Éric Abidal rep el I Premi Culer de l’Any\nL’Auditori 1899 ha acollit la primera edició d’aquests premis, impulsats pel Club i el diari ‘Sport’\n08:30PM dijous 14 de febr.\nÉric Abidal ha rebut aquest reconeixement en la I Gala Culer de l’Any celebrada a l’Auditori 1899. Un esdeveniment en el qual també han estat premiats Xavi Pascual (Premi a la Trajectòria Culer), Nujeen Mustafá (Premi al Culer Internacional), la Fundació Leo Messi (Premi a la Solidaritat), sor Lucía Caram (Premi Especial) i Joan Casals, ‘L’Avi del Barça’ (Premi al Soci Culer de l’Any) en una nit cent per cent barcelonista.\nA l’acte hi ha assistit una extensa delegació del FC Barcelona. La representació culer ha estat encapçalada pel president del Club Josep Maria Bartomeu, pel vicepresident primer Jordi Cardoner; el vicepresident esportiu Jordi Mestre; el directius Pau Vilanova, Xavier Vilajoana i Jordi Argemí, a més del CEO del Club Òscar Grau i el secretari tècnic del primer equip Éric Abidal.\nEl secretari tècnic del primer equip ha estat distingit pel seu retorn al Club després de la seva brillant etapa com a jugador. El ‘22’ va jugar 193 partits oficials en sis temporades, va anotar dos gols i va celebrar 14 títols. El més recordat, sens dubte, la Lliga de Campions del 2011, que ell mateix va aixecar al cel de Wembley.\nAbidal, amb el president Bartomeu i Ernest Folch, director del Diari Sport\nEl primer en recollir el seu premi ha estat Xavi Pascual, que ha rebut el Premi a la Trajectòria Culer per tota una vida dedicada al Club, com a jugador, assistent i des de fa deu anys, entrenador del Barça Lassa. Pasqui ho ha guanyat tot amb el Barça, i suma 47 trofeus a la banqueta culer, entre els quals destaquen 4 SuperGlobes, 2 Champions i 8 Lligues Asobal. Pascual ha assenyalat que “és un orgull ser a la casa de la teva vida” i ha dedicat el premi a la seva família i a tota la gent del FC Barcelona.\nEl Premi Culer Internacional ha recaigut en Nujeen Mustafá. Aquesta noia siriana de 16 anys, símbol de la lluita dels refugiats, va complir el seu somni al desembre del 2017, quan el Club la va convidar a veure el partit de Lliga contra el Celta i va conèixer el president Bartomeu, Messi o Piqué, entre d’altres. Una altra il·lustre culer com és la monja sor Lucía Caram ha rebut el Premi Especial gràcies a les seves intervencions públiques demostrant el seu barcelonisme.\nLa Fundació Leo Messi ha recollit el Premi a la Solidaritat gràcies a les seves actuacions impulsant, entre altres, el Sant Joan de Déu Pediatric Center Barcelona. Un projecte on hi participa activament la Fundació Barça i on el capità culer hi té una especial implicació. Precisament, ha estat el germà del ‘10’ Rodrigo Messi, l’encarregat de recollir el guardó.\nEl premi al Soci Culer de l’Any, ha estat per a Joan Casals, conegut popularment com ‘L’Avi del Barça’. Una figura que exerceix des del 1984 i que és un símbol de l’afició barcelonista. Per últim, ha tancat la gala el president Josep Maria Bartomeu, que ha assenyalat que la gala "és una iniciativa fantàstica on s'està veient l'ànima blaugrana" i ha remarcat que no es premiaven resultats sinó "persones que treballen pel bé del Barça i perquè els culers del món se sentin honorats pel que fem".


Obertes inscripcions per participar en la 5a edició de la Festa de la Gent Gran d’Olèrdola — Ajuntament d'Olèrdola\n21:47 del 02 de juliol de 2022\nObertes inscripcions per participar en la 5a edició de la Festa de la Gent Gran d’Olèrdola\nObertes inscripcions per participar en la 5a edició de la Festa de la Gent Gran d’Olèrdola Les parelles que vulguin ser homenatjades durant la festa per fer 50 anys de casats aquest 2022, el 2021 o el 2020, ho han de comunicar també a l’Ajuntament http://www.olerdola.cat/news/obertes-inscripcions-per-participar-en-la-5a-edicio-de-la-festa-de-la-gent-gran-d2019olerdola http://www.olerdola.cat/news/obertes-inscripcions-per-participar-en-la-5a-edicio-de-la-festa-de-la-gent-gran-d2019olerdola/@@download/image/FestaGentGran.jpg\nLes parelles que vulguin ser homenatjades durant la festa per fer 50 anys de casats aquest 2022, el 2021 o el 2020, ho han de comunicar també a l’Ajuntament\nImatge de la darrera festa de la gent gran, celebrada el 2019 a Sant Miquel\nDesprés de dos anys sense poder-se celebrar a causa de la pandèmia, aquest 2022 es recupera la Festa de la gent gran d’Olèrdola. Serà la cinquena edició i s’ha programat el proper dissabte 7 de maig, sota l’organització de l’Ajuntament d’Olèrdola i amb la col·laboració dels tres casals de gent gran del municipi.\nImma Ferret, dinamitzadora de gent gran de l’Ajuntament d’Olèrdola, confirmava que la festa tindrà lloc al local de la Societat de Sant Pere Molanta, seguint el criteri d’ubicar l’esdeveniment de manera rotativa en algun dels tres pobles del municipi que tenen casal de la gent gran. Ferret subratlla la funció que té la festa de facilitar el retrobament de la gent gran d’Olèrdola.(àudio)\nEl format no varia respecte les anteriors edicions celebrades. Després de la benvinguda de l’alcalde, Lucas Ramírez; i de la regidora de gent gran, Anna Boada, es preveu retre un homenatge a les parelles que fan 50 anys de casats. Enguany s’homenatjaran a parelles del municipi que hagin celebrat o celebrin les noces d’or el 2020, 2021 i 2022, atès que en els dos darrers anys no es va poder fer la festa a causa de la pandèmia.(àudio)\nEls participants de la Festa de la gent d’Olèrdola podran gaudir d’un espectacle de petit format, encara per concretar, i d’un refrigeri per acabar. També es farà un reconeixement a persones que s’hagin significat pel seu mèrit al municipi, a proposta dels casals.(àudio)\nLes parelles que vulguin ser homenatjades en aquesta festa per haver celebrat 50 anys de casats, ho han de comunicar a l’Ajuntament fins el 19 d’abril.\nA més de col·laborar en l’organització de la festa de la gent gran del municipi, els tres casals d’Olèrdola també han decidit organitzar conjuntament la festa de les revetlles de Sant Joan i de Sant Pere, el proper 25 de juny al Local Nou de Moja.\nEls casals han anat recuperant aquests darreres mesos les seves activitats, com les activitats guiades i les sortides. A Sant Pere Molanta preveuen obrir per la tarda la seu del Casal el proper dilluns 4 d’abril. En funció de la resposta, valoraran si donen continuïtat a l’obertura.\nEn breu estaran operatius els accesos als arxius de veu vinculats amb la informació


Ideació i narrativa audiovisual | Màster en Comunicació, Periodisme i Humanitats\nLa diplomatura en Ideació i Narrativa Audiovisual és un titol propi* de la Universitat Autònoma de Barcelona que s'especialitza en el coneixement i l'exercici de la ideació i l'escriptura de narracions audiovisuals. S'hi estudien les influències entre la cultura literària i la cultura audiovisual; l'estètica teatral, cinematogràfica i televisiva; i les tradicions dels gèneres literaris (l'èpic, el líric, el tràgic, el còmic, el dramàtic i el melodramàtic), els seu transvasament a l'audiovisual i el desenvolupament propi que han tingut en aquest mitjà. S'hi estudien també els principals motius, tòpics, figures i personatges que integren la tradició literària, així com la seva influència en la imaginació audiovisual. I finalment s'ofereixen les pautes per a la creació d'històries en llenguatge audiovisual i per a la seva correcta plasmació en el guió.\nAquesta diplomatura té una clara vocació teòrico-pràctica, basada d'una banda en l'estudi i anàlisi de les tradicions literaria i audiovisual esmentades, i en l'escriptura de guions per l'altra, de manera que ambdues dimensions de l'aprenentatge es desenvolupen paral·lelament.\nLa superació de la diplomatura en Ideació i Narrativa audiovisual juntament amb la de Comunicació i Humanitats, donarà lloc a l'obtenció del títol de Màster en Comunicació, Periodisme i Humanitats, mitjançant la realització d'un treball de creació de 9 crèdits.\n* Les diplomatures pròpies són títols amb vocació acadèmica avançada o bé professionalitzadora, avalats pel prestigi internacional de la Universitat Autònoma de Barcelona, però que en cap cas dónen accés al doctorat. Si busqueu una porta d'entrada a la recerca acadèmica, podeu consultar l'oferta de diplomatures i màsters oficials de la UAB aquí.


Parlar del càncer amb els fills - Psicología en Cáncer\nInici » Blog » PSICOONCOLOGIA » Parlar del càncer amb els fills\nDiguem-los la veritat\nEl primer dubte: És una bona idea explicar la situació als fills? Del tot. Encara que és comprensible que volguem ocultar aquesta informació als nens perquè no pateixin, el cert és que ho acabaran notant igualment. I quan preguntin què passa i els diguem que no passa res, la seva angoixa serà doble: Perquè sabran que passa alguna cosa i perquè els ho intentem amagar. I es fabricaran les seves pròpies respostes, que podran ser ajustades a la realitat o no.\nPer tant és important donar-los la notícia. També perquè hi haurà canvis que els afectaran: noves rutines, nous horaris, visites freqüents a l’hospital, possibles canvis d’imatge del pare o de la mare (o de qui tingui la malaltia). I d’alguna manera o altra els demanarem la seva col·laboració.\nCom parlar del càncer amb els fills\nÉs important que qui els ho digui sigui algú de la seva confiança. Si pot ser, el mateix adult que té la malaltia. Encara que pensem que els ho hauria d’explicar l’oncòleg perquè és l’expert, és una tasca que correspon a un familiar o a algú pròxim a ells.\nPer tenir aquesta conversa convé buscar un moment i un lloc tranquils. Assegurem-nos que no estan fent res més en aquell moment. Activitats com veure la tele, sopar o fer els deures poden ser distractores en un moment en que precisament necessitem tota la seva atenció. Asseiem-nos davant seu intentant quedar a la mateixa alçada: a un sofà, una cadira, etc.\nLa informació que els donem ha de ser verídica i amb un vocabulari adaptat a la seva edat i nivell de comprensió. Ens podem imaginar quin llenguatge fariem servir per a explicar-los qualsevol altra cosa. És important que els especifiquem a quina part del cos es troba el tumor, ja que els ajudarà a entendre-ho. Si és una leucèmia o un mieloma, dir-los que és una malaltia de la sang. Podem utilitzar metàfores o comparar la situació amb històries de dibuixos animats o pel·lícules que ells coneguin.\nEls nens poden manifestar l’ansietat i la tristesa en forma d’irritabilitat. O poden canviar la manera de comportar-se per cridar l’atenció quan se senten desatesos.\nAltres coses que és important dir-los\nQue cal que tota la familia contribueixi a fer que les coses vagin tant bé com sigui possible.\nQue potser algunes activitats habituals (com anar a sopar a fora dels dissabtes) no es podran fer tant sovint com de costum.\nQue poden fer tantes preguntes com vulguin, i que els les contestarem. Ara i més endavant.\nQue és normal que plorin, o que s’enfadin, i que sempre hi haurà algú al seu costat perquè no se sentin sols.\nQue el càncer no és culpa de ningú. Encara que sembli estrany els nens poden pensar que, com que ells s’han portat malament, el càncer de la mare, o del pare, és un càstig.\nQue el càncer no es transmet a altres persones.\nTambé és important no condicionar la curació a la seva conducta: de vegades sento persones que diuen “si no et portes bé, la mama no es curarà del càncer”. A part que això és mentida, no podem posar la responsabilitat de la cura del càncer sobre les espatlles dels nens. Que s’hagin de portar bé no té res a veure amb la malaltia del seu familiar. Tinguem en compte que els nens poden manifestar l’ansietat i la tristesa en forma d’irritabilitat. O poden canviar la manera de comportar-se per cridar l’atenció quan se senten desatesos. Amb paciència i amb pautes normals d’educació habitualment tot torna a la normalitat passat un temps.\nFinalment, recomano parlar amb el seu mestre d’escola, per explicar-li què ha passat. No cal donar-li tots els detalls, però si ho sap, podrà estar més atent. Possiblement els nens estiguin més tristos a la classe, i el seu rendiment acadèmic en pot sortir perjudicat.\nQuines preguntes solen fer els nens?\nEn parlar del càncer amb els fills, aquests faran preguntes. Les poden fer al mateix moment o més tard, i haurien de saber que estem disposats a resoldre’ls els dubtes. La qüestió és que algunes d’aquestes preguntes poden tenir una resposta difícil. A continuació n’hi ha algunes, acompanyades de la resposta que els podem donar:\n“Per què t’ha passat això?” No hi ha cap motiu. De vegades la gent es posa malalta, però per això hi ha els metges.\n“Em pot passar el mateix a mi?” Alguns nens tenen càncer, però la majoria de persones que en tenen són grans.\n“Et moriràs?” No ho sé. Però cada vegada hi ha més gent que es cura del càncer, perquè les medecines milloren. (Els nens poden deixar anar aquesta pregunta de cop: estar previnguts ajudarà els pares a no alarmar-se si ho fan. D’altra banda, com hem dit, que la resposta sigui vertadera: No ho sé. Assegurar que la persona no es morirà és fer una promesa que no sabem si podrem complir).\n“Et cauran els cabells?” És possible. A algunes persones els passa i a altres no. Però si em cauen els cabells anirem a comprar una gorra, o un mocador, i el faré servir fins que els cabells em tornin a créixer. (Els nens una mica grans relacionen el càncer amb la caiguda dels cabells i amb altres possibles símptomes del tractament. Fins i tot els pot preocupar haver-se d’enfrontar a comentaris cruels dels companys d’escola).\n“Tens por?” Una mica sí. Però amb els metges i amb vosaltres serà més fàcil passar aquesta por.\nSi no sabem la resposta a qualsevol pregunta que ens facin els ho podem dir tranquil·lament: “No ho sé“. Els nens apreciaran més un dubte sincer, que no pas que vegin que ens inventem una resposta només per sortir del pas. Ningú té la resposta a totes les preguntes: no tenim la responsabilitat de saber-ho tot.\nEn resum: en parlar del càncer amb els fills el més recomanable és explicar-los la situació amb la veritat i utilitzant un llenguatge comprensiu. Mostrar-se disponibles per respondre les seves preguntes i ser al seu costat.\nEn aquest enllaç al web de l’American Cancer Society podeu trobar informació ampliada sobre com parlar del càncer amb els fills.\nI aquesta escena de la pel·lícula “Queda’t al meu costat” (1998) mostra com una ex-parella s’uneix per donar la notícia del càncer que té la mare als seus fills:\nArticle anterior: El trastorn adaptatiu en càncer\nArticle següent: Avaluació psicològica en persones amb càncer


18 | Març | 2017 | aïllat [...a recer de l'abisme]\nDia: Març 18, 2017\nMarç 18, 2017 Març 18, 2017 J. M. Vidal-Illanes\tCultura, Música, Narrativa, Relat Breu\tEtiquetes: Joventut, Música, Records, Relats, Vida\tDeixa un comentari\nEscoltaves vinils en el vell Telefunken del pare, muntat sobre un moble de fusta noble, que desplegava una sonoritat destacable en aquells finals dels anys 60. Era una ràdio amb amplificador integrat i el plat a la part de sobre, amb una coberta negra de baquelita d’una brillantor inquietant. I sonava Story Of Isaac amb la cadència de Cohen i la mirada absent de la mare, que no es cansava d’escoltar-lo. Sempre vas suposar que ella sentia alguna cosa més que admiració per aquella veu profunda i sensual. La mare et va fer escoltar el Songs from a Room el mateix any 1969 en què va arribar a la vella botiga de discos de la plaça Bastió. El disc va començar a girar i de cop vas sentir una estranya emoció per a un infant de la teva edat. Cohen sonava amb una profunditat majestuosa en aquell equip. Els altaveus a cada costat, en grans caixes de fusta de noguer, sonaven imponents. Pel finestral del pati entrava una suau llum de finals de tardor i a la cuina algú estava preparant te i galetes de mantega. Era un capvespre de dissabte. El pare treballava, el seu dia d’escoltar música era el diumenge al matí.\nUns anys més tard un nadal us va arribar a casa un equip d’una sonoritat molt superior, tan sols era un Vieta Dos, negre i blanc, metàl·lic, però amb uns feixucs altaveus de tres vies i un plat Ocnoson muntat dins una caixa de fusta clara. Tu ja anaves a l’institut i per primer cop començares a escriure. Les felicitacions del professor de literatura davant una redacció sobre el teu avi, varen descobrir-te un món nou: tenies una especial sensibilitat per la narració i la poesia, i darrere aquell teló de lletres sonava la veu de Leonard i els llargs contes de la mare. Vares escriure sobre l’avi, perquè el pare sempre treballava i no sabies que contar d’ell. Ara, sí. Mires enrere i penses les poques i intenses històries que retens amb esment i calidesa juntament amb la música dels dies de festa.\nEscoltes Leonard Cohen i la teva adolescència comença a circular a gran velocitat per les venes. Un calfred et deixondeix i un pessigolleig esclata a cada nota. Comproves que han passat molts anys i tornes a recordar la companya de pupitre i la mirada de reüll que et va perseguir incessant aquell primer dia de classe. També recordes la llum tamisada de tardor, i potser l’olor del forn i del te. I el pare, que et va veure un dia amb ella i va assentir amb el cap amb una dissimulació subtil i elegant. Els pupitres estaven a tocar, aparellats, i les vostres mans, també. L’olor de sàndal i palla i la pell suau d’ella et torbaven. Només eres un adolescent enamorat de la companya de pupitre i del seu tacte.\nTres mesos després, amb el fred de desembre, les mirades es van fer profundes i es convertiren en besades i en més cançons de Cohen. La seva predilecta era Story Of Isaac i la va dur a classe d’anglès, on el professor posava cintes de casset per incentivar l’exercici de la traducció i de la comprensió oral. Quan va començar a sonar la música ella et va agafar la mà per davall el pupitre, gairebé sense moure’s i te la va acompanyar lentament cap a l’entrecuix. Durant uns segons el fort batec del teu cor no et va deixar sentir ni entendre res de la cançó, només notaves uns cavalls desbocats que et colpejaven la jugular i les temples, mentre senties bullir el teu rostre. En acabada la cançó ella et va enretirar la mà i no es va moure durant uns instants. Quan va sonar la campana es va girar amb una mirada massa intensa pel teu enteniment. Els lavabos del gimnàs varen fer la resta. No guardes un especial bon record d’aquella experiència, però Cohen segueix sonant cada cop que passes per davant l’edifici del vell institut.\nJ.M. Vidal-Illanes © 2017


El pilot de Benissa Kyle Smith aspira a la victòria a València « Infobenissa\nEl pilot de Benissa Kyle Smith aspira a la victòria a València\n11 de novembre de 2011 No hi ha comentaris\nEl pilot britànic establert a Benissa Kyle Smith aspira a la victòria en la sisena prova puntuable per al Campionat d’Espanya de Velocitat (CEV) de motociclisme en la categoria d’Stock Extreme que se celebra aquest cap de setmana al Circuit de de la Comunitat Valenciana.\nSmith ocupa la cinquena posició de la classificació del campionat i en les cinc carreres disputades fins ara ha estat entre els més ràpids i ha arrancat la seua moto des de la primera fila de la graella d’eixida, a més d’haver aconseguit pujar al podi a Montmeló i Albacete.\n“A Xest vull com a mínim estar en el calaix, però isc a per totes i aspire a guanyar. Tinc moto per a això i vull la victòria per a oferir-li-la al meu equip Wild Wolf pel molt que han treballat per posar a la meua disposició material competitiu”, ha explicat Smith.\nEl pilot d’origen britànic va tindre un mal començament de temporada ja que en les dues primeres proves disputades als circuits de Jerez i Motorland va patir caigudes amb les quals va perdre pràcticament totes les possibilitats de lluitar pel títol. “A partir d’ací em vaig mentalitzar i em vaig adonar que rodar de pressa per a després caure no és bo ni per a mi ni per a l’equip, i que havia de controlar-me més”, ha afegit. “Ara estic en una bona forma i sé que puc fer-ho molt bé a Xest i a Jerez i acabar el campionat el millor classificat possible”, ha explicat Smith.\nRespecte al seu futur, el pilot britànic ha confirmat que encara no està definit el que farà l’any que ve, tot i que “de moment” no li preocupa. “En l’única cosa que pense és a estar davant en les dues carreres que queden”, ha conclòs.\nPel seu interés hem reproduït aquesta notícia apareguda al diari ABC el 10 de novembre de 2011.


El COP-CpR demana suport al ple per a les víctimes d’un atac feixista a Manresa ·\nEl COP-CpR demana suport al ple per a les víctimes d’un atac feixista a Manresa\nA través d’una moció el Compromís per Ripollet busca que l’Ajuntament es posicioni clarament en contra de l’agressió feixista que va patir un grup de nois a Manresa i mostri el seu suport a la família de les víctimes. Els joves van ser agredits mentre esperaven l’inici d’un concert antifeixista. El regidor del COP-CpR, J.M.Osuna, explica que “desgraciadament aquest tipus d’atacs feixistes són habituals al nostre país”. Des del Compromís recorden que al nostre municipi s’ha patit també aquest tipus de violència i que tot i minvar les agressions, “encara hi ha un bon ventall de propaganda feixista i racista a les nostres parets i mobiliari urbà”. No amaguen tampoc la seva preocupació pel nombre de vots que van aconseguir les dues candidatures “amb clara tendència feixista i racista” que es van presentar a les darreres eleccions municipals.\nEn una segona moció el Compromís també sol·licitarà a la resta de grups que donin suport al text redactat per la Comissió Promotora Defensem l’Escola en Català que busca adhesió a la campanya que està duent a terme per a establir la llengua catalana com a única llengua vehicular i d’aprenentatge educatiu a Catalunya.\nTags: COP-CpR feixisme\nPrevious: El Partit Popular demana ajudes pels comerciants que acompleixin la normativa\nNext: El PSC presenta una moció de suport als afectats per les participacions preferents


Angelina Jolie i Brad Pitt signen la pau - Diari de Girona\nAngelina Jolie i Brad Pitt signen la pau\nEls actors emeten un comunicat conjunt per demanar que es preservi el dret a la privacitat dels seus sis fills\nep 17.01.2017 | 07:20\nAngelina Jolie i Brad Pitt signen la pau EFE\nAngelina Jolie i Brad Pitt han arribat a un acord. L'exparella ha llançat un comunicat conjunt on demanen respecte per la privacitat dels seus sis fills: Maddox (15 anys), Pax (13), Zahara (11), Shiloh (10), i els bessons Knox i Vivienne (8).\n"Les parts i els seus advocats han arribat a un acord perquè tots els documents siguin confidencials i per contractar un jutge privat que prendrà les decisions legals necessàries per facilitar la resolució dels assumptes pendents amb la finalitat de preservar el dret a la privacitat de seus fills i familiars ", explica el comunicat que s'ha publicat a la revista People.\nA més, aquest concloïa amb un rotund: "Els pares s'han compromès a actuar units en aquest sentit". Tot i això, les informacions sobre la mala relació entre l'exparella segueixen creixent als Estats Units. Segons l'entorn de Pitt, l'actor està travessant el pitjor moment de la seva vida i estaria vivint una "malson" per la complicada comunicació amb la seva exdona. A això se suma la por de l'estrella cinematogràfica de que el seu ex estigui "enverinant" als seus fills i posant-los en contra seu.\nI a tots els problemes de l'exparella, cal afegir les informacions d'alguns setmanaris nord-americanes a les que afirmen que Maddox i Pau podrien ser reclamats per les seves famílies biològiques.


El Cabanes dona un cop d'efecte letal a Navata - Empordà\nEl Cabanes dona un cop d'efecte letal a Navata\nRemuntada del líder (1-3) de Quarta Catalana, que deixa a set punts un rival directe que juga d'inici amb tres juvenils\nLLUIS RIBERA 16.11.2017 | 10:08\nDani O. i Txus, en una jugada del Navata-Cabanes LLUIS RIBERA\nEl Cabanes va demostrar, diumenge passat, que a Tercera Catalana hi està de passada i que vol tornar-hi com a campió de Quarta. En el duel entre els dos primers classificats, els nois de Fran Lara van encadenar l'11a victòria en 11 partits al camp d'un Navata (1-3) que deixa segon i a set punts de diferència. Els nois de Manel Cabezos, que va col·locar els juvenils Pol Garcia, Jordi Pérez i Pol Moyano a l'onze inicial, es van avançar en el marcador amb un gran gol de falta de l'exvilajuïguenc David Alsina -i no d'Aitor Alsina, com informem erròniament a l'edició en paper. El duel estava encarat pels navatencs, que amb un triomf s'haurien col·locat a un punt del Cabanes, però el líder va demostrar la condició a la represa.\nTxus Quintos, clàssic golejador del Base Roses, també va deixar clar que la Quarta li queda petita i amb un doblet va arribar als 20 gols, una xifra que el té com a pitxitxi.\nA Lara, tècnic del cabanenc, i a mig equip seu, el camp del Navata els va tornar a ser talismà ja que fa cinc mesos es van proclamar campions de Quarta amb el Garriguella abans de plegar veles amb el club alberenc.\nL'Armentera iguala al tercer lloc\nEl Super Sunday, com es coneix el duel entre els quatre primers classificats en una sola jornada, va deixar el Siurana i l'Espolla (1-1) amb poc marge per retallar encara més punts en el Navata. De fet, la igualada entre els d'Albert Sala i Lluís Insa va ser aprofitada per l'Armentera per atrapar-los a la tercera posició després de superar el Fortià (2-4) amb un trio de gols de Victor López.\nEl Lladó-Portbou, fins al 79'\nUna picabaralla entre jugadors quan quedaven 11 minuts per acabar va empènyer l'àrbitre a suspendre el partit Lladó-Portbou amb resultat favorable als fronterers (2-3).


Els pisos turístics, una amenaça per al lloguer a València\nLa superior rendibilitat d'aquestes propietats desafia el negoci immobiliari amb preus inassolibles per al lloguer convencional.\n(Pablo Viñado).- La polémica amb els pisos turístics a València no abandona mai l’actualitat. Aquest nou model d’arrendament desafia el negoci immobiliari tradicional, i és que resulta una opció molt atractiva per als propietaris, que troben una rendibilitat molt superior a la de l’arrendament de tota la vida:\nNo obstant, la seua proliferació ja està provocant efectes no desitjats en tota la ciutat. Com sempre, hi ha de tot, però en línies generals els veïns dels barris més afectats, com són Ciutat Vella i l’Eixample, no semblen massa contents amb aquesta nova realitat immobiliària.\nSegons l’Infobaròmetre municipal d’este mes de desembre, vora un 70% dels enquestats troba molesta la proliferació dels pisos turístics. Això, no obstant, no vol dir que la ciutat de València patisca de turismefòbia. Segons aquesta mateixa enquesta, més del 92% dels enquestats valora positivament el turisme a la nostra ciutat. El problema, llavors, no és rebre visitants, sinò de què manera fer-ho.


Il Chiostro Nascosto Padua Itàlia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nDescompte a Il Chiostro Nascosto\nVia Dante Alighieri 75, Padova Centre, Padua, Itàlia, 35139 - Excel·lent ubicació - Veure al mapa\nMés informació sobre Il Chiostro Nascosto\nYourbanflat, ubicat a Padova Centre, Padua, és una destinació popular per a viatgers. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAmb una oferta de serveis hotelers superior i ampla gama d'entreteniment, Yourbanflat és compromet a que la seva estada sigui el més còmoda possible. L'hotel ofereix accés a una gran gama de serveis, inclosos Wi-Fi gratuït en totes les habitacions.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Sigui quina sigui la seva raó per visitar Padua, el Yourbanflat és el lloc perfecte per una estimulant i emocionant escapada.\nCal que informeu el Il Chiostro Nascosto de la vostra hora d’arribada amb antelació. Podeu fer servir l'apartat de Peticions especials en fer la reserva o posar-vos en contacte amb l'allotjament directament mitjançant les dades de contacte que apareixen a la confirmació. En arribar, cal abonar un dipòsit de 100 EUR per si hi ha desperfectes. Aquest dipòsit es reemborsarà el dia de sortida en funció de l'estat de l'allotjament.


Relat "Quatre estampes relativament inconnexes, costumistes i espacials. "\nInici > detall del relat: Quatre estampes relativament inconnexes, costumistes i espacials.\nQuatre estampes relativament inconnexes, costumistes i espacials.\nUn relat de: Tolkfus\nEl sabó va desaparèixer sota la baieta, amb la mateixa celeritat que havien desaparegut l’ambició i l’esperança d’en *** al cap de dos mesos d’haver arribat a mart. El parabrises del cotxe havia quedat lluent, gairebé tant brillant com havia de ser el futur d’en ***, però ara es trobava allà, enmig de Mart, amb una feina de merda que el deprimia i sense els mitjans per poder tornar a la terra o almenys, viure amb unes condicions acceptables al planeta vermell.\nEnfrontar-se a la pantalla en blanc sempre l’havia desesperat, i quan no la podia vèncer, agafava el cotxe i marxava a voltar. El seu cap no parava de donar voltes, pensava, s'espremia el cervell i portava les seves capacitats mentals més enllà del que sabia que era possible, però res. Va mirar el noi que li fregava els vidres del cotxe, un jove prim i amb aire ensopit. Un altre idiota que havia arribat a mart enlluernat per la llum de les estrelles llunyanes. Va arrencar el cotxe.\nLes estrelles, les maleïdes estrelles i la maleïda atracció que generaven en el cors de qui les contemplava. Aquest era el tema que ocupava les reflexions del pobre dentista, que desprès de dues hores endreçant el magatzem, i ben entrada la nit, s’havia assegut sobre una caixa de paquets de fil dental i mirava el cel anhelós. I allà, entre tots aquells lluents i immensos astres, la lluentor roja de mart, la primera etapa de la infinita aventura d’aquells que deixaven el món enrere.\nUna recreació de la jungla peruana al pol nord de mart. Quina idea més genial i atractiva, i quina ocurrència més meravellosa, la d’agafar-se un parell de setmanes de vacances i anar-hi a acampar. Al principi s’ho havia passat bé, les dues primeres hores, però ara, el fred i la humitat, acumulats als seus ossos durant cinc dies, ja el començaven a fatigar. Va mirar el cel, o més ben dit, la vegetació que tenia sobre el seu cap, i l’enyorança cap a la seva tarima, els seus alumnes i la seves classes d’història el van consumir.\nDoncs això I\nVersions del text núm.6 de\nText núm.6 de


Quina delícia!!: Burritos\nAvui recepta mexicana!!\nJa fa uns dies que la tinc guardada per publicar i ja no podia esperar més. La faig alguns cops, i com aquest cop, en cuino unes quantes més i les congelo. Així tinc per uns altres dies.\nAnimeu-vos que és molt fàcil i divertit! Ja sabeu com s’emboliquen els burritos? Segur que si! Si no, ja us ho ensenyaré a la pròxima!\n- 6 truites mexicanes (les compro fetes)\n- Una safata de 400gr. de carn de pollastre picat.\n- Un sobre de “sazonador para burritos”. (Ho compro al Mercadona. Però en podeu trobar a qualsevol altre lloc a l’apartat de cuina internacional, en aquest cas mexicana.)\n- 1 pot de xampinyons laminats\n- Formatge amb tranxetes\nPosar una mica d’oli en una paella i afegir la ceba i l’all tallats ben petits. A continuació afegim el pebrot també tallat petit.\nDeixem uns minuts i quant les verdures comencin a estar tendres hi posem els xampinyons. Deixem uns minuts més, fins que els xampinyons estiguin i al final afegim la carn. Deixem fins que estigui feta.\nAgafem el sazonador i en posem la meitat del sobre a la paella i mig got d’aigua. Barregem i deixem fins que es redueixi.\nProvem de sal i rectifiquem si cal.\nAra ja podem muntar els burritos. Posem dins d’una truita una mica de la carn i per damunt de la carn un tranxete de formatge partit amb dos, cobrint tota la llargada. Tanquem el burrito i posem formatge ratllat per damunt. Així ho farem amb els altres.\nHo posem a gratinar al forn. I llest!\nPublicado por Roser Quina delícia en 11:01:00\nEtiquetas: CARN, RECEPTES AMB 30 MINUTS, RECEPTES SALADES\nNúria 16 d’abril de 2012 a les 11:48\nQue bons, a casa en fem de vegades, el teu farcit m'ha agradat molt el provarem..petons\nMarina 16 d’abril de 2012 a les 11:54\nQue bo, Roser! I gratinats i tot! A mi m'encanten els tacos, i reconec que al formatge gratinat encara no els he fet mai! Només passo el pa per la planxa i farceixo. M'apunto la teva deliciosa proposta! Petons\nNeus 16 d’abril de 2012 a les 12:39\nTenen molt bona pinta, jo sempre els faig de pollastre i verduretes, però no els gratino mai així que a la propera ho provaré! Un petó\nPebre i xocolata 16 d’abril de 2012 a les 13:11\noh, qiuna pinta! m'encanten els burritos!\nMacedonia en familia 16 d’abril de 2012 a les 13:59\nmmmm.. tenen una pinta espectacular!! :D\nGemma 16 d’abril de 2012 a les 15:44\nAmb aquest farcit tan especiat han de quedar molt gustosos i aromàtics. I mol bona idea el truc de congelar-los ;)\nRoser 16 d’abril de 2012 a les 19:17\nOOohh! m'encanten els burritos! de fet, m'agrada tota la cuina mexicana, sóc una autentica fan i ara m'han vingut ganes d'anar-hi que fa molt que no en trepitjo cap de restaurant!!! aqueesta recepta teva queda apuntada ja! i tens raó, en podem fer molts i congela'ls!!! petons\nlolines 16 d’abril de 2012 a les 19:50\nRoser m'agraden i molt els burritos, i aquest farcit m'encanta\nLa cuina de l'Eri 17 d’abril de 2012 a les 8:03\nQuan dius que em convides? Amb una Coronita... un soparet ideal! Petons\nJudith 17 d’abril de 2012 a les 14:59\nm'encanta la cuina mexicana!!! andale andale petonets\nMiquel 17 d’abril de 2012 a les 16:37\nva la coronita la pongo yo,tu traes estos ricos burritos,divinos te han quedado\nCris Mini Món 17 d’abril de 2012 a les 17:14\nMmmm burritos gratinats, que bons. T'han quedat molt bé.\nEduard (De plat en plat) 18 d’abril de 2012 a les 19:14\nFa molt temps que no en menjo. Bona idea!\nOlga 18 d’abril de 2012 a les 20:08\nQue ricos Roser, me encantan los burritos, y con esa forma de canelon, estas super originales\nSUSANNA 20 d’abril de 2012 a les 11:06\nHola Roser guapa tu\nla veritat es que queden molt bons i et solucionen un àpat ràpid, ràpid, a casa sempre en tinc uns paquets a punt al rebost, el que no he fet mai es posar-hi formatge per sobre, copio, je,je,\nmil petonets i fins aviat, Susanna


Silahdar - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nSilahdar (literalment 'portador de les armes') fou el títol d'un funcionari de l'administració militar.\nApareix per primer cop a la cort dels sultans gran seljúcides on el silahdar era un alt càrrec responsable de la persona del sultà, i al mateix temps era cap de l'arsenal i de l'armament. En les campanyes transportava l'armament personal del sultà. Aquesta funció fou adoptada pels mamelucs egipcis sota el nom àrab d'amir silah, amb el grau més alt de la jerarquia militar que manava una unitat de mamelucs reials coneguts com la silahdariyya i a més tenia al càrrec l'arsenal: igualment portava les armes del sultà i al segle XV participava en les campanyes militars.\nEl càrrec fou principalment notable a l'Imperi Otomà; el sihladar era el funcionari que seguia en rang al camarlenc privat o khassoda bashi (el més important dels quatre camarlencs) i assegurava les relacions públiques del sultà i l'acompanyava amb l'espasa a les cerimònies públiques, viatges i campanyes. Disposava d'una força militar. A les cerimònies es posava a l'esquerra del sultà i a la batalla servia amb els seus homes com a guàrdia personal del sultà enquadrat a la cavalleria. Progressivament els seus efectius van augmentar per arribar a 2000 sota Mehmet II, i després gairebé 3.000 el 1598, cinc mil el 1597, 6.244 el 1660, 7.683 3l 1699, 10.821 el 1713, fins a arribar al seu màxim de 12.000 sota Mahmut II. Molts silahdars forens visir i alguns grans visirs. A la mort del silahdar Giritli Ali Agha el 1831, el sultà Mahmut II va suprimir el càrrec i les seves funcions van passar al Tresor dirigit pel khazine-ketkhudasi.\nEnciclopèdia de l'Islam, IX, 632 i 633.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Silahdar&oldid=23119344»\nDarrera modificació: 7 abr 2020 a les 12:14\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 7 abr 2020 a les 12:14.


Taller Macro Fotografia Geológica – Joel Mesas\nTaller Macro Fotografia Geológica\n“En aquest taller parlarem de Macrofotografia geològica, és a dir d’ampliacions que poden tenir una escala des de 1:10 fins a 10:1, més enllà d’això seria Microfotografia que requereixen d’elements externs com carrils d’enfocament, pensats bàsicament per fotografia d’estudi. Com a qualsevol altre camp de la fotografia cal tenir en compte els tres pilars fonamentals per una correcta exposició: obertura, temps d’exposició i sensibilitat. Per ajustar-los independentment cal posar la càmera en M (manual).”\nPartint de la base, i donant unes breus referències de quins són els millors paràmetres per fer “macrogeofotografia” , vam arrancar el taller de fotografia que vam fer el passat dia 25 de maig. Vam repassar des de amb quins elements podem fer fotografia macro: òptiques, lents d’aproximació, anells inversors, tubs d’extensió…, fins a tècniques i petits trucs i consells per aconseguir ressaltar millor la superfície o textura d’elements geològics. També vam tenir l’oportunitat de comptar amb les explicacions i els coneixements del geòleg molletà Jordi Bertran, un autèntic plaer.\nUn cop vaig llegir en alguna banda: “Com és possible enfocar insectes amb tanta nitidesa? Quan aconsegueixis enfocar i treure el forat d’una agulla, estaràs en el bon camí.” Nosaltres ja ho hem provat, us animeu vosaltres?\nAquí us deixem algunes de les fotografies resultants del taller, moltes gràcies a tots els que hi veu assistir.


'Saber y ganar' celebra el 20è aniversari\nRedacció\t| Actualitzat el 10 Febrer 2017 a les 20:28\nEl 17 de febrer, el programa Saber y ganar complirà 20 anys d'emissions a La 2. Per celebrar l'efemèride, el concurs presentat per Jordi Hurtado ofereix una programació especial que ha arrencat aquest divendres amb un recorregut per la història de l'espai.\nDel 13 al 16 de febrer, Saber y ganar comptarà amb la participació d'alguns dels millors concursants que han passat pel plató en aquests 20 anys, i el dia de l'aniversari, per primer cop en la seva història, emetrà part l'espai en directe amb un especial dedicat als tres concursants que han arribat a les 200 programes.\nDirigit per Sergi Schaaff, Saber y ganar és el concurs més veterà de la història de la televisió espanyola. Des de la seva estrena el 17 de febrer de 1997 ha emès 4.675 programes diaris; 490 programes en cap de setmana (des d'octubre de 2011), i acumula 3.000 hores d'emissions. A més ha comptat amb la participació de 2.269 concursants; ha formulat 360.000 preguntes, i ha repartit 6,6 milions d'euros en premis.\nLes xifres d'audiència també l'acompanyen. El 2016, Saber y ganar va registrar 1,1 milions d'espectadors de mitjana i un 9% de quota de pantalla. A més, porta 13 anys consecutius com el programa més vist de La 2.


Dipòsit de residus de Riba-roja d'Ebre ja està llest\nEl dipòsit de residus de Riba-roja d'Ebre ja està a punt per començar a operar\nL'alcalde del municipi, Antoni Suárez, es mostra satisfet que s'hagin complert els terminis\ndijous, 18 de juliol 2019 - 13:18h\nEl dipòsit de residus industrials no perillosos ja està en disposició de començar a operar a Riba-roja d'Ebre, a la Ribera d'Ebre. L'empresa Lestaca ha presentat la declaració responsable a l'Agència de Residus de Catalunya (ARC) i dóna comptes d'haver complert amb tots els requeriments de l'autorització ambiental, que expirava aquest dimecres. Les obres s'han fet en tres mesos, tot i ser un projecte amb més d'onze anys de tramitació. El Departament de Territori i el Consell Comarcal del Ribera d'Ebre van buscar escletxes per aturar-lo a través de la revisió del permís ambiental. Lestaca ha construït el primer de quatre vasos, amb capacitat per 1,29 milions de metres cúbics de residus. A la planta de triatge i premsatge es mouran 15 tones per hora, 250.000 tones de residus cada any.\nL'Ajuntament de Riba-roja d'Ebre es mostra satisfet i confia en el bon funcionament del dipòsit\nL'alcalde de Riba-roja d'Ebre, Antoni Suárez, ha mostrat la satisfacció del consistori «pel ritme en què ha avançat l'obra», pel fet que el dipòsit ja estigui preparat per entrar en la fase d'operació i d'explotació, i perquè s'hagin complert «tots els requeriments» de l'autorització ambiental, que expirava aquest dimecres, 17 de juliol. «Ha permès disposar d'una infraestructura que està al servei del país», ha recordat l'alcalde.\nL'Ajuntament té plena confiança en «el bon funcionament» del dipòsit i assenyalen que són «els primers interessats en què es facin bé les coses perquè tothom pugui estar tranquil». «He estat director territorial del Departament que té la competència d'aquest tipus d'infraestructures i sé com es treballa, conec el Departament i sé que hi ha grans professionals que fan complir uns estàndards de qualitat a Catalunya per damunt de la resta de l'Estat. Complim sobradament amb la normativa europea, confio amb el treball del Departament de Territori i ens aporta tranquil·litat», ha dit Suárez.\nFuncionament del dipòsit\nEl dipòsit controlat de residus tipus II (no perillosos) i el centre de valorització de la zona de les Valls ha requerit uns treballs a contrarellotge, durant els quals s'han mogut 340.000 metres cúbics de terra per construir les instal·lacions. El primer vas s'ha fet sobre sòl argilós i disposa de cinc capes d'impermeabilització i d'una xarxa de drenatge, tant dels gasos com dels líquids que puguin sorgir de la descomposició. Aquests lixiviats es recolliran en una bassa construïda al mateix paratge i es tractaran en una depuradora, que serà d'osmosi gràcies a la revisió de l'autorització ambiental. En una segona bassa es recolliran les aigües pluvials de la vall perquè no entrin al vas, complint també amb requeriments mediambientals i per evitar costos extra en tractaments.\nLa deposició al vas es farà en capes, que es compactaran i es taparan cada dia amb terra per evitar males olors i problemes sanitaris. A l'entrada de les instal·lacions hi ha el centre de valorització, que compta amb una línia de triatge i una línia de premsatge. En aquesta nau se seleccionaran les fraccions no reciclables que es dipositaran al vas i la resta d'elements valoritzables s'enviaran a plantes de compostatge i altres centres de valorització de paper, plàstics, metalls o orgànic.\nPolèmica sobre la llicència ambiental del projecte\nEl polèmic projecte es va començar a gestar l'any 2008 amb un primer conveni entre l'empresa Urbaser i l'Ajuntament de Riba-roja d'Ebre. L'any 2012 va obtenir la declaració d'impacte ambiental favorable, i l'any 2013 l'autorització urbanística. El projecte va quedar paralitzat fins al 2018. El consistori va entrar en litigi amb l'empresa fins que la companyia lleidatana Griñó va adquirir el 50% dels drets i va constituir, amb Urbaser, la societat Lestaca per explotar les instal·lacions. A final de l'any passat es feia efectiva la compra dels terrenys a les Valls i l'Ajuntament atorgava la llicència d'obres tot i el rebombori i l'oposició que el projecte ha generat ara a la Ribera d'Ebre, amb la majoria dels alcaldes de la comarca en contra i amb la pressió del Govern buscant buits legals per aturar-ho.\nEls alcaldes han preparat un contenciós administratiu contra el projecte mentre que la Conselleria de Territori i Sostenibilitat ha revisat a fons tots els procediments referents a l'abocador i va destituir Suárez com a director dels serveis territorials del Departament a l'Ebre. La Generalitat va anunciar aquest dimecres que es dóna deu dies per inspeccionar el dipòsit i decidir sobre la revisió de la llicència ambiental que el podria fer inviable. El delegat del Govern a les Terres de l'Ebre, Xavier Pallarès, va revelar que inspectors de la Generalitat ja van revisar, aquest dimarts, les obres al camí d'accés a l'abocador. «Aquesta inspecció es troba dins de la normalitat», ha recordat Suárez. Tot i això, ha reconegut que no és habitual que es faci amb tanta celeritat. L'alcalde desconeix si ja es pot començar a treballar i quines són les intencions de l'empresa.\nL'Ajuntament de Riba-roja d'Ebre confia en la col·laboració de Departament de Territori i Sostenibilitat davant una infraestructura que el municipi «posa a disposició del país» i que consideren que ja ha començat a generar «contraprestacions» positives al poble, amb més activitat als comerços i als serveis i la creació de 14 llocs de treball. Lestaca també va anunciar una segona inversió, amb una planta de despolimerització on treballaran una trentena més de persones. També s'han compromès a crear una carretera al camí de Maials i implantar una xarxa de regadiu que abastirà 130 hectàrees del terme municipal.\n"❗Inspecció a l'abocador de Riba-roja per revisar la llicència ambiental" "🔴 Exigeixen transparència en la investigació dels atemptats del 17-A"\nRibera d'Ebre medi ambient


Botiga Territori Masies - productes de proximitat del baix Solsonès\nEls cicles de comanda seran quinzenals. Desprès de realitzar una comanda, els clients podran recollir la seva comanda a partir del dimecres de la setmana següent. Al punt de recollida que pugui li vagi millor.\nA la botiga es podran trobar sobretot els productes alimentaris de:\nTambé s’hi trobaran productes d’artesania d’Alea Joies i les publicacions de l’Arada SCCL. També les publicacions i productes propis de Territori de Masies Coop,\nMés endavant, en una segona fase, està previst incloure experiències, culturals, turístiques i gastronòmiques.\nEl punts d’entrega seran el Restaurant del Miracle, les botigues de cal Robert, dPagès i Molsa-Toleràncies de Solsona, l’agrobotiga Parc de les Olors de Claret, el Mercat de Torà, La Senalla de Calaf, el càmping Cal Paradís de Salo, la benzinera de Cardona. A més, per a productes envasats, artesania i publicacions es realitzaran enviaments per missatgeria.\nPer altra banda, per tal d’impulsar la botiga, s’oferiran diverses promocions. Per exemple, una bossa de Territori de Masies per a les 10 primeres comandes, una guia tasta Territori de Masies per les 20 primeres comandes, o bé un sorteig en xarxes socials.


Redacció - - 14/6/2020\nObre de nou el Centre de Recursos i Assessorament a les Dones\n- Ofereix atenció telefònica i presencial mitjançant cita prèvia.\nDilluns, 15 de juny, obre de nou el Centre de Recursos i Assessorament a les Dones (CRAD) del Departament Ciutadania, Dona i Gent Gran, tal com està previst en el Pla de restabliment de serveis de l’Ajuntament de Badalona en el procés de desescalada, i complint amb totes les mesures i indicacions de les autoritats sanitàries per evitar risc de contagi de la Covid-19.\nEl restabliment del servei es fa amb l’oferiment d’informació telefònica, i si és necessària, mitjançant l’atenció personal, demanant cita prèvia trucant al telèfon 93 387 54 88. Atesa l’actual situació, el Centre de Recursos i Assessorament a les Dones, encara oferirà tallers i altres activitats habituals, les quals s’estan planificant i treballant per portar-les a terme quan sigui possible.\nEl CRAD està ubicat a la Nau 2 del recinte de l’Escorxador, al carrer de l’Arquitecte Fradera del barri de la Salut. El seu servei concentra, a més de la biblioteca i centre de documentació sobre la dona, diverses activitats com tallers, seminaris, tertúlies o exposicions entorn de la dona i de la igualtat d’oportunitats, tant d’organització pròpia com de diferents entitats de la ciutat.


Entrevista a l’Alcalde de Sant Pere de Ribes Im. Sr. Josep Antoni Blanco (JAB) per ramon Sanromà (rS), vocal de la Associació de veïns de Valles Altos (Can Lloses-Can Marcer de la Penya) el dilluns 23 de desembre de 2002.\n- rS La primera qüestió que volem preguntar és que, tenint en compte que estem parlant de Can Lloses-Can Marcer de la Penya, una urbanització amb més de 25 anys d’història\n- JAB 30 pràcticament\n- rS 30 pràcticament, i que va sortir d’aquell boom demogràfic i urbanitzacions de segona residència\n- JAB els anys 70\n- rS i dins de la il·legalitat o a-legalitat\n- JAB sí, més aviat això\n- rS aleshores tenim aquesta urbanització que té una població fonamentalment estacional i que hi ha un nucli de persones que som residents permanentment. En tota aquesta història hi ha hagut diversos problemes precisament per aquesta alegalitat. Com veus, des de l’alcaldia, la Associació de Veïns que hi ha hagut des d’aleshores fins la actual i la creació d’aquesta Junta de Compensació que està fent els tràmits últims per fer aquesta legalització i com veus des de l’Ajuntament aquesta Associació de Veïns i la Junta de Compensació i específicament com veus el treball, la feina, que estan fent.\n- JAB Jo crec que són dues figures que a vegades es confonen perquè a nivell, diguem-ne de veí, considerem que la Associació de Veïns té com a principal objectiu el treballar per millorar la situació dels veïns que representa: des d’una urbanització, els veïns de la urbanització. Bé, això és així, però la Associació de Veïns com a filosofia te uns plantejaments de treball molt amplis; van des del punt de vista urbanístic, de serveis, del tema cultural, dels temes socials, ... ; mentre que la Junta de Compensació és una figura jurídica que té com a base essencial i pràcticament única des del punt de vista urbanístic. Jo crec que les Associacions de Veïns de les urbanitzacions són elements que han de funcionar com a entitat que en representació d’un col·lectiu d’una zona territorial expressa i aglutina preocupacions, neguits, demandes socials. I en aquest sentit, jo crec que la Associació de Veïns de Valles Altos, Can Lloses-Can Marcer, entenc que ha servit per anar aglutinant i en un moment determinat fins i tot per donar sortida a alguns serveis que la urbanització necessitava i que no sempre l’Ajuntament li donava precisament per aquesta alegalitat de la urbanització. Per exemple, el tema de l’aigua, o el tema de la recollida de la brossa. En quant s’ha anat consolidant, no la gent que resideix tot l’any, sinó també la de cap de setmana - per això s’ha anat incrementant el número de vivendes -, doncs aquestes han estat unes problemàtiques en les que s’ha utilitzat la Associació de veïns per donar-los sortida. I, en aquest sentit, jo penso que la seva feina ha estat positiva i ha de continuant sent positiva. Per què entenem que més enllà de que la urbanització s’acabi de legalitzar - que és la voluntat que tenim tots -, és bo i està bé que existeixi una Associació de Veïns en tant en quant aglutini tot allò que deia abans: el parer i les opinions.\nEn quant a la Junta de Compensació, surt en el moment que el planejament urbanístic de l'Ajuntament de Sant Pere de Ribes es modifica i diu que aquesta urbanització es desenvoluparà a través d’una figura urbanística que es diu la Junta de Compensació. I que els propietaris, en quant que propietaris, són els promotors de la urbanització. Això què és senzill quan el promotor és pràcticament únic, (és un propietari que vol parcel·lar, urbanitzar i vendre’s la urbanització), té un caire molt complicat quant aquesta urbanització, aquest terreny ja ha estat parcel·lat i ja ha estat venut. De tal manera que ens trobem amb una Junta de Compensació que ha de representar a la majoria, si més no tots, els pràcticament 700 propietaris de les 700 parcel·les que aproximadament té Valles Altos, Can Lloses-Can Marcer.\nÉs una feina complicada, perquè toca, des del punt de vista urbanístic, perquè ha de jugar entre les voluntats i les possibilitats dels usuaris i, en aquest cas, dels propietaris, urbanísticament, econòmicament, socialment però, en canvi, no es pot desviar d’allò que legalment diu la llei que ha de fer complir. I aquí té la dificultat de tot el que és el tràmit administratiu, que és un tràmit complicat, és un tràmit molt lent, què és un tràmit que no sempre els ciutadans entenem. I ho dic jo com Alcalde, que se’ns fa difícil, fins i tot els alcaldes entendre els plantejaments urbanístics des del punt de vista legal que retarden enormement. Com a mínim, aquesta és la sensació que tenim els usuaris, els ciutadans, en la solució a la problemàtica que, com dèiem abans, té 30 anys de vida i que tothom desitgem que s’acabi. En aquest sentit, jo crec que amb la Junta de Compensació independentment de qui la presideixi i fins i tot independentment de quina sigui la seva dinàmica, com Ajuntament, tenim la voluntat de treballar colze a colze perquè entenem que són una sèrie de persones que a títol individual i de manera voluntària treballen per tal de tirar endavant una urbanització i fer possible que aquesta és legalitzi.\nJo crec que la Junta de Compensació té en aquest moment una feina desagradable en el sentit que és una feina llarga i feixuga, que no sempre estarà entesa per tots els ciutadans i ciutadanes, en aquest cas de la urbanització; però que és imprescindible perquè sense aquesta feina, entre cometes “bruta” per dir-ho així, (quan dic bruta vull dir que no és veu, d’entrada), no serà possible tirar endavant la urbanització. Jo crec que totes dues entitats, la Associació de Veïns i la Junta de Compensació hi han de treballar i si fos possible lo millor és que treballessin conjuntament. No em ficaré si han de ser representats per les mateixes persones però si que han d’anar una al costat de l’altre.\n- rS L’Ajuntament de Sant Pere de Ribes ha destinat una partida pressupostària al desenvolupament dels nuclis d’aquest municipi que, per cert, està molt disseminat amb dos grans nuclis, els nuclis més difosos fins arribar a les masies. Dins d’aquesta partida hi ha una part destinada al desenvolupament de nuclis com Mas Alba, Els Cards i Valles Altos. Ens pot concretar quina partida és la que es preveu i a què es destinaria.\n- JAB Hi ha una partida que ens pertoca com a Ajuntament. L’Ajuntament de Sant Pere de Ribes n’és propietari, com un propietari més, d’una part dels terrenys que en aquest moment té la urbanització per urbanitzar. A través, en aquest cas, d’una situació fiscal, l’Ajuntament és propietari d’una part i ha de participar amb la resta de propietaris de la urbanització amb els costos d’urbanització. És en aquest sentit que s’ha previst una partida de uns 145.000 € per tal de fer front com Ajuntament a aquestes actuacions i el 10% de propietat que ens pertoca en tant que aportació com a participació de l’Ajuntament amb la urbanització. A qualsevol indret de creixement urbanístic, la llei preveu que el 10% de qualsevol creixement sigui cedit a l’Ajuntament per tal que aquest pugui tirar endavant polítiques d’habitatge: Bàsicament la creació d’un paquet o d’un parc de vivendes de promoció pública que ajudin a equilibrar el preu de l’habitatge al nostre municipi, i de tal manera que en aquest 10% en tant que com a propietari hem de participar també en les despeses de la urbanització. El destí final, doncs, serà aquell que la Junta de Compensació tingui previst en el desenvolupament urbanístic. De moment toca el Projecte de Compensació, és a dir, el redactat d’un projecte, vol dir plànols, etc., on s’acabi de definir on s’ubiquen les noves parcel·les resultat de la compensació i les despeses que comporta; bé sigui la indemnització de les persones que se’ls hi tingui que indemnitzar per la explotació de parcel·les, bé sigui de la redacció del projecte de compensació, bé sigui de la tramitació, la seva inscripció al registre de la propietat, etc. O sigui que nosaltres el que contemplem és la part que ens pertoca i que a través de la Junta de Compensació ens ha notificat que a nosaltres en tan en quant que Ajuntament i en tant en quant que propietaris ens pertoca participar-hi. I aquesta és una partida que tenim l’any 2003.\nIndependentment d’això, hi ha un altra partida excepcional que està en un capítol d’aportacions específiques a urbanitzacions. I és una ajuda que es vol atorgar, en aquest cas a les Associacions de propietaris, per tal d’ajudar els carrers que es van fer malbé en les últimes tormentes que vam patir el més d’Octubre i Novembre. És una partida d’aproximadament 2 milions de pessetes [12.000 €] que ajudaran a compensar les Associacions de propietaris per aquest arreglo de carrers i que vindrà també a complementar tota una sèrie d’ajudes suplementàries – subvencions - que hem demanat al Departament de Governació de la Generalitat de Catalunya en tant aquest ha obert una línia de subvencions per les destrosses que es van produir pels aiguats d’aquest any.\n- rS Com hem dit, Can Lloses-Can Marcer de la Penya té uns 700 parcelistes. És una zona pròxima al nucli de Ribes. Com veus des de l’Alcaldia el futur d’aquesta zona, el creixement que probablement tindrà?. Ja has parlat dels habitatges de promoció per ajudar al creixement urbanístic de la zona. Ens pots fer cinc cèntims de com veus el futur d’aquesta zona?\n- JAB Jo crec que Can Lloses-Can Marcer de la Penya, juntament amb Pineda Park, han de ser, possiblement amb 5-10 anys, una zona d’expansió del nucli de Ribes. Això, que ara sembla estar allunyat, (no hi ha cap vial de comunicació directe des del punt de vista peatonal entre el nucli de Ribes i la urbanització), està en vies de solucionar-se. Hi ha una zona de creixement. Al nucli antic anomenat el Palou Alt se’ls hi planteja, a canvi d’aquest creixement, fer un vial peatonal de connexió entre el Palou Alt i l’entrada de la urbanització de Can Lloses. Aquest nucli de comunicació peatonal servirà com un continu urbà entre la urbanització de Can lloses, el Palou Alt, què és un nucli històric que s’ha acabat de desenvolupar, (que ha tingut un boom de desenvolupament urbanístic els últims 10 anys), i el nucli històric de Ribes.\nEl futur de les urbanitzacions, tant de Pineda Park com de Can Lloses, nosaltres creiem que, en 10 anys, s’acabaran convertint en un 50% en primera residència o residència habitual. L’altre 50%, per les pròpies dinàmiques, tipologia dels habitatges, i també - perquè no dir-ho - per la tipologia dels propietaris d’aquestes parcel·les possiblement quedaran en segona residència, la qual cosa, que no és ni bo ni dolent, ja ens pertoca en quant que és un municipi, si no de primera línia de costa, sí a prop de la costa, a prop d’una gran ciutat com és Barcelona i una urbanització al mig del vall o de la muntanya dona aquest caire de vivenda de segona residència. Però jo crec que la pressió demogràfica, sobretot al segon cinturó de Barcelona, i l’increment del valor del sòl i el preu de l’habitatge a Sant Pere de Ribes faran que aquestes urbanitzacions s’acabin convertint (en un 50% aproximadament) en uns 10 anys en primera residència. És el futur que li dono. I és per aquest motiu que estem molt interessats des de l’Ajuntament amb assegurar les connexions via passatges peatonals entre la urbanització i el nucli. Si no, seria una primera residència aïllada del nucli principal, el que dificultaria la seva relació, la seva integració amb els prop de 12.000 habitants que ja formem part de Ribes. Aquesta és la ‘foto’ que nosaltres preveiem d’aquí 5-10 anys en el cas de Can Lloses.\n- rS Els parcelistes de Can Lloses han contribuït al desenvolupament del municipi tot i ser una població estacional tan a nivell de comerç, en les seves estades, com a través dels impostos i tributs legals que tenen que pagar, però no han gaudit dels avantatges degut a estar allunyats. Des de l’Ajuntament hi ha alguna previsió de canvi o algun avantatge que es pugui donar a aquesta població?\n- JAB És cert que les urbanitzacions, no només Valles Altos, Can lloses, sinó Mas Alba, Rocamar, ... hi ha tota una sèrie d’urbanitzacions que el fet de no tenir legalitzada la seva situació urbanística fa que alguns dels serveis que donen els ajuntaments, en aquest cas el nostre, no els tinguin al seu abast. Per exemple és impensable el tema de la neteja de carrers entre altres coses perquè a Can Lloses no hi ha carrers asfaltats. No tenen una xarxa de clavegueres estable i cada un soluciona les problemàtiques com poden. Ni tenen una xarxa d’abastament d’aigua potable integrada a la companya d’aigües de l’Ajuntament de Sant Pere de Ribes i com això hi ha altres serveis dels que no en disposen. Disposen d’altres més generalistes com el servei sanitari, el servei educacional, el tema de biblioteques o el tema esportiu. Però és evident que hi ha una part de serveis que ells no perceben. L’opció que fa l’Ajuntament és treballar conjuntament amb els propietaris, en aquest cas, la Junta de Compensació per accelerar el màxim la seva integració des del punt de vista polític. A partir d’aquí, si bé és cert que fa una mica més de vint anys els ajuntaments democràtics ens vam trobar, en el cas de Sant Pere de Ribes, amb un municipi que fa vint anys tenia aproximadament 8.000 habitants i que només les urbanitzacions ja eren més d’aquests 8.000 habitants. En aquell moment, la solució per part de l’Ajuntament de la gestió del 100% d’aquelles urbanitzacions era pràcticament impossible. Perquè significaria duplicar d’avui per demà els costos de gestió, els costos de serveis, i es trobava amb un municipi que de cop i volta li queia a la taula la gestió d’unes urbanitzacions, (en molts casos mancats de serveis públics, mancats d’equipaments) i donar els serveis d’aquests serveis públics, d’aquests equipaments era impossible d’administrar. El plantejament que es va fer en aquell moment era la creació d’entitats de conservació que durant un període de temps i en base a la seva legalitat es responsabilitzaven de donar una sèrie de serveis. Serveis com podien ser el tema de l’enllumenat públic, el tema de la neteja o el tema de la jardineria. Una sèrie de serveis que en molts casos la dinàmica de les pròpies urbanitzacions que s’estaven dissenyant en aquell moment eren superiors a les situacions reals dels nuclis. Per exemple, en els nuclis principals tant de Ribes com de Roquetes la jardineria no estava desenvolupada, l’enllumenat públic era molt deficient. Fins i tot el tema de la neteja dels carrers tenia molts punts negres i en canvi es trobava amb unes urbanitzacions que, per les seves dinàmiques, tenien uns serveis superiors a la resta del municipi. Es va considerar que aquestes urbanitzacions per tal de mantenir aquests serveis que ja s’havien dotat ells mateixos podien continuar gestionant-se a càrrec, part d’aquestes despeses, dels propis propietaris. Avui en dia, a les acaballes del 2002 i a les portes del 2003 sembla que és bastant raonable que com a mínim aquesta fórmula que es plantejava sigui una fórmula que en alguns casos tindran que continuar utilitzant per la importància de la pròpia urbanització. Estem parlant de 700 parcel·les en el cas de Can Lloses, 700 en el cas de Mas Alba, 200 en el cas de Pineda Park, 250 en el cas de Rocamar,... és a dir, per les seves mides, en alguns casos es tindrà de buscar fórmules alternatives compensatòries però en tot cas limitades en el temps ja que conjuntament Ajuntament i Associació de propietaris tinguin que anar col·laborant i coparticipant amb les despeses. Però penso que, i aquest és el criteri que tenim, mica a mica, més d’hora que tard, caldrà que la gestió d’aquestes urbanitzacions es vagi incorporant a la gestió ordinària de l’Ajuntament. Crec que no seria lògic en un plaç de 5 anys aproximadament continuessin havent-hi urbanitzacions amb un nivell de serveis equiparable a la resta del municipi, en les que una part d’aquests ciutadans paguessin els seus impostos i a més a més el manteniment de les seves instal·lacions mentre que altra part dels ciutadans pagant els seus impostos tinguessin lo suficient. Això és un element de “greuge comparatiu”, es cert, i que caldrà d’una manera temporal, d’una manera pautada i conjuntament amb la associació de propietaris habilitar o adequar les actuacions per tal que, mica en mica, l’Ajuntament vagi absorbint una part d’aquesta gestió. Algunes coses ja s’estan fent. En el cas d’alguna urbanització ja ens estem fent càrrec del tema de l’enllumenat públic. En el cas d’altres actuacions ens estem fent càrrec de la recollida de brossa perquè entenem que és un servei que els usuaris per sí mateixos els hi és molt complicat de gestionar. Estem en una mancomunitat, la recollida de la brossa cada vegada és fa més complicada, té unes característiques específiques, de tal manera que l’Ajuntament ha d’anar assumint aquests serveis en base als impostos ordinaris que tenim, i que per això hi són, i els propietaris o societats de veïns cada vegada s’han de dedicar més a tenir elements de representativitat o de preocupació o d’aglutinar preocupacions des del punt de vista social o cultural i no des del punt de vista de gestió. Tot i que nosaltres en som partidaris de que les gestions d’algunes parts, no tant dels serveis però si dels equipaments municipals, puguin estar gestionades per les entitats del propi municipi. Tenim experiències que han funcionat molt bé, per exemple els pavellons funcionen molt bé des del punt de vista social si aquests estan gestionats per les pròpies entitats culturals o esportives que utilitzen les instal·lacions. Però evidentment això no té res a veure amb el tema de gestionar la neteja o fer-se càrrec de la jardineria o fer-se càrrec del tema de consum de l’enllumenat públic, que no té cap sentit que els ciutadans d’una part del municipi, el paguin amb el seus impostos i els altres el paguin amb els seus impostos i a més a més amb una derrama. Crec que en un plaç possiblement de 4 o 5 anys fent passes conjuntament amb les urbanitzacions es posi remei i es normalitzi aquesta situació.\n- rS Aquesta és una urbanització difosa, propera al Parc Natural del Garraf, com veu que hi pugui haver ajudes a l’ús de energies renovables com han fet altres municipis com es Vilanova i la Geltrú o com és Barcelona, de diferents maneres per poder gaudir de l’energia però a un cos ambiental menor,\n- JAB Des de l’Ajuntament de Sant Pere de Ribes hem fet una passa tímida, però les capacitats que tenim des de l’Ajuntament són les que són. Però hem fet una passa de tal manera que a la ordenança municipal, en el cas que algun propietari o promotor vulgui instal·lar energies alternatives amb una obra (sigui obra nova o sigui de rehabilitació), l’impost de construcció de la implantació d’aquestes energies renovables és subvencionada al 100% per part de l’Ajuntament. Evidentment és una actuació petita, tímida, primer perquè és el que podem fer nosaltres però segon perquè entenem que tot el que són polítiques mediambientals han de ser unes polítiques globals; d’àmbit més ampli que el municipi. Entenem que no és lògic que un municipi tingui unes polítiques mediambientals molt progressistes i en canvi en el municipi del costat apliquin tot el contrari. No te res a veure el posar una incineradora o una font de contaminació en un municipi (que les seves conseqüències les patiria tot el territori) i el municipi del costat estiguessin treballant per minimitzar aquest impacte o aquestes actuacions. Entenem que administracions superiors, en aquest cas la Generalitat i fins i tot el Govern central, són els que han de plantejar polítiques globals respecte a les energies renovables. Nosaltres per la nostra banda no tant en el tema dels usos particulars, però si en aquesta línia de començar aplicant l’exemple tenim previst encarregar la redacció d’un anàlisis amb la UPC per que ens facin el mapa de quines possibilitats i quina tipologia de energies alternatives – renovables - es podrien utilitzar en els diversos equipaments municipals per tal de començar a treballar en aquesta línia. En els pavellons, tot el que és aigua calenta, aigua sanitària, podria ser aconseguida, sinó al 100% en un percentatge elevat, a partir d’acumuladors d’aigua calenta atès que els pavellons tenen un consum d’aigua determinat però en canvi tenen un sostre enorme, de més de 1.000 m2. El mateix podríem plantejar a les escoles o altres equipaments públics. Aquesta és una participació minsa però en la línia de que hem de ser conscients i així ho creiem.\nEn el Pla General que hem aprovat fa tot just un any, aquesta és una línia d’actuació en que un del elements diferenciadors que té Sant Pere de Ribes és que està a les portes d’un parc natural, que tenim un bioclima específic i que pràcticament el 60-70% del nostre territori és una zona protegida; que és un element ni millor ni pitjor, simplement ens diferencia d’altres territoris. I entenem que bona part de la gent que ve a viure a Sant Pere de Ribes, això és lo que busca i a nosaltres ens interessa perquè creiem que és de lògica preservar aquesta realitat.\nL’altre línia de treball i aprofitant el tema de Can Lloses és que aquesta és una urbanització, juntament amb Pineda Park que està a les portes, ha de ser una porta, al parc natural. En aquesta línia s’està treballant en desenvolupar activitats econòmiques que tinguin com a punt de referència el Parc Natural. Estem parlant de desenvolupar circuits, possiblement a cavall, o caminant que utilitzin el Parc Natural com a zona de referència. Estem parlant d’una població de pràcticament 3 milions d’habitants que els hi hem de donar a conèixer que a vint minuts d’aquesta conurbació urbana que és la gran Barcelona tenen un parc natural i que poden canviar en vint minuts substancialment el seu entorn. Tenim un Parc Natural, que no és el Montseny, té les seves limitacions però que tenen una facilitat d’accés que altres zones més boscoses no tenen. I aquest és un element que nosaltres, des del punt de vista d’activitat econòmica, ens interessa. Perquè en som conscients que en tant en quant existeix activitat econòmica que es pugui aprofitar d’aquesta situació mediambiental hi haurà un interès econòmic, també, de preservar aquesta situació mediambiental. Sinó, sempre tenim el risc, el perill, com a mínim al llarg del temps, de que... diuen que ‘el dinero lo puede casi todo’, doncs de que si no hi ha activitat econòmica que preservi o que necessiti aquesta preservació puguem caure, si no avui en el futur, en actuacions urbanístiques que no siguin prou respectuoses amb aquest estat de medi ambient.\n- rS Parlem dels residus. Valles Altos és una zona difosa, de població estacional, els residus que es generen són diversos. També ens hem trobat deixalles pel bosc; alguns fem separació de matèria orgànica per compost d’ús propi. En quant a residus, a Valles Altos, com veiem el futur aplicant la legislació i quin serà el futur (igual que a la resta del municipi). Com serà el futur en quant a la segregació de residus a banda de l’ús de la deixalleria etc.\n- JAB Aquest és un dels plantejaments que a Valles Altos ens vam dedicar, en el tema de la recollida de brossa, amb una primera urgència ja que si no, no es podia realitzar. En una segona fase hem de treballar en la separació en origen de orgànica i inorgànica. Sant Pere de Ribes va ser un dels primers municipis de la comarca que va implantar la recollida selectiva general a tot el municipi exceptuant aquells nuclis en els que per sí mateixos es feien la recollida. Vam ser valents, penso que es va fer una aposta interessant que en un any vam aplicar a pràcticament 22.000 persones i que si bé hi ha alguns problemes, hem de canviar la mentalitat i hem de canviar una realitat que és el concepte de brossa que tenim tos i totes. Hem de treballar en aquesta línia. Sant Pere de Ribes en forma part de la comunitat. Està implantada la planta de compostatge de la mancomunitat que dóna servei a l’Alt Penedés i el Garraf i això vol dir que en som conscients de que hem de fer una feina des del punt de vista pedagògic. No ens podem plantejar vigilar les més de 10.000 cases que tenim al municipi i veure què s’ha ficat a cada bossa de brossa perquè cada nit la traiem. Hem de treballar des del punt de vista de la conscienciació, de la educació. Les escoles tenen un paper molt important i Valles Altos s’ha d’incorporar. Penso que Valles Altos, en tant en quant aquesta filosofia que platejaba al principi de l’entrevista, (volem que formi part del municipi), ha de formar part de totes les avantatges i també, en aquest cas, de tots els inconvenients. En l’hipotètic cas que considerem que és un inconvenient. Tots sabem que malauradament els habitatges d’avui en dia cada vegada són més petits i és més complicat en lloc d’un cubell de brossa tenir-ne dos. Però també és veritat que tots hem de ser conscients que les deixalles no desapareixen. Algú les ha de tractar. Les restes orgàniques no desapareixen. I aquests son productes que nosaltres produïm a casa i és la nostra responsabilitat el treballar conjuntament amb les administracions per tal que el tractament d’aquestes deixalles sigui lo més assumible sense malmetre l’ecosistema. Hem de separar la brossa orgànica que es pot recuperar com compost i de la resta de materials hem d’intentar separar el màxim possible tots aquells que siguin reciclables: el paper, el vidre, el cartró el tetra-brik, etc. Hi ha tota una sèrie de deixalles que fent un mínim esforç a casa nostra facilitarem i millorarem moltíssim el país, el territori que deixarem als nostres fills. Moltes vegades no ens donem compte però una ampolla d’aigua d’aquestes de plàstic, desfer-se d’ella costa molts anys. Si no volem que la ampolla que hem comprat nosaltres avui els nostres besnéts la tinguin que patir, ens hem de preocupar avui; perquè si no, ells ja no hi seran a temps. Acabarem malmeten el nostre territori.\n- rS Parlem d’un altre tema amb la proximitat de Valles Altos amb el Parc Natural de Garraf, que és una zona boscosa i el fet que estem al Mediterrani, zona d’estius calents, secs, amb alt risc d’incendis. Molta gent hem contribuït vàries vegades en la extinció d’incendis forestals. Jo personalment recordo una vegada que vam estar tota una nit amb els bombers a una masia per què no hi havia manera de conèixer els camins d’accés a les zones per poder seguir treballant. Estic parlant de fa uns anys. També coincideix amb unes crítiques a la Generalitat per la utilització d’uns mapes una mica obsolets. La pregunta és: com s’ha avançat en el risc d’incendis forestals a la zona no sols en quant els equipaments personals i materials que l’Ajuntament brinda junt a les institucions supraterritorials sinó en quant el coneixement del territori que permeti fer realment una acció eficaç.\n- JAB Aquí hi ha dues dificultats. Per una banda, tot el tema tècnic que és fàcilment subsanable i en aquest moment s’està treballant des del Consell Comarca. Juntament amb els Ajuntaments s’està fent una actualització del Pla de Camins de Prevenció d’Incendis per acabar de definir on és troben els camins; en quina situació; si són transitables en cotxe, en camió, en 4x4; els punts de subministrament d’aigua, etc. I en un manteniment d’aquest Pla de camins de prevenció d’Incendis. Això és una qüestió tècnica, i s’està posant fil a l’agulla. Entenem, tots plegats, que no és suficient fer un mapa més o menys pormenoritzat una vegada i oblidar-te; perquè al cap de 4 anys, doncs, aquell camí que aquell dia estava bé, al cap de 4 anys acaba sent impracticable; per què les pluges l’han fet malbé o bé perquè els matolls s’han ‘aduenyat’ del camí, per la qual cosa, allà on es podia passar abans amb un cotxe, ara ja no es pot.\nAixò per una banda, però també tenim problemes des del punt de vista de coordinació logística. I aquí continua existint un problema que intentem cada vegada que sigui menor però que sempre comporta certes dificultats: És la coordinació o el plantejament de qui és responsable o qui porta el comandament en un territori en el cas d’un incendi. El nostre municipi, conjuntament amb altres municipis de la comarca en tenim un grup de bombers voluntaris: els ADF (Agents de Defensa Forestal) que és coneixen molt bé el territori, que són gent del poble que passen l’hivern donant voltes per aquest territori, que es coneixen els camins per on poden passar, per on no poden passar, on hi ha les fonts d’aigua,... i altres bombers de la Generalitat que tenen com a comandament el Departament de Governació de la Generalitat. I hem de tenir una cadena de comandament en la que moltes vegades els alcaldes ens quedem com a punt de referència des del punt de vista de l’”avituallamiento”. És a dir, moltes vegades, davant d’un incendi els alcaldes ens quedem com a punt per portar els entrepans als bombers, per subministrar voluntaris als bombers i poca cosa més. Quan la nostra gent, ja no dic l’alcalde sinó la nostra gent que tenim en el territori, són els millors experts i coneixedors possiblement no de com tractar el foc, però sí de com arribar-hi. Sí del territori, sí d’aquell camí, d’aquella travessera, d’aquell penya-segat, de cap a on pot bufar el vent, on sortirà, cap on canviarà. I quan hi ha un gran incendi. M’estic referint al gran incendi de l’any ’94 en el que Sant Pere de Ribes va treballar conjuntament amb altres municipis, fora del nostre precisament per què no entrés. La zona de Pineda Park i una part del Parc Natural del terme municipal de Sant Pere de Ribes ens va tocar de refilò. Vam treballar conjuntament a Olivella i a Sitges. Tots vam patir aquesta actuació. Quan hi ha un gran incendi els bombers que treballen en un territori no són només els del territori i em sembla bé perquè venen de Reus, de Lleida o de Barcelona. Aquests bombers que venen de fora es guien pels mapes però no coneixen el territori. No coneixen la topografia del territori. És aquí on, penso jo, moltes vegades no s’aprofita prou el coneixement de la nostra gent. Els ADF, els bombers voluntaris, els vigilants forestals del propi ajuntament, els propietaris de les pròpies urbanitzacions que es coneixen pam a pam aquest territori han de servir no per manar els bombers però sí per indicar-los els camins, les dreceres o aquells punts d’aigua. Perquè si no, estem tots plegats donant-l’hi voltes a una zona, a veure qui mana i qui no mana i no acabem d’aprofitar totes les possibilitats que tenim. Això, crec que cada vegada més des dels tècnics dels bombers i dels seus comandaments s’accepta com que no és una intromissió per part dels alcaldes i del seu personal sinó un element de col·laboració. Som conscients que un incendi s’ha de veure des d’una perspectiva amplia. No podem pensar només en un municipi en el cas d’un gran incendi com van ser els del ’94 però sí hem de veure aquesta ajuda que ens ofereixen els territoris, els alcaldes i el seu personal i no podem quedar només amb la gent que subministra els entrepans, que portem l’aigua i que no sabem fer altra cosa, (en tot cas pujar mà d’obra per que tirin mànegues amb els bombers). Jo crec que mica en mica els tècnics i els responsables se n’adonen i entren en aquesta dinàmica de col·laboració.\n- rS Al municipi de Sant Pere de Ribes s’està creant el nou complex esportiu, amb les noves piscines que s’estan fent i, degut a aquestes obres, aquest estiu les piscines es van derivar a Roquetes i Valles Altos. Com ha estat la experiència d’aquest ús de la piscina i si es repetiria l’any vinent cas que les obres encara no estiguin acabades i si un cop estigui format el complex esportiu hi ha alguna idea per que d’alguna forma s’ajunti amb altres complexes esportius del territori com la piscina de Roquetes o la de Valles Altos i altres.\n- JAB Nosaltres en som partidaris de que els equipaments públics o privats sobre tot si estan en mans sense ànim de lucre han de tenir un ús exhaustiu. Posaré un exemple que tothom entendrà i és: no pot ser que les escoles estiguin fent pistes poliesportives molt ben dissenyades que a les 5 de la tarda tanquin i que a aquesta mateixa hora o a dos quarts de sis obrim al carrer unes pistes poliesportives iguals a les que tenim a les escoles que fins les 5 de la tarda ningú a utilitzat perquè la canalla, que són els que normalment les utilitzen els dies de cada dia, estan a les escoles. Això no pot ser perquè estem parlant de diners públics i hem d’amortitzar, hem de rendibilitzar el màxim. Això ens permetria tenir possiblement el doble d’equipaments i ens permetria uns equipaments més ben dotats, més ben gestionats i amb un servei i ús més ampli. I això que es pot plantejar a les escoles es pot plantejar en altres activitats com podrien ser les piscines. Quan nosaltres ens vam plantejar un projecte de complex esportiu tenint com a base una piscina coberta pensàvem que la piscina coberta que es una activitat que es pot desenvolupar en tant que coberta, 365 dies l’any tots els dies i pràcticament totes les hores, (12-14 hores al dia), ha de ser un complement a allò que fins ara tots enteníem com a piscina. Les piscines d’estiu, bé sigui la de Roquetes, o possiblement una bassa que es farà en aquest complex esportiu, possiblement altres piscines que tenen altres urbanitzacions, (estic pensant en Mas Alba, estic pensant en Vallpineda, estic pensant en Valles Altos), doncs, aquestes piscines, aquests equipaments han d’estar coordinats amb la resta d’infraestructures. En el cas de Valles Altos aquesta és una infraestructura, un equipament esportiu, que té com a propietari un col·lectiu, una societat, que caldrà veure quin és el nivell de complicitat - aquesta és la paraula suficientment adequada -, que existeix entre la propietat privada i la comunitat: sigui la Associacio de propietaris, sigui la associació de veïns de la urbanització, sigui la Junta de Compensació. Caldrà veure amb la Junta, amb el projecte de compensació, quina qualificació urbanística se’ls hi dona en la administració de bens. Per tant, la experiència d’aquest estiu - que gairebé segur tindrem de repetir el 2003 -, ha estat satisfactòria per bé que el nivell d’usuaris no ha estat espectacular per un tema comprensible per tothom: les dificultats que té el acostar-se amb un transport privat (perquè no tenim transport públic a la piscina de Valles Altos) i per la situació dels carrers han fet que el seu ús sigui reduït. No és menys cert que bona part dels usuaris que té o que tenia la piscina de Ribes eren usuaris que utilitzaven aquesta piscina per fer els cursets de natació, cursets que per cert no es podien donar. Jo crec que aquests equipaments han de ser un complement i tot plegat ha de formar una xarxa d’equipaments, en aquest cas esportius, dintre d’un municipi i que a cadascú d’aquests equipaments s’ha de buscar la formula més adequada del tipus de gestió, pública o privada, independent de la seva titularitat. Hi ha una titularitat privada que hem de buscar nivells de conveni d’utilització conjunta i si és un equipament públic caldrà veure si a través d’una concessió es pot permetre que una entitat sense ànim de lucre pugui gestionar-la. Com he dit abans, en aquest moment s’estan gestionant per exemple, els camps de futbol que són equipaments públics i que estan gestionats per les entitats que les utilitzen, que son les que, a més a més, estan cada dia allà i coneixen en profunditat quines són les necessitats, els usos, etc.\n- rS Respecte al creixement que creiem tindrà Sant Pere de Ribes en el futur - s’està parlant de 30.000 habitants el 2012 -, part d’aquest increment vindrà segurament per la immigració d’altres territoris i també de la immigració d’altres països. Actualment hi ha una població que ve del nord d’Àfrica o ve de Llatinoamèrica, o be d’Europa. Precisament a Valles Altos tenim gent de Mèxic, o be gent de parla anglesa (hi ha una forta presencia de gent anglesa io holandesa). Tota aquesta gent que ve de fora, d’una altra cultura i llengua, quin plantejament hi ha des del ajuntament per aconseguir la seva integració i donar-los-hi vies no sols d’integració sinó de participació activa.\n- JAB Jo crec que aquesta última paraula que has utilitzat és la més adequada: participació. Entenem que la integració vindrà donada en tan en quant existeixi participació. Nosaltres d’entrada tenim com a filosofia el tractar a les persones que viuen o treballen a Sant Pere de Ribes com a persones independentment del seu idioma, de la seva religió, del seu origen, i fins i tot de la seva situació legal. Estic parlant de persones que possiblement no tinguin tots els papers en regla; tots coneixem situacions d’aquestes. I és en aquest sentit que els serveis de l’Ajuntament estan a disposició de les persones en base a les seves necessitats i no fem serveis per un col·lectiu sinó fem uns serveis per unes situacions determinades d’unes persones. El creixement, com tu dius, és molt divers. A Sant Pere de Ribes estem creixent uns 1.000 habitants per any. El nivell de persones de fora d’Espanya, per dir-ho així, està aproximadament en un terç de nord-africans, un terç d’europeus, - tant de la comunitat com no de la comunitat -, i un altre terç aproximadament de sud-americans i que el nivell d’integració i de participació entenem nosaltres que és correcte. La participació i la seva integració ha de significar, per part d’ells, la voluntat evidentment de participar, d’utilitzar els mecanismes de participació que tots i cadascú de nosaltres tenim en tant en quant que ciutadans. Estic parlant de qualsevol element, estic parlant d’associacions de pares, estic parlant de associacions de veïns, estic parlant de entitats culturals o esportives, estic parlant de festes majors. Estem parlant de col·lectius que en un moment determinat l’Ajuntament els hi fa consultes respecte al Pla General. A ningú se li ha demanat quina és la seva nacionalitat. A tots hem fet una consulta d’una oferta pública i aquell que vulgui que s’apunti, de tal manera que han participat gent de diverses tipologies des d’un punt de vista social, des d’un punt de vista econòmic, etc. Per altra banda, hem de reconèixer que aquesta participació i aquesta integració ha de partir d’una base: que els seus drets, però també els seus deures, han de ser els mateixos que tenim nosaltres. Ni per part d’ells, però tampoc per part de la resta de la societat de Sant Pere de Ribes se’ls hi pot demanar ni més però tampoc menys que a nosaltres. S’ha d’entendre la problemàtica. S’ha d’entendre la problemàtica d’idiomes, s’ha d’entendre la problemàtica cultural; s’ha d’entendre la problemàtica de la diversitat religiosa; però aquesta s’ha d’entendre en tant en quant un element a enriquir la nostra cultura, la nostra participació. No es pot entendre, de cap de les maneres, com un element que ens diferencia. En tot cas, jo crec que ens hem d’enriquir. A vegades, fàcilment posem etiquetes, bé per la religió, bé per l’idioma, bé pel color de la pell i no tenen res que veure. Ni tots els mahometans són àrabs, ni tots els àrabs són mahometans. Per la qual cosa entenem nosaltres que a la gent se li ha de valorar en tant en quant que persones individuals. I aquesta ha estat la nostra dinàmica. Tenim experiències, jo penso que molt agradables. Dóna goig a les festes majors veure canalla amb color de pell diferent i procedència de nacionalitats diferents que hi participen, que ballen el ball de bastons, que participen en entitats i juguen al futbol o que fan algun esport. Penso que Sant Pere d Ribes, històricament, ha donat una mostra d’integració. Jo no parlaria de tolerància. A mi la paraula tolerància em dóna l’efecte de “tolerem una cosa com el que et dona la gràcia” i la integració no és tolerar. És entendre, és incorporar, és sumar. La tolerància és el que es considera que està per sobre de l’altre i el deixa viure. I aquesta paraula jo la exclouria des d’aquest punt de vista. Hem de demanar tolerància a tothom però la integració no és tolerància. La integració és coparticipar; la integració és entendre; la integració és assumir com a teu la part dels altres. Integració és tractar a un igual, en definitiva. No fer cap altre consideració que no sigui la persona com a sí mateixa.\n- rS Ja per finalitzar, quin missatge donaries com Alcalde de Sant Pere de Ribes concretament als habitants de Can Lloses-Can Marcer de la Penya.\n- JAB Jo els hi demanaria paciència. Paciència en el sentit que jo crec que estem tots plegats al començament del final. Porten, molta gent, 30 anys lluitant. 30 anys en que amb coneixement o amb desconeixement algú els va enganyar i els hi va vendre un terreny que en teoria al cap de 4 dies havia de ser la sortida urbanística dels seus desigs: el disposar d’un terreny, d’una caseta. I que 30 anys després molts estan desesperats per què l’únic que els hi ha significat són despeses, mals de cap, malentesos amb la societat, amb l’Ajuntament, amb els seus veïns. Jo els hi demanaria confiança amb la Junta de Compensació i amb la Associació de Veïns, i els hi demanaria comprensió en el que la dita que deien els nostres avis de que ‘las cosas de palacio van despacio’, és veritat, i no perquè ‘el palacio’ vulgui que vagi a poc a poc, sinó per què realment les coses o es fan ben fetes de debò al començament, o al final acabarem tirant-les enrere i tornarem a perdre un, dos, tres anys. I jo crec que en aquest final de carrera quan ja pràcticament estem, torno a dir, al principi del final no val la pena que per unes presses de pocs mesos llencem per la finestra una feina de molta gent. Que és comprensible, i per això els hi demano paciència, el seu neguit, la seva inquietud, però que en tinguin confiança i en facin confiança en aquells que els representen com la associació de veïns, de propietaris i els de la Junta de Compensació i que ens facin confiança als Ajuntaments sigui qui sigui el que estigui a l’Ajuntament. Hem de tenir en compte que les urbanitzacions són des del punt de vista municipal un problema que els Ajuntaments democràtics ens vam trobar sobra la taula. I no és un problema la gent que té la urbanització, que viu a la urbanització, que no és així. Aquests són uns patidors d’aquest problema. Però els ajuntaments ens vam trobar, l’ajuntament de Sant Pere de Ribes, amb aquestes urbanitzacions que els hi creaven un greu problema de gestió. I que el temps possiblement ha fet anar més ràpid a tapar altres forats del dia a dia; però crec que en aquest moment estem en la línia de solucionar-ho. Aquest any 2002, a començament del 2003, es tira endavant el projecte d’urbanització de Mas Alba, que és un altra urbanització aproximadament de les mateixes dates que Can Lloses. Ara al desembre estem acabant la urbanització dels Cards, que també és una urbanització que té 30 anys. Vull dir que s’estan fent passes en aquesta línia. I Valles Altos és la següent. Hi estem treballant en aquesta línia i els hi demanem una mica de paciència i sobretot de comprensió.\n- rS Moltes gràcies.


Tres instituts de Mallorca comencen el seu procés de reconversió en centres integrats de FP\nPublicado 26/4/2019 14:28:25CET\nEl Consell de Govern ha aprovat aquest divendres la reconversió de tres instituts de secundària (IES) de Mallorca en centres integrats de formació professional (CIFP) mitjançant la qual compartiran instal·lacions amb el CIFP Francesc de Borja Moll de Palma, el Juníper Serra de Palma i el Pau Casesnoves d'Inca.\nAixí doncs, s'inicia el procés de reconversió d'aquests centres en centres integrats i es desdoblega la seva activitat, per la qual cosa un mateix espai físic serà compartit per dos centres educatius diferents, amb dos equips directius diferenciats.\nEn la roda de premsa posterior al Consell de Govern, la portaveu de l'Executiu autonòmic, Pilar Costa, ha explicat que això suposarà "incrementar el nombre de persones" que formen part dels equips directius i dotar als dos centres nous de "recursos suficients perquè funcionin de forma correcta".\nEn concret, l'IES Nou Llevant compartirà les instal·lacions amb el CIFP Francesc de Borja Moll i acollirà 342 alumnes d'ESO i batxillerat.\nPer la seva banda, l'IES Son Cladera compartirà les instal·lacions amb el CIFP Juníper Serra i acollirà 360 alumnes d'ESO i batxillerat.\nL'IES Inca compartirà les instal·lacions amb el CIFP Pau Casesnoves i acollirà 493 alumnes d'educació secundària obligatòria i batxillerat.


El PSPV-PSOE duu al carrer la campanya ‘No pagues doble’ en la seua última setmana | Socialistes / Socialistas de Gandia. PSPV-PSOE\nEl PSPV-PSOE duu al carrer la campanya ‘No pagues doble’ en la seua última setmana\nHomeNotíciesEl PSPV-PSOE duu al carrer la campanya ‘No pagues doble’ en la seua última setmana\nGandia, 21 de setembre. Els Socialistes de Gandia duen al carrer la seua campanya ‘No pagues doble’, en la darrera setmana per poder presentar al•legacions al rebut del fem girat pel govern del PP de Gandia. La campanya, presentada fa uns mesos, ve recollint centenars d’al•legacions dels veïns de la ciutat per evitar el segon pagament del rebut del fem, o la tornada dels diners que el PP de la ciutat ha cobrat de més als veïns.\nRegidors i membres de l’Executiva del PSPV-PSOE de la ciutat estigueren ahir amb esta campanya al mercat del Grau, i demà estaran també al mercat de Roís de Corella. Des del PSPV-PSOE han animat els ciutadans a presentar al•legacions en estos punts, o bé en el Grup Municipal Socialista, de la planta baixa de l’Ajuntament, o a la Casa del Poble (C/ Abat Solà, 81). L’últim dia per poder al•legar és el proper 1 d’octubre.\nEl regidor del Grup Municipal Socialista en l’Ajuntament de Gandia, Vicent Mascarell, ha recordat que esta campanya pretén “evitar que els veïns de Gandia no paguen doble amb esta decisió injusta de l’alcalde i del govern del PP, que va prometre més treball i menys impostos”.