m’he resistit a allò que acaba per fer-se imprescindible per viure -contesto a la desesperada-. El mòbil s’ha fet irresistible i necessari quasi com una pròtesi que sense ella quedem disminuïts en les nostres capacitats. És doncs l’home un ésser disminuït o incomplet? És més home l’homo mobilis?”.\nPublicat per: Redacció a les 21:37 Cap comentari:\nEtiquetes: Número 48, Receptes bones i piadoses (o no)\nSembla que va ser ahir que donàvem la benvinguda al nou any i ja hi tornem. Aquest final d’any ha estat força mogut: estatut, constitució, llei d’educació, Cope, pluges, i tot el que no sabem… Ui! Em sembla que m’estic embolicant. S’acosta Nadal. Aquest any les festes cauen en cap de setmana (això hauria d’estar prohibit). No tindrem prou dies per complir amb els recorreguts gastronòmics familiars i la cosa es complica. Us oferiré un plat bastant lleuger, molt atractiu i saborós que us farà quedar molt bé com a primer. Ja veureu que és un suggeriment molt enrotllat, per si la cosa estava poc embolicada.\nIngredients: 175 gr. de mató; 150 ml. de nata líquida; 4 ous (hem de separar els rovells de les clares); 400 gr. d’espàrrecs verds (en conserva); 150 gr. de pernil salat (podeu substituir-lo per salmó fumat); 200 gr. de gruyère ratllat; 3 cullerades grans d’herbes (podeu escollir entre el julivert, l’orenga o herbes provençals segons us agradi); sal; pebre negre; paper vegetal per cuinar (dues làmines); mantega i formatge parmesà ratllat per cobrir un motllo.\nPreparació: Preescalfar el forn a 200 graus, mentre preparem el rotllo. Folrar un motlle amb paper vegetal que untarem amb la mantega i el formatge parmesà ratllat per sobre; el motlle ha de ser quadrat o rectangular amb unes mides aproximades de 22 cm x 32 cm. En un bol hi posarem uns 60 gr. de mató i hi afegirem la nata líquida barrejant fins que quedi uniforme. Hi afegim els rovells un per un sense deixar de batre. Afegim el formatge gruyère, les herbes que hem triat i salpebrem al nostre gust. A part muntem les clares a punt de neu i les afegim a poc a poc a la crema anterior. Una cop feta, aboquem la crema resultant en el motlle que ja teníem preparat. Ho posarem al forn fins que pugi (aproximadament uns 12-15 minuts). Quan estigui llest, es deixa refredar i el desmotllem sobre l’altra làmina de paper vegetal (que també haurem preparat de la mateixa manera: és a dir, untat amb mantega i formatge parmesà). A poc a poc traurem el paper que ens ha quedat a sobre. Mentre deixem que la base es refredi, preparem el farcit. S’han d’escórrer molt bé els espàrrecs perque no deixin anar gens d’aigua. Barregem la resta del mató (115 gr.) amb dues cullerades d’aigua. Estendrem la crema resultant sobre la base i a sobre hi anirem posant els espàrrecs aliniats (en horitzontal). Hi afegim el pernil salat tallat en trossets petits. Suaument anirem enrotllant la base sobre si mateixa fins que ens quedi com un braç de gitano (no tingueu por, ja que els espàrrecs no es mouran perquè quedaran enganxats a la crema de mató). Aquest plat es pot servir fred o calent tallat a rodanxes. L’acompanyament és cosa vostra.\nTere Jorge. Publicat el desembre del 2005\nPublicat per: Redacció a les 18:48 Cap comentari:\nEtiquetes: Número 47, Receptes de cuina\nPublicat per: Redacció a les 20:34 Cap comentari:\nEtiquetes: Número 47, Receptes bones i piadoses (o no)\nAra es parla de “seguretat” en comptes de vigilància o espionatge, conceptes avui desaconsellables per tronats, que en democràcia farien grinyolar notòriament el discurs i el tòpic de la “llibertat”. Ens agrada més, doncs, posar l’èmfasi en el dret democràtic a la “seguretat”, és a dir, a estar segurs i protegits contra amenaces externes. Tot i així no podem evitar sentir-nos vigilats pel cada vegada més nombrós col·lectiu de gent uniformada que hi ha per tot arreu. I tampoc no podem deixar de sentir-nos espiats per enginys captadors d’imatges, instal·lats ara fins i tot pels carrers, això quan no assaltats via internet en el propi domicili per programes intrusos que no paren de furgar les entranyes del nostre PC. Amb tot, no paren les denúncies d’inseguretat ciutadana, i la gent demana més i més protecció contra les bretolades i contra potencials i desconegudes amenaces. Com quedem, doncs? volem que ens vigilin o no?\nEns sentim insegurs davant d’allò que desconeixem. I cada vegada desconeixem més el nostre entorn proper. Mirem amb hostilitat la colla de joves o d’adolescents que freqüenta el portal de casa perquè no sabem que son fills dels nostres veïns. Desconfiem quan truquen a la porta perquè no ens han presentat mai el carter del barri. Ens malfiem de la caixera del supermercat i li fem repassar el compte perquè es nova, la canvien cada dos per tres. I alhora, una càmera vigila les prestatgeries perquè no es fien de nosaltres, no ens coneixen. Recelem dels nouvinguts musulmans que han obert una botiga a sota de casa on abans hi havia el colmado de tota la vida. Aquell home sí que era bona persona, però es va jubilar. Llàstima, el coneixíem bé a ell i a la parella de gats negres que jeien sota el taulell. Fins i tot ens fiava si no portàvem prou diners. Quina mala sort, avui han canviat l’empleat de la Caixa d’Estalvis. En el seu lloc, una noieta jove m’ha lliurat una targeta tot dient-me quasi a cau d’orella que és la meva agent personal de banca. No sé ben bé què vol de mi... Sort que el metge del “seguro” és el de sempre.\nLa recepta per no tenir por no és vigilar més, sinó conèixer més l’entorn i fer-lo propi. Un consell, doncs, és eixamplar les relacions tant com es pugui i crear una veritable xarxa social de proximitat. No deleguem la vigilància en agents uniformats sinó assumim-la com una responsabilitat personal.\nSalvador Clarós. Publicat en el número 46, octubre de 2005\nPublicat per: Redacció a les 23:00 Cap comentari:\nEtiquetes: Número 46, Receptes bones i piadoses (o no)\nDurant la temporada boletaire entre els mesos de setembre i octubre a diferents poblacions del Berguedà es celebren festes i mercats dedicats als bolets. Això dóna pas també a un tipus de cuina amb molta personalitat i a vegades bastant desconeguda. Avui descobrirem un plat que està a mig camí entre les patates d’Olot i el trinxat de la Cerdanya i que té la gràcia de combinar un gran nombre d’ingredients típics de la comarca. Una curiositat: al Berguedà, malgrat el canvis provocats per la revolució industrial han aconseguit mantenir la tradició del cultiu dels cereals fins als nostres dies. Els segadors viatjaven en colles cap a la Cerdanya i competien entre elles per veure quina treballava amb més eficàcia. Al final de l’estiu, l’home que portava la camisa més suada rebia un premi a l’esforç (en fi, la camisa en qüestió devia caminar sola). Com veureu, el d’avui és un plat consistent en si mateix, però és que els treballadors del camp “suaven la samarreta”.\nIngredients per a quatre persones: 1 kg. de patates; 150 g. de llardons; 150 g. de botifarra negra o blanca del perol; 4 talls de cansalada; 100 g. de fredolics; 150 g. de col; un o dos grans d’all; julivert.\nPreparació: En una cassola amb aigua i sal es couen les patates, pelades i tallades a trossos, juntament amb la col. Mentrestant es fregeix la cansalada amb poc oli fins que estigui ben cruixent. Quan la treieu cal posar-la sobre paper de cuina per treure-li l’oli sobrant. A la mateixa paella posem la botifarra tallada a trossos i els llardons; afegim els fredolics amb l’all i el julivert picats. Ho cuinem a foc mitjà durant una estona.\nQuan les patates i la col siguin ben cuites, les escorrem i les posem en un recipient per aixafar-les bé. Un cop fet, afegim el sofregit de botifarra i fredolics que hem preparat abans. Es barreja tot i es formen amb la mà petites hamburgueses que fregirem (amb poc oli), acompanyades, a l’hora de servir-les, de les rostes de cansalada que teníem reservades.\nTere Jorge. Publicat en el número 51\nEtiquetes: Número 51, Receptes de cuina\nAlguns municipis –no és el cas de Barcelona, encara- estan incorporant una taxa per la recollida dels residus sòlids urbans. Estava anunciat de fa temps que acabaríem pagant per la recollida de les escombraries de casa. És la conseqüència d’una mala cultura de residus: amagar-los i també treure’ls de la consciència moral dels ciutadans. Una cultura que ha derivat en pràctiques del tot insostenibles com els abocadors o la incineració, simplement perquè ens hem despreocupat de les seves conseqüències en el dia de demà. Ara ja és demà pel que fa a l’àrea metropolitana de Barcelona perquè els abocadors de Vacarisses i del Garraf ja són quasi plens i urgeixen alternatives que comportaran un canvi de model.\nEfectivament, el model vigent està esgotat, entre altres raons, perquè no hi ha cap poble ni ciutat que vulgui destinar una part del seu terme municipal a abocador de tota la comarca. S’imposa doncs substituir els abocaments pel tractament dels residus per recuperar-ne el màxim volum possible per la seva reutilització i, en últim terme, la fracció final de rebuig que no es pot reciclar dipositar-la, altament compactada, en un magatzem. Aquest tractament, que es fa en els anomenats “ecoparcs”, obliga a separar des de l’origen els diferents tipus de residu, ja sigui brossa orgànica, envasos de plàstic o de vidre, el paper... Els materials tractats es converteixen en adobs, combustibles o materials novament útils per als processos de manufactura en la indústria.\nEl nou model de gestió dels residus implica un cost d’explotació i de tractament, al marge de les inversions de capital que cal fer, que justifiquen la implantació de taxes per tal de traslladar aquest cost al ciutadà. És una manera de no continuar amagant el problema de les escombraries i fer-hi front amb totes les seves conseqüències. Es tracta d’un dels eixos de política mediambiental que s’ha proposat el govern de la Generalitat. El que està per veure és com fer-ho perquè pagui més qui més llença. Aquesta discriminació, que no és tan fàcil de portar a la pràctica, seria sens dubte el principal revulsiu per a l’austeritat, que és la primera i més fonamental estratègia mediambiental. És a dir, reduir el consum al nivell imprescindible. Mentre això no arriba haurem de continuar regulant des de la consciència de cada u.\nSalvador Clarós. Publicat en el número 44, abril de 2005\nPublicat per: Redacció a les 21:50 Cap comentari:\nEtiquetes: Número 44, Receptes bones i piadoses (o no)\nJa sabeu com m’agrada proposar plats que fusionin diferents cuines i tradicions. Avui us ofereixo un plat que combina dos països mediterranis: la cuina catalana tradicional, arrelada als productes de la terra (de l’hort) i la més sofisticada i, a voltes vanitosa, cuina francesa. Tot plegat forma un bon timbal que ens aportarà un esclat de sensacions al paladar molt adient a aquests dies de revetlla. Gairebé podem comparar el plat d’avui amb aquestes fonts lluminoses de colors, que junt amb altres artilugis pirotècnics fan les delícies d’una minoria i provoca un bon ensurt a la resta. Espero que sigui un deliciós ensurt.\nPer al timbal: 4 pebrots vermells, 4 pebrots verds, 4 cebes de figueres, 2 albergínies, 4 talls de formatge de cabra de dos dits de gruix (és aquest formatge rodó).\nPer fer el paté d’olives (Tapenade): 1 llauna d’olives negres sense pinyol, 1 all, 1 cullera de cafè de tàperes, 6 anxoves de llauna, ½ cullerada de cafè de conyac o brandi, pebre i sal, oli d’oliva.\nPreparació: Posem a escalivar les verdures al forn. Les deixem refredar i traiem la pell dels pebrots i les albergínies. Per tal que els pebrots no perdin gens del seu sabor, tindrem preparat un got d’aigua per anar-nos rentant els dits quan li retirem la pell i les llavors (mai no posarem el pebrot sota l’aigua). Tallem totes les verdures en tires i les disposarem per capes formant unes muntanyetes o timbals (una per persona).\nA sobre hi posarem una capa de paté d’olives, que farem de la següent manera: agafem tots els ingredients de la Tapenade i ho triturem amb el batedor elèctric, afegint-hi l’oli d’oliva fins que aconseguim una pasta consistent.\nJa només queda col•locar el tall de formatge a sobre de cada timbal i posar-ho al grill uns minuts fins que el formatge es comenci a fondre (dos minuts aproximadament).\n(Publicat en el número 50)\nEtiquetes: Número 50, Receptes de cuina\nPerò no voldria treure importància social al fet, sinó fer una reflexió a tomb de les fotografies del moblatge entre la runa i dels comentaris posats en boca de les víctimes. Em pregunto si no vivim massa dependents de les quatre tonteries que tenim entre la casa i el garatge. Em pregunto per què havent perdut totes les andròmines personals i atuells familiars, hom parla de començar de nou. I del feixuc que és començar de nou sense res! Quan, de fet, l’únic que és realment important ho portem posat. Parlo de la memòria personal, dels coneixements propis, dels afectes... Allò que ens pertany només a nosaltres i a ningú més. Em pregunto si aquesta enorme identificació de la persona amb les seves pertinences no és la causa del sentiment d’inseguretat i del dramatisme amb que s’afronta tot.\nPublicat per: Redacció a les 21:25 Cap comentari:\nEtiquetes: Número 43, Receptes bones i piadoses (o no)\nExplica la història que, una vegada, un cuiner venecià va tallar molt i molt prim un filet de bou per servir-lo a una comtessa que, ja en aquells temps, estava “de règim”. Es veu que estava tan ben presentat, que les persones que acompanyaven la noble turmentada van comentar que semblava l’obra d’un pintor famós de la ciutat anomenat Carpaccio.\nA partir de llavors s’anomena carpaccio un plat elaborat amb làmines molt primes de carn o peix on és molt important la imaginació de l’artista per tal de vèncer la primera impressió de la menja crua. Com ja sabeu, sempre intentem ser una mica més originals i us ofereixo un carpaccio de fruita de doble ús.\nIngredients per a 4 persones: Dos melons dels que s’anomenen “gàl.lia” (els petits rodons); 4 cullerades grans de mel líquida; 1 cullerada grossa de vi dolç (oporto, màlaga o licor de taronja); 100 gr. d’ametlles filetejades; 200 gr. de mozzarella; una mica d’alfàbrega o menta (al gust).\nPreparació: En una paella, hi posem les ametlles filetejades i les remenem de manera continuada perquè quedin rostidetes però no es cremin (es fan de seguida). Tallem els melons en làmines tan primes com sigui possible (us serà més fácil si els teniu al frigorífic fins al moment de tallar-los) i les disposem en forma de ventall en els plats. Hi incorporem la mozzarella, també en làmines primes o bé ratllada. Hi afegim una cullerada de mel per sobre de cada plat i hi afegim el licor que hem triat. Finalment hi incorporem les ametlles i la menta o alfàbrega picada.\nAquest plat tant es pot servir com a postres o com com a entrant. Si el serviu com a entrant, podeu afegir-hi pernil salat (sempre en làmines molt primes) i substituir el vi dolç per un de sec. No oblideu que estem treballant sobre el concepte de “carpaccio”.\nTere Jorge. Publicat en el número 49, l'abril del 2006\nEtiquetes: Número 49, Receptes de cuina\nEm pregunto què en sabem de la gent significativa que viu a prop nostre. Vull dir aquelles persones que tenen una presencia activa en la col·lectivitat petita del dia a dia. Per exemple, els que estan al capdavant de l’associació de mares i pares de l’escola, i gràcies als quals els nostres fills fan esport o activitats extraescolars; la secretària del centre cultural, que fa anys és la cara pública i amable d’aquella institució; el barber, que és parent d’un cosí llunyà; la filla del veí que ja ha complert els 16 i darrerament se la veu acompanyada per un xicot també del barri. El coneixement de les famílies, les seves relacions i avatars constitueix una de les formes del saber més imprescindibles i és el principal mecanisme de cohesió social, cosa que de vegades sembla que s’ignori, atès el desprestigi, potser hipòcrita, en què ha caigut l’acte de manifestar explícitament interès per la vida dels altres.\nEn canvi, cada dia sabem més coses d’aquells que, tot i distants de la nostra realitat quotidiana, ocupen completament els mitjans d’informació i comunicació fins al punt que la seva omnipresència a les llars els atorga un estatut de veïnatge virtual. Em refereixo a polítics, esportistes i gent famosa de la televisió. La permanent actualització de les seves facècies, servida per diaris, revistes i televisions, és més aviat un instrument d’estandarització d’opinions, comportaments i modes. Certament, més util per a la creació de majories electorals o de preferències de consum, però estèril des del punt de vista de la corresponsabilització social.\nFent que la gent estigui més pendent del que passa a l’Iraq, al parlament dels diputats o a la lliga de futbol, es transmet la percepció inconscient que el que mou el món és aliè i distant a un mateix. Situa l’individu com un espectador completament dependent de la informació, aquesta mercaderia de moda del segle XXI.\nIgual que en la magnitud microscòpica de l’àtom, és en la infinitud del cosmos local on es defineixen les veritables lleis que ens governen. Mentre establim facilment i precipitadament connexions entre un atempat a l’altra punta del planeta amb la pujada del preu de la gasolina, estem desenfocant el primer pla de la vida en pro d’un paisatge fascinant però de fotografia, totalment incapaç de retornar-nos ni la més mínima sensació. Si no fos per por de ser desqualificat per simple i troglodita, un s’atreviria a recomanar més hores al bar i menys al sofà de casa o a internet.\nPublicat el desembre de 2004\nPublicat per: Redacció a les 18:19 Cap comentari:\nEtiquetes: Número 42, Receptes bones i piadoses (o no)\nSi haig de triar alguna cosa que expressi l’estil de viure d’ara, triaria el “parc temàtic”. Sí, tot ho classifiquem per temes! M’explicaré: aquest producte lúdic, híbrid entre parc d’atraccions i museu o exposició, s’ha inventat per a tots aquells tipus que en un moment o altre del cicle setmanal es pregunten “què farem diumenge que ve?”. Sí, sí, sí... aquesta és una pregunta molt freqüent, només cal que fem memòria tots plegats.\nEl més important en el parc temàtic és no perdre pistonada i engolir tota aquella densitat d’experiència, de coneixements, de sensacions i d’emocions que esdevenen. En entrar, el món s’accelera, i a un li entra l’angoixa de no ser capaç de veure-ho tot. El problema, doncs, sempre és el temps... Els parcs temàtics s’han fet pels tipus que no tenen temps els dies de cada dia de parar-se a contemplar una posta de sol, o escoltar el cant dels ocells, o parar atenció a un immigrant carregat de fantàstiques i inversemblants històries dignes d’un guió cinematogràfic. En definitiva, tots aquells que se’ls escapa la vida perquè passen massa de pressa o no atinen a freqüentar els llocs veritables de la vida. Per a ells, una recreació virtual de la història, de la cultura, dels espais del planeta sempre és una invitació a repensar la pròpia existència, malauradament, però, sense possibilitat d’interacció per falta de lligams amb la realitat. L’alternativa és trencar el motlle compartimentat de les relacions temàtiques i fruir cada dia sense haver de pagar entrada.\nEtiquetes: Número 40, Receptes bones i piadoses (o no)\nL’escabetx és una salsa o un adob amb una base de vinagre que serveix per a posar en conserva carns o peixos. El seu origen és molt antic. En poblacions marineres, per aprofitar els dies d’una pesca abundant, es preparaven en conserva diferents tipus de peix (preferentment blau). Amb el pas del temps, la recepta ha quedat com un excel·lent plat fred que millora d’un dia per l’altre.\nIngredients (per a 4 persones): 16 sardines mitjanetes; 2 cabeces d’all; 1 ceba grossa; 1 culleradeta de pebre vermell; 2 fulles de llorer; 2 nyores: mig litre d’oli d’oliva; 4 cullerades grosses de vinagre; 4 cullerades de vi blanc; 8 grans de pebre negre.\nPreparació: Demanem a la peixateria que ens treguin el cap de les sardines i netegin les tripes. Un cop a casa les tornem a netejar i les salem amb sal gruixuda. Les enfarinem i les fregim. En el mateix oli posem els alls sense pelar i quan estiguin daurats, hi afegim la ceba tallada a tires fines i el llorer. És recomanable seguir aquest ordre perquè cada cosa necessita el seu temps per a daurar-se. Hi afegim el pebre negre i la nyora i a darrera hora hi afegim el pebre vermell (apartant la paella del foc i remenant-lo ben bé perquè no es cremi) i el vinagre.\nQuan hagi fet una mica de xup-xup hi afegim les sardines i ho deixem coure uns cinc minuts a foc lent. Ho tastem per comprovar si cal afegir-hi més sal o vinagre, segons el gust. Una vegada fet ho deixem refredar.\nNota: Es pot utilitzar qualsevol peix blau com el seitó, el verat o la tonyina.\nPublicat en el número 41, octubre de 2004\nPublicat per: Redacció a les 22:30 Cap comentari:\nEtiquetes: Número 41, Receptes de cuina\nConfesso que, ara que ja s’ha acabat, no he pogut resistir-me a fer un cert balanç del Fòrum. Per prudència voldria defugir la temptació -no sé si ho aconseguiré- de dictar sentencia d’absolució o de condemna definitiva, ja que la complexitat de l’esdeveniment el fa refractari a judicis simplificadors amb voluntat instrumental i malintencionada. Vet aquí que ressalta més encara l’actitud premonitòria d’una majoria social que ha militat en la indiferència, i que ha renunciat fins i tot al judici final. Parlo de tots aquells a qui el Fòrum no ha sabut il·lusionar ni tampoc aïrar -no és el meu cas-. Aquells als quals el director Jordi Oliveras interpreta innocentment i amb lamentació exculpatòria: “Ha estat -el Fòrum- una bona idea mal explicada”. Amb perdó, ja se n’ha de ser de ruc!\nEl missatge de la multitud indiferent és la resposta a una iniciativa que, patrocinada per les principals institucions de govern, es proposava rivalitzar amb el moviment no governamental (les ONG). Déu meu, quina ingenuïtat! Mentre que avui la societat demana accions i compromisos, els organitzadors del Fòrum s’han quedat a l’estació del diàleg, convertint el Fòrum en un esdeveniment de perfil antic. Mentre vigoroses capes socials donen testimoni, en el camp no governamental, amb accions i alternatives solidàries responent directament a reptes com la fam, la incultura o la degradació del medi ambient, les institucions de govern retornen al discurs, al relat, que els porta, com no podia ser d’altra manera, a estrellar-se directament contra el mur de la contradicció. No han après les lliçons de la modernitat!\nD’aquesta manera han convertit el Fòrum en poca cosa més que una fira de mostres social. Els organitzadors ja ho sabien, però segurament esperaven enlluernar al públic mitjançant l’espectacle. Vet aquí un altre error: no han entès encara que aquest ja no és el segle de les idees sinó el dels valors. El fracàs no es mesura pel nombre d’entrades que s’han deixat de vendre, perquè això confirmaria encara més el caràcter mercantilista de l’esdeveniment, que tan esforçadament han intentat negar. Ni tampoc l’èxit, pel nombre de diàlegs o de conferenciants, un altre desencert, aquest per excés. El que eleva el desastre a una dimensió quasi deconeguda és l’absència de compromís dels nostres intel.lectuals i governants, que ens arrossega a tots cap a la banalitat.\nEtiquetes: Número 41, Receptes bones i piadoses (o no)\nEl “gazpacho” és un dels plats més tradicionals a Andalusia i Extremadura, però que pràcticament hem integrat d’una manera total. Avui el presentem una mica catalanitzat: hi posarem pebrot vermell en comptes de verd i escalivarem totes les verdures en comptes de posar-les crues. Aquest gaspatxo més que per beure serà per menjar i pot ser un exemple de la capacitat integradora de la cuina catalana. Ja ho hem dit en altres ocasions, però moltes vegades en la senzillesa dels fogons s’amaguen grans filosofies de vida. Tant de bo la integració social fos igualment creativa i sapiguessim aprofitar els millors ingredients que cada cultura pot aportar.\nIngredients: 1 kg. de tomàquets madurs; 4 grans d’all; 2 pebrots vermells; 1 ceba gran; orenga; la molla d’una barra de pa de quart mullada amb vinagre; oli; sal i pebre.\nPreparació: Escalivarem tots els elements vegetals: els tomàquets, els pebrots, la ceba i els alls. Un cop estan escalivats els pelem i ho posem tot en un bol gran per poder passar el pimer o si ho preferiu podeu treballar-ho amb morter. Afegim l’oli i el vinagre al gust però sempre mantenint les proporcions (per a cada cullerada de vinagre n’hi haurà tres d’oli).\nTot seguit, afegim la molla de pa i ho passem novament perquè quedi ben fet, ben picat. Hi afegim aigua segons ens agradi d’espès, tot i tenint en compte que es tracta d’una variant de gaspatxo dens. Al moment de servir-lo hi afegirem un raig d’oli d’oliva i un pessic d’orenga per sobre. Es pot servir amb una mica de bacallà esqueixat i unes tàperes.\nPublicat en el número 40, juny de 2004.\nPublicat per: Redacció a les 16:40 Cap comentari:\nEtiquetes: Número 40, Receptes de cuina\nEls criteris evangèlics duts a la pràctica pels deixebles de Jesús, van provocar un fort contrast amb la manera de fer de l’imperi romà. L’amor que Jesús predicava per a totes les persones, que de fet significava posar en un pla d’igualtat a pobres i rics, no era de cap manera un pensament comú en aquell imperi tan estratificat i en què el sentiment de compassió i de proximitat als pobres era considerat cosa de gent de poca altura. I l’afirmació de Jesús com a únic Senyor, qüestionava allò que cada cop era vist com a més determinant en la cohesió de l’imperi: l’emperador com a amo absolut de tot, divinitat última a la qual tothom havia de retre obediència, submissió i culte. Com diu el professor italià Mario Pesce, “el missatge de Jesús, si bé no era polític en els mètodes, de fet esdevenia polític en els continguts i en les conseqüències indirectes”. A Jesús no li interessava la política, però darrere el seu missatge hi ha continguts i conseqüències d’una forta incidència política.\nAra, afortunadament, les coses són molt diferents de com eren en temps de Jesús i dels primers cristians. Paraules com “govern”, o “autoritat”, o “política”, ja no volen dir el mateix que volien dir llavors. Entremig, llargues i doloroses històries de lluita per la llibertat, per la dignitat, per la justícia, per la igualtat de tots els éssers humans, fins a aconseguir que, almenys en una part del món, el poder polític i la gestió de la cosa pública siguin considerats com un afer que correspon a tots els ciutadans i ciutadanes, i no com un privilegi que s’aconsegueix per naixença o per la força de les armes o del diner.\nDe fet, com en temps de Jesús, continuen existint els poderosos que dominen les nacions, i el diable continua repartint autoritat i glòria als qui l’adoren, com li va proposar a Jesús a la muntanya de les temptacions (Mt 4,8-10; Lc 4,5-8). El sistema d’aquest món continua essent un sistema basat en uns poders que fan que milions de persones visquin sotmeses als horrors de la fam, de la guerra i de la impossibilitat d’aspirar a una vida mínimament digna i feliç; i que fan també que, allà on no es donen aquests horrors, també siguin presents injustícies, insensateses i dolors provocats per la duresa de cor dels que busquen poder i riquesa per damunt de tot.\nPerò, davant d’aquesta situació, nosaltres hem après una cosa que Jesús no sabia ni sospitava. I és el fet que és possible actuar per canviar aquestes situacions, no només veient-les i denunciant-les, i no només acostant-se als qui les pateixen i alleujant el seu patiment, i no només treballant per transformar el cor de les persones. Ara, nosaltres sabem que és possible actuar perquè la gestió de la cosa pública es faci de manera que afavoreixi el conjunt dels ciutadans, i no només els interessos d’uns pocs.\nPerò, com? Alguns, com diu Benjamí Mercader a la pàgina 7 d’aquest mateix número de L’Agulla, defensen que allunyant-se al màxim del poder, com Jesús. Altres, en canvi, com expressa Jaume Bosch a la pàgina 4, creuen que el que cal és utilitzar bé el poder. Al proper número, en l’últim article d’aquesta sèrie, reflexionarem sobre aquest tema.\nEtiquetes: La fe de cada dia, Número 57\nKronos Karavan. Quartet Kronos amb Zakir Hussain, Taraf de Haidouks, Kayhan Kalhor, Ziya Tabbassian, Ali Jihad Racy, Souhail Kaspar, Martyn Jones. Publicat l’any 2000.\nEl Quartet Kronos és un quartet clàssic nord-americà amb 40 anys d’història aparentment d’allò més formal: dos violins, viola, violoncel. Tots músics de primera. S’han especialitzat en música contemporània (Riley, Glass, Gorécki, Pärt, Piazzola…), però el que em resulta més atractiu és la seva manca de prejudicis. Mirant la seva discografia, el quartet fa incursions a la música africana, a la música gitana, mexicana i fins i tot a Bollywood. Ha col·laborat també en bandes sonores del cinema.\nUs recomano “Caravan”, un viatge musical amb compositors nascuts a Iugoslàvia, Portugal, Índia, Mèxic, Romania, Hongria, Califòrnia, Argentina, Iran i Líban. Osvaldo Golijov, argentí, és qui dóna unitat a les composicions. El quartet compta amb la col·laboració d’instrumentistes dels països orientals i són una mostra de virtuosisme conjunt i de música en majúscula. En fi, un goig. Mercè Solé\nPublicat per: Redacció a les 20:15 Cap comentari:\nPublicat per: Redacció a les 20:24 Cap comentari:\nLa pell de la memòria. Jordi Sierra i Fabra. Ed. Baula, 1995 (català); Ed. Edelvives, 2006 Colección Alandar (castellà). Narrativa juvenil.\nJordi Sierra es defineix com “anticonvencional, franctirador, inclassificable, inetiquetable i individualista”, però el cert és que ens ajuda a pensar i conèixer el món en què vivim a través dels sentiments que provoca en el lector i sobretot s’adreça especialment al lector juvenil. Potser amb l’esperança que quan siguin adults ho facin millor que nosaltres.\nNomés obrir el llibre trobem aquesta frase: “Cadascuna de les parts d’aquesta història està succeint ara mateix”. I, per desgràcia, té tota la raó. Aquesta història dura i tendra alhora, ens transporta a l’Àfrica amb la intenció d’explicar a través dels ulls innocents d’un nen d’onze anys, el Kalil Mtube, com viu una situació dramàtica, el seu propi drama, quan el seu pare el ven com a esclau, i per tant és arrencat de casa seva i obligat a treballar brutalment. En Kalil haurà de recórrer un llarg camí abans d’aconseguir la llibertat. Aquesta novel·la no pretén ser un estudi social, polític, ni religiós, sinó simplement la veu transparent d’un de tants protagonistes de l’horror humà.\nÉs una bona proposta com a regal de Nadal per als nostres joves, és una història que no els deixarà indiferents ja que reflecteix l’explotació, la lluita per sobreviure i el desempar a què estan sotmesos una bona part de la població mundial.\nA més cal dir que el 0,7% de la venda d’aquest llibre es destina a la construcció de l’escola que l’ONG “Solidaridad, Educación, Desarrollo” (SED) gestiona a San Julián (El Salvador).\nPublicat per: Redacció a les 19:50 Cap comentari:\nSer dona i musulmana. Dolors Bramon. Ed. Cruïlla i Fundació Joan Maragall, Barcelona, 2007.\nLa condició de les dones en les societats islàmiques és una de les qüestions que més ha interessat i escandalitzat els homes i les dones de les societats occidentals. Hi ha molts tòpics, prejudicis i buits en la percepció que tenim d’aquesta qüestió, i sovint ens n’arriben només els aspectes més polèmics.\nDolors Bramon, que és professora d’estudis àrabs i islàmics a la Universitat de Barcelona, tracta el tema amb molt de respecte. Ens vol acostar al món musulmà per fer-nos conèixer aquesta cultura i religió tan desconeguda per la majoria de nosaltres.\nAmb el seu estudi sobre la situació de les dones en el món islàmic, desfà molts tòpics, argumentant amb coneixement el lloc que ocupen les dones en els diferents països de tradició islàmica.\nFa una clara distinció entre el que hi ha escrit a l’Alcorà i el que s’imposa com a llei i que prové de les tradicions patriarcals de cada país, moltes anteriors a l’arribada de l’islam, i que encara perduren en moltes cultures.\nSorprèn comprovar que en la major part de l’Alcorà es dóna valor i reconeixement a les dones, i que, en canvi, si hi ha alguna part que va en contra de les dones és aquesta la que ha passat davant de tot i s’ha convertit en llei discriminatòria i culpabilitzadora de les dones. Els homes musulmans s’aprofiten d’aquestes aleias per fer prevaler el seu domini sobre elles.\nAixò m’ha fet pensar en la nostra tradició cultural dita cristiana, que també ha abusat llargament de textos de l’Antic i el Nou Testament per carregar a les dones el farcell pesat de la culpa i tenir-les en la inferioritat. Encara avui no som aptes per presidir l’assemblea eucarística de les nostres comunitats cristianes.\nUs recomano la lectura de Ser dona i musulmana, lectura fàcil per la claredat i senzillesa amb què està escrit tot i l’amplitud i complexitat del tema.\nI per acabar, val la pena recordar que Dolors Bramon, l’any 2001, ja va publicar Obertura a l’islam, una introducció al coneixement de l’islam: conceptes fonamentals, evolució, vida religiosa, branques de l’islam i corrents de pensament.\nPublicat per: Redacció a les 21:45 1 comentari:\nEn una pel·lícula, si no passa res, no hi ha res a filmar, no hi ha història. En canvi, a la vida real, no cal que passi res: simplement, la vida pot anar transcorrent i se’ns pot escolar entre els dits. Malauradament, allò que ens portarà dolor es presentarà sobtadament i sense cercar-ho. En canvi, allò que ens farà feliços cal atrevir-se a anar-ho a buscar o a obrir-li la porta. Voleu una prova? Doncs recordeu algun moment feliç i pregunteu-vos: ha estat fruït de l’atzar?\nMassa sovint pensem però no ens atrevim parlar. Massa sovint esperem, però no som capaços de fer un sol pas. Massa sovint somiem però ens neguem els somnis. I pensem, esperem, somiem... i la vida va passant. Des de la gratitud a la vida que ens ha estat donada, no deixem la vida passi com si res. La vida no és una pel·lícula i per tant, el dia que ens acomiadem no podrem rebobinar i tornar a prémer el “play”.\nPublicat per: Redacció a les 12:40 Cap comentari:


Aneu i anuncieu | Tarraconense\nEl fet que Jesús se’n puja al cel i seu a la dreta del Pare, com afirmem en el credo cristià, fa néixer en el nostre cor dos sentiments que s’encreuen: per una banda, la joia de la victòria de Crist, a qui contemplem ple de glòria i majestat, Senyor del món i de la història; i per l’altra, la inquietud de l’encàrrec missioner que ell ens deixa: Aneu per tot el món i prediqueu a tothom la bona nova de l’Evangeli (Mc 16,15).\nDe fet, la joia, quan és profunda i autèntica, ens aboca a fer-ne partícips els altres. La mateixa expressió del rostre i de tot el cos ja ho expressa, però ens demana la verbalització adequada per a aital alegria. D’aquesta mena és la bona nova cristiana que, al mateix temps que fa néixer la joia en el cor del qui es deixa trobar per Jesús, no pot deixar de fer-se anunci. Aquesta és la inquietud que es fa present en el cor del qui creu i estima Jesús.\nL’encàrrec missioner de Jesús als seus deixebles: «Aneu i anuncieu», l’hem de fer ben nostre. El sant pare Francesc no es cansa de recordar-nos que tot cristià és, al mateix temps i inseparablement, deixeble i missioner. Necessitem redescobrir-nos com a autèntics deixebles de Crist i evangelitzadors dels nostres germans i germanes, en aquesta terra nostra, en els nostres pobles i ciutats, en els nostres barris i cercles familiars i d’amistat.\nI quan escoltem aquest encàrrec missioner que Jesús ens adreça, si som sincers amb nosaltres mateixos, experimentem la inquietud del qui veu al davant una tasca no gens fàcil i que convida a anar per camins que ens fa por de fressar. Però en el fons el que ens passa és que no acabem d’estar prou enamorats del Senyor. Solament des de l’amor a elles pot entendre la urgència missionera. És el convenciment que sense Crist res no té sentit, que sense ell no hi ha futur, que amb ell tot s’il·lumina, fins els enigmes més profunds en el cor de tota persona humana.\nLa inquietud de l’encàrrec missioner del Senyor ens empeny a l’aventura apostòlica en tots els àmbits del que és veritablement humà: les relacions interpersonals, el món de la cultura i de la comunicació, la família i l’escola, la catequesi i l’anunci del kerygma en tots els areòpags del nostre món, sense oblidar els que ens permeten els nous mitjans telemàtics. De l’abundància del cor parla la boca. Que el nom i el missatge de Jesús, el Senyor, brolli, doncs, del nostre cor i dels nostres llavis.


Les cerques a Google podrien anticipar els rebrots de coronavirus\nL’economista català Francesc Pujol ha analitzat a ‘El món a RAC1’ com la recerca dels símptomes del virus tenen una tendència similar a les onades de covid-19\nLes cerques dels símptomes de covid-19 creixen dies abans que augmentin els contagis. // CC0\nActualitzada el 15-04-2021 13:57\nEl diagnòstic precoç de rebrots podria tenir un nou aliat: Google. Un informe fet per l’economista i professor de la Universitat de Navarra Francesc Pujol indica la relació entre les cerques a internet relacionades amb el coronavirus i l’increment de contagis. Concretament, l’estudi mostra que les setmanes abans de l’inici de les diverses onades, van créixer les cerques dels símptomes del covid-19 a la xarxa.\nPer exemple, les cerques a Google van créixer a l’agost i també al desembre, és a dir, poc abans de la segona i la tercera onada respectivament. I el mateix està passant ara mateix: després de setmanes en què les cerques havien baixat, fa dies que hi ha hagut un augment de les cerques a Google, coincidint amb l’inici de la quarta onada. Pujol ho ha explicat a El món a RAC1.\nMirar internet pot ser molt interessant sobretot en dies festius. Per Nadal, per exemple, no sabíem què estava passant perquè en dies de vacances la incidència acumulada no dona bones dades, però a Google això no passa\nFrancesc Pujol professor de la Facultat de Ciències Econòmiques i Empresarials de la Universitat de Navarra\nQuan tenim símptomes, els busquem. Sigui el moment que sigui. En aquest sentit, Google ja ens deia els dies de Setmana Santa que els indicadors estaven creixent, però que no estaven explotant\nEl vincle entre cerques a internet i les tendències de transmissió del virus ja s'havia experimentat en el cas de la grip. // CC0\nEl punt interessant és detectar els canvis de tendència. Quan no saps si estàs en un punt d’estabilitat o si la tendència comença a canviar. És interessant tenir com més informació millor. I la cerca a Google sembla que va una mica avançada respecte a la confirmació dels contagis\nLa grip, un precedent interessant\nL’autor de l’informe, de fet, assegura que el vincle entre la cerca de Google i la transmissió de determinats virus no és nova. Aquest indicador ja s’havia demostrat força fiable en el cas de la grip, on també s’ha observat com els casos creixen de manera gairebé simultània a les cerques dels símptomes que es fan a la xarxa.\nVa ser bastant fàcil fer la relació perquè ja existia una referència molt coneguda en el món de l’anàlisi de dades: l’indicador de la grip. Hi ha una relació directíssima entre cerques que es fan a Google de la grip i l’evolució de l’epidèmia. És molt directa, segueix un ritme idèntic\nEstabilitat a Catalunya, preocupació al País Basc\nEl professor Francesc Pujol destaca que les dades que mostra Google, per tant, poden servir a les administracions per anticipar-se als rebrots i actuar amb més antelació. En aquest sentit, apunta que les dades confirmen que Catalunya està en una situació de certa estabilitat, dins de l’increment de casos. En canvi, alerta que els indicadors apunten un descontrol al País Basc i l’Aragó.\nSembla que els indicadors són molt més fiables com més gran sigui el volum de recerques. En aquest sentit, és més fiable pel conjunt de l’estat que per comunitats, on has de ser més prudent. Però sí que la informació diu que Catalunya apunta que anirà creixent, però dins de l’estabilitat. En canvi, hi ha més preocupació pel que fa al País Basc i l’Aragó\nAra bé, Pujol admet que la diferència és de pocs dies i, en canvi, és difícil poder fer previsions a mitjà termini. En aquest sentit, diu que ara mateix encara és impossible saber quina serà la situació el 9 de maig, quan decaigui l’estat d’alarma i calgui revisar les restriccions.\nLes cerques a Google podrien ajudar a predir els rebrots de coronavirus, “sobretot els dies festius”\n15-04-2021 06:37 ‘LA VANGUARDIA’\nEls científics detecten el motiu que podria fer que alguns vacunats tinguin trombosi\n14-04-2021 15:48 RAC1.CAT\nEn quins casos has d’anar a urgències i en quins no?


Saba-TiC, taller/mostra de tecnologies innovadores a la Festa Major de Sabadell 2016\nDurant la Festa Major de Sabadell es celebrarà la jornada Saba-TiC oberta a tota la ciutadania, consistent en un taller/mostra d'eines innovadores del món tecnològic i digital, com ara escaneig i impressió 3D, robòtica, drons, entre d'altres.\nDurant la Festa Major de Sabadell, el proper 3 de setembre de 10 a 20 hores, es celebrarà la jornada Saba-TiC consistent en un taller/mostra d'eines innovadores del món tecnològic i digital, amb la col·laboració d'empreses i entitats sabadellenques i del nostre entorn comarcal i metropolità com: Espai Creactiu, 3d visual, ESDI, Petits Enginyers, Defly drone i AllVReducation, entre d'altres. La jornada, organitzada per l'Ajuntament amb la col·laboració de l'Espai Cultura de la Fundació Antiga Caixa Sabadell i el "Maker convent", tindrà lloc als jardins de la Fundació (C/ d'en Font, 25). L'entrada serà lliure i gratuïta.\nDonat l'interès actual que genera el món de les noves tecnologies, no pot faltar en aquesta Festa Major una activitat que englobi la tecnologia, la innovació i la creativitat. Els tallers estaran destinats a totes les franges d'edat, des dels més petits als més grans, només han de compartir aquest afany de coneixement innovador i les ganes de participar i "tocar" eines que moltes vegades no estan a l'abast de tothom. El món "maker" i "do it yourself, DIY" (fes-ho tu mateix), és a dir, el que propugna les possibilitats d'auto-fabricació d'objectes i dispositius digitals, també hi serà present.\nEls tallers consistiran en escaneig i impressió 3D, creació de robots, drons i mini-drons, creació de fotografies esfèriques immersives geolocalitzades, customitza la teva motxilla amb leds, drawbots, trashbots, realitat augmentada i programació de videojocs entre d'altres (inscripcions prèvies en algunes activitats, veure els enllaços a sota). Els ciutadans que estiguin interessats en obtenir una impressió 3D d'ells mateixos hauran de fer una inscripció prèvia a través del següent enllaç* i el mateix dia de l'activitat podran ser escanejats obtenint, de forma gratuïta al cap d'una hora aproximadament, el seu rostre.\nPer a tots aquells equips informàtics i tecnològics que no es puguin reutilitzar hi haurà, durant el dia de l'activitat, un punt de recollida d'aquest tipus de residus.\nTot i que es durà a terme en un espai obert com són els Jardins de l'Espai Cultura de la Fundació Antiga Caixa Sabadell (c/ d'En Font, 25), es disposarà d'aules interiors per a qualsevol contratemps que es pugui donar. Així mateix, l'amfiteatre podrà ser utilitzat per fer alguna xerrada o mostra puntual al llarg del dia 3.\nL'objectiu d'aquest acte és apropar les noves tecnologies a tots els públics, esperem la vostra visita dins el marc de la Festa Major 2016!\nFormulari de sol·licitud per expositors (i bases per la concessió d'espais d'exposició*):\nFormulari d'inscripció per l'activitat "Escaneig 3D":\nTaller Customitza la teva motxilla


→ 26.397 establiments\n180 Bow Common Lane, Tower Hamlets, Londres, E3 4HH, Regne Unit\nMile End: a només 6 minuts a peu! (475 m)\nEl FCT Bed and Breakfast està situat a l'est de Londres, a 2 minuts a peu del Mile End Park i a 5 minuts de la Central Line, que us permetrà accedir al centre de la ciutat. Aquest establiment de Londres ofereix Wi-Fi gratuïta i un esmorzar continental.\nLes habitacions tenen TV, nevera i accés a un bany compartit.\nL'esmorzar continental inclou cereals, pa, fruita, cafè, te i suc.\nMile End es troba a 1 parada de metro de Stratford, on hi ha el parc olímpic i el centre comercial Westfield. Cap a l'oest, arribareu a Oxford Circus, al cor del West End de Londres, en 15 minuts.\nEl FCT Bed and Breakfast rep clients de Booking.com des del 17 de des. de 2013\nQuan vols allotjar-te al FCT Bed and Breakfast?\nLa reserva més recent en aquest allotjament és del 23 de ag. a les 15:56 des del Regne Unit.\n21 allotjaments com el FCT Bed and Breakfast s'acaben de reservar al nostre web\n5 raons per triar el FCT Bed and Breakfast\nInstal·lacions del FCT Bed and Breakfast\nTots els menors de 6 anys paguen 23 GBP per nit si dormen en llits supletoris.\nLa resta de nens més grans o adults paguen 23 GBP per nit si dormen en llits supletoris.\nLa situació del The Royal Foundation of St Katharine té una puntuació de 8,5\nEl The RE London Shoreditch té una puntuació de 7,7\nMira els 30 millors bed and breakfasts i fondes de Londres, segons 189.761 opinions de bed and breakfasts i fondes autèntiques a Booking.com.\nEls clients que han consultat el FCT Bed and Breakfast també han consultat: Euro Hotel Clapham\nBloomfield Rooms is situated in the Tower Hamlets district in London, 500 metres from Brick Lane. The rooms are equipped with a flat-screen TV and DVD player. La reserva més recent en aquest hotel és d'ahir a les 16:39\nEl Peckham Lodge ofereix WiFi gratuïta. Aquest hotel econòmic es troba a 20 minuts en autobús de Londres. Hi ha una parada d'autobús davant de l'hotel. 1 persona s'ho està mirant ara mateix\nL'hotel està situat a només 300 m de l'estació de metro de Clapham South de Londres. 2 s'ho estan mirant ara mateix\n» Mostra més bed and breakfasts a Londres


Aquest dimecres tindrem núvols al matí i domini del sol a la tarda - maresme360 - Portal de notícies de la comarca del Maresme\nInicioUncategorisedAquest dimecres tindrem núvols al matí i domini del sol a la tarda\nLa previsió del temps al Maresme per aquest dimecres segons el servei meteorològic del Consell Comarcal del Maresme indica que durant el matí la nuvolositat serà variable amb estones d’abundant i estarà formada per núvols alts i mitgencs. Tot i això no s’esperen precipitacions. Durant la tarda el sol s’imposarà.\nVent feble, de força 1 a 3 i de component variable a primeres hores i del sud-est durant la resta de la jornada. Mar arrissada al matí i en estat de marejol de cara a la tarda a tota la costa del Maresme. Les temperatures màximes es mantindran sense canvis importants i aniran dels 20 als 23 graus mentre que les mínimes pujaran i aniran dels 10 als 14 graus.


marfanta.com: Salut apunta cap a un enterovirus, després d'un segon brot de gastroenteritis entre 40 escolars a Poble Nou\nSalut apunta cap a un enterovirus, després d'un segon brot de gastroenteritis entre 40 escolars a Poble Nou\nPOBLE NOU DEL DELTA (Montsià).-Un nou grup de quaranta escolars que passaven uns dies de colònies a Poble Nou del Delta han tornat a resultar afectats per un brot lleu de gastroenteritis. Els afectats són alumnes d’una escola de la Cerdanya i d’una altra del Vallès Occidental que estaven allotjats a dos centres diferents d’aquest poble. Efectius del SEM s'han desplaçat a l'Alberg l'Encanyissada, amb 21 afectats, i a la casa de colònies Amadeo on aquest mateix dimecres es van detectar els primers casos, i que allotja els 19 afectats restants, per atendre'ls de mal de panxa, vòmits i diarrea. Un centre situat a només 100 metres de l’altre. Dimecres van ser 43 els alumnes que van patir un quadre similar. Des de llavors la cuina de la casa colònies ha estat tancada com a mesura de protecció i els porten els menjar de fora.\nAra bé, les primeres anàlisis de les femtes i el primer informe microbiològic ha portat el departament de Salut ha descartar la intoxicació alimentària d'origen bacterià. El director dels serveis territorials de Salut, Albert Gómez, ha explicat que la teoria del virus cobra més rellevància i que estan a la seva recerca. En aquest sentit, els Mossos d’Esquadra han pres mostres d'aigua d'una font pròxima a l'alberg que es nodreix de la xarxa d’abastament municipal, per investigar l'origen del brot.\nEls alumnes afectats han estat atesos per metges del CAP de Sant Carles de la Ràpita i personal del SEM als mateixos llocs on s’allotjaven. Mentre la Unitat de Vigilància Epidemiològica de Terres de l’Ebre de l’Agència de Salut Pública de Catalunya estan realitzant ja les enquestes epidemiològiques i gestionant la recollida de mostres d’afectats i d’aigua per analitzar. La presència d'una font d'aigua potable just a la porta de l'Alberg, d'on la majoria dels afectats pels trastorns gastrointestinals hauria reconegut haver begut aigua o omplert cantimplores, es podria trobar en l'origen de l'episodi. Salut apunta cap a un enterovirus -que es transmeten a partir dels excrements d'animals- com a causa més probable, però, de moment, es manté la prudència sobre l'origen.\nEls estudiants afectats formaven part d’un grup de 79 alumnes d’una escola de la Cerdanya i d’un altre de 56 alumnes del Vallès Occidental./ Via Canal 21 Ebre / Imatge ACN


La banda d’Alginet inaugura el seu 125 aniversari amb un concert al Palau de la Música de València – Les Bandes de Música\nLa Societat Artística Musical d’Alginet inicia els actes commemoratius del seu 125 aniversari amb un concert al Palau de la Música de València en el qual s’estrenarà oficialment el poema simfònic Al-Jannat, composat expressament per l’autor d’Alginet Joan Bautista Meseguer per a esta commemoració.\nEl concert començarà amb el pas doble Música y vinós de Manuel Morales, per a continuar amb la suite simfònica Diego de Acevedo de Miguel Asins Arbó i Jaume I El Conqueridor de Juan Gonzalo Gómez-Deval. Ja en la segona part es podrà escoltar el poema descriptiu Vikings. The legend, de Lionel-Beltrán cecilia i s’estrenarà Al-Jannat de l’esmentat Joan Bautista Meseguer.\nAmb el pas doble Pepita Greus de Pascual Pérez Chovi en el qual participarà com a solista Raúl Castro es posarà punt i final a este concert tan especial.


Surt participa a les jornades de treball per dissenyar una renda bàsica a Catalunya - Fundació Surt\nSurt participa a les jornades de treball per dissenyar una renda bàsica a Catalunya2022-04-012022-04-01https://www.surt.org/wp-content/uploads/2017/05/logo-mage.svgFundació Surthttps://www.surt.org/wp-content/uploads/2022/04/fpqvczyx0auv_km.jpg200px200px\nSurt ha participat a les jornades de treball “Pensar el Pla Pilot de Renda Bàsica per a Catalunya”, organitzades per l’Oficina del Pla Pilot per a Implementar la Renda Bàsica Universal, posada en marxa pel Govern català.\n“Atès el grau d’innovació, rigor científic exigit i per les dimensions del Pla Pilot, es fa necessari que el seu disseny experimental, l’estratègia d’implantació i la metodologia d’avaluació se sotmetin a la consideració de mirades expertes abans de posar-se en marxa. És necessari debatre els reptes que comporta aquest Pla Pilot i el debat implica persones provinents de les ciències socials i dels diversos àmbits polítics, econòmics i institucionals amb experiència en el camp de la investigació social, així com a aquelles persones expertes en els camps del disseny i l’avaluació de polítiques públiques. Cal comptar també amb persones que han estat al capdavant del disseny, la implementació o l’avaluació de projectes pilots similars i que poden aportar una perspectiva internacional”, expliquen sobre el per què d’aquest espai de treball.\nA finals de 2021, la Generalitat va formar el consell assessor per desenvolupar un pla pilot per implementar la renda bàsica universal. La directora general de Surt, Sira Vilardell, va ser una de les nomenades per formar part d’aquest òrgan assessor. “La Renda Bàsica Universal és una prestació econòmica de caràcter universal, individual i incondicional. La seva principal justificació rau en arguments de caire ètic com l’eliminació de la pobresa o assegurar l’existència material de tothom. Tanmateix, l’efecte redistributiu que suposaria, l’impacte que tindria sobre la resta de polítiques socials o el seu encaix en l’actual model institucional, fan aconsellable realitzar primer una prova pilot que permeti ajustar-ne el disseny per tal de minimitzar qualsevol desajust o efecte no desitjat”, expliquen des del Govern.\n“La renda bàsica és una política amb gran potencial transformador, perquè és una fórmula redistributiva de la riquesa que aportaria a les persones recursos econòmics i, de la mà d’aquests ingressos lliures de condicionants, aportaria capacitat de decisió sobre les pròpies vides”, planteja Vilardell, sobre l’impacte d’aquesta proposta que el Govern català explora implementar.


Gramàtica anglesa - Enciclopèdia Respostes - Coneixement enciclopèdic del Món\npreguntes :Gramàtica anglesa\nVisitant (154.121.*.*)[Àrab ]\nHe de respondre [Visitant (35.172.*.*) | Login ]\n[Membre (365WT)]respostes [Xinès ] Temps :2018-01-12\nEls noms comuns (noms comuns), nom propi és un nom propi (algunes) persones, institucions, com ara Beijing, Xina, etc., la primera lletra d'un nom propi hauran d'escriure amb majúscula. Els noms comuns són una classe de persones o coses, o substantius abstractes, com ara: llibre, tristesa i així successivament.\nPronom (pronom) pronom\nEls pronoms són un tipus de frase que substitueix els substantius. La majoria dels pronoms tenen la funció de substantius i adjectius. pronoms en anglès, en funció de la seva importància, les característiques i el paper de l'oració es divideix en: pronoms personals, pronoms possessius, pronoms demostratius, pronoms reflexius, els pronoms recíprocs, pronoms interrogatius, pronoms relatius, els pronoms i pronoms indefinits 9 tipus de connexions.\nLes paraules "quants" i "els primers" es diuen numerals. El seu ús és equivalent a substantius o adjectius. Els nombres es divideixen en dos tipus de radix i ordinal.\nAdjectiu adj. O a\nUna de les parts principals del discurs en molts idiomes. Utilitzat principalment per modificar noms de paraules, va dir les característiques de les coses. Els adjectius s'utilitzen per modificar substantius o pronoms i indiquen fins a quin punt la naturalesa, l'estat i les característiques de les persones o coses són bones o no.\nÉs un terme utilitzat per modificar el verb, l'adjectiu, la frase, explicar el temps, el lloc, el grau, la manera de concepte. Els adverbis són una mena de paraules semi-virtuals de mitja veritat. Els adverbis es poden dividir en: adverbis de temps, adverbis de lloc, adverbis de manera, adverbis de grau, adverbis de dubte, adverbis de connexió, adverbis de relació, adverbis de freqüència i adverbis descriptius.\nEls verbs s'utilitzen per descriure o expressar diversos tipus de vocabulari d'acció. Bàsicament, cada frase completa té un verb. Per indicar la segona acció, es poden utilitzar adjectius, substantius, conjuncions de semblants, connectius subordinats o afegir clàusules.\nParaules de funció\nArticle (article) art\nL'article és una paraula virtual, en si mateix no es pot utilitzar sol, no hi ha sentit, s'utilitza davant del substantiu, per ajudar a indicar el significat del substantiu.\nEs pot dir que el substantiu és un signe, no pot deixar el substantiu i existir de forma independent. El nombre d'assignatures o funcions.\nUna preposició és un tipus de paraula de funció utilitzada per representar la relació entre una paraula, una paraula, una frase i una oració, i no es pot utilitzar solament com a component de frase en una oració. Després de la preposició en general noms, pronoms, o altres parts de l'equivalent de substantius, frases o clàusules per al seu objecte. La preposició i el seu objecte constitueixen la frase preposicional, en la frase com a adverbial, epígraf, complement o objecte preposicional. Les preposicions es poden dividir en preposicions temporals, situar preposicions, preposicions, preposicions i altres preposicions.\nLa conjunció és una mena de paraula de funció, no pot actuar com a component de frase independentment, sinó que només connecta paraules i frases, frases i frases, frases i oracions. Les conjuncions es poden dividir en quatre categories: conjuncions, conjuncions, conjuncions alternatives i conjuncions causals.\nAuxiliar s'adjunta a la paraula, frase, oració per davant o per darrere, que la relació entre l'estructura o algun dels significats addicionals de les paraules de funció. Els auxiliars tenen paraules auxiliars estructurals, paraules auxiliars de tensió, tons auxiliars de tres paraules.\nL'interjecció és terminologia gramatical. Sospir, truqueu, responeu la paraula.\nParaules de judici\nEn el xinès modern, les conjuncions que indiquen les condicions, concessions i transicions contenen un morfema de la paraula de judici "sí". Altres llengües tenen similituds. Els judicis en anglès tenen "Sí" i "No" comuns.\nÉs un verb modal en si té algun significat, però per funcionar amb l'infinitiu i la veu passiva, Modal afegir color al verb, l'orador va expressar l'actitud i la percepció de l'acte o cosa rellevant que podria, o hauria Necessari. Verbs modals seguits de prototip verbals.\n1) verb modal no pot expressar el que està succeint o ha passat, només que alguna cosa en les expectatives futures o estimacions.\n2) els verbs modals, excepte que han de tenir, només es pot seguir l'esquena sense l'infinitiu.\n3) Verb modal Ningú va afirmar que la quantitat de canvis, aquest verb modal tercera persona singular sense -s.\n4) El verb modal no té forma no predicada, és a dir, sense infinitiu, participi i altres formes.\nLes interjeccions són paraules utilitzades per expressar emocions emocionals com emocions. No constitueix un component gramatical de la següent oració, però en el sentit que està relacionat amb aquesta última frase en general mostra la naturalesa de l'emoció, la raó. Les interjeccions són una de les paraules més expressives de l'anglès parlat i s'utilitzen per a molts propòsits. Per aprendre-lo, compleix un paper important en la millora de la capacitat comunicativa de l'anglès i en l'expressió de pensaments complicats. Moltes interjeccions en anglès, però la gramàtica actual rarament es resumeix en el llibre, el que resulta que moltes persones no entenen la sentència amb interjeccions. Ara part de l'ús del resum d'interjeccions:\nUn, Oh sorpresa expressada, acusació, dolor, lloança, molèstia, etc., es pot traduir com "Oh", "Oh", "Ah", "Ah", "Sí", etc.\n1. "Oh, qui era això?" Li va preguntar el senyor Black. "Oh, qui?" Li va preguntar el senyor Black.\n"Oh, com són cecs!", Va cridar. "Oh, ets cec", va dir en veu alta.\n"Ah, oh!", Va cridar: "El meu estómac! El meu cap! Vaja!"\nOh, jutge après! Oh, jove savi. Oh, jutge après! Oh, home intel·ligent!\nGest: Un gerundi és un verb no qualificat que combina les característiques dels verbs i els substantius. Pot dominar l'objecte, però també pot ser modificat per l'adverbi. Substantius dinàmics i canvis de veu.\nInfinitiu Infinitiu: Definició infinitiva: Construït de a Verbo Prototip. Els infinitius són verbs no limitats. Els verbs no constret són verbs que no es poden utilitzar com a predicats sols en oracions. Es poden dividir en infinitius, substantius, participis presents i participis passats.\nParticipi: paraula que té les característiques dels dos verbs i adjectius, especialment adjectius verbs anglesos que acaben en -ing o -ed, -d, -t, -en, o -n, que tenen funcions d'adjectiu, Les característiques verbals d'espècies, com el temps de tensió, la veu, el rendiment de modificadors de tipus cinta i porten el rendiment de la paraula.


L'IRL duu Guiem Soldevila a Cambridge i Liverpool a fer xerrades i concerts\nDarrera actualització: 29 octubre 2018\nEl cantant menorquí Guiem Soldevila ha estat convidat per la Universitat de Liverpool i Cambridge per oferir un cicle de tallers i concerts del seu nou disc "Fins demà o la propera metamoforsi" (2018) en les respectives ciutats els dies 30 i 31 d’octubre. Els esdeveniments compten amb el suport de l'Institut Ramon Llull, amb la participació de la Conselleria de Cultura, Participació i Esports del Govern de les Illes Balears.\nEl 30 d'octubre, al Darwin Centre de Cambridge, Guiem Soldevila oferirà diverses xerrades, tallers per als alumnes de llengua de la Universitat i un concert on repassarà cançons del nou disc "Fins demà o la propera metamorfosi" i també d' "Amoramort" i "Nura".\nL'endemà serà el torn de Liverpool, on Guiem Soldevila participarà en un taller anomenat "Reflexió sobre la composició de cançons" i, posteriorment, de 18:30h a 19:30 h farà un concert al Pub "The Caledonia" (al costat de la Universitat) obert a tot el públic. Aquestes dues activitats s’emmarquen en l’«Iberian and Latin American Week», una setmana cultural amb seminaris, tallers, concerts o concursos literaris, relacionats amb les llengües i cultures que s’ensenyen a la universitat i que compta amb la col·laboració de l’IRL.\nGuiem Soldevila és músic, cantant i compositor menorquí, nascut el 12 de desembre de 1980. Als seus inicis forma part de grups com Manners, Six Fusion, Lapsus i Songrey, amb els quals gira per Menorca, Catalunya i Anglaterra. A partir de 2004, després d’haver cursat els estudis a l’Aula de Música Moderna de Barcelona, comença a compondre per a espectacles de dansa, mostres de poesia i bandes sonores per a imatges, a més de produir discs per a diferents artistes. Al 2008, publica el seu primer disc Orígens (Ona Digital), un treball on combina cançons pròpies i música instrumental. El 2010 rep el Premi Rec Play a Palma, i actua al Mercat de Música Viva de Vic, a l’Espai Mallorca de Barcelona o a l’Espai Octubre de València, entre d’altres. El 2011, publica el seu segon disc Nura (Blau, Discmedi), basat en el poemari de l’escriptor menorquí Ponç Pons. El 2014, publica el seu tercer treball discogràfic Amoramort (Blau, Discmedi), i al 2018 "Fins demà o la propera metamoforsi".


Lo Riu Roig vol mostrar als polítics l'impacte de la guixera de Knauf sobre la Vall de Tost — RàdioSeu 107.2 FM: notícies de La Seu d'Urgell, l'Alt Urgell i el Pirineu\nSou a: Inici / Notícies / Lo Riu Roig vol mostrar als polítics l'impacte de la guixera de Knauf sobre la Vall de Tost\nL’associació de Ribera d’Urgellet Lo Riu Roig ha organitzat per aquest dissabte, 21 d’abril, una trobada a la Vall de Tost amb diversos polítics catalans i de l'Alt Urgell. L'objectiu de la iniciativa és fer-los conèixer in situ quin serà l’impacte que tindria sobre la Vall de Tost la guixera que hi ha projectat la multinacional Knauf.\nDesprés de la compareixença davant de la Comissió de Territori i Sostenibilitat del Parlament de Catalunya, el 21 de març passat, Lo Riu Roig ha convidat al municipi els portaveus dels grups parlamentaris d'aquesta comissió: Josep Rull, de CiU; Roberto Labandera, del PSC; Santi Rodríguez, del PP; Marc Sanglas, d’ERC; Joan Boada, d’IC-V; Jordi Cañas, de Ciutadans; Alfons López Tena, de SI; i Joan Laporta, de DC.\nL'entitat també ha fet extensiva la invitació als diputats Albert Batalla i Agustí López (CiU), Mònica Lafuente (PSC), Dolors López (PP) i Carmel Mòdol (ERC). L'acte també s'adreça al delegat del Govern de la Generalitat a l’Alt Pirineu i Aran, Albert Alins, i a tots els alcaldes de l’Alt Urgell, a més del president del Consell Comarcal, Jesús Fierro. Així mateix, s'ha convidat els responsables comarcals de tots els partits i la directora de l’Oficina de Gestió Ambiental Unificada de Lleida, M. Dolors Tella.\nEl programa de la jornada començarà a les 10.30 hores amb una trobada al pont dels Hostalets de Tost i un recorregut fins a Torà de Tost, on es visitarà Tost i Sant Genís. Posteriorment es farà una aturada a Castellar, on també s'ha previst el dinar. Diversos membres de Lo Riu Roig s’encarregaran de donar les explicacions pertinents en cada punt.\nLa intenció de l’associació amb aquest acte és que els responsables públics "prenguin consciència" del fort impacte que la guixera de Knauf tindrà en el seu entorn i de la concentració exagerada d’activitats extractives que hi ha a la zona. "Volem que abans de prendre la decisió definitiva sobre la guixera, els polítics coneguin de primera mà un territori ja molt castigat per aquest tipus d’indústries que a dia d’avui només aspira a poder recuperar vida amb el màxim respecte possible a l’entorn", afirma l'entitat.\nEn aquests moments, la Ponència Ambiental ja ha fet una primera proposta favorable a la guixera. Lo Riu Roig ha presentat un nou document d’al•legacions per expressar, amb raonaments tècnics i rigorosos, les raons per a l'oposició a aquesta infraestructura.


Mor Sebastià Sorribas | EL TEMA\n← Miro per la finestra, Mil cretins\nLa cervesa: punt de partida →\n7 Desembre 2007 · 15:12\nEl pare d’en Pitus mor a l’edat de 79 anys a causa d’una aneurisme a l’aorta. Sorribas deixa orfe a en Pitus, el seu personatge més conegut i que va ajudar a entrar en la lectura i en la literatura a milers de nens i nenes; nens que ja són grans. El zoo d’en Pitus és, potser, la història infantil i juvenil més important de la literatura catalana, i ja l’any passat va rebre l’homenatge pel 40è aniversari de la seva publicació. Per aquest mateix llibre, que està traduït a diverses llengües, com l’euskera, el francès o, fins i tot, el japonès, l’any 1965 Sorribas va obtenir el premi literari Folch i Torres.\nA més, amb més de 300.000 exemplars venuts, es considera El zoo d’en Pitus el tercer llibre en català més venut, després de La plaça del diamant, de Mercè Rodoreda, i El mecanoscrit del segon origen, de Manuel de Pedrolo. Durant els actes d’homenatge celebrats l’any passat 15.000 nens van participar en aquest homenatge del que es va considerar un ressorgiment de la literatura infantil en català. Fins i tot se’n va fer una versió cinematogràfica, dirigida per Mireia Ros, qui defensava l’atemporalitat de l’obra, que mostra el que és un nen de qualsevol època. Tot i que aquest és el seu llibre més conegut, n’h a escrit d’altres igualment valorats per la crítica i el sector com Els astronautes del mussol o La cinquena gràcia d’en Collpelat o la continuació (menys coneguda) d’El zoo d’en Pitus: Festival al barri d’en Pitus.\nFins a vint-i-sis títols publicats són els que inclou la seva obra literària de caràcter infantil, però fa tan sols un any publicava la seva primera novel·la per adults, Amb X de Xino. Un barri de la Barcelona de la postguerra, obra més autobiogràfica on explica la seva joventut en el barri en el qual va néixer.\nSebastià Sorribas, nascut el 1928 i condecorat amb la Creu de Sant Jordi, ens deixa avui 7 de desembre de 2007, deixant en la ment de molts catalans uns nens alegres, valents i decidits en la memòria. Allà on Sebastià vagi, que descansi en pau. Des d’aquí el recordarem sempre per la seva gran obra literària, la qual crec que és de gran importància que transmetem de generació en generació. Si la seva obra és atemporal, també ho pot ser el seu record. Gràcies Sebastià per donar-me a mi fa ja uns anys i a molts d’altres lectors el plaer d’aprendre i gaudir amb històries tan apassionants!\nTagged as El zoo d'en Pitus, Sebastià Sorribas


El Ple de l’Ajuntament de les Borges ha aprovat aquest dijous, 27 de setembre, els comptes generals del consistori de l’any 2017 amb un superàvit anual d’1.270.990 euros i un estalvi de 742.149 euros. Igualment la sessió ha tirat endavant una moció del PDeCAT per demanar la gratuïtat de l’AP-2 a tots els garriguencs i garriguenques.\nA més a més, durant el ple s’ha donat compte del compliment inicial de la gestió pressupostària, en què s’han cobert les necessitats amb un grau d’execució de les despeses del 83,79% i d’ingressos del 93,86%. D’altra banda, hi ha un rati de deute viu de 53,58%, molt per sota del 75% autoritzat i el període mitjà de pagament a finals d’any que ha estat de 10,42 dies.\nMoció per demanar la gratuïtat de l’AP-2 entre Lleida i Montblanc\nTal com es va aprovar al ple de la Diputació, el govern municipal de les Borges ha aprovat amb els únics vots del PDeCAT demanar l’ampliació del tram de desviació obligatòria per a camions de les Borges fins a Soses al Ministeri de Foment, qui n’és l’autoritat competent i demanar al Departament d’Economia i Finances de la Generalitat la gratuïtat de l’AP-2 en tot el tram de desviació per als garriguencs i garriguenques, tal com passa a l’N-340 i altre vies.\nUna mesura urgent mentre no es dugui a terme la duplicació de l’N-240 en el tram que va des de Lleida fins les Borges Blanques o s’alliberi definitivament l’autopista AP-2.\nMoció de la CUP per bonificar els vehicles pesants entre Borges i Soses\nLa CUP ha presentat una moció per demanar al Servei Català de Trànsit la bonificació i desviament de camions obligatori entre les Borges i Soses. Una demanda que no ha estat aprovada ja que n’és el Ministeri de Foment qui en té la competència. A més a més, en el moment de la votació, els regidors de la CUP i d’ERC han abandonat la sala al no voler debatre de manera conjunta les dues mocions sobre el mateix tema, tal com proposava l’equip de govern.\nEl Ple de l'Ajuntament de les Borges d'aquest setembre.


Residencial turístic o habitatge? - Maria Sisternas Tusell\nResidencial turístic o habitatge?\nEl turisme ha impactat de manera disruptiva a les ciutats: el 2016 hi havia a Barcelona 15.692 apartaments per a ús turístic (formals i informals), que doblen els 7.000 habitatges de lloguer social que són propietat de l’Ajuntament. És un mercat immobiliari ferotge que tendeix a afavorir els usos turístics per sobre del dret a l’habitatge. Tot plegat és conseqüència d’un Pla General Metropolità redactat fa 40 anys, quan no s’intuïa l’impacte de la globalització, que iguala els usos residencials (hotels, aparthotels i residències) i els usos d’habitatge: els atorga les mateixes càrregues urbanístiques, tot i que els primers són molt més lucratius. La confusió s’accentua perquè dels apartaments per a turistes n’hem dit HUTs (habitatges d’ús turístic), tot i que no estan dissenyats per habitar-hi amb una mínima permanència.\nEls successius plans d’usos i el PEUAT (quin nom més incomprensible!) han intentat contenir els apartaments turístics i el negoci hoteler als centres consolidats, però els tribunals els han donat un recorregut escàs. La limitació del PEUAT és que és un Pla Especial i “resta clarament acotat com un instrument de desenvolupament de les previsions del PGM”, tal com es llegeix al mateix document. Mentrestant, la moratòria hotelera ha fet que el sector immobiliari hagi canalitzat les inversions cap a residències d’estudiants sobre sòl d’equipament amb una dubtosa consideració pel dret a la ciutat, atesos els preus resultants. I ha revaloritzat els hotels existents, perquè, amb numerus clausus, els de sempre es restringeixen la competència.\nSi bé la regulació sobre els apartaments turístics ha millorat la convivència ciutadana en finques i comunitats de propietaris, s’ha demostrat molt feble en els seus impactes reals sobre el dret a l’habitatge. D’aquí uns mesos s’acabaran les obres de l’antic Deutsche Bank al passeig de Gràcia 111 i descobrirem “una col·lecció de residències d’excepció, per Mandarin Oriental, prestant el seu llegendari nivell de servei i sofisticació a Barcelona”. Seran “residències” de luxe gestionades per una cadena hotelera. La paraula residència en lloc d’ habitatge és clau, perquè segons el Pla General Metropolità l’ús residencial s’associa a l’hoteler. ¿On comença l’habitatge i on acaba l’ús hoteler en les residències del Mandarin? ¿Els residents seran temporals o permanents? ¿Serà un hotel amb habitacions molt grans o seran habitatges amb serveis d’hotel? La diferència és crítica, perquè amb la primera definició no haurien obtingut llicència.\nLa societat canvia tan ràpidament que regular activitats i negocis en entorns urbans s’ha convertit en un maldecap. Abans a les ciutats, si hi havia excés d’alguna cosa, era d’esglésies. Se’n feien a cada barri, creaven comunitats al seu voltant, i eren els espais públics per excel·lència. Es construïen per obligacions morals i perquè la seva ubicació determinava el preu dels pisos del voltant. En pocs anys les torres dels hotels han substituït els campanars de les esglésies a tot el litoral mediterrani, i competeixen amb les de les grans corporacions.\nPer tot això penso que cal posar a l’agenda dues qüestions prioritàries. La primera: reconèixer que habitar és incompatible amb l’ús turístic. Cal prioritzar la promoció d’habitatges permanents per sobre del negoci hoteler o el dels pisos per a turistes, i actualitzar el planejament en conseqüència. Per defecte, l’urbanisme ha de facilitar l’activitat de qui construeix perquè s’hi habiti. En canvi, els hotels, aparthotels i residències per a turistes han de tramitar-se per una via diferent, i sempre amb transparència, perquè són negocis molt més lucratius i s’ha de ser molt més escrupolós.\nLa segona qüestió requereix entomar el repte de la metròpoli policèntrica. Tothom entén que hi ha un excés d’hotels al centre. Però no només d’hotels: també de botigues boniques, museus, cafès, llibreries, mercats interessants, habitatges rehabilitats, parades de metro, escoles innovadores... I, en canvi, als barris perifèrics hi falten serveis, parcs, hotels i urbanitat. Això, sumat a un interès creixent del capital per les zones centrals, deixa els barris amb carències històriques amb pronòstic reservat i condemna alguns municipis metropolitans a la vulnerabilitat sistèmica. Oriol Nel·lo proposava fa uns dies en aquest diari impulsar un pla de barris d’escala metropolitana que pot ser, sens dubte, un revulsiu per ajudar el sector privat a sortir de la seva zona de confort. El capital acostuma a ser tremendament conservador i caldrà molta convicció i celeritat per designar les àrees d’oportunitat. L’afany per regular el turisme ha d’anar de bracet d’un projecte ambiciós de justícia territorial: equilibrar el centre i les perifèries esdevé un gran repte.\nserveis habitatge peuat