Si els genomes d'una espècie poliploide provenen de la mateixa espècie ancentral, es diu que és autopoliploide o autoploide; si provenen de dues espècies ancestrals diferents es diu que és al·lopoliploide o al·loploide. Depenent del nombre de jocs cromosòmics complets que posseeix l'espècie rep el nom de triploide (3X), tetraploide (4X), pentaploide (5X), hexaploide (6X) i així successivament, essent X el nombre monoploide, no s'ha de confondre amb el nombre haploide.\nLa poliploïdia ocorre amb freqüència a la natura, si bé és més freqüent en plantes i algues que en animals i fongs. En plantes, la poliploïdia es troba molt estesa dins les angiospermes (aproximadament un 30% de les espècies són al·lopoliploides) i sembla estar relacionada amb la latitud geogràfica. Generalment en plantes poliploides es dóna el fenotip gigas, és a dir que es produeix un augment de la mida en els individus poliploides, ja que aquests tenen més cèl·lules que els individus diploides. En animals, el fenotip gigas no es dóna com a tal, ja que l'augment de mida que es presenta en alguns grups d'insectes crustacis i alguns amfibis i peixos poliploides és degut a l'augment del volum cel·lular però no del nombre de cèl·lules, essent aquest darrer el mateix en individus diploides i poliploides.\nTipus de poliploïdiaModifica\nPoliploïdia en la naturaModifica\nSegons White (1951), els insectes i crustacis partenogenètics presenten races i espècies poliploides. S'han estudiat moltes sèries poliploides, i s'ha trobat una estreta relació amb la partenoènesi: Artemia salina, Trichiniscus elizabethae, Solenobio triguetrella, Oetiorrhycus sp., etc..\nEl comportament meiòtic dels al·lopoliploides està principalment influenciada per l'afinitat existent entre els genomes de les espècies parentals que el componen.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Poliploïdia&oldid=24591571»\nDarrera modificació: 22 ago 2020 a les 17:25\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 22 ago 2020 a les 17:25.


La foto de Sara Carbonero per rebre l'estiu amb què tots li diuen el mateix\nBarcelona. Dilluns, 21 de Juny 2021. 18:37\nJa és oficial. Després de molt temps esperant el moment, per fi podem dir que ha arribat l'estiu. Ho ha fet dilluns 21 de juny. Una data que molts famosos, i no famosos, han celebrat. Entre ells, la periodista esportiva Sara Carbonero. A través del seu compte d'Instagram, on és molt activa, la que fos dona d'Iker Casillas ha sorprès amb una captura en la qual els comentaris no paren d'acumular-se els uns sobre els altres. Tots li diuen el mateix. Encara no l'has vist? La tenim.\n"Welcome summer", que es tradueix a "Benvingut estiu". Aquest ha estat el missatge de dues paraules en anglès, juntament amb l'emoticona d'un sol, que l'ara locutora a l'emissora de ràdio Marca ha compartit al món viral quan faltaven pocs minuts per a les sis de la tarda. Mirant a càmera, afavorida com sempre, de braços plegats com si s'abracés a ella mateixa i el cabell solt. D'aquesta guisa apareix l'íntima amiga d'Isabel Jiménez, presentadora de les notícies a Telecinco. "L'estiu que esperem" i "Ganes de tu" són algunes de les etiquetes que escriu la comunicadora de Castella-La Mancha. La foto de la que parlem és la següent:\n"Bellesa", "Guapíssima", "Guapa", "La més guapa", "Preciosa" o "La dona més guapa" són alguns dels moltíssims comentaris, tots en la mateixa línia, que es poden llegir a la publicació més recent que Sara Carbonero, molt afavorida amb un vestit negre i un barret de palla, ha compartit en el seu compte d'Instagram, on acumula més de 3 milions de seguidors. Un retrat que arriba poc després de fer oficial que es troba immersa en nous projectes. Això sí, no ha especificat quins són. Un estiu que podria servir perquè ella i el seu ex, Iker Casillas, es reconciliïn després de fer oficial el seu divorci el març del 2020 a través d'un comunicat. Doncs fa relativament pocs dies els dos van ser enxampats per la premsa mentre visitaven el nou pis del que fos porter del Reial Madrid. Nou comunicat a la vista?\nXarxes La impossible foto de Sara Carbonero que embogeix els seus seguidors Arnau Vila


IB3 | Maó autoritza les primeres obres a l’Illa del Rei\nPortada > societat > Maó autoritza les primeres obres a l’Illa del Rei\nAtorga la llicència a la fundació que gestiona l'illot perquè el pugui dotar dels serveis i les infraestructures que necessita\nL’Ajuntament de Maó ha concedit la llicència d’obres necessària per dotar l’Illa del Rei dels serveis bàsics inclosos al seu Pla Especial. Del milió i mig d’inversió previst en els propers 4 anys, s’han autoritzat executar els primers 292.500 euros. Actuacions d’enllumenat, sanejament, generació d’aigua calenta, connexió energètica i de telecomunicacions…serveis essencials perquè després la Fundació de l’Hospital de l’Illa del Rei, constituida a partir del voluntariat que durant anys d’altruisme ha aconseguit recuperar l’illot, pugui executar el seu projecte.\nL’obra més esperada, com es sap, serà la creació d’un centre d’interpretació del port de Maó i la transformació de les dependències principals i de l’edifici Langària perquè acolleixin una sala d’art de la prestigiosa galeria Hauser & Wirth.\nL’altre illot d’ús públic, el del Llatzeret, també està ultimant el seu pla director, que el Consell ha confiat per 47.000 euros a un gabinet d’arquitectes i juristes menorquins. La dotzena d’edificis existents es dedicaran a la investigació, la cultura i el turisme, incloses ofertes d’allotjament i restauració.


Sant Esteve de Palautordera » Serveis mínims i essencials de l’Ajuntament de Sant Esteve de Palautordera\nServeis mínims i essencials de l’Ajuntament de Sant Esteve de Palautordera\ncoronavirus, decret d'alcaldía, serveis mínims\nL’Ajuntament de Sant Esteve de Palautordera ha reduït el serveis d’aquest Consistori al màxim adaptant-los al Reial Decret Llei 10/2020, establint que el personal que sigui possible porti a terme teletreball.\nEs mantenen els serveis mínims per tal de donar la màxima atenció als santestebencs i santestebenques, concretament en:\n– Oficina d’atenció al ciutadà, a través del correu electrònic oac@santestevedepalautordera.cat i el telèfon 938480082 de dilluns a divendres de 9 a 14 hores. La seu electrònica és oberta els 365 dies a l’any 24 hores.\n– Brigada municipal, per tal de garantir els serveis de recollida de brossa, neteja dels carrers i manteniment de la salubritat, atenent a aquelles necessitats que puguin anar sorgint.\n– Vigilants municipals, que desenvoluparan la seva tasca sense cap tipus d’afectació, fent possible una atenció personalització i directe als ciutadans.\nRecordem que els serveis de recollida de residus (Consorci de Residus del Vallès Oriental), seveis socials (Consell Comarcal) i el subministrament d’aigüa (Aigües Vallflorida), també són serveis essencials.


La preinscripció universitària no inclou 6 dels nous graus oficials anunciats - Blog d'UNportal\nL'Escola Politècnica Superior de la UdG impartirà Enginyeria Biomèdica.\nTècniques de Radiologia i Radioteràpia (UB), Paisatgisme (UPC), Estudis de Gènere (UAB), Història, Política i Economia (UAB), Urban Sciences (ESCI-UPF) i Disseny Digital i Tecnologies Creatives (UdL) no han aconseguit ser homologats.\nL’oferta de graus oficials inclosos a la preinscripció universitària per al curs 2018-2019 que va publicar ahir la Secretaria d’Universitats, referida a les 7 universitats públiques i a la UVic-UCC, que també participa d’aquest procés, inclou 27 nous títols homologats, 21 dels quals a preu públic.\nEntre aquests últims hi ha quatre nous graus de 3 anys, Gestió de Ciutats Intel·ligents i Sostenibles de l’Autònoma (UAB), Tècniques de Bioprocessos Alimentaris de la Rovira i Virgili de Tarragona (URV), Tècniques de Desenvolupament d’Aplicacions Web i Mòbils, també de la URV, i Tècniques d’Interacció Digital i Computació de la Universitat de Lleida (UdL), que preveu impartir aquesta titulació al campus d’Igualada. Fins ara els únics estudis curts que s’impartien a les universitats catalanes a preu públic eren els de Global Studies, que programa la Pompeu Fabra (UPF).\nTot i que la xifra de graus curts a preu públic, en comparació amb el curs 2017-2018, és quintuplicarà, l’oferta d’estudis de 180 ECTS per al curs vinent ha quedat aigualida a última hora després que els anunciats títols de Paisatgisme de la Politècnica (UPC), Estudis de Genère (UAB), Història, Política i Economia, també de la UAB, i Disseny Digital i Tecnologies Creatives de la UdL no hagin aconseguit completar els tràmits per a la seva homologació. Un cinquè grau de 3 anys, aquest a preu privat, Urban Sciences, que proposava ESCI, un centre adscrit a la UPF, tampoc figura a l’oferta.\nTítols propis de la UAB\nTot i així, els dos títols curts de la UAB, Estudis de Gènere, i Història, Política i Economia, s’impartiran com a títols propis no homologats, a l’espera que el curs 2019-2020 puguin programar-se com a titulacions oficials. La UAB ja va adoptar aquesta estratègia l’any passat amb els estudis de Gestió de Ciutats Intel·ligents i Sostenibles, que de cara al curs vinent s’oferiran com a grau oficial.\nA la relació de baixes d’última hora s’afegeix un grau innovador de 4 anys que havia proposat el campus Clínic de la Universitat de Barcelona (UB), Tècniques de Radiologia i Radioteràpia, que ha trobat més dificultats de les esperades per aconseguir l’aprovació definitiva.\nNoves titulacions de la UPC\nA més del grau de Gestió de Ciutats intel·ligents esmentat, la UAB incorpora sis nous graus per al curs vinent, dos dels quals vinculats amb la gestió i enginyeria de dades, mentre que la UPC n’estrena cinc més: a banda de tres reformulacions d’estudis ja existents, impartirà Ciències i Tecnologies del Mar i Tecnologies Industrials i Anàlisi Econòmica, en anglès i de forma conjunta amb la UPF.\nA l’oferta s’afegeixen dues noves enginyeries en Organització Industrial, una al Tecnocampus de Mataró, adscrit a la UPF, i l’altra, en Organització Industrial i Logística, al campus d’Igualada de la UdL. Per la seva banda, la Universitat de Girona programarà per primer cop Enginyeria Biomèdica.\nNovetats en l’àmbit de la Comunicació\nEn l’àmbit de les universitats privades que no participen en la preinscripció oficial, que es va iniciar ahir i finalitzarà el pròxim 2 de juliol, Blanquerna (Universitat Ramon Llull) oferirà un nou grau en anglès en el terreny de la comunicació, Global Communication Management.


de setembre 2012 | Pau Miserachs\nSense por a la majoria silenciosa\nAra, enemics de la recuperació econòmica\nTan sols immigrants, no delinqüents\nQuinze abocadors il·legals a l'Empordà\nPèrdues de joc deduïbles i Catalunya, a pagar\nNo som un país mesell\nDesnonats pels deutors, camí cap a la llibertat\nRei no infalible, s'extralimita i pren partit\nFederalisme per a dissimular una descentralització...\nEstat propi, error històric?\nEl galliner s'esvalota\nEl federalisme com a temptació\nEsforç equivalent, diàleg i equitat\nEns volen febles i dividits\nLa política de sempre\nLa Constitució, contra Catalunya\nEls silencis insolidaris dels mitjans\nAntieuropeísme com a feixisme encobert\nÉs cristià, el diable?\nEstat propi, per a fer què?\nNi pau ni treva per al diner públic\nby Pau Miserachs / diumenge, 30 de setembre de 2012 / Posted in castellà, català, realitat plural\nÉs el darrer argument que han llançat, a més de dir que amb la independència Catalunya faria fallida immediatament, contràriament al que diuen molts economistes en el sentit que Catalunya, sense el pes del deute espanyol i amb plena sobirania fiscal, és econòmicament factible. Doncs recuperaria la capacitat recaptadora i a un empresariat alliberat que augmentaria els pagaments a la Hisenda pròpia i generaria riquesa perquè el país pogués funcionar amb normalitat. Perquè cada dia som més els qui creiem en el dret de Catalunya a ser Catalunya, i La Vanguardia reconeix avui, en enquestes que publica, que ja som més del 55 per cent. Ara, ens diuen des de Madrid que hi ha una majoria a Catalunya que no surt al carrer a manifestar-se, que no és independentista, que no vol un estat propi, que no vol patir la incertesa de si cobrarà o no la ja minvada pensió de jubilació o la de viduïtat. Els socialistes ens diuen que ells no són independentistes i que són partidaris d'un federalisme. No cal anar gaire lluny, doncs; si bé parlen d'autogovern, per a ells el federalisme ja es troba en l’Estat autonòmic actual. Proposen revisar la Constitució, segurament pel tema de les competències. Però cada vegada que han tocat aquest tema Catalunya ha sortit perdent. Millor que no segueixin per aquest camí. El dia 25 de novembre votarà una part molt considerable d'aquesta majoria silenciosa que diuen els unionistes. Pot ser que s'emportin la gran sorpresa, en català i en castellà; Catalunya, el poble, vol la llibertat i que ens tornin el que és nostre. A qui ha de fer por la majoria silenciosa és als escandalosos i autoritaris representants de l'anticatalanisme que llancen a diari tota mena d'amenaces contra el poble de Catalunya, sense parar-se a pensar que Catalunya és una realitat social plural i ben diversa. Si volen que tot Catalunya surti al carrer demanant l'Estat propi, que ens ho demanin com a prova i el poble farà el gran acte. Però al dia següent que no ens vinguin amb més bajanades. El camí ja no té retorn. La paciència dels catalans té un límit que els espanyols han esgotat.\nby Pau Miserachs / / Posted in abisme, enemics, totalitarisme\nVolem trencar Espanya, som els enemics de la recuperació econòmica i anem de cap a l'abisme. Portarem el poble a la misèria, amenacen amb que les empreses marxaran. La consulta catalana, sigui la que sigui, serà il·legal i el Govern espanyol la farà prohibir. El front de la guerra freda és obert. Inimaginable tanta manca de diàleg, tanta tossuderia en voler imposar-nos el règim espanyol com sigui. L'autoritarisme es veu d'una hora lluny. El PP surt de l'armari com el que és, els hereus del franquisme. Ells han destruït les possibilitats de la Constitució i no ho volen reconèixer. La Constitució és morta i ja no serveix. Per al Govern, la solució és carregar d'impostos i retallades el poble, en comptes de tancar els bancs dolents i amb pèrdues. Segueixen una política d’escanyar treballadors i empreses per a pagar el deute, més el cost de l'exèrcit, més els alts càrrecs, més la monarquia, i més i més. Al Govern espanyol li convé trobar enemics i ja els té. Hannah Arendt deia que aquesta manera de governar és el símbol del totalitarisme. Que vagi en compte Europa si el totalitarisme s'instal·la al poder a Espanya. Alemanya ja va tenir una experiència sagnant.\nby Pau Miserachs / dissabte, 29 de setembre de 2012 / Posted in delinqüència, globalització, immigració, violència\nJa som en temps electoral i ara els immigrants sense papers seran considerats com a presumptes delinqüents per una part de la classe política. Ja hi estem acostumats a aquesta mena de coses. És veritat que molts robatoris i atracaments a la sortida dels bancs, a gent gran en plena via pública i als turistes en plena plaça de la Sagrada Família són fets per gent magrebí i llatina. És veritat que part dels robatoris de coure i cablejat de les estacions fotovoltaiques o de les finques de l'Eixample i a la plaça de la Sagrada Família és feina de gent dels països de l'est europeu. És veritat que una nova delinqüència apareix amb bandes llatines. És veritat que la violència es globalitza i ja no té un color ni una raça determinada. No tot és cosa de nazis. Però els immigrants que volen treballar i integrar-se en la terra que els acull no són delinqüents per naturalesa. Necessiten immersió, cooperació, formació, assistència, papers per a ser persones. Moltes coses hauran de canviar si volem que la societat no degeneri en el que ja tenim.\nby Pau Miserachs / / Posted in diversitat, minories, poble cremat, pobresa\nDesprés dels incendis d'aquest estiu a la frontera amb França, s'han descobert quinze abocadors clandestins, veritables amagatalls de deixalles. No se n’ha tornat a parlar. També es va dir que els incendis van ser provocats. Acabes de deixar la ciutat de Figueres, camí de la frontera, o Agullana i La Vajol, quan, passats uns quilòmetres, encara es veuen les terres ennegrides a una banda i l'altra de l'autopista, camí de França o entrant a Catalunya. És la imatge d'un poble cremat, la terra cremada, amb la foscor pròpia de les tragèdies. La terra i els arbres cremats són com la negra nit, nit de plors sense lluna, nit de mals auguris. Anem en compte: que no vulguin convertir Catalunya en un abocador del que no vol Espanya. Treballem per a què Catalunya sigui una terra plena i no una terra cremada pels odis, la discriminació, la manca de respecte a les minories, la negació de la diversitat, la pobresa creixent d'una bona part de la societat catalana. Treballem per a reconstruir l'economia dels catalans, la societat lliure del sol i l'esperança, l'oasi català.\nby Pau Miserachs / divendres, 28 de setembre de 2012 / Posted in boicot, guerra freda, llibertat possible, mentides\nLa gran notícia no és que el Govern espanyol estigui estirant el temps per a demanar el rescat provant de reduir el deute fent més retallades. Però no les essencials, que queden al calaix. Ara, a més, resulta que les pèrdues de joc en casinos o per apostes fetes a internet són deduïbles. El joc permet no pagar impostos, cosa que ja anirà bé als casinos de nova generació que es volen crear a territori espanyol. La inversió improductiva es prioritza i rep avantatges fiscals. Mentrestant, Catalunya, com deia el president Artur Mas, amb un 16 per cent de la població d'Espanya en el seu territori, paga el 19 per cent de la recepta fiscal que recull l'Estat espanyol per l'Impost de la Renda de les Persones Físiques i el 43 per cent de l'impost sobre el patrimoni recaptat a tot l'Estat, doncs a Madrid, Balears i València no es paga; l’asfíxia i la guerra freda contra Catalunya segueixen a tot ritme. Mentides que van sembrant intranquil·litat en els empresaris. La pèrdua de mercats espanta en aquests moments i Espanya juga fort amb el boicot i la marginació, la suspensió d'obres públiques a Catalunya; amb lliurar-nos els diners que ens deuen amb comptagotes i, a sobre, amb anar-nos recordant que volem marxar i no parem de demanar. Però, tot i així, Catalunya ha donat el gran pas cap a la via de llibertat possible i ben entesa pel poble. Cal no fer cas de les pressions, mentides, enganys i fraus que ens plantejaran per a desanimar a la gent i espantar als avis. Però si acaben mancant diners per a pagar pensions que no dubtin que se'ls han menjat a Madrid per a pagar deute. La culpa no serà de Catalunya ni de les autonomies.\nby Pau Miserachs / dimecres, 26 de setembre de 2012 / Posted in eleccions, Estat propi, opinió\nSemblava que les desqualificacions dels polítics de Madrid i rodalies havien acabat, quan tornen a estrènyer el cinturó de la política de la por, servint-se de polítics catalans que es troben vinculats a partits espanyols. Dóna la sensació de que volem menjar llagosta i ens serviran en canvi un llamàntol petitó. Ara, s'han convocat eleccions, sense haver canviat la llei electoral i sense haver canviat el sistema d'elecció de candidats per a les llistes electorals, per a saber quina força té cada agrupació política i, d'alguna manera, el que pensa el poble de Catalunya en l'horitzó de la llibertat i la transició nacional cap a un estat propi. Jo hauria preferit una formulació diferent: que el poble fes la tria entre unionistes i independentistes. És l'hora de triar, no de tornar a esmicolar la política catalana i desprès recompondre-la en funció de la força electoral rebuda. Però és el camí triat. Pot ser que sigui el més prudent, doncs els partits espanyols, tot i que portaran les eleccions al Tribunal Constitucional espanyol demanant la nul·litat jurídica de la contesa electoral, tindran totes les oportunitats d'una democràcia per a fer sentir la seva opinió contrària a l'Estat propi i la bondat de la dependència d'Espanya. Que senzill hauria estat proclamar la independència aprofitant el ple del Parlament d'aquests dies!, doncs els partits catalans tenen majoria parlamentària suficient. Esperem que entre unes coses i les altres no ens quedem sense un estat social, doncs sembla que anem per aquest camí, retallada rere retallada. El president Artur Mas ha dit, però, que no som un país mesell. Ara, cal treure el veritable sentit d'aquesta afirmació.\nby Pau Miserachs / dijous, 20 de setembre de 2012 / Posted in autodeterminació, independència, lliure comerç\nNo calia anar a Madrid per què li diguessin al president Mas que de pactes, res de res. El bateig de foc en plena guerra freda entre Espanya i Catalunya no és per a deixar anar un “no ha passat res”. Ha passat, i molt. Espanya ha enterrat, per veu del seu president del Govern, l'Espanya autonòmica. Negant-se a dialogar, avançant ahir, a darrera hora en ple partit del Barça, que no hi hauria pacte fiscal: han creat més desafectes al règim espanyol que mai. Ho esperàvem com ha passat. El president Artur Mas ha complert amb les formes, amb elegància i educació. La incorrecció ve de la part dels que ens diuen, dràsticament, que Europa ens desterrarà per sempre si ens declarem independents, que abandonem les barricades, que no fem bogeries, que ens estiguem quietets i un llarg etcètera d'afirmacions i dites que no s'entenen. Quan parlen de desterrament de Catalunya, ens diuen que ignoren que hi ha més organitzacions a Europa que la UE, que practiquen el lliure comerç i la circulació de béns i capitals amb la UE; com Suïssa, per dir-ne un de conegut, que també hi ha la Commonwealth, que no necessitem posar fronteres als espanyols i als seus productes. Per les manifestacions de Mariano Rajoy, es veu que a Espanya els polítics espanyols tan sols veuen una lectura restrictiva de la Constitució i ignoren la ratificació del dret d'autodeterminació com a article 1 del Tractat dels Pactes Civils i Polítics de Nova York, de 1966, feta per l'Estat espanyol l'any 1977 i publicada al BOE del 30 d'abril de 1977. D'acord amb la Constitució, que integra en el dret intern els tractats internacionals ratificats per l'Estat espanyol i també els drets humans, Catalunya té perfecte dret a exigir aquest dret. Catalunya també té dret a proclamar la seva independència, digui el que digui el Govern de Madrid, si la voluntat dels catalans en aquest sentit és majoritària. Ens tracten com una colònia, com un país sotmès, reduïts a província sense cap poder i sense història, sense esperit i sense dret, sense llengua pròpia, sense cultura, sense ciència. I, a més, encara ens tracten al president de totalitari. Per què no es pregunten què son ells?. Per a Espanya, el problema és que marxem; ells saben que perdran capacitat econòmica, part del PIB i de les rendes dels espanyols. Però és una realitat que hauran d'afrontar. No han fet cas de les recomanacions que els feia el senyor Almunia des de la Comissió Europea. Es creuen que aixecant el bastó de comandament ja és suficient per a fer abaixar el cap als catalans.\nby Pau Miserachs / dimecres, 19 de setembre de 2012 / Posted in Constitució difunta, crèdit, desafectes, Rei no infalible\nEl Rei d'Espanya no dirà de nou “ho sento, m’he equivocat”. Pot ser que digui en privat que ha dit el que no havia dir. L'home que va dir, abans de ser rei, fa bastants anys, que Franco va ser un home decisiu per a Espanya per treure’ns de la Segona Guerra Mundial i que li tenia afecte i admiració, ara ens surt parlant de la vel·leïtat catalanista, com si el que ha fet el poble català l'Onze de Setembre no fos més que una criaturada, un esvalotament infantil. Ha dit que ell està per la unitat d'Espanya i punt, s'ha acabat. El cap de l'Estat que té la missió de no governar s'ha arrenglerat contra Catalunya una vegada més, com tots els Borbons. Ha parlat de la independència de Catalunya que demana el poble català com d’una quimera. Pot ser que algú li hagi dit que això de l'Estat propi és com la quimera de l’or de la pel·lícula de Xarlot. Mal consell. Algun dia, haurà de reconèixer de nou que s'ha equivocat. Els Borbons, històricament, sempre han conspirat contra Catalunya. S'ha guanyat aquesta vegada dos o tres milions més de desafectes a la seva corona. El Rei, segons la vigent Constitució, és inviolable. Però no és infalible. El poble li pot dir : “¡Señor! Nos que somos tanto como vos, pero juntos más que vos”. És molt fàcil perdre tot el crèdit davant del poble i parlar contra la llibertat col·lectiva que demana un poble al que coneix menys que Botswana i Aràbia Saudí. Amb aquest acte, el Rei acaba de declarar difunta la Constitució de 1978. Per a acabar d'espatllar les relacions d'Espanya amb Catalunya, el president del Govern espanyol, senyor Mariano Rajoy, ha dit aquest matí que del concert econòmic, Catalunya que se’n oblidi. Decididament, interpretaran la Constitució contra Catalunya, no havia de ser menys manant qui mana. Ens volen servents i amb servatge, continuar amb l'espoli fiscal i reduir el poder de Catalunya en tots els àmbits, peça per peça. El Rei, que ja té prou feina per esborrar el seu passat de fidelitat i homenatge al dictador Francisco Franco, hauria d'haver-se abstingut en aquesta qüestió. El rei Joan Carles I vincula ara la seva sort a la vida que pugui tenir aquesta Constitució que es fa servir con a instrument de lluita del Govern espanyol contra Catalunya.\nFederalisme per a dissimular una descentralització de mínims\nby Pau Miserachs / dimarts, 18 de setembre de 2012 / Posted in canviar, Estatut, federalisme, nació\nEl senyor Pérez Rubalcaba se les ha donat de federalista aquesta nit durant l'entrevista que ha concedit a diversos periodistes a RTVE. Però el seu federalisme, tot i que ha parlat d'un Senat com a cambra territorial, no podia dissimular el que passa al PSOE. Primer Montilla, abans que Maragall; primer Espanya, abans que Catalunya. No ens enganyem i que amb paraules suaus no ens vulguin fer un embolic de conceptes, idees i institucions. Parlen ara de federalisme per a dir-nos que no volen que tinguem pacte ni concert fiscal. Res d’Hisenda pròpia, res d’Estat propi, res de nació. Parlen de particularitats culturals i lingüístiques. Però cap paraula reconeixent el que és Catalunya. De fet, Pérez Rubalcaba va ser el vicepresident i abans ministre de l'Interior del president Zapatero. La seva campanya electoral no va donar cap pas per a resoldre els problemes de Catalunya. La seva candidata, la senyora Chacón, amb el que la senyora significa per a Catalunya. I que no digui el senyor Montilla que ara fa de senador i l'altre dia es mirava com sorprès al senyor Mas mentre s'explicava al Fórum Europa. El federalisme socialista no va més enllà de l'Estat de les Autonomies. Tan sols canviarien el nom. La resta seria igual, amb els mateixos problemes, amb la lluita permanent per a sotmetre als catalans als dictats del Govern de Madrid. Si no es plantegen una cosa diferent, els socialistes ho tenen malament a Catalunya. La poca gent gran que van reunir a la seva festa a Gavà no significa res electoralment i s'han d'adonar de que les coses han canviat a Catalunya i també entre els mateixos socialistes. No poden seguir predicant el mateix que fa 30 anys. No poden oblidar Catalunya i donar per bo el que ha dit el Tribunal Constitucional respecte de l'Estatut de 2006. Ara, les coses han canviat i després del dia 11 de Setembre de 2012 el discurs polític socialista hauria d'haver canviat. Els socialistes es queden endarrere. Els temps nous porten altres vents. El federalisme no es pot limitar a repetir el que diu la sentència que va posar Catalunya dempeus protestant al carrer el 10 de Juliol. Que no vulguin crear embolics i enredar la troca ni servir-se de la paraula federalisme, que no practiquen a la hora de la veritat.\nby Pau Miserachs / diumenge, 16 de setembre de 2012 / Posted in Estat propi, lliure comerç, protocol\nEns volen fer creure que Catalunya no ha d'aspirar a altra cosa que a ser una regió d'Espanya sotmesa als dictats del Govern espanyol. No es cansaran de dir que la independència és un error històric, que provocarà la fractura social. Però el que és cert és que les classes mitjanes estan desapareixent. La pobresa i la misèria arriben a tothom i ara en tindrà la culpa el nacionalisme. També ens diuen que no ens voldran a Europa, que ens quedarem fora de l'euro. Què saben ells, si no existeix un protocol sobre aquest tema de la sortida d'una nació d'un estat que ja forma part d'Europa.?. No saben que, en tot cas, hi ha una organització d'estats que practica el lliure comerç i té un acord preferencial amb Europa. Suïssa podria donar-nos lliçons de com operar sense formar part de la Unió Europea. Val més que els de Madrid no llancin afirmacions precipitades i escoltin el poble català, que no vulguin imposar una unió que s'ha trencat per l'abús i l'asfíxia de tot el que fa olor a català. El procés ja no té marxa enrere. Ni el senyor Bono ni el senyor Corbacho ni la senyora Sánchez-Camacho ni el senyor Rivera de Ciutadans poden, amb les seves proclames i brams, fer canviar el curs de la historia. Ja poden dir que el PSC i el PP votaran ‘no’ a la llibertat de Catalunya. Ja sabem des de fa temps el que pensen del poble al que demanen el vot. Però la resposta ja la tenen, també, en els sondeigs d'opinió que s'estan fent. Les sigles no diuen res a la ciutadania si no representen més que interessos de l'Estat espanyol, contrari clarament al camí de Catalunya cap a la transició nacional. L'error històric es troba en l'actitud del Parlament espanyol i del TC el dia que ens van retallar l'Estatut de 2006, van negar el caràcter nacional de Catalunya i han continuat amb l'espoli fiscal de Catalunya. Però costi el que costi ens en sortirem. Ara, estem recolzant al president Artur Mas i hem de seguir al seu costat. El president de la Generalitat no és un error històric, va ser elegit democràticament. I és que la democràcia està amb Catalunya i es practica a Catalunya. Queda per veure si els ‘barons’ dels grans partits espanyols i els mitjans de comunicació espanyols respectaran el joc o faran el joc brut que ja ha començat. Telecinco, en el programa El Gran Debate, ja s'ha endut el primer ensurt amb el sondeig que van fer ahir. La majoria de catalans els ha dit que volen ser lliures i tenir Estat propi. Llavors?. Per què no fer la consulta que proposa el president Mas?. És que no volen que espanyols i catalans siguin amics?. Tornaran a parlar de boicot respecte dels productes fabricats o comercialitzats des de Catalunya?. Què han après de la democràcia com a forma de vida i de govern en 35 anys?. Curiosament el senyor Pérez Rubalcaba, avui mateix a la Festa de la Rosa a Gavà, s'ha manifestat en nom del PSOE contra la independència de Catalunya dient que si el president Mas segueix endavant tindrà el PSOE enfront. Claríssimament, PP i PSOE van d'acord en voler mantenir la submissiò de Catalunya a España. A Déu gràcies la gent d'esquerres a Catalunya no necessita del PSOE per lluitar per la democràcia social.\nby Pau Miserachs / dissabte, 15 de setembre de 2012 / Posted in amenaces, diàleg, sobirania\nJa han començat a llençar míssils contra el projecte sobiranista de Catalunya. Diuen que fem xantatge, que els amenacem i que volem ensorrar Espanya. Que jo sàpiga, el dia 11 no varem dir res de tot això que s'inventen a la secretaria general del Partit Popular. I tampoc ho va dir el president Mas a Madrid en la seva conferència al Fórum Europa. Parlem de diàleg, de parlar, de preguntar al poble. I això s'interpreta immediatament com amenaces. Parlem de la necessitat d'Estat propi i ja parlen de separatismes, que és la paraula que més agrada als impulsius unionistes. Es neguen sistemàticament a reconèixer la nació catalana i ara es fonamenten en el Tribunal Constitucional. Jo no sé si els magistrats són conscients de que es van convertir al 2010 en metxa de guerra contra Catalunya. Ens volen quietets com a l'escola i que anem donant a Espanya tots els nostres fruits. No escolten el ‘ja n'hi ha prou’ que clamava el poble. No volen escoltar, volen que els obeïm i calladets, sense protestar. Seguiran amb l'asfixia de Catalunya i el que faci falta. Ja ha dit la senyora Sánchez-Camacho del PP català que no ens permetran fer l'Estat propi. On volen arribar amb les seves proclames esvalotades?. Cal preguntar-se on són el seny i la mesura que hauria de demostrar un govern democràtic en el dia mundial de la democràcia que celebrem avui.\nby Pau Miserachs / divendres, 14 de setembre de 2012 / Posted in autoritat moral, federalisme, greuges\nEl federalisme es troba en molts escriptors i polítics liberals i d’esquerra. El mateix partit socialista té uns principis bàsics d'ordre federal. Però és ara que apareix el federalisme en alguns dirigents del PSC. Abans, els socialistes no xisclaven quan ens retallaven competències a Madrid, quan es proposaven lleis limitadores dels drets competencials de Catalunya, en plena autonomia. Els vots en contra del que ha demanat sempre Catalunya els podem acumular i faríem una bona pila de greuges. Ja varem veure el tracte que van donar a Pasqual Maragall i el que donen al seu germà Ernest. El federalisme ara arriba tard. S'entendria per a temps com els de la República d’entre 1931 i 1938, on cada estat europeu anava per lliure o intentava dominar els altres. Ara, l'únic federalisme que valdria és el de la Unió Europea: un estat, un vot. El federalisme espanyol no és un remei recomanable com a solució d'últim recurs, seria clarament una nova edició del fracassat Estat de les Autonomies. Catalunya no té encaix a Espanya. Ho veu tothom. El Govern de Madrid ha destapat la maquinària per a fer la demolició de l'edifici català. Però se li resisteixen les bases. Ara, és el poble el que parla i és el poble el que haurà de decidir què fer i a on anar. Davant el poble català, el Govern de Madrid ha perdut tota la autoritat moral.\nby Pau Miserachs / dijous, 13 de setembre de 2012 / Posted in despesa pública, diàleg, Generalitat, pública\nEsforç equivalent per a reduir la despesa pública a l'Estat central com s'exigeix a les autonomies és el que exigeix el president Mas a Madrid aquest matí, a més de recordar que Catalunya és una nació que ve de lluny, que ja era a l'Europa del segle IX mentre Espanya encara no existia. Es demana a l'Estat espanyol que no malbarati i que no somniï amb una Espanya federal que a Espanya no vol ningú, excepte alguns catalans i alguns ciutadans d’Euskal Herria. Mas ha denunciat l'estratègia d'assetjament contra el que és Catalunya. Demana parlar civilitzadament, com és característic en una democràcia, i recorda que l'insult, el tracte degradant i el boicot no són propis d’una democràcia i corresponen a altres temps d’una Espanya que no existeix. Recorda també que la Constitució, que ara serveix per a negar-nos el caràcter nacional de Catalunya, va ser aprovada quan la Generalitat republicana ja havia estat restablerta a Catalunya. Ha dit ben clar, per a què tothom ho entengui, que Catalunya ni és una província ni som una regió com s'intenta fer passar. Encara bo que el senyor Adelson ha triat Alcorcón per a implantar la seva república personal malgrat la condemna moral del cardenal Rouco al seu projecte, que tant agrada a la presidenta de la Comunitat de Madrid, senyora Aguirre. Ens hem estalviat haver d’enderrocar l'estadi del RCD Espanyol i canviar l'Aeroport del Prat de lloc. Abans d'Alcorcón, ha demanat que li donin deu anys sense pagar impostos, no vol sindicats ni treballadors sindicats i demana que es derogui la llei antitabac per els seus xiringuitos. I no sabem què més ha demanat per a cercar inversors, que no sabem d'on sortiran ni què portaran. Tot això ens hem estalviat a Catalunya. Veurem el que es troba a Alcorcón quan els madrilenys descobreixin que Adelson no és l'equivalent del Pla Marshall. Més val que vagin veient la pel·lícula Bienvenido Mr. Marshall, per si de cas. Nosaltres, a Catalunya, seguim el programa de la transició nacional, el camí de la llibertat. No volem més que ens sotmetin a tractes i condicions de degradació de la democràcia, la vida social i el respecte als símbols del país. La marxa d'Adelson a Madrid va ser un bon presagi per a Catalunya. Era una organització clarament ultraimpositiva, destructora del diàleg, demanant condicions i avantatges inacceptables i contraris a la llei i a l'equitat.\nby Pau Miserachs / dimecres, 12 de setembre de 2012 / Posted in candiatura unitària, desprestigi, eleccions\nLa reacció freda dels polítics de Madrid i dels mitjans de comunicació espanyols no ens ha de sorprendre. Ens negaran tot el que vol i demana el poble de Catalunya. Ens amenaçaran amb una actuació inflexible en el moment del rescat de les finances de Catalunya. Haurem de convocar eleccions anticipades al Parlament de Catalunya i serà, sens dubte, el moment de la unitat, doncs el poble haurà de decidir el que vol. Prou de guirigalls i de voler marcar la diferència uns i altres. La resposta a Madrid ha de ser unitària. La unitat fa la força de Catalunya contra l'adversari. I ara l'adversari són els que es diuen constitucionalistes, partidaris de la pàtria Espanya com a única nació; unionistes, partidaris de la submissió de Catalunya a Espanya. No pararan de fer els possibles per a desarmar moralment a Catalunya, enviaran agents del CNI a generar tota mena de dificultats, a ensarronar la gent amb això que el president Rajoy qualificava d'algaravies. Però no ho seran si són proEspanya, fomentant l'unionisme. Han de fer passar Catalunya per poble ingovernable. El millor que podem fer és descobrir-los i denunciar-los, als partits unionistes, els partidaris de llençar míssils demagògics per a crear dubtes. Però callaran que el ministre d'Economia, senyor Guindos, ha dit que les prestacions socials perillen per manca de diners. Possiblement perillin les pensions dels jubilats, si les considerem prestacions socials, però per la mala gestió del Govern espanyol. De moment, la caixa se'ls va buidant dia a dia. Però s'han gastat una bona partida defensant als bancs, quan al Parlament espanyol diuen que la seva política prioritària no és salvar bancs. Faran la política de l'engany i la mentida, la falsa acusació i la guerra bruta del desprestigi per a intentar capgirar la gent de bona fe, la que no llegeix els diaris, la que encara dóna per bo el que diuen a la tele; sobretot els jubilats, que són molts a Catalunya. Intentaran també mobilitzar contra Catalunya, dient que és pel bé de Catalunya, capellans i monges, funcionaris de l'Estat a Catalunya, treballadors no nascuts a Catalunya, castellanoparlants... Seguirà la política de la por. Les pel·lícules que veurem programades a les televisions espanyoles a partir d'ara aniran en aquest sentit. Cal aprofitar el vot espantadís de les dones que no llegeixen, aprofitar la baixa cultura política. I trauran allò d’“ara convé”. S'ho faran seu. Aprofitaran la feble situació econòmica de molta gent, la por al demà. Ens faran passar per insensats. La sensatesa, ara, serà al PP, que es presentarà com l'únic partit seriós. Contra aquesta situació, unitat, doncs, i no pensem-ho tant.\nby Pau Miserachs / / Posted in contraprogramació, independència, neofranquisme, transició\nNo s’ha pres gens bé el Govern espanyol la massiva concentració de catalans de totes les ètnies i llengües d'ahir a Barcelona. Ara, els mitjans més ultres diuen que ha estat una maniobra de CiU per a encobrir o tapar “la corrupció” i “la gestió nefasta” (transcric literalment). També diuen que és un xantatge del president Mas per a treure endavant un acord fiscal. A l’informatiu d’RTVE ha estat la setena notícia, han intentat treure-li importància i reduir per als espanyols la manifestació a 600.000 persones. Els diaris espanyols ens ignoren. Val més que els espanyols no sàpiguen el que passa a Catalunya. Neofranquisme pur als mitjans d'informació espanyols i espanyolistes. Després, ha començat l'atac verbal contra els plantejaments catalans. Uns, parlant de l'Estatut sense les retallades del Constitucional; altres, d'anar cap a un Estat federal o de traspassar més competències a Catalunya. Segueix la contraposició del constitucionalisme contra el nacionalisme, converteixen la Constitució en un arma contra les pretensions de Catalunya. El PP, per veu de la presidenta del partit a Catalunya, senyora Sánchez-Camacho,ja anuncia que no vol independència per a Catalunya i que els tindrem "enfrontats". A Madrid, segueixen amb el poder absolut del PP al Parlament i exigeixen unió, segons ells per a fer front a la crisi i generar llocs de treball. Veurem les informacions d'aquesta setmana. La veritat, però, és que la contraprogramació del senyor Rajoy del dia 10, referida a Catalunya, va ser un fracàs total. Ahir, a més, el senyor Rajoy es va mostrar com a representant de l'absolutisme negacionista, negant a Catalunya el dret a decidir el seu futur. Ens tracten d’"algaravia", segons deia el president del Govern espanyol a RTVE dilluns a la nit, i ens exigeixen unió amb Espanya. Se’ns posen d'esquenes. Ara, tots els partits catalanistes voldran posar-se al davant i empènyer el president Mas. Caldria deixar assentar les coses i veure si el dia 20 el senyor Rajoy es reuneix o no amb el president Mas i es posen d'acord. Si no hi ha acord, és molt clar que comença, com ha dit el president Mas, el camí de la llibertat. Catalunya s'ha d'internacionalitzar més i més fins a convèncer a tothom de la realitat catalana i de la capacitat de Catalunya. La nova transició, vulguin o no, ha començat.\nby Pau Miserachs / dimarts, 11 de setembre de 2012 / Posted in independència, pluralitat, unitat\nJa no hem de tenir dubtes. Els catalans s'han manifestat. Massivament, hem sortit al carrer a demanar la independència. Volem que els nostres representants polítics i governants proclamin la independència. Ja n’estem tips d’haver de pagar-ho tot i de que ens diguin que no som solidaris, de que se’ns menystingui; de que ens diguin, com aquesta mateixa tarda la senyora Aguirre, a Madrid, que l'Estat de les Autonomies es va fer per a acontentar a Catalunya i al País Basc. Què en sap ella d'aquesta part de la història?. Aguirre, presidenta actual de la comunitat autònoma de Madrid, sembla no saber que l'autonomia de Catalunya va ser recuperada gràcies a un pacte polític per al retorn del president Tarradellas i el reconeixement de la Generalitat històrica. Com s'atreveixen a voler canviar la veritat històrica dient mentides?. I amb la idea de retornar competències, l'Estat central afegeix, a més, que s'ha de reformar això de les autonomies. Però Catalunya no farà cap pas endarrere. La decisió està presa i si hem de convocar noves eleccions, amb una candidatura única i unitària amb la finalitat clara de proclamar la independència, ho farem. Som capaços d'unir-nos, renunciant els dirigents de partit a voler ser el primer de la llista. La meva proposta, feta avui durant la primera presentació del meu nou llibre Democràcia potes enlaire. La llei contra el poble, és que posem com a cap de llista, amb la missió de proclamar la independència, a l'expresident Jordi Pujol. Després, ja tornarem a fer eleccions perquè la pluralitat i diversitat de forces polítiques rebi els escons que el poble els confiï, sota un Govern de concentració que negociï amb Espanya les condicions de la independència catalana. PP i PSOE es posaran en contra de la independència. Però tant s’hi val. Qui ha de parlar, és el poble. Els partits han perdut el protagonisme. Ara mana la societat civil.\nby Pau Miserachs / dilluns, 10 de setembre de 2012 / Posted in Catalunya, corrupció, llibertat, mentides\nQuan varem anar a votar la Constitució, mai no varem pensar que un dia seria esgrimida com a argument jurídic contra el dret de Catalunya a la seva llibertat. La Constitució, contra la llibertat nacional de Catalunya. Inimaginable!. Ens ho acaba de dir la secretària general del Partit Popular, senyora Dolores de Cospedal. I s'ha quedat tan ampla. És la seva divisa. Ells són constitucionalistes, nosaltres som el maligne; estem posseïts pel dimoni. La Constitució ja ens la van posar com a llosa l'any 2010, contra l'Estatut de 2006, per a negar-nos el dret a l'autodeterminació, el català com a llengua prioritària, preferent i pròpia, i per a discutir-nos el dret de Catalunya a organitzar la seva administració fiscal i a disposar dels diners que recapti, pagant a Espanya el que li correspon segons els tractes que es facin. Catalunya molesta, molesta el que és català. Sembla que Catalunya no té encaix en la Constitució i ens ho diuen 35 anys després d'haver-la votat. Ens ho podien haver dit abans i la resposta hauria estat contundent. Ara, ens conviden a la ruptura, no ens deixen altre camí que el trencament amb els governs de l'Espanya imperial, continuen sent l'Espanya dominadora que ha perdut tots els dominis. No li queda ni la Guinea Equatorial. Però no vol deixar anar Catalunya, la Catalunya que té unes classes populars disposades a lluitar pel progrés de Catalunya amb els senyorets d'empresa sortits d'ESADE, IESE i EADA. La Catalunya oberta als immigrants, que no posa dificultats als emprenedors de veritat, que no els pregunta pels fracassos passats i d'on venen. Aquest poble unit en allò més essencial que és la llibertat d'emprendre ha de donar resposta a l'insult de llançar les lleis mal interpretades d'una democràcia de transició, feta per franquistes, contra les essències de la llibertat i la democràcia. Això de que tot està lligat i ben lligat no és veritat. Catalunya es deslliga per ella mateixa de la corrupció, de l'engany, del bipartidisme, de la mentida, dels llepaculs, de l'autoritarisme o de l'afront. De l'insult permanent i la calumnia dels governants enganyats pels serveis d'informació dels seus partits que ignoren la veritat de les coses. Vinguin a Catalunya i observin amb plena llibertat. Després de veure, podran jutjar qui té raó. Veuran, també, que això del maligne, com a impulsor de la manifestació nacional per a la independència del dia 11 de Setembre, és un invent que no s'atreveix a defensar cap bisbe amb sentit de raó.\nby Pau Miserachs / / Posted in inundacions, Senegal, solidaritat\nEls mitjans públics segueixen practicant la política de la por. Força notícies sobre la guerra a Síria, els atemptats a Iraq o Afganistan. Cercarem ara guerres a l'Àfrica. La qüestió és que la gent visqui pensant en els mals de la guerra i segueixi sent dòcil com les ovelles. Ara, ens amaguen els desastres ocasionats per les inundacions a Senegal. Quina importància té ara el país del Ral·li Paris-Dakar?. Ja no serveix per a portar-hi les televisions i aprofitar la bellesa natural d'aquesta terra per a filmar espots de publicitat i donar notícies i reportatges. No sabem quanta gent ha mort. No sabem quantes cases han quedat destruïdes. No sabem quanta gent viu ara en escoles a falta de vivendes. No sabem la incidència entre la població autòctona de les malalties com el tifus, el còlera o la malària. El crit és ara SOS SENEGAL. Els mitjans públics i privats haurien d'ajudar al Senegal i promoure una campanya de recollida de fons per a ajudar el nou Govern a cobrir les despeses per a alimentar a tanta gent i obrir-los camins. El país necessita infraestructures, desguassos, clavegueram, urbanisme; a més de menjar, material escolar i sanitari. Representants diplomàtics de Senegal han obert un compte a La Caixa nº 2100 2927 91 0700002534. Ara, cal omplir-lo amb donacions voluntàries: aquell euro que ens balla a la butxaca, el que posaríem en un menú del restaurant del barri, una cervesa que sacrificarem per aquesta gent. Aquest és el sentit de la solidaritat activa. Els mitjans públics i privats haurien de col·laborar donant notícies del que passa al Senegal. Els governs, en comptes de criticar-se, haurien de pensar que Àfrica ens crida i demana ajuda, Una nova cooperació és necessària amb criteris diferents als del paternalisme actual. Parlem d'ajudar als nostres iguals. La solidaritat és, també, reconèixer la igualtat sigui quina sigui la ètnia, el color de la pell, les creences, l'idioma del poble i la cultura. La campanya és oberta. SOS SENEGAL.\nby Pau Miserachs / dissabte, 8 de setembre de 2012 / Posted in limitar drets, populisme, privilegis\nComencem a veure manifestacions de gent que diu que els terroristes tenen immunitat davant la justícia. Aquesta expressió no té ni cap ni peus quan resulta que els condemnats amb penes de privació de llibertat són a la presó i es compleix la legalitat, que és el que correspon fer a un país on es respecta l'imperi de la llei. El mateix moviment el veiem en polítics i organitzacions, tant a Espanya com a Europa, que ara es queixen d'Europa. Caps rapatanis no volen homologar l'IVA espanyol al que es paga als països europeus. No volen una Hisenda europea. No volen donar més diners a l'Estat i tampoc aclareixen com substituir aquests diners que no volen pagar. No volen comprendre que l’abans rica Espanya, l'Espanya de l'especulació, la bombolla i la corrupció, depèn del rescat financer europeu. La democràcia viu moments difícils a Espanya. Ara, a Alcorcón demanen feina al magnat americà que ha anunciat que hi farà un macrocomplex de joc, congressos i ‘entertainment’ com a Las Vegas. Però no expliquen que no vol sindicats de treballadors, que vol vacances fiscals durant deu anys o que deixin fumar arreu; és a dir, fer el que li doni la gana i imposar les lleis que li semblin al senyor. Serà, per concessió del Govern conservador de Madrid, un nou senyor feudal que, sembla, compta amb les simpaties de la presidenta de la Comunitat de Madrid i de la senyora alcaldessa del municipi de Madrid. Limitar els drets dels treballadors, que reconeixen els tractats internacionals i la mateixa Constitució espanyola, i viure dels privilegis pot arribar a ser quelcom il·legal i discriminador. Millor que els terrenys que pugui adquirir es cedeixin a la ciutat de Las Vegas i a l'Estat americà, doncs el que no pot fer aquest senyor és derogar pel seu compte la legislació del Regne d'Espanya. Els ultres s'apunten ara a tot el que sigui potenciar bandera i patriotisme de la vella Espanya. Espanya abans que Europa: comencem a escoltar-ho dels grups populistes i, a la vegada, ultres. Espanya sí, Catalunya no és un altre crit de guerra del populisme. El problema s'agreuja quan els desitjos i somnis passen a ser realitat. Veurem com ens intenta donar la volta el senyor Rajoy, el dia 20, quan el president Mas li reclami el reconeixement per part de l'Estat espanyol i del Govern central del pacte fiscal aprovat pel Parlament de Catalunya. Ens trauran, també, banderes espanyoles per a dir-nos que senyera, Govern i Parlament catalans no serveixen més que per al que ens deixen fer, i que hem de ser bons xicots i no crear més problemes ni deixar-nos dur per les temptacions del nacionalisme?.\nby Pau Miserachs / / Posted in Bíblia, culte, satanisme\nNo acabo d'entendre això de que les manifestacions les carrega el diable, segons acaba de dir la vicepresidenta del Govern espanyol, senyora Sáenz de Santamaría. Jo pensava que el diable era cosa d’Els Pastorets i que apareixia a l'escenari identificat com el ‘banyetes’, sempre vestit de vermell. Ara, resulta que el diable no se sap com va vestit ni si és humà o un invent de l'esperit, una imatge que ens passa per la ment. No sabem si el xofer que ajudarà a carregar autocars serà una imatge del diable. Ho serà, en tot cas, la presidenta de la nova Assemblea de Catalunya? És clar que per als jutges eclesiàstics de l'Edat Mitjana el diable podia prendre forma de dona. Les bruixes condemnades a Salem, per exemple, van ser inspirades sembla pel diable. Ara, ho és el catalanisme. Tant sols manca el cardenal Rouco dient que catalanisme i cerimònies satàniques són el mateix. Que encara és possible que ens puguin excomunicar de l'Església als cristians per la independència. Els monjos de Montserrat tindran feina per a convèncer a Roma i al món de que el catalanisme no és una secta satànica i de que el cristianisme combrega amb Catalunya. La Bíblia de Montserrat no pot ser ara condemnada per la Inquisició. O no serà que el satanisme i el culte al diable s'han instal·lat al poder espanyol i ataquen a Catalunya per a dissimular la seva malifeta? La pregunta queda per contestar. El diable va ser una creació del cristianisme. Però la utilització del diable en política, no. Agraïm a Déu que s'ens ha afegit el Bisbe de Solsona. Algí ha de perdonar moralment i beneir els més de dos milions de posseïts pel diable que ahir demanavem independència a Barcelona. I ara si volen, que ens enviin els homes de negre a fer el paper d'exorcistes.\nby Pau Miserachs / divendres, 7 de setembre de 2012 / Posted in drets humans, llibertats, transparència\nAquest és un dels grans temes. Catalunya té molt a prop poder decidir si ha d'exigir un Estat propi separat de l'Estat espanyol. Separació no vol dir aïllament, doncs Catalunya, com Espanya, forma part del món, d'Europa i els seus valors. Josep-Lluís Carod-Rovira ho explica avui en un article a Nació Digital: independència no vol dir aïllament. Espanya mateixa, com a Estat independent, no es troba aïllada en el món, doncs forma part de la Unió Europea i espera el rescat que li ha de proporcionar aquest bloc de països. Però la gran pregunta és al títol d'aquest treball. Volem l'Estat, no tan sols per a deixar de pagar impostos a l'Estat espanyol sinó també per a organitzar la vida dels ciutadans de Catalunya en llibertat, amb polítiques adequades als convenis internacionals sobre drets humans, amb governs orientats cap al progrés social. Amb la sola independència no n'hi ha prou. La independència per si mateixa no resol res. És un sistema democràtic, transparent i participatiu l'únic que pot tornar la confiança del poble envers els polítics, l'únic que ens pot permetre recuperar l'Estat del benestar ara perdut sota la gestió del Govern espanyol, l'únic que ens pot permetre lluitar amb eficàcia contra la corrupció.\nby Pau Miserachs / dijous, 6 de setembre de 2012 / Posted in bé comú, democràcia, obres socials\nOrganitzacions com Justícia i Pau, les obres socials de les caixes d'estalvi, la Creu Roja, Metges sense Fronteres, Medicus Mundi, Intermón Oxfam o moltes ordres religioses dedicades al servei als altres ens ensenyen que el valor de les coses no es correspon amb els preus que posen a les botigues. Les coses poden tenir un valor de rebel·lió i de resistència, com la pedra, l'aire i l'aigua. Ens ensenyen que hi ha un altre model econòmic: l'economia civil, l'economia social, l'antic bé comú. De la mateixa manera, es posen en dubte les matemàtiques quan observem que democràcia i resultats electorals no són la mateixa cosa. La base matemàtica en economia i en política no dóna solucions socials. Calen noves i lloables missions, nous plantejaments, una legislació al servei del poble i no per a conduir el poble contra els seus propis interessos, contra el bé comú de sempre.\nby Pau Miserachs / dilluns, 3 de setembre de 2012 / Posted in corrupció, diner públic, investigacions, raó\nEn altres temps, es parlava de pau i treva. Ara, de retallades per a donar diners a la banca. Ells mantenen els seus privilegis mentre la gran majoria està obligada a pagar el que s'han endut polítics corruptes. La gent ha pres consciència de que hi ha polítics que saquegen amb impunitat i el poble no vol pagar el que s'han endut els polítics corruptes. El poble té la força de la raó contra els que tenen la raó de la força. Molts es van presentar a les eleccions oferint tota mena de serveis i benestar. Ara, tan sols intenten mantenir els privilegis del càrrec, evitar les investigacions del que han fet. Volen convertir-se en inviolables contra totes les regles de la democràcia. Deu ser aquesta una de les raons per les que el Regne d'Espanya no té credibilitat. També s'ha descobert que, des de fa 36 anys, els partits són una agència de col·locació. Els millors i més ben pagats llocs de treball a l'Administració són per als endollats i recomanats. Cal tenir padrins per a aconseguir bons llocs. L'‘amistocràcia’ ha arribat també al món de les concessions i les auditories. Molt queda per a investigar. Moltes condicions haurà de posar Europa al Regne d'Espanya per a evitar que els diners que es donin en préstec de rescat no es perdin en els pous del pastís de la misericòrdia dels governants, que tenen la mà foradada quan disposen de liquiditat. Molts polítics haurien de ser inhabilitats per a disposar de diner públic.


Històries d'Herois Anònims - Enrique\nEn 2003, Enrique estava fent proves amb un regulador de busseig que ell mateix havia inventat. Cada setmana se submergia a 80 metres de profunditat per a provar-ho, fins que va decidir anar-se'n a les fires internacionals de busseig per a ensenyar el seu producte. Així va ser com va conèixer al fabricant de reguladors més important del món, Scubapro. "Du el teu invent al nostre banc de proves a Milà", compte que li va demanar aquest fabricador. Després de visitar la ciutat italiana, va tornar a Mallorca, on Enrique va decidir fabricar la seva pròpia càmera de pressió amb l'ajuda d'un amic. Però després d'un problema amb el material, aquesta va rebentar, li va provocar un traumatisme cranioencefàlic i va perdre gran quantitat de sang.\nSebastián Enrique Bendito, conegut com a Quique, és inventor, instructor de busseig i donant de components sanguinis des dels 18 anys. Ara té 57 i tan sols va faltar a la seva cita amb la donació, durant 2 o 3 anys. Conseqüència del seu greu accident i que els metges volien ser cautelosos amb la seva situació. Fins i tot van creure que no podria tornar a donar. La seva admiració pel nedador Xavi Torres, sumada a la seva tossudesa, li van empènyer a insistir fins que ho va aconseguir. "Si ell no s'ha rendit mai, com anava a fer-ho jo?", assegura l'inventor. Encara que a aquesta equació cal sumar-li una variable molt important, el seu fort compromís amb la donació.\nDe caràcter afable i rialler, està convençut que els anys com a donant de sang el van ajudar en la seva recuperació. "Els metges no es creuen que pugui fer tot el que estic fent. Primer em van donar per mort, després per vegetal i finalment van dir que encara que em recuperés de l'amnèsia, les seqüeles serien molt greus. Estic segur que la donació em va donar forces, perquè quan dones li estàs dient al teu cos que creï més glòbuls vermells. Les teves cèl·lules s'han de posar en marxa, si ho sumes a una vida sana, a la llarga notes que la teva constitució s'enforteix", explica, mentre s'assenyala on fa dos dies li van punxar per a treure-li sang. La marca és pràcticament invisible. Segons ell, perquè després de més de 190 donacions i gairebé 40 anys com a donant, el seu cos sana més ràpidament.


HostelFlash Belgrade Sèrbia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nNusiceva 3a, Stari Grad, Belgrade, Sèrbia, 11000 - Molt bona ubicació - Veure al mapa\nBarri Stari Grad Savski Venac Čukarica Vračar\nMés informació sobre HostelFlash\nTant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, HostelFlash és una elecció d'allotjament magnífica quan visiten Belgrade. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nHostelFlash també ofereix moltes instal.lacions per enriquir la seva estada a Belgrade. A l'hotel s'hi pot gaudir d'unes comoditats de primera classe com Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, recepció 24 hores, magatzem d'equipatge, servei d'habitacions, transport hotel/aeroport.\nA més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara aire condicionat, calefacció, servei de despertador, mini bar, aparell de televisió per satisfer els clients més exigents. L'hotel ofereix moltes oportunitats d'oci úniques, com massatge. Les seves instal.lacions de primera i una situació excelent fan de HostelFlash la base perfecta per a gaudir de la seva estada a Belgrade.


Ja estan disponibles les noves subvencions de la Generalitat per a l’adquisició d’empreses | Reempresa\nLa Reempresa › Informacions d’interès › Ja estan disponibles les noves subvencions de la Generalitat per a l’adquisició d’empreses\nPublish on 27-07-2017\nEnd date: 27-07-2017\nEl Consorci de Comerç, Artesania i Moda de la Generalitat de Catalunya ha publicat les subvencions al comerç 2017 en les qual s’ha previst la subvenció d’adquisicions d’empreses durant el 2017 (Programa 3: àmbit 1).\nEmpreses, físiques i jurídiques del sector del comerç, serveis, artesania o moda, que hagin realitzat una compra-venda d’activitat a l’exercici 2017.\nEs subvencionarà fins el 50% de la despesa documentada de compra-venda del negoci, amb un màxim de 3.000€ i sempre i quan la inversió mínima del projecte sigui de 2.000€. Queden excloses aquelles inversions que superin els 60.000€.\nEstà prevista l’obertura de convocatòria per a sol·licitar l’ajut a mitjans del mes de setembre fins a l’exhauriment de pressupost.\nPodeu trobar més informació sobre la subvenció aquí:


i el Castell del Remei | enciclopèdia.cat\nAspecte del Castell del Remei\nCaseria del municipi de Penelles (Noguera), al S del terme, a la plana regada pel canal d’Urgell.\nFormen el conjunt un castell i un santuari, situats a migdia de l’antic terme de Torreneral, agregat a Penelles. Ferran d’Antequera vengué la propietat a l’abadia de Poblet el 1414. Anomenada la Torre del Bisbe al segle XVI, fou adquirida a mitjan segle XIX per Ignasi de Girona i Targa; el seu fill Ignasi Girona i Agrafel la restaurà. La possessió fou industrialitzada i explotada per Joan Girona i de Vilanova. El 1982 la família Cusiné adquirí la finca als Girona, que el 2016 passà a ser propietat d’un dels fills, l’enòleg i vinicultor Tomàs Cusiné.\nDes del 1780 hi ha constància d’activitat vitivinícola a la finca, bé que l’impuls com una de les primeres zones de Catalunya en el sector no es produí fins al començament del segle XX. Perdura encara avui i forma part de la denominació d’origen Costers del Segre. Durant la Guerra Civil de 1936-39 el castell fou destinat a polvorí, que explotà el 1939. La capella, santuari de la Mare de Déu del Remei, fou decorada en 1953-55 amb pintures de Josep Obiols (Lluís Millet li dedicà la famosa Pregària a la Verge del Remei, amb lletra d’Esteve Suñol). Cap als anys trenta hi funcionà l’Escola Menagère Santa Anna per a la formació de noies de les classes benestants. El 2018 es localitzaren en una de les parcel·les de la finca restes de ceràmica i unes estructures circulars del bronze inicial (1.800-1.500 aC).


Days Inn Bastrop Bastrop (TX) Estats Units - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Fer un comentari al lloc web\nVeure tots els 11 allotjaments a Bastrop (TX).\nDays Inn Bastrop4102 Hwy 71 East, Bastrop (TX), Bastrop (TX), Estats Units, 78602 - Veure al mapaExcel·lent8,1Basada en179comentarisDays Inn BastropVeure més fotos"The room was clean and comfortable. We make five or six sho..."StephenUnited StatesVista interiorVeure més fotosVeure totes les 27 fotosVeure al mapaParticularitats que li encantaranWi-Fi gratuït en totes les habitacionsaire condicionataparcament de cotxesentrada/sortida [exprés]\nSobre l'allotjamentDescripcióEl Days Inn està situat a 1,6 km de Bastrop State Park i ofereix piscina exterior, esmorzar continental i habitacions espaioses. El centre històric de Bastrop és a només 5 minuts en cotxe.\nTotes les habitacions del Days Inn Bastrop disposen de TV per cable, internet Wi-Fi gratuït i cafetera. Les habitacions tenen aire condicionat, a més de bany privat i sala d'estar.\nEl Days Inn Bastrop ofereix servei de recepció 24 hores per a la vostra comoditat. L'hotel també ofereix diari gratuït i bugaderia.\nEl Pine Forest Golf Club és a 10 minuts en cotxe. Hi ha nombroses botigues i restaurants a prop i el centre d'Austin és a menys d'una hora en cotxe.Mostrar mésCaracterístiquesAccés a InternetWi-Fi gratuït en totes les habitacionsZones públiques amb Wi-Fi Desplaçamentaparcament de cotxes Coses a fer, maneres de relaxar-sepiscina [exterior] Àpats, begudes i refrigerimàquina venedora Serveis i comoditatsservei de bugaderiazona de fumadors Esports de terracamp de golf (a 3 km) Per als nenshabitació familiar Accésentrada/sortida [exprés]recepció [24 hores] instal.lacions per a minusvàl.lidss'admeten animals de companyia Disponible a totes les habitacionsempolles d'aigua de cortesia Mostra MenysPolítiquesEls llits supletoris depenen de l'habitació escollida. Consulti la capacitat de l'habitació individual per obtenir-ne més informació.Al reservar més de 5 habitacions, poden aplicar-se diferents condicions i suplements addicionals.Mostrar mésAvís importantCal presentar una targeta de crèdit i un document d'identitat amb fotografia vàlids durant el registre d'entrada. Les peticions especials no es poden garantir, estan subjectes a la disponibilitat durant el registre d'entrada i poden comportar suplements. Els clients han de presentar un document d’identitat amb fotografia i una targeta de crèdit durant el registre d’entrada. Les peticions especials són segons disponibilitat i poden comportar suplements.Mostrar més


Miquel Casellas El Vendrell 02-03-2019 10:49\nEl nostre carnaval consisteix en un seguit de carrosses i comparses que aquests dies omplen carrer i places de llum, colors i disfresses.\nHi ha rues com les del Vendrell que trobaran caliu en tot el seu recorregut perquè el seu trajecte no és excessivament llarg i l’hora és racional, però hi ha altres aventures com el de Cunit i el de divendres a Segur de Calafell que als pobres els tocarà passar per carrers i places amb poca expectació o buits totalment de persones per ser unes hores poc convencionals o altres factors com potser el fred o simplement es fa pesat veure masses carrosses similars pel volum de la localitat, però no passa res, els aventurers tindran els seus moments de glòria quan passin per la zona amb més concurrència.\nLa gent després de les festes de Nadal ja té ganes de sortir al carrer i gaudir d’aquesta festa popular on no hi falta, ni la llum, ni la música ni els colors ni les begudes no sempre refrescants. Hi ha propostes i combinacions per a tots els públics i totes les edats. És una que cosa que hem d’aprofitar perquè els de fora vegin aquesta versió globalitzadora de carnaval versió crítica 0.0, però amb molta gràcia i alegria que és el que vol la gent en el fons. Sitges i Vilanova ja són figues d’un altre paner.


Setembre serà el mes contra el malbaratament alimentari, a Girona | Sostenible\nLa campanya 'La manduca no caduca' que promou l'ANG amb el suport de l'Ajuntament de Girona, l'Associació d'Hosteleria de Girona, l'Associació Escudella Solidària-Cuinem Juntes, el Departament de Geografia i la Facultat de Lletres de la UdG i el Cafè Le Bistrot entre d'altres, vol fer del setembre el mes contra el malbaratament alimentari. Al llarg d'aquest mes l'entitat ecologista realitzarà diferents accions a la ciutat de Girona. Totes les activitats són gratuïtes amb inscripció prèvia.\nLa campanya s'engegarà el proper 6 de setembre a la Plaça del ‘Barco' de Santa Eugenia de Ter en el marc de la Festa Major. Durant el matí, de 9 a 12h, hi haurà un taller de cuina d'aprofitament realitzat per una cuinera experta de l'Associació Menjadors Ecològics, i un dinar popular fet amb aliments recuperats donats per diferents comerços locals. Més d'una desenda de botigues de Santa Eugènia ja han confirmat la seva disposició a fer donatius d'aliments per l'àpat. El dinar serà gratuït per tothom, a canvi -qui pugui- haurà d'aportar aliments de llarga durada (arròs, sucre, oli, etc.) que es lliuraran a Escudella Solidària-Cuinem Juntes; l'entitat que alhora es farà càrrec de cuinar. Per tal d'evitar la generació de residus, es demana a la ciutadania portar el plat i els coberts de casa.\nEl dinar solidari de 'La manduca no caduca' es repetirà el dissabte 20 a la Plaça Assumpció de Sant Narcís. L'objectiu dels dos dinars és reivindicar que es llença una gran quantitat de menjar en bon estat perquè no té sortida comercial per diferents motius, o per hàbit domèstics. Això genera grans quantitats de residus quan hi ha moltes famílies que tenen dificultats per alimentar-se. Amb els dinars recuperats es fa evident que amb una matinal de recollida d'aliments que normalment es llençarien es pot alimentar un centenar de persones.\nLa Jornada d'Aprofitament de Sant Narcís anirà acompanyada de tot un programa paral·lel de les 10h del matí a les 6 de la tarda. En primer lloc el MERCANATUS; un mercat de segona mà d'objectes obsequiats als NATUS per recaptar fons per a la defensa de la natura i el paisatge de les comarques gironines. També hi haurà activitats destinades als nens i nenes, com la construcció d'un mural amb residus d'envasos alimentaris, i l'espectacle "QUEVIURES" a càrrec de la formació DEPARRANDA, que comptarà amb jocs, música i balls, sempre envoltats de l'atmosfera de l'aprofitament alimentari. A la tarda una conferència i una tertúlia arrodoniran l'acte amb tastets de productes artesanals locals.\nLa cloenda de la campanya tindrà lloc el dia 24 de setembre amb el passi del documental TASTE DE WASTE, que es projectarà a la Facultat de Lletres de la Universitat de Girona (UdG) en el marc d'una jornada sobre el decreixement. Aquesta jornada, titulada "El decreixement, una realitat emergent" inclourà 3 ponències - Antonio Turiel, impulsor del manifest "Darrera Crida", Neus Casajoana, coautora del llibre "Hacia un nuevo modelo económico social, sostenible y estacionario" i per Anna Fernández, de SETEM i Xarxa d'Economia Solidària, que presentarà el projecte, "pam a pam" de mapeig d'experiències d'economia alternativa a Catalunya. Seguidament, hi haurà un taller d'iniciatives pel decreixement i/o economia alternativa que han sorgit darrerament a les comarques gironines i finalment el passi del documental.\nParal·lelament al desenvolupament de les jornades, l'ANG posa en marxa dos concursos sobre aprofitament alimentari.\n- Concurs de receptes d'aprofitament: Els concursants hauran de presentar receptes fetes amb aliments recuperats, on s'avaluarà entre d'altres aspectes, la capacitat de les receptes d'aprofitar aliments que d'una altra manera serien llençats a les escombraries.\n- Concurs Instagram: on els participants hauran de penjar imatges que reflecteixin l'aprofitament i/o el malbaratament alimentari.\nA banda, totes les persones, empreses i organitzacions que col·laborin amb la campanya podran participar en el sorteig d'unes recompenses per la seva bona acció, i estudiants de la UdG podran obtenir 2 crèdits de cooperació fent 50 hores de voluntariat a la campanya.\nPodeu consultar totes les activitats al blog de la campanya.També trobareu documentació sobre el malbaratament alimentari.\n'La Manduca No Caduca' és una campanya promoguda per l'Associació de Naturalistes de Girona, entitat membre de la Plataforma Aprofitem els Aliments, amb la participació de l'Ajuntament de Girona, l'Associació d'Hostaleria de Girona, Escudella Solidària-Cuinem Juntes, la Coordinadora d'ONGs Solidàries, el Departament de Geografia i la Facultat de Lletres de la UdG, el Cafè Le Bristot, Setem, La Xarxa d'Economia Solidaria, García de Pou, les associacions veïnals de Santa Eugènia i de Sant Narcís, les associacions de comerciants del Mercat del Lleó, de Santa Eugènia i de Sant Narcís, El Club Cerveser Can Navarra, Formatges La Balda i Ratafia Volcànica.\nImatge: Presentació de la campanya\nmanduca-no-caduca.jpg 10.5 KB


El darrer salt | SOMNI TURQUESA\nTancà la porta amb totes les seves forces. Rere seu quedava una història morta, una història que mai no havia hagut de néixer. I donant l’esquena sense mirar enrere, no fos que es convertís en una estàtua de sal, fugí cap endavant, alliberada per fi del compromís per no ser feliç. Aquella havia estat una relació alimentada per una destrucció bilateral i ara ja no quedaven ni les cendres ni els lligams masoquistes que els havien encadenat massa temps.\nAquell era el seu moment. Sortí d’aquell edifici gris rosegat pel temps. El sol il•luminà encara més la seva cara. Només s’havia endut unes claus. Premé el comandament a distància i quatre llums d’un cotxe aparcat s’encengueren i s’apagaren. Hi muntà i l’arrancà. Automàticament sonà una música estrident que la penetrà tots els sentits. Se sentia lliure, se sentia feliç. Començà a ballar mentre conduïa. Encetava el seu bagatge amb un destí incert. Tant se val on aniria. L’important és que marxava. I xino-xano anà conduint, tot fent quilòmetres i quilòmetres, recorrent carreteres laberíntiques amb paisatges variats i multicolors. La seva vida tot just naixia.\nUns cops forts la despertaren d’aquell somni, d’aquell malson. S’havia quedat adormida sobre el volant. El cotxe estava aparcat a un costat de la carretera, vora un barranc. Era un lloc solitari. Pel retrovisor va veure un cotxe de policia aturat rere el seu. Tornà a sentir uns cops, aquesta vegada pogué localitzar d’on venien. Un policia colpejava la finestra tot dient-li quelcom que no acabava d’entendre. Baixà la finestreta i sentí com li deia:\n– Senyoreta, que fa aquí aturada? No veu que està en plena corba? És molt perillós sort que aquest és un paratge solitari i no hi corre gaire gent.\n– Mmmmm… No sé on sóc. No sé què m’ha passat. Vaig començar a conduir i a conduir i no recordo més que les ratlles pintades entre rail i rail…\n– La veig una mica desorientada. Necessita que l’acompanyi al poble més proper?\n– No, no, gràcies. Haig d’enllestir un tema que tinc pendent.\nEl policia, tot acomiadant-se, marxà un cop dins el seu cotxe i s’allunyà formant un punt petit i finalment invisible a l’horitzó.\nJa en tenia prou de tot plegat. El somni li havia deixat un regust de boca a podrit. La por començava a recórrer tot el seu cos clavant-se en el cervell amb una sola idea: llibertat.\nVolia ser lliure i sabia que mai no ho seria viva. Aquell maleït ésser menyspreable la seguiria allà on fos, costés el que li costés…\nEra una partida, una partida que mai no guanyaria a no ser que jugués l’última carta de la seva vida. Arrencà el cotxe, accelerà i sense girar el volant seguir recte saltant cap a un infinit ple de temps, en un espai en què mai no la trobaria.\nEra el final d’una vida. Era el començament d’una altra. La fi de l’agonia, un salt a la llibertat.\n2 Respostes to “El darrer salt”\nCarolina, em recorda la peli de Telma i Louisse, és una narració al més pur estil “movie road”.\nQuan ens sentim acorralats, de vegades se’ns desperta l’instint de la supervivència de la dignitat, per allò que diuen més val morir dret que viure agenollat…\nCrec que sempre ens hem comprès mutuament, això és l’amistat…\nJordi Macià said this on\tAbril 8, 2011 a 8:47 pm | Respon\nInteresant historia només faltaria de fons la música del disc NEBRASKA de Bruce Springsteen.\nManel Rodriguez Sempere said this on\tAbril 8, 2011 a 11:40 pm | Respon


L'home darrere del famós catàleg dels objectes M\nAstronomia i astrofísica01/07/2020Salvador José Ribas Rubio\nEl dia 26 de juny es van complir 290 anys del naixement de l’astrònom francès Charles Messier. Molt sovint, hi ha científics que acaben estant molt vinculats a un resultat, a una descoberta o un desenvolupament científic que van dur a terme, encara que aquest no fos el seu objectiu principal. Aquest és el cas de l’incansable observador i cercador de cometes, Charles Messier.\nMessier va introduir-se en el món de l’astronomia per les seves grans habilitats com a dibuixant, i no pas pels seus coneixements científics ja que en aquella època prèvia a l’astronomia amb càmeres, l’observació visual i el dibuix eren eines fonamentals d’aquesta ciència. Si bé els seus coneixements podien ser inicialment limitats, el seu entusiasme i passió per la feina, combinat amb una habilitat i metodologia de treball extraordinàriament precisa el van fer destacar en l’observació amb telescopi.\nEl treball més destacat de Charles Messier és un catàleg astronòmic de 110 objectes que, tot i que oficialment tenia el nom de Catalogue des Nébuleuses et des amas d’Étoiles, que l’on découvre parmi les Étoiles fixes sur l’horizon de Paris, ha passat a la història com el catàleg Messier i és el que fa que els objectes difosos més destacats al cel tinguin com a codi la lletra M de Messier seguida d’un número entre l'1 i el 110.\nPerò Messier no volia fer un catàleg de nebuloses i cúmuls, sinó que la seva obsessió era la cerca de cometes i l’estiu de l’any 1758 era la data prevista de la reaparició del cometa Halley, si els càlculs fets 50 anys abans per Edmund Halley eren bons. Així que Messier es va posar a la cerca i a la primera nit va estar analitzant un objecte que va resultar ser el romanent d’una supernova a Taure observada pels xinesos l’any 1054, que ara anomenem M1-Nebulosa del Cranc.\nAixí doncs, Messier va anar topant amb objectes difosos que podien semblar cometes i amb la finalitat que altres observadors no es trobessin amb el mateix problema, va anar compilant els més brillants fins a un catàleg de 103 objectes, amb l’ajut de Pierre Méchain. Els 7 restants es van afegir a posteriori a partir de les anotacions que havia deixat Charles Messier. Entre els 110 hi ha objectes com les Plèiades (M45) o la galàxia d’Andròmeda (M31) que són visibles a simple vista, o la fotogènica Gran Nebulosa d’Orió (M42).\nEl catàleg Messier sempre ha estat un recull d’objectes molt estimulant per a la comunitat astronòmica. Per exemple, al cèlebre William Herschel i el seu fill John els va motivar a inicis del segle XIX per catalogar milers d’objectes que acabarien formant el New General Catalogue publicat per J.L.E. Dreyer cap al 1880. En l’àmbit amateur, cada any s’organitza al voltant del mes de març, la marató Messier, ja que en certes nits de l’any es poden observar tots els 110 objectes en una sola nit, tot un repte.\nNota: Una versió inicial d'aquest article va ser publicada al suplement "Lectura" del diari Segre (21 de juny de 2020): https://www.segre.com/noticies/lectura/seccions/univers/2020/06/21/charles_messier_108969_2626.html


EL RACÓ NATURAL: d’agost 2010\nEl conte de les set bruixetes\nHi havia una vegada set bruixetes escampades pel món. Cadascuna tenia un anhel, un desig i un sentiment. Amb aquests ingredients fabricaven pocions màgiques que no sempre els funcionava però les ajudava a volar cada dia una mica més amunt.\nUn dia, una de les bruixetes va decidir buscar un lloc màgic on reunir-se amb les altres per reforçar aquests anhels, desitjos i sentiments i construir quelcom més profunt. D'aquesta manera, es van trobar totes set en un paratge ple de llum i durant tres dies van riure, plorar, cantar, ballar, parlar, es van abraçar, es van consolar, es van sincerar i es van estimar com mai ho havien fet abans. I una tarda, a la caiguda del sol, en el bosc màgic, es van agafar de les mans, van tancar els ulls i van somriure. A partir d'aquell dia, ja no van sentir-se mai més soles.\nDes de llavors, encara que estiguin a mil quilòmetres de distància, amb els seus anhels, els seus desitjos i els seus sentiments segueixen fabricant pocions màgiques que ara sí funcionen, i brillen amb la força de la Dona Salvatge.\nI si et fixes bé, en les nits de lluna plena, les libèlules volen de nit, se sent cantar l'aire, riure els arbres, la lluna té un posat serè i les flors, les més petites, desprenen aromes dolces de colors.\nHi havia una vegada set bruixetes: la de la mirada serena, la de la veu cristallina, la de les mans de llum, la guaridora de l'esperit, la de l'alegria fresca, la de la clarividència i la dels mil colors. Totes set ara són una.\nLes petjades que queden dins del cor, aquestes d'amistats sinceres, són les que ajuden a tancar les ferides que porta el camí de la vida.\nPublicat per El Racó Natural a 11:12:00 a. m. 4 comentaris:


Els sanitaris reclamen respecte a la lliure tria de vacunar-se i eines per garantir la salut pública - Altaveu el diari digital d'Andorra\nEls sanitaris reclamen respecte a la lliure tria de vacunar-se i eines per garantir la salut pública\nMetges, infermers i tècnics auxiliars recorden que són molts pocs els professionals contraris a inocular-se contra la Covid i avisen que estan “extenuats” i hi ha “molt desgast”\n30/03/2021 (23:24 CET)\nEls sanitaris -metges, infermers i tècnics auxiliars- demanen a les institucions i a la ciutadania que es respecti la lliure elecció i el dret a decidir si es volen vacunar o no ho volen fer. Això va acompanyat, però, amb el recordatori que és una minoria molt minoritària de professionals que, almenys ara per ara, s’oposen a ser inoculats contra el coronavirus. Alhora, també demanen els mitjans necessaris per garantir la salut pública en la seva extensió i adverteixen que entre els sanitaris hi ha “molt desgast”.\nL’advertència llançada pel ministre de Salut, Joan Martínez Benazet, respecte la “irresponsabilitat” d’alguns professionals de la salut -en un sentit ampli- de no vacunar-se no ha passat per alt. Reconeixen els sanitaris consultats que les paraules del titular de Salut han estat comentades en nombrosos grups de treball i col·lectius professionals. La recepció de les declaracions de Martínez Benazet ha estat diferent segons qui les ha entomat i, en general, segons les fonts, hi ha tres ‘grups’ de reaccions.\nAixí, d’una banda hi hauria aquells que pensen que el ministre “ha sigut clar”. També hi ha qui creu que Martínez Benazet “té raó però hauria pogut triar un discurs més suau”. Finalment també hi ha aquells que consideren que el responsable ministerial “no és ningú per obligar”. En aquest darrer sentit, els professionals consultats expliquen que el fet que des del primer moment s’hagués de posar per escrit qui pensava vacunar-se i qui no ho volia fer ja era una mesura per tenir controlat el personal davant possibles accions.\nEn general s’admet que queda per sobre el bé col·lectiu de la salut pública a una decisió individual i que, en algun cas concret i excepcional, es podria entendre alguna reubicació laboral\nLa majoria dels consultats esperen que no s’hagin d’adoptar mesures extremes i confien que es trobi un equilibri entre la lliure elecció de vacunar-se i el fet de garantir la salut dels pacients. En aquest sentit, admeten que queda per sobre el bé col·lectiu de la salut pública a una decisió individual i que, en algun cas concret i excepcional, es podria entendre alguna reubicació laboral. Però en cap cas aquest hauria de ser una manera de fer que s’imposi.\nEn general, els sanitaris consultats recorden que són pocs els professionals que no volen vacunar-se perquè la immensa majoria és conscient de la seva responsabilitat. No obstant això han advertit que estan “extenuats” i que hi ha “molt desgast”, que la pandèmia està passant factura i que la gestió de la mateixa, en general, no està sent la que caldria esperar. I si ho concreten en els actors que han de gestionar o gestionen la crisi al Principat -no només o no necessàriament polítics, sinó tècnics- es creu que hi ha “massa incompetents o poc competents en llocs clau o de responsabilitat. Això porta a que alguns no donen la talla”. I tot plegat sense oblidar que que “sempre hi ha qui té interessos particulars” que “no sempre coincideixen, òbviament, amb l’interès general”.


Barça - ELX, 3-0\nRonald KoemanEntrenador del Barça\nJOAN CREUS BASE DEL TDK MANRESA (1993-99)\nUna defensa amb continuïtat\nJuanpe: “Encara no estic al 100%”\nEs torna a conformar amb un empat\n1 Atlético 55 23 17 4 2 45 16\n3 Barça 50 24 15 5 4 53 22\n4 Sevilla 48 23 15 3 5 34 16\n9 Athletic 29 23 8 5 10 33 27\n10 Celta 29 24 7 8 9 29 36\n11 València 27 24 6 9 9 30 32\n12 Granada 27 23 7 6 10 27 41\n13 Osasuna 25 23 6 7 10 22 31\n19 Elx 21 23 4 9 10 20 34\nDarrera actualització: 24-02-2021 21:45:24\nFausto Gresini perd la lluita contra la Covid-19\nHonda i Marc Márquez volen tornar a dalt de tot\nRamos supera Londero.\nEl TDK Manresa és campió de la copa El TDK Manresa va aconseguir el títol més important de la seva història fins a aquell moment imposant-se al FC Barcelona en la final de la copa de bàsquet que es va disputar a Múrcia (94-92). Els manresans es van imposar en la pròrroga gràcies a un triple de Joan Creus en el darrer segon del partit, quan semblava que el títol seria blaugrana. L’equip que dirigia Salva Maldonado va demostrar el seu coratge en un partit en què gairebé sempre va manar l’equip d’Aíto García Reneses, que va arribar a guanyar de vuit punts (59-67), tot i que va ser el Barça el que va haver de forçar la pròrroga.\nFOTO: FELIP GONZÁLEZ\nEs constitueix la federació catalana Es constitueix la Federació Catalana de Natació Amateur sota l’impuls del CN Barcelona, el CN Atlètic i el CN Sabadell, que l’abril del 1920 havien creat la federació espanyola. Cinc clubs més, el CN Pop de Badalona, l’AE Popular, el Club de Mar, el CE Lleida i el CG Mataroní, van assistir a la reunió fundacional.\nTorna a Catalunya 43 anys després El campionat d’Espanya en pista coberta es va fer a les noves instal·lacions de Sabadell després de 43 anys sense disputar-se a Catalunya. La primera i única vegada que la competició s’havia fet a Catalunya havia estat el 1969, en la cinquena edició, en una pista instal·lada al Palau número 1 de la Fira de Mostres de Barcelona.


La revista de viatges amb històries Top 7 / Volcans - La revista de viatges amb Història\nPortadaEl món en vídeoSuperior 7 / Volcans\nEls volcans són massa capritxosos i no els entenc. Jo m'he acostat a volcans tropicals, en zones polars, els he vist enormes i minúsculs, de lava encesa o de fang, entapissat en verd el nu, hi ha cràters on ha prosperat un verger que bé podria ser el paradís i altres que semblen la boca del mateix infern. N'hi ha actius, adormits, tranquil · la fins al punt de despertar. Avui selecciono 7 volcans, més que per la seva bellesa o per la seva fúria, per la seva desconcertant varietat.\n1.- Abacha (Kamtxatka)\nLa Península de Kamchatka comença a esdevenir un clàssic dels Top 7. Potser perquè tot aquí és exagerat. La seva capital impronunciable, Petropavlovsk-Kamchatski, està envoltada de volcans i d'entre ells destaca el con perfecte del Abacha, amb el seu fum etern brollant sobre la neu. És un gegant que vigila la ciutat, una mena de déu malhumorat que amenaça de desencadenar la seva còlera sobre els últims russos de Rússia.\nUn volcà estrany costat de les restes d'una altra ciutat de nom impronunciable: Sant Joan de Parangaricutiro. La seva història és inquietant. Va brollar del no-res, d'una erm de forma gairebé sobtada i en pocs anys, la lava va arrasar tot al seu pas. Avui és possible caminar per camps de lava sòlida que van sepultar els pobles del voltant. Només la torre de l'església va resistir el tsunami incandescent del Paricutín. Serà perquè a Mèxic, la fe ho aguanta tot.\nProp de la ciutat de Granada el terreny sembla obrir-se amb una imatge abissal. Un cràter sense fons s'apodera del paisatge i res es veu allà baix perquè el fum ho envolta tot. Fa olor de sofre, un gas, com si el diable habités en el Masaya. Al voltant del volcà el terreny es mostra abrasat, erm, perquè als volcans encesos no els agrada la companyia dels vius.\nQuan vam ascendir al Pacaya vam creure estar aconseguint les Terres de Mordor. Era com si allà s'acabés tot, l'ocàs del paisatge verd tropical.\nTé un perfil altiu, d'adolescent inquiet. Res habita en els seus vessants, perquè les roques de lava no deixen de rodar fins a la selva i els seus vergers. És jove i per tant actiu, un volcà impetuós que a la nit s'encén per als turistes. Vam veure moltes explosions nocturnes, jocs d'artifici, vomitades de foc, que s'han dut per davant a més d'un intrèpid amb excés de curiositat.\nEn res s'assembla aquest gegant als anteriors. El cràter del Ngorongoro és la vida, un món salvatge per on pasturen els nyus i retozan els lleons. Té 260 quilòmetres quadrats de llacs, flamencs, zebres, Elefants… És bell des de tots els punts de vista. Els seus vessants formen boscos nuvolosos i selves, seu interior una plana immensa, un deliri per als amants de la natura africana.\nEl volcà Pacaya és el més violent que jo hagi vist mai, potser perquè el vaig veure molt de prop. Guatemala és un país viu i fins als seus volcans flueixen líquids, sense aturar-se mai. Quan vam ascendir al Pacaya vam creure estar aconseguint les Terres de Mordor. Era com si allà s'acabés tot, l'ocàs del paisatge verd tropical. Ens acostem als rius de lava, escoltem les explosions, assistim a primera fila a un espectacle que uneix les entranyes del planeta amb el món dels maies.\nVull acabar aquesta selecció amb un volcà que més aviat sembla una broma. El Totumo és diminut, un gra imperceptible en la superfície. Es pot accedir per una petita escala preparada per als visitants. Un cop a dalt, és difícil resistir-se a un bany de fang i cendra a l'interior del cràter. És com banyar-se en una gran tassa de xocolata, ben igual que en el Pacaya. Aquests volcans capritxosos…\nTots els volcans imaginables. El Erta Ale em sembla un volcà espectacular a Etiòpia, però què hi farem? encara no el conec. Els volcans hawaians, els volcans de Nicaragua a la illa de Ometepe, l' Kilimanjaro ascens, és clar, el Fuji del Japó i el Vesubio. Tots ells mítics.\nTimanfaya: esplendor entre volcans\nEtiquetes: Abacha, Arenal, daniel landa, Kamtxatka, els millors volcans, Masaya, Mordor, Ngorongoro, Pacaya, Paricutín, rius de lava, Superior 7, Totumo, Un món a part, volcans\n10 febrer, 2012 a 18:30 | #\nEl programa d'avui espectacular la part de Veneçuela sobretot increïble m'ho va apuntar per pròxim viatge enhorabona!\n11 febrer, 2012 a 14:28 | #\nGràcies Enrique, per descomptat, Canaima és un lloc impressionant\n11 febrer, 2012 a 19:09 | #\nDaniel!! Ahir divendres, amb el vostre documental em vaig sentir amb la síndrome de ( STENDHAL )….que preciositat …felicitats una altra vegada\n11 febrer, 2012 a 23:07 | #\nMoltes gràcies, Pastora.\nLes veritables fonts de Nil ...


Llum de dona: Vestits i disfresses\nJo crec que els 'móns tan diametralment oposats' sempre tenen un punt on es troben, perquè segurament segueixen la mateixa òrbita.\nBona connexió, bones amistats i bons records.\nPtns i felicitats a les Montserrats!\nmmmm... ja veig que et cal -us cal- algú que externament pugui fer una anàlisi objectiva de les situacions diametralment oposades... potser algú prou esquerp i prou juganer?\neis... totalment un exercici altruista, eh?\npetons i llepades mitjaneres!\nL'amistat... Diria que la més sincera és la que et fa venir ganes de veure l'amic, sense saber ben bé per què. Sembla que és això el que us passa, encara que sigueu diametralment oposades. Segur que tindreu ocasió de continuar la conversa al llarg del temps.\nOstres de vegades per ser diferents no vol dir que no t'importin... al revés! Ei et dius com la meva germana :) felicitats avançades!\nEn la diversitat i ha un punt d'encontre per la amistat i per que no per la felicitat.\nL'amistat sol passar per davant de totes aquestes coses, és una sort que a dia d'avui puguis dir que manteniu aquests vincles, i que tot i les diferències, encara us teniu l'una a l'altra.\ndona, quina gracia tindria que els amics fossin com tu?\nTinc la sort d'una amiga des de fa més de 30 anys...\nNo sempre ens veiem o parlem.\nDe fet hem passat temporades sense saber l'un de l'altre...\nPerò ens sabem i hi som quan un agraeix una paraula, o un silenci compartit o una caricia, o un somriure o ...\nEm sé afortunat per ella i algunes amistats més (molt poques).\nPotser seria la meva definició d'amistat: Ser sense ser-hi sempre, però sabent-se i sentint-se sense cap mena de dubte ni por.\nUna abraçada i un petonet dolç, estimada nina :¬)*\n(encara que vagis provocant a Arare! X¬DDDD)\nSaps, tot això que has comentat m'ha fet recordar molt a com som la meva millor amiga i jo, de sempre des de molt petites.\nI es que ara som lluny, però cada dia que passa separades som més a prop.\nI es que les diferències, encara que la gent no s'ho cregui son les coses que més ens uneixen. M'agrada que també puguis saber que és el significat de la paraula "amistat".\nTan poc corrent a dies d'avui.\nCertament sempre hi ha un punt on trobar-se encara que els camins siguin completament oposats.\nEs maco, molt maco això, gaudeix-ne sempre que puguis.\nPetonets i bon cap de setmana dolça!!!!\nJa ho té això de passejar pel bosc: Eixampla l'ànima!...aclara idees....\nI sobre l'amistat... quina sort que tinguis algú tan diferent i proper a la vegada. Felicitats!\nEstà bé ser diferent. Jo també tinc amics més guapos, i que han arribat més lluny professionalment. Però això no ens impedeix mantenir el contacte.\nCadascú és com és. I segur que ells envejen coses nostres. I ens veuen millor de com ens veiem nosaltres.\nBon cap de setmana Joana. Em sento com tu en tot el que has dit, però això de que prefereixes la muntanya...\nDe totes maneres, ells que van mes lluny com els que no, tots arribem a la mateixa destinació al final. L'amistat, això és important. Bon diumenge!!!\nJo crec que més d'un punt en comú. Fins i tot aaiben a tocar-se els extrems...\nGràcies gatot , La meva amiga és psicòloga i analitza sovint la situació però no volem cap anàlisi acurat. Ens està bé seguir així!\nNo et cansis gaire treballant!\nTens raó somiatrufes, a vegades només és el plaer d'estar junts encara que sigui en silenci... Bon diumenge!\nCesc , gràcies . Ella és diu Montse! ;)\nSempre Striper . Gràcies pel premi! Petons!\nI confio que duri Xexu , aquestes amistats són com petits tresors!\nI que tu no fossis com ets!!! Gràcies Rober!\njejejeej Barbollaire , veig que t'agrada que et provoquin... Ja saps que és de bona fe! Bon diumenge!\nbenvinguda Venus i felicitats per identificar-te i gaudir de l'amistat!\nGràcies Jo mateixa . És maco ...senzillament!\nÉs cert Tocat del cargol, eixamplar les idees i gaudir!\nNo podem compartir-ho tot ... Paseante . Que tinguis un bon dia!\nJa hi he passat Striper GRÀCIES!\nTots anem fent camí...quina gran veritat! Gràcies Joan . Bon diumenge!\nhavia vist diversos comentaris teus en algun blog, aixi que he fet una escapadeta i he vingut aqui a fer una visita.\nun blog bonic, per cert.\nQuina història més xula, Joana! La Montserrat té sort de tenir una amiga tan... amiga. Al capdavall, aquestes diferències de què parles sembla que no són tan importants, no? Espero que hagueu compartit un dia ben assolellat i fantàstic! :)\nDoncs...amb el teu permís, m'hagués quedat amb la noia dels jeans :P\nUn relat íntim que desprèn calidesa. L'amistat i la natura...ummmm que bé!\nJo també he preferit sempre el temps lliure, però no cal veure-ho com arribar no tant amunt o més amunt que...Les "escales" laborals, professionals, no son ningú. La persona ets tu i tu tries viure de una manera o una altre. Això és tot.\nSi el camí no era el mateix, potser si que la vostra "essència" era semblant.\nA vegades, el temps lliure dona peu a enriquir el teu esperit més que sense aquest temps...\nBé, a mi em sembles prou be! ;-))\nA mi em sembles tota una Llum de dona!\nBenvinguda Martha Passa quan vulguis!\naguarelix De fet tens tota la raó. Jo tinc sort de tenir-la i les diferències no són res... Gràcies!\nBOnic comentari Kamal . Ho has dit millor que jo. Ptons!\nLes meves grans i bones amigues són totalment diferents a mi, o jo a elles. Potser per això en som tant. A més, ens envegem, sanament. Elles coses meves i jo moltes de les seves. Però sempre ens tenim, que és el que compta.\nUn escrit molt bonic. L'amistat sincera preval per damunt de moltes coses que diferencien les persones.\nel jing i el jang, es complementant a la vegada tant diferents....pols difrents s'atrauen iguals es rebutjen, per aixo lo vostre es com harmonia oi?\ncar el mes important es l'amistat...ostres jo no hi entenc molt\nQuin camins ens porta a viure la vida, eh? De vegades, anem fent un tomb cap a una banda que ni haguéssim somiat mai, de tota manera us heu apropat, malgrat les diferències... Millor, l'amistat és un regal dels déus...Petons!\nPerò a vegades també, Rita tens amistats que són de temperaments ben iguals. De fet l'amistat no té secrets. Només cuidar-la molt.\nI tant Núria i ben comprobat! Bona setmana per a tu també!\nFaltava el teu punt de vista Mon . Per cert ...tu ets jing o jang...pura curiosita! ;)\nWapa Zel , mai ens hem distanciat tot i la distància!


Un activista s'enterra dins d'un cotxe on s'havia d'aixecar una torre de la MAT | NacióGirona\nper Redacció GironaInfo.cat , 8 de gener de 2014 a les 20:06 |\nVídeo on l'activista explica la seva acció de resistència\nEls Mossos d’Esquadra, acompanyats de Bombers i treballadors de Red Eléctrica Española (REE) han rescatat, pocs minuts abans de les vuit de la tarda, l'activista anti-MAT, en Víctor, que s’ha enterrat a terra, a dins d’un cotxe, a Fellines, al municipi de Viladasens. En aquest punt, REE havia de començar avui els treballs per aixecar la torre 66 de la polèmica línia d’alta tensió, situada en la zona més conflictiva del traçat, just al costat de Can Planelles, que queda tan sols a 17 metres de distància.\nAra, l'activista passarà a revisió mèdica. A finals de l'any passat van començar les obres de construcció de la línia MAT -que es preveu que comenci a funcionar el primer semestre del pròxim any- i la plataforma No a la MAT a Girona considera que no soterrar la línia completa és un "greu tracte discriminatori".\nL’operació de rescat ha estat molt complexa. L'home s'ha enterrat en un descampat de Viladasens a través d'un enginyós sistema: després d'enterrar el cotxe, va col·locar uns tubs que portaven fins a una caravana des de la qual ha pogut accedir aquest dimecres a l'interior del vehicle. La caravana, a sobre del vehicle enterrat, a més, tenia les rodes punxades.\nUna de les primeres accions d'aquesta operació -dirigida pels Mossos- ha consistit a retirar la caravana mitjançant una grua, mentre que mig centenar d'activistes contraris a la MAT s'han concentrat a Viladasens per donar el seu suport a l'home enterrat. De fet, al voltant de les tres de la tarda s'ha produït un enfrontament entre els agents i els manifestants. Els Mossos han carregat contra els manifestants que volien impedir que s’instal·lés una tanca metàl·lica per acotar la zona.\nMés informació, des del bloc de No a la MAT a Girona\nCàrrega policial contra els manifestants\nSocietat, Mossos d'Esquadra, Red Eléctrica Española, MAT\nPer Anònim el 8 de gener de 2014 a les 19:02\nEll fa veu de valencià i ella de pixapina. Quins activistes més nostrats.