“Blanquerna ha d'oferir comunitat cristiana al jove que decideix com orientar la vida” | Catalunya Religió\n“Blanquerna ha d'oferir comunitat cristiana al jove que decideix com orientar la vida”\n(Laura Mor –CR) Són temps difícils per a la pastoral universitària, però l'oferta "s'ha de continuar fent". Per això la Facultat de Comunicació de Blanquerna organitza 'Descobrim Poblet! Espiritualitat 2.0', una trobada en clau de recés, per als dies 8 i 9 de març, al monestir cistercenc. Les inscripcions estan obertes a tots els universitaris dels centres de Blanquerna-URL fins el dilluns 24.\n“En un moment en què les parròquies estan quedant tan sols com a centres de serveis, podem passar sense conèixer una comunitat cristiana. Cal que la universitat Blanquerna també ofereixi espais de comunitat cristiana al jove que està decidint com orientar la vida”. Segons Francesc Romeu, responsable de pastoral de Blanquerna, ser universitari abans atorgava identitat pròpia. Avui, en canvi, la vida dels alumnes no transcorre exclusivament als centres universitaris i aquest context dificulta la possibilitat d'oferir espais comunitaris de reflexió i pregària.\nUn repte que encara la segona edició\nConscients del repte en l'acompanyament pastoral, Blanquerna-URL convoca la segona edició d'aquesta trobada al Monestir de Poblet, un dels complexes monàstics més grans d'Europa. Segons explica Francesc Romeu, la trobada tindrà tres apartats: dos de coneixement, sobre espiritualitat i vida monàstica, i un d'experiència personal.\nAmb el lema 'Descobrim Poblet!' la trobada brinda als alumnes “un lloc d'experiència espiritual profunda on podran conèixer la vida comunitària monàstica”. El programa inclou la participació en algunes de les pregàries ordinàries de la comunitat cistercenca, amb la pregària del migdia, vespres i completes. A més a més, el prior de la comunitat cistercenca de Poblet, Lluc Torcal, parlarà en una conferència de 'La vida monàstica a Poblet'.\nPel que fa a l'apartat d'experiència personal, tindrà lloc dissabte a la tarda: “Oferim un espai de reflexió, de meditació, de silenci i de contemplació” ha explicat Romeu.\nEspiritualitat, vida monàstica, cultura i comunicació\nAmb la ponència 'Jesucrist 2.0. El cristianisme ara i aquí', a càrrec de Francesc Torralba, l'organització vol mostrar “com un intel·lectual ha fet el pas de la fe i ha sortit de l'armari per manifestar-se com a creient”. Concretament Romeu es refereix al llibre que el filòsof va publicar amb el mateix títol (Pòrtic, 2011), que en la introducció deia: “És aquesta experiència fràgil, discontínua, a voltes tenebrosa, a voltes lluminosa, la que està en el cor de la fe que exposo aquí”. I precisament és el punt de partida d'aquesta trobada pastoral que proposa Blanquerna.\nTambé oferirà el seu testimoni personal el professor Jordi Sànchez, membre de l'Observatori Blanquerna de Comunicació Religió i Cultura, que explicarà com 'Viure la fe en el món de la cultura i de la comunicació".\nLa benvinguda anirà a càrrec de Josep Maria Carbonell, degà de la Facultat de Comunicació i Relacions Internacionals Blanquerna, i del pare Josep Alegre, abat del Monestir de Poblet.\nUniversitat, trobada, recés, pregària, poblet, pastoral universitaria, Lluc Torcal, Josep Maria Carbonell, Josep Alegre, Jordi Sánchez, Francesc Torralba, Francesc Romeu, espiritualitat, cristianisme, creients, comunitat, Císter, 2.0, Tarragona, Espiritualitat, Educació


Comfort Inn Reading Reading (PA) Estats Units - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVeure tots els 16 allotjaments a Reading (PA).\n2200 Stacy Dr., Reading (PA), Reading (PA), Estats Units, 19605 - Veure al mapa\nConvenientment situat a Reading (PA), Comfort Inn Reading és una base ideal des d'on explorar aquesta ciutat fantàstica. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Per aquells de vosaltres que vulguin aventurar-se Fairgrounds Farmers Market, Aeroport regional de Reading, Genesius Theatre són només algunes de les atraccions disponibles per als visitants.\nTot esforç és poc perquè els hostes es trobin còmodes, motiu pel qual l'allotjament compta amb el millor en serveis i comoditats. A l'hotel s'hi pot gaudir d'unes comoditats de primera classe com Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, instal.lacions per a minusvàl.lids, Zones públiques amb Wi-Fi, aparcament de cotxes, servei de bugaderia.\nGaudiu de les comoditats d'alta gama com ara escriptori, despertador, telèfon, connexió a internet (cortesia), aparell de televisió per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. Les instal.lacions d'oci de l'hotel, que inclouen centre esportiu estan dissenyades per escapar i relaxar-se. Sigui quin sigui el motiu del seu viatge, Comfort Inn Reading és una selecció idònia per a la vostra estada a Reading (PA).\nTots els tipus de viatgers (25) Parelles (8) Viatgers en solitari (3) Famílies amb infants petits (12) Grups (2)


Institut Investigador Blanxart - Visual i Plàstica\nCONCURS PER DISSENYAR LA GEGANTA\nCOMPANYA DEL PINZELLET\n*** Formulari de votació.\nEnguany celebrem el 40è aniversari del Pinzellet, el gegant de l’institut Investigador Blanxart. Per aquest motiu, li volem construir una companya.\nPer poder-la fer, primer necessitem idees i per aquesta raó convoquem un concurs adreçat a tots els alumnes del centre des de 1r d’ESO fins a 2n de batxillerat i cicles.\nS’han de dissenyar totes les parts del seu cos, és a dir, el cap, el vestit, les mans així com algun element que porti a les mans i que sigui representatiu del centre.\nEls treballs es poden realitzar a mà en paper o digitalment. El format ha de ser DIN-A4 amb tots els detalls necessaris perquè es pugui entendre globalment la proposta (mides, colors, diferents vistes, etc). S’han d’acompanyar els esbossos d’un text explicatiu on a més a més es proposarà un nom per a la geganta.\nCada alumne pot presentar tantes propostes com vulgui, en un sobre tancat a consergeria o a l’adreça de correu concursgeganta@blanxart.net, indicant-hi el seu nom i cognoms i la classe.\nEl termini per presentar propostes és el divendres 25 de març a les 21 hores.\nUn jurat format per membres de l’àmbit artístic i de l’equip directiu faran una tria d’entre totes les propostes, seleccionant 10 finalistes d’entre les quals sortirà per votació de tota la comunitat educativa la proposta guanyadora. Hi haurà un premi que consistirà en un val de 20€ de l’Abacus que es donarà el dia que es celebri la diada de Sant Jordi.\nEs valorarà l’originalitat i la creativitat i que la proposta sigui factible amb els mitjans dels que podran disposar els alumnes que la construiran.\nTemes a tenir en compte:\nNo més de tres peces de vestir, tenint en compte que la faldilla serà una d’elles. Les peces han de ser raonables a l’hora de confeccionar-les (que no presentin una dificultat tècnica excessiva).\nIntentar representar la diversitat del centre i els valors que hi treballem.\nIntentar evitar tòpics.\nLa geganta que es decideixi construir la portaran a terme els alumnes de l’optativa d’Educació Visual i Plàstica de 4t d’ESO sota la supervisió del professor Xavier Suárez.\nEl Pinzellet va ser construït per la Francina Ticó al 1982 com a treball de final de carrera a l’Escola Massana de Barcelona. Es va estrenar a finals d’agost de 1982 a Matadepera, a la I Trobada Internacional de Gegants que es va celebrar a Catalunya. Durant els seus primers anys de vida, va coincidir sovint amb un altre gegant d’escola, el Don Cirili de l’Escola França. Més endavant, va participar anualment a la Festa de la Santa Creu de Ca n’Aurell, barri d’on era la família de la Francina. Quan la Francina va entrar a treballar a l’Institut el va cedir al centre i al 1993 amb els alumnes va donar forma al Drac Blanxi. En els últims anys al Pinzellet se l’ha vist poc pels carrers, en alguna Festa de la Santa Creu i l’exposició d’imatgeria festiva de la ciutat organitzada al 2015 en motiu de la XXX Ciutat Gegantera de Catalunya.\nCom que actualment del Don Cirili, més gran per 2 mesos que el Pinzellet, ja no existeix com a tal (només el bust es conserva en algún magatzem), podríem dir que el nostre gegant és actualment el més antic dels gegants d’escola de la nostra ciutat (i el més alt).


"ARTQUÍMIA", llavor feta de coratge i il·lusió. Creix en hàbitats acollidors i rics en diversitat.: d’agost 2009\nADÉU VACANCES ...\n( Il·lustració de Gürbüz Dogan )\nDemà comença el nou curs 2009-2010 i "Artquímia" es trasllada a treballar a l'IES GABRIELA MISTRAL de Sant Vicenç dels Horts.\nBAB' AZIZ : Un viatge a través de l'amor i la poesia\nContemplar l'ànima per passar del visible a l'invisible i seguir el propi camí .\nAvui he vist la pel·lícula BAB'AZIZ de Nacir Khemir i m'ha encantat.\nUs la recomano ...\nI aquí us deixo amb uns vídeos sobre la pel·lícula , la seva preciosa banda sonora del músic Armand Amar i la bellesa de la poesia de RUMI per anar fent CAMÍ ...\nPOESIA DIGITAL EN MOLTES LLENGÜES\nVoleu llegir coses sobre LA LLUNA i sobre moltes altres coses més en diferents llengües ?\nDoncs ho teniu fàcil , cliqueu a l'adreça següent i gaudireu d'un munt de possibilitats poètiques en diferents llengües :\nAPA, QUE HO DISFRUTEU !\nCATALAN VARIETES al festival WATCH THIS SPACE\nEl desembarcament català ( font : El Periódico )\n• El Teatre Nacional de Londres inclou quatre companyies d’acròbates, còmics i músics dins del cicle ‘Catalan Varietés’\nSilvia, dels Gingers, durant una actuació al festival Trapezi de Vilanova i la Geltrú, el 2006. Foto: ARXIU / DIEGO CALDERÓN\nJaume Navarro i Mamen Olías acabaven ahir de carregar els trastets al camió de la seva companyia, La Industrial Teatrera, que viatjarà de Badalona rumb a Londres, on a partir de demà presenten el seu espectacle més recent, Vermell. La Industrial, juntament amb Los Gingers, Los 2Play i Mumusic Circus, protagonitzaran durant tres dies el cicle Catalan Varietés del festival Watch this Space, que forma part de la programació d’estiu del Teatre Nacional de Londres.\nA través del costat més poètic del pallasso, Vermell convida el públic a pintar la vida del color de la passió, de l’alegria i de l’amistat. Basada en poemes de Palau i Fabre i de l’australià Shaun Tan, l’obra ha guanyat el premi al millor espectacle a la Fira de Leioa (Bilbao). Jaume i Mamen van presentar aquesta peça a Tàrrega l’any passat (on els va veure el director del Teatre Nacional de Londres), l’han representat en 40 funcions i ara s’estrenen a Londres. Tot i així, aquí gairebé són uns desconeguts.\nPROPORCIÓ RIDÍCULA / De les 40 funcions de Vermell, una va ser a Tàrrega i una altra a Badalona, on La Industrial crea els seus espectacles; les 38 restants les van portar fora de Catalunya. La proporció 38-2 és habitual en el sector del circ i el teatre de carrer català. Kamchàt-ka, dirigida per Adrian Schvarzstein, porta 300 representacions: 20 a Catalunya i 280 a Europa.\n«Nosaltres només treballem a fora –diu Jaume Navarro mentre fa les maletes–. Catalunya és la gran productora d’espectacles de carrer, però està sota mínims a l’hora de contractar muntatges una mica arriscats. Es paguen caixets molt baixos». El cicle Catalan Varietés és fruit d’un acord de col·laboració entre l’Institut Ramon Llull i el Teatre Nacional de Londres.\nLos Gingers i Los 2Play són companyies de circ, però tant La Industrial Teatrera com Mumusic Circus pertanyen més al gènere del teatre de carrer. Tot i això, totes dues companyies es beneficien del bon moment que viu el circ català després de l’aprovació del Pla Integral del Circ, la creació de la marca Catalan Circus! per a la seva promoció internacional i l’obertura de La Central, la fàbrica de creació de circ ubicada al Fòrum.\n«El circ està agafant el relleu del que va ser l’època daurada del teatre de carrer català durant els anys 70 i 80», opina Navarro. A Londres, el reconeixement a tota aquesta creativitat ja comença al mateix text de presentació del cicle Catalan Varietés: «Catalonia, al nord-est d’Espanya, és un viver de talent circense i acrobàtic. Donem la benvinguda a aquestes obres que conjuguen un estil clàssic amb el distintiu gir contemporani català».\nSi esteu per Londres i hi podeu assistir, aquí teniu la programació del festival:\nI aquí teniu un vídeo d'un dels grups participants : "La industrial teatrera"\nUn castell a l'aire ....La legenda de Laputa\nI....si fos veritat ?\nDisfruteu d'aquest vídeo ! I ... si trobeu el castell, aviseu-me :\nPLAÇA DEL FOLK I LA INTERCULTURALITAT . GRÀCIA 2009\nSi us perdeu per la vila de Gràcia , encara podreu disfrutar de la seva FESTA MAJOR i gaudir de tot el que trobeu passejant pels seus carrers i places .En especial , si passeu per la PLAÇA DEL SOL , la plaça del folk i la interculturalitat , hi podreu trobar tot això : PLAÇA DEL FOLK I LA INTERCULTURALITAT\nI ara uns "vídeotastets" de dos grups que hi actuaran :\nEL PONT D'ARCALÍS ( Polca del dos de març ) i ARAMATEIX ( 300 anys )\nTERRES , GENT I PARAULES ...\nAquests dies d'agost he fet ,amb gent que s'estima les paraules, una petita incursió al País Valencià i al Cabo de Gata .\nAquí us deixo amb amb dues cançons que m'agraden molt i us convido a endinsar-vos al cor de les seves paraules .\nUNA ABRAÇADA GEGANT PER A TOTHOM !\n"M'ACLAME A TU "\n"DIBUJO EN EL AIRE "\nPer relaxar-nos la mirada i potser també l'ànima .\nNavegant per l'infinit ciberespai he descobert aquest vídeo amb fotografies de Rarindra Prakarsa .\nEspero que després de mirar-lo se us hagi relaxat la mirada i potser també l'ànima .\nA ESPANYA "EL RACISME ÉS INVISIBLE "\n( Notícia treta de CATALUNYAPRESS t'informa )\nAMINSTIA INTERNACIONAL DENUNCIA QUE NO ES DOCUMENTEN ELS INCIDENTS XENÒFOBS\nA Espanya “el racisme és invisible”\n3 d' Agost de 2009\nSERVIMEDIA.- El director de la Secció Espanyola d'Amnistia Internacional, Esteban Beltrán, va denunciar que a Espanya "el racisme és invisible" i que "no es documenten oficialment" els incidents xenòfobs que es produeixen al país.\nBeltrán va fer aquestes declaracions en els Cursos d'Estiu de la Universitat Complutense a San Lorenzo de l'Escorial, on va inaugurar la trobada "Dignitat i Drets Humans. Lluita contra la Impunitat i la Pobresa".\nEl director de l'organització protectora dels Drets Humans va alertar que Espanya "és un dels únics cinc països de la Unió Europea" que no deixen constància oficial dels incidents racistes i xenòfobs que es produeixen en l'àmbit de les escoles, les zones d'oci i les comissaries.\nSegons va explicar, l'última vegada que Espanya va informar a l'Agència Europea de Drets Fonamentals, que s'ocupa d'aquesta qüestió, es van comptabilitzar oficialment entre deu i dotze casos de racisme, mentre que el Govern britànic parlava de 55.000 incidents racistes.\nBeltrán va insistir que "les polítiques d'immigració dels successius Governs espanyols han vulnerat els Drets Humans i estan molt mal situades en matèria de racisme i xenofòbia". Al seu judici, l'esforç que s'ha fet des de l'Administració ha estat el control fronterer i no la integració.\nEn aquest sentit, va posar com exemple el cas de Mauritania, on Amnistia Internacional ha documentat com les autoritats maltracten als immigrants que volen viatjar a Espanya i com existeix una col·laboració estreta entre el Govern espanyol i el maurità per a impedir la sortida dels immigrants.\nQuant a la crisi econòmica, va voler deixar constància de la relació d'aquest fenomen amb la immigració. Segons va comentar, en moments de recessió econòmica el nombre d'immigrants disminueix, però les societats es tornen més ofensives, amb majors brots de racisme i xenofòbia.\nFinalment, Beltrán va voler referir-se al viatge a Sudamérica de la vicepresidenta primera del Govern, María Teresa Fernández de la Vega, i va informar que Amnistia Internacional ha remès una carta a De la Vega perquè tingui en compte una agenda de Drets Humans en el seu viatge, sobretot a Paraguai i a Colòmbia.\nA Paraguai, perquè el seu govern readmeti les sentències de la Cimera Interamericana que va desallotjar a la força als indígenes. En el cas de Colòmbia, que pateix un conflicte armat, perquè faci una declaració pública a favor dels defensors dels Drets Humans que pateixen els assetjats dels paramilitars de l'escamot i del propi Govern colombià.\nRIM BANNA al FESTIVAL PORTAL BLAU de l'ESCALA I EMPÚRIES\nMolt interessants totes les propostes del 2n FESTIVAL DE MÚSIQUES I ARTS DE LA MEDITERRÀNIA de l'Escala i Empúries (FESTIVAL PORTAL BLAU )\nEl proper dissabte hi actua la cantant palestina RIM BANNA .\nAquí en teniu un vídeo :\nVERDCEL : Rebem el mes d'agost amb aquesta proposta musical\nHola Agost !\nEt rebem amb una proposta musical del grup VERDCEL : A mans besades\nA mans besades és una expressió que vol dir Amb molt de gust .\n"Amb molt de gust " rebem les insinuacions de futur que se'ns presenten vitals i plenes d'energies positives :-)\nLa saviesa popular té raó : "Després de la tempesta ve la calma "\nQue bé ! : Els moments de futur ens portaran coses molt boniques ...\nRIM BANNA al FESTIVAL PORTAL BLAU de l'ESCALA I E...\nVERDCEL : Rebem el mes d'agost amb aquesta propost...


La primera iniciativa de Casado: incloure al codi penal la convocatòria «il·legal» de referèndums | NacióDigital\nLa primera iniciativa de Casado: incloure al codi penal la convocatòria «il·legal» de referèndums\nEl nou líder conservador adverteix que caldrà aplicar de nou l'article 155 si continuen els "xantatges" dels independentistes i reclama una estratègia conjunta dels unionistes de cara a les municipals de Barcelona\nper Pep Martí , 26 de juliol de 2018 a les 13:51 |\nL'executiva del PP reunida avui a Barcelona. | Flickr PP\nEl nou líder del PP ha anunciat avui, després de la reunió de la nova executiva del partit celebrada a Barcelona, quina serà la primera iniciativa legislativa en aquesta nova etapa: proposar que siguin inclosos en el codi penal com a nou delictes la "sedició impròpia" i "la convocatòria il·legal de referèndums". Casado ha advertit contra la possibilitat que el nou govern de Pedro Sánchez estigui disposat a fer concessions al sobiranisme i que cal "avançar-se".\nEl dirigent conservador ha afirmat que el PP català serà "la columna vertebral" de la formació i que aquesta serà més present que mai a Catalunya. Ha assegurat que ha convocat aquesta primera reunió a Barcelona perquè vol llançar un missatge a la societat catalana de "reconciliació" i de defensa dels valors constitucionals. El seu projecte per Catalunya, ha dit, és "liderar aquesta societat i que acabi la ira".\nTornar a aplicar el 155\nEl líder del PP ha afirmat que el president del govern no ha de cedir als "xantatges" dels independentistes i que si aquests continuen, cal plantejar una nova aplicació del 155. En aquest sentit, ha recordat que el PP disposa de majoria absoluta al Senat i donaria suport a aquesta mesura si el govern de Pedro Sánchez ho decidís.\nCasado ha demanat una estratègia conjunta de les forces unionistes de cara a les eleccions municipals a Barcelona. Ho ha expressat així: "Els qui estem per recuperar una Catalunya de concòrdia hauríem de tenir una acció coordinada". Sobre l'aniversari dels atemptats de Barcelona i els homenatge que es preparen, ha advertit que no acceptarà "l'ultratge" de la manifestació de l'any passat, quan el govern espanyol va ser tractat com "un govern estranger", es va insultar el rei i els integrants dels partits constitucionalistes van estar a punt de ser agredits.\nCasado ha recordat que el PP defensa una reforma de la llei electoral municipal per facilitar que governi la llista més votada. Ha confirmat que dona tot el suport a la voluntat de Xavier Garcia Albiol de ser alcaldable per Badalona.\nBlindar-se a Génova\nPablo Casado ha decidit blindar la seva posició en el si del PP i posar tot l'aparell en mans de persones de la seva estricta confiança. Teodoro García, el seu cap de campanya en les primàries del PP, és el nou secretari general. Es tracta d'un dels seus homes de confiança, el seu principal col·laborador des de fa temps. D'aquesta manera, es descarten els noms de les diputades i exministres Isabel García Tejerina i Dolors Montserrat. El nou dirigent conservador ha fet una altra designació clau: Javier Maroto serà el nou vicesecretari d'organització, l'home fort de l'aparell de Génova. És una dada significativa.\nMartínez-Maillo i Arenas, purgats\nTan importants com les noves designacions són algunes de les sortides d'escena. El nomenament de Maroto suposa la sortida de Fernando Martínez-Maillo com a número tres del partit. El fins ara coordinador general es va destacar amb diversos moviments en favor de Santamaría durant el congrés. És un dels grans damnificats d'aquesta pugna interna.\nUn altre derrotat és Javier Arenas, que perd la vicesecretaria general de política Autonòmica, que passa a Vicente Tirado, home de Casado. Arenas també perd la secretaria general del grup popular al Senat. La caiguda d'Arenas és un veritable terratrèmol dins del partit. Dirigent del nucli dur durant dècades, és un dels aliats de Santamaría.\nLa catalana Dolors Montserrat serà la portaveu dels populars al Congrés. Exministra de Sanitat, va donar suport a María Dolores de Cospedal. Després que els cospedalistes donessin suport a Casado enfront Sáenz de Santamaría, Dolors Montserrat també ho va fer i ha estat un dels puntals de la seva candidatura.\nLa designació de Montserrat és un reconeixement al PP català i un indici més de la importància que Casado dona a Catalunya en la seva estratègia. La intransigència envers el sobiranisme serà un dels elements centrals del discurs del "nou" PP. El nomenament de Montserrat és també un reconeixement a la importància que ha tingut l'equip de Cospedal en la victòria de Casado sobre Santamaría. El nomenament de Montserrat suposa la sortida de Rafael Hernando com a portaveu.\nUna altra dirigent catalana que formarà part de la direcció és Andrea Levy, que continua com a vicesecretària general d'estudis i programes. El diputat i portaveu al Parlament Alejandro Fernández serà el secretari de formació i es col·loca en una bona posició de cara a optar per liderar el PP català..\nUn altre moviment rellevant és la designació d'Ignacio Cosidó, exdirector general de la Policia, com a nou portaveu al Senat. Substitueix el gallec José Manuel Barreiro, molt proper a Mariano Rajoy.\nCasado ha celebrat a Barcelona la primera executiva del seu mandat. Els resultats del 21-D (36 diputats per a Cs i només 4 per al PP) estan molt presents en la direcció dels populars. D'altra banda, va ser a Catalunya on el diputat d'Àvila va obtenir un dels seus millors resultats en les primàries del 5 de juliol /36 vots enfront 371 per a María Dolores de Cospedal i 296 per a Soraya Sáenz de Santamaría.\nJorge Fernández Díaz, a Interior i Llibertats\nUna de les sorpreses de la nova executiva és la recuperació de l'exministre de l'Interior, Jorge Fernández Díaz, per formar-ne part. Concretament, serà el responsable de la secretaria d'Interior i Llibertats. Un nomenament si més no curiós si es té en compte que la seva gestió va quedar empastifada per l'actuació del seu ministeri contra el procés sobiranista. El documental Les clavegueres d'Interior va demostrar l'actuació de serveis policials contra dirigents polítics catalans i el mateix ministre va ser reprovat pel Congrés.\nUna direcció sense Santamaría\nLa nova direcció del PP no inclourà Santamaría, que finalment s'ha negat a entrar en l'executiva. Tant ella com els membres del seu pinyol més proper: José Luis Ayllón, Íñigo de la Serna i Fátima Báñez, la persona que havia designat per ser secretària general en cas que hagués vençut en el congrés. Santamaría va reclamar ahir una presència en la cúpula de l'organització proporcional al resultat que va tenir al congrés (el 43%), cosa que Casado no ha acceptat. Ha ofert a Báñez i De la Serna secretaries d'àrea, el que ha estat considerat "inacceptable" pels sorayistes. Sí que s'integraran en l'executiva sis membres de la candidatura de Santamaría, entre ells Alberto Nadal, que serà el responsable d'economia, Iñaki Oyarzábal i Marimar Blanco. Però la nova direcció conservadora comença amb una divisió interna molt explícita.\nCasado s'envolta de fidels i purga els afins a Rajoy i Santamaría\nPolítica, Mariano Rajoy, Javier Maroto, Pablo Casado, Dolors Montserrat, PP, Teodoro García Egea, Soraya Sáenz de Santamaría, Fernando Martínez-Maillo\npara la maravilla cósmica\nPer anònim el 26 de juliol de 2018 a les 17:42\ndel mesetero de más arriba:el único chantaje declarado y cierto que existe en este Universo es que haya seres humanos(?)que sean capaces de votar a semejante espperppento.\n@ no queda pas tant\nPer Arkimedes el 26 de juliol de 2018 a les 17:24\nDoncs no ho sembla. Tot i el postureig habitual, les suspensions han estat acatades i els sous tallats. Fins el 23 de juliol van estar dient que no ho acceptarien de CAP DE LES MANERES!! Pero llavors va i ens enterem que els sous s'havien suspesos ...el 13 de juliol !!! Un dia habil despres que el jutge signes l'auto !!! No diras que aixo no es motiu de rialles...\nAl de las 14:08\nPer Mesetero el 26 de juliol de 2018 a les 14:54\nPues Yo creo que sí, y si no hagamos balance, independencias declaradas por indepes, varias van, incluso cuentan que hubo un octubre que la declataban, la amulaban, la volvian a declarar, salian por patas... Inpendencias conseguidas en el último siglo y pico, uhmmmmm deja que piense por si me pierdo en la cuenta...\nno queda pas tant\nPer anònim el 26 de juliol de 2018 a les 14:08\nper a veure que les vostres lleis no serviràn absolutament per a impedir rés.


ELS LÍMITS DE LA DEMOCRÀCIA | Ramon Camats\n« ENSENYAR NO ÉS PAS UNA BROMA\nCOLOMBO, EL DETECTIU SOCRÀTIC »\n19/06/2011 per Ramon Camats\nPodem emprar mitjans injustos amb l’objectiu d’obtenir fins justos? O els fins només són justos si ho són també els mitjans? Qualsevol mitjà és bo –digué Maquiavel– si aconsegueix mantenir la pau i la seguretat de l’estat. D’aquí en deriva la el principi segons el qual l’estat detén el monopoli de la violència legítima, que justifica, per raons de seguretat, tot el sistema penal i l’existència i acció de les forces de seguretat. Aquest monopoli, però, ha de tenir limitacions en el seu exercici, si més no sota un règim democràtic. Hom pot decretar un estat d’excepció circumstancial per causes majors, però una democràcia no pot fer ús d’un estat d’excepció permanent, car això la convertiria en un règim totalitari.\nLa democràcia és un sistema polític, fonamentat en la idea d’igualtat dels individus, que aspira a realitzar la justícia quant a l’organització de l’estat i al sistema d’elecció dels càrrecs. I és precisament la fonamentació moral de la democràcia la que permet que el sistema, els seus valors i les seves lleis, puguin progressar -i no solament ser substituïdes per unes altres de tant en tant.\nFins a 1955 els EUA, en un context formalment democràtic, mantenien lleis segregacionistes de les quals ara, que tenen un president negre, s’avergonyeixen profundament. Però l’eliminació de les lleis injustes només fou possible gràcies a les accions de desobediència civil que protagonitzaren els seguidors de Martin Luther King i altres conspicus defensors dels drets civils. I si l’èxit coronà el moviment social fou perquè interpel•lava el sentit de justícia de la majoria, perquè aspirava a una millora legal i alhora moral de la societat i perquè apel•lava a la força de la raó i no pas a la raó –ben irracional- de la força.\nEls motius de la indignació d’avui són més clars que les receptes per a solucionar-los, i la majoria dels ciutadans els sentim com a propis. Maldem perquè els mitjans que s’emprin per a obrir les orelles sordes als continguts dels continguts de les reivindicacions siguin sempre tan purs, tan dignes i tan justos com els fins que persegueixen.\nArxivat a Participació, Política general, Radicalitat democràtica, Societat | Etiquetat democracia, DESOBEDIÈNCIA CIVIL, Justicia, PACIFISME, TOTALITARISME | 2 comentaris\na 21/06/2011 a 22:56 | Respon Ramon Camats\nMaquiavel diu que qualsevol mitjà és legítim, no solament per a mantenir la pau de l’estat sinó també per estendre els seus límits (com corresponia a la política de conquestes de la Itàlia del seu temps…), i en això darrer no hi estaria pas d’acord. Sí en part de la primera part. En efecte, l’estat com a institució ha de tenir el monopoli de la violència per tal de mantenir l’ordre. Fins i tot les democràcies ha de defensar l’ordre públic amb mitjans que, en algun cas, no poden evitar l’ús de la força. Al capdavall, el tema no és pas allò tan conegut de “la meva llibertat acaba on comença la de l’altre” sinó “la meva llibertat comença al mateix lloc que la de l’altre”, en el sentit que les llibertats públiques s’han de fer efectives per a tots i no solament per a uns quants. Aquest “ordre” és que els professors tracten de mantenir a classe, perquè aquesta es pugui desenvolupar amb normalitat. Dit això, també cal afegir que l’estat d’excepció, això és, aquell en què l’estat usa de la força, només pot ser puntual, proporcionat, com a prevenció de mals majors previsibles, etc. Quan no hi ha mesura o quan l’estat d’excepció s’allarga ens apropem a la dictadura…\na 20/06/2011 a 12:35 | Respon Macià\nMolt bo l’escrit Ramón, com sempre. Però quin partit prens davant el lema maquiavèl•lic? D’acord?, depèn?, en cap cas?, difícil de dir suposo.


10.408 espectadors omplen el Mini en l'entrenament de portes obertes | We Love Barça\n10.408 espectadors omplen el Mini en l'entrenament de portes obertes\nEls seguidors més petits han pogut gaudir dels seus ídols\nLa tensa entrevista de Pep Guardiola\nEl PSG fa oficial el fitxatge de Draxler\n3 Gener, 2017 - 13:03\nEls aficionats més petits del Barça han pogut gaudir aquest dimarts del tradicional entrenament de portes obertes previ a la festa de reis. 10.408 espectadors han omplert el Miniestadi per veure els seus ídols en una sessió festiva i marcada pel bon humor.\nMessi, Neymar i Suárez han estat els jugadors més aclamats al Miniestadi en unes grades plenes de nens amb les samarretes blaugrana que han pogut veure de ben a prop com és un entrenament del Barça. Tampoc hi ha faltat les habituals pancartes amb missatges per als jugadors o demanant les seves samarretes.\nEls futbolistes també han regalat pilotes entre els aficionats i s'han fet fotografies amb alguns seguidors, en una jornada clarament festiva i que havia despertat molta expectació, ja que s'havien esgotat totes les entrades que el club havia posat a la venda.\nPel que fa la part esportiva, Luis Enrique ha pogut comptar amb tots els disponibles excepte el lesionat Cillessen. El francès Mathieu també ha entrenat amb els companys i està pendent de rebre l'alta mèdica en els pròxims dies.


Per què i per a què necessito un curs de manipulador d'aliments\nInicio » Foment Formació » Per què i per a què necessito un curs de manipulador d’aliments\nEtiquetesformació, Garantia juvenil\nArriba l’estiu i amb ella una important campanya de contractacions per al sector serveis, el que implica la possibilitat de poder desenvolupar la nostra feina en hostaleria, restauració, gastronomia, etc.\nPer al desenvolupament d’absolutament tots aquests treball és necessari per llei (concretament pel Reial Decret Llei 202/2000) disposar de la certificació adequada que acrediti que coneixem tots els processos, des de la preparació fins al servei, d’higiene i cura perquè la seva manipulació no suposi cap tipus de perill al consumidor final.\nPer això, és d’obligat compliment disposar d’un certificat de manipulador d’aliments però, per a què més ens serveix un curs subvencionat de manipulador d’aliments?, què puc obtenir d’ell més enllà del seu valor com a permís laboral?\nPer a què em serveix un curs de manipulador d’aliments\nEn un curs de manipulació d’aliments, el primordial que s’ensenya és a inculcar una sèrie de rutines i pautes d’higiene a l’hora de tractar amb aliments amb l’objecte de prevenir danys a la salut dels consumidors.\nI és que tant durant el preparat, fabricat, cuinat, elaboració, envasat, transport, emmagatzematge o distribució, venda, subministrament i/o servei dels aliments, es pot produir una propagació i/o creixement de bacteris que produeixin intoxicacions alimentàries, molt més en aquest temps en què l’exposició a la calor, fomenta la seva proliferació.\nPer això, tota persona encarregada d’entrar en contacte amb els aliments, ha de conèixer de cada un d’ells quin és l’estat òptim de protecció i conservació, així com els protocols d’higiene adequats (ús de guants o protectors, desinfectants, conservació adequada a fred o la temperatura adequada…).\nPer què necessito un curs de manipulador d’aliments\nPrimer per la seva obligatorietat, que més enllà del marcat per la llei, assegura que cap empleat posarà en perill la correcció i el bon fer de tota empresa que s’encarregui al servei alimentari.\nPer això, per als següents treballs entre altres se’t sol·licitarà disposar del carnet de manipulador:\nTreballs de processament d’aliments: carnissers, xarcuters i peixaters.\nTreballs de preparat i servei d’aliments: cuiners i cambrers.\nTreball de manipulador d’aliments: reposadors i dependents.\nEn tots aquests casos, disposar del carnet de manipulador d’aliments prèvia formació en curs especialitzat, suposa una garantia i una excel·lent disposició de cara al contractant que veurà en l’aspirant una total professionalitat al respecte.\n5 consells i bones pràctiques a l’hora de manipular aliments\nEl sabó neutre teu millor aliat: fins i tot cada vegada que vagis a canviar d’elaboració o manipulació, tingues a mà desinfectants no agressius.\nTracta adequadament els productes congelats: la congelació està molt present en la manipulació dels aliments a l’assegurar la seva perfecta conservació. Però perquè aquesta no es perdi una vegada es descongeli, hem de completar el seu processat o cuinat dins de les dues hores següents i començar la descongelació a la nevera, mai a temperatura ambient o amb focus de calor que no corresponguin al cuinat.\nEn cuinar, ull amb la temperatura: cada tipus d’aliment necessita una temperatura adequada que asseguri la total eliminació de tota bacteri o substància orgànica contaminant. Les carns de res, porc, pollastre, gall dindi, vedella i xai necessiten un mínim de 160º i un màxim de 180º segons es tractin de peces o parts senceres.\nNeteja tot el que toqui el cru: tot plat o taula on hi hagi estat carns, aus, peix i marisc en cru no ha d’entrar en contacte amb altres aliments fins que s’hagi desinfectat la superfície correctament.\nNeteja tot després del procés: els estris i superfícies usades per manipular aliments ha de ser totalment desinfectats un cop acabem amb el seu ús. Per a això, molt millor si fem servir materials d’un sol ús (com les tovalloles de paper) que draps i draps, que haurien de ser rentats constantment.


Raquel Tamarit: «Veig Sueca com una síntesi d’allò que som els valencians» - Revista Saó\nRaquel Tamarit: «Veig Sueca com una síntesi d’allò que som els valencians»\nHavíem d’anar a Sueca perquè volíem entrevistar la seua alcaldessa, la primera alcaldessa del poble. Vam travessar la marjal ja inundada i apuntant el verd sobre l’aigua. En arribar-hi, pujàrem al primer pis de l’ajuntament i Raquel Tamarit ens va rebre al seu despatx, un espai farcit de quadres i escultures. En seure, vam iniciar la conversa: el primer que et sorprén de la primera autoritat és la seua mirada i el seu somriure; ho fa amb naturalitat, amablement, i alhora et transmet la seguretat que, de segur, no li tremolarà la mà en el moment d’adoptar decisions. Transmet també l’orgull de ser la primera dona que ha arribat a l’alcaldia. I recorda que és mare. I et diu que està enamorada del seu poble, que és el seu petit país, envoltat d’arròs i de la Mediterrània.\n–Com definiria el seu poble?\n–És difícil, perquè per a mi Sueca ho és tot. Una bona definició seria veure Sueca com a síntesi d’allò que som els valencians, en el sentit més positiu del terme. Som capaços de fer que coses menudes esdevinguen grans fent-les ben fetes. Per exemple, el MIM o el Concurs Internacional de Paella Valenciana. Sueca també és bressol de l’arròs, i una de les senyes d’identitat ben enteses dels valencians és l’arròs. A més, sempre s’ha dit que en qualsevol cantó et trobes un escriptor o un artista.\n–Per tant, quines serien les senyes d’identitat dels suecans?\n–Sueca és una ciutat molt llauradora. Sempre he dit que els suecans són conservadors, en el sentit de no estirar més el braç que la mànega. Sueca és paisatge, és Albufera (tenim un 80 % del terme al parc natural). Estem molt vinculats amb tot el que té a veure amb el cultiu de l’arròs.\n–Com es guanyen la vida els seus habitants?\n–Antigament hi havia moltíssima gent que es dedicava al conreu de l’arròs. Hui en dia, la quantitat de gent que treballa l’arròs és molt inferior perquè el cultiu ha evolucionat i les maquinàries són fonamentals. Ara l’economia de l’arròs està molt lligada a la gent que té o porta moltes fanecades i té maquinària agrícola. Sueca ara s’ha d’orientar al sector serveis. Cada poble té la seua casuística, i Sueca no és un poble industrial; no és un poble arriscat per a eixes coses, però sí que hem sigut bandera en serveis socials durant molts anys.\n–La marjal és alguna cosa més que un bonic paisatge?\n–Clar que sí! Per als suecans és un bonic paisatge, però a més és el seu. La marjal t’ofereix paisatges variadíssims depenent de les èpoques de l’any. Des del color terrós de quan estan els gassons, de la làmina acerada ara, quan està inundant-se, el verd que es va fent més clar… A banda d’un paisatge, és una manera de viure.\n–La Muntanyeta dels Sants és la part més alta del terme?\n–Sí, i és un punt màgic; de fet, en el Facebook pràcticament tots els dies hi ha fotos des de la Muntanyeta dels Sants. És molt baixeta, a una altitud de 27 m.\n–Però Sueca viu de cara al parc natural o d’esquena?\n–El fet de tindre tant de territori dins del parc natural no s’ha venut bé. Els llauradors són una part importantíssima d’eixe parc i són els primers interessats a mantindre les condicions ambientals òptimes, però a vegades xoca amb la possibilitat de poder créixer. Sueca està molt constreta i no té lloc per on créixer més, i hem d’intentar fer un poc més nostre eixe parc natural. Hi ha gent d’ací que diu que si això és el parc, ells no el volen. Jo no diré això; crec que és important tindre el que tenim i conservar-ho, però també és cert que s’ha de buscar un equilibri entre el parc i les necessitats que té Sueca. Hi ha coses que són absurdes, i que em perdonen els ecologistes puristes. Per exemple, hi ha una discoteca, Puzzle, que volen convertir en supermercat. A mi m’agradaria poder arribar a entendre quin mal fa això, perquè les molèsties que genera una discoteca són infinitament superiors, i a més amb el súper dónes un servei al veïnat. Si va pel vessant ecològic, eixos veïns agafaran el cotxe igual per anar-se’n a comprar… Hi ha molta faena per fer des de la Conselleria i des dels ajuntaments per poder anar de la mà, i crec que és possible. Elena Cebrián té un tarannà molt dialogant; de fet, es va aconseguir en la Junta de Desaigüe un acord històric perquè s’hi havien posat d’acord totes les parts.\n–En la Generalitat i en la Diputació teniu mà?\n–Tenim una bona relació! Les coses han canviat molt, afortunadament, però tot i tindre bona relació, hi ha criteris. Abans tu eres del poble de i ja ho tenies o tot fet o totes les portes tancades. Ara has de tindre els mèrits que pertoquen.\n–I tindre al poble el polític més valorat d’Espanya fa alegria o por?\n–Em va fer molta por a l’hora de presentar-me a l’alcaldia! Jo m’he criat amb Joan Baldoví, i el poquet que sé de política ho he aprés d’ell. Jo no substituïa a u que no havia fet res, sinó a u que va tindre el gran mèrit de ser alcalde del Bloc en 2007! Que no era aquesta època, eh! És un orgull tindre un suecà, que damunt és Baldo, que siga el polític millor valorat d’Espanya!\n–Parlem de les necessitats dels suecans. Què vos cal? Què li agradaria aconseguir?\n–Està demostrat que la població cada vegada és més major, i eixes necessitats les has d’anar cobrint. Nosaltres tenim una residència que és municipal, però és molt menuda. Crec que moltíssima gent que porta els seus majors a una residència ho fa perquè no pot ocupar-se d’ells. Tal volta si poguérem generar centres de dia de majors, moltíssima gent ho agrairia.\n–Sembla que heu sabut vendre una bona marca gastronòmica amb el Concurs Internacional de Paella…\n–Això ha passat de ser una cosa menuda a anar creixent. Som l’únic poble que té una Regidoria de Paelles! Hi ha un indicador que és fabulós, i és que qui guanya el concurs duplica els clients en els seus restaurants. Com a curiositat, al restaurant del Congrés dels Diputats tenen en totes les cartes fotocopiat el títol del concurs!\n–Alguns pregunten quin retorn té això per al poble…\n–Crec que sí que en té. Posar Sueca en el mapa per això ja és suficient retorn, però a banda d’això, quan ve gent vol degustar la paella de Sueca. També n’hi ha qui dubta del retorn que té el MIM, i això ja és per a morir-se…\n–Ja fa tres dècades que vau iniciar la Mostra Internacional de Mim. Com la valoreu?\n–Abel Guarinos va fer una cosa molt bé: injectar el verí del MIM en moltíssima gent. Està clar que qui lidera un projecte és important, però quan tu darrere has sembrat, la cosa pot continuar perfectament. Joan Santacreu és un magnífic exemple que treballant les coses poden eixir molt bé. Jo estic molt contenta de com ha anat el MIM fins ara.\n–Com a alcaldessa, el Mareny i el Perelló són una cosa molt bonica o són maldecaps continus?\n–Hi ha un entente cordiale. Mai he estat a favor de com es van fer eixos convenis. Crec que no estan ben fets i ho he dit sempre. En el cas d’una de les dos entitats locals menors, més mal fet encara que en l’altra, però això no té res a veure amb les persones que estan ara. Crec que tinc bona relació amb els dos, encara que el caràcter de les persones fa que tingues més afinitats amb uns que no amb altres.\n–En l’ADN de Sueca hi ha una càrrega especial d’artistes?\n–Crec que és la briseta de la mar barrejada amb un bon arròs… [rialles] i les mares suecanes de qui parla Eugeni Alemany! Sí que sorprén la quantitat d’escriptors, d’artistes… Som un poble que destaca culturalment, i des de l’Ajuntament sempre s’ha apostat molt fort per la cultura, siga quin siga el partit que governe. Sembla que aquesta aposta té un retorn.\n–És dona i alcaldessa. És fàcil governar la ciutat?\n–I mare! Dona, alcaldessa i mare! Sueca és una ciutat complicada, perquè és Sueca: les dos entitats locals menors, la residència, el Consell Agrari i l’Entitat Pública Empresarial. A l’hora d’aprovar un pressupost, en un ajuntament normal tu l’aproves i ja. Ací has d’aprovar el dels dos organismes autònoms i el teu cada vegada.\n–El fet de ser dona implica una altra mirada a l’hora de governar?\n–Implica una altra mirada, i en alguns sectors els costa d’assimilar. En sectors que sempre han sigut molt masculins, que vages tu i que la teua decisió vaja per davant, això encara els costa d’entendre. Hi ha polítics que tampoc ho entenen. Sóc l’alcaldessa i, per tant, qui modera el Ple sóc jo.\n–Eres la primera alcaldessa…\n–Sí, en sóc la primera i és un repte. Crec que no hauria de ser notícia, però el cas és que ha sigut així. He sigut la primera dona, i només volia demostrar que qualsevol dona pot fer-ho tan bé (i fins i tot millor) que els homes. És un repte il·lusionant que m’ompli d’orgull.\n–Governes amb els Independents. Per què no heu reeditat el Pacte del Botànic?\n–Ací no està Podemos! En política, les matemàtiques són importants. Jo en tinc 8 i els Independents 3, i en fem 11, que és la majoria absoluta. Després, en política local les relacions interpersonals són molt importants. Nosaltres veníem d’un pacte (no era el del Botànic, però era el de la Muntanyeta dels Sants) en el qual estàvem Compromís, el PSOE i els Independents. No va ser fàcil governar la legislatura passada. Ara és infinitament més fàcil.\n–Parlem d’un homenot. És possible parlar de Fuster i no parlar de Sueca?\n–Una de les coses que més valore de la figura de Fuster és que va fer tot el que va fer sense eixir de Sueca. I això és complicat, i més en aquella època. Ell ho hauria tingut infinitament més fàcil si se n’haguera anat a Barcelona, però sempre ha exercit de suecà allà on ha estat. Hi ha gent que només veu la part política de Fuster, però ell és un intel·lectual de primer ordre que ho va fer tot sense eixir d’ací. Amb una altra particularitat també: Fuster donà tot el seu llegat a les institucions públiques; això diu molt de la qualitat humana d’una persona.\n–Va ser un orgull inaugurar l’Espai Fuster?\n–Sí. Jo he viscut situacions anteriors de «ja està ahí!», i no poder finalitzar-lo. El meu company Josep Navarro treballà moltíssim per tal que eixe museu fóra una realitat, i ell hui ja no està en política. El dia de la inauguració jo em recordava d’eixa gent que havia estat abans i que ara ja no està. Tots teníem molt clar que s’havia de fer, però ho teníem molt clar a Sueca, no a la Generalitat. I, clar, la casa de Fuster és de la Generalitat. Eixe dia, en veure l’allau de periodistes que vos vau interessar, en veure que el president de la Generalitat hi venia, que el conseller de Cultura hi venia…, veure eixes coses et fa créixer. I sobretot saber que eixe reconeixement a Fuster no ve tan sols del seu poble, sinó també del govern valencià. La resposta ha sigut al·lucinant: 1.500 visites escolars en quatre mesos.\n–El valencià també està en l’ADN?\n–Crec que sí. Ací a Sueca hem tingut molt pocs immigrants. Recorde que quan era menuda parlaven castellà dos xiquetes de la meua edat en tot el poble. El fet que siga un poble tan valencià i valencianoparlant fa que la gent que ha vingut de fora també s’haja integrat. L’exemple el tenim en un xic de Costa de Marfil, Matene: viu al Mareny i parla valencià igual que nosaltres! Matene és un exemple claríssim d’integració. Sueca és una ciutat molt valencianoparlant.\n–Ja per acabar, quin racó del poble i del terme triaria?\n–Triaria el molí del Pasiego, pel que pot dir del que hem sigut els suecans. I del terme triaria la Muntanyeta, però en la part de fora de l’ermita, que té com unes arcades. M’agrada molt mirar el terme a través d’eixes arcades.\nEntrevista publicada al nº427, “Vint-i-cinc anys no són res: Joan Fuster avui” (juny de 2017). Ací pots fer-te amb un exemplar.


4 min. Tànger (Marroc) 23/09/2018 00:05\n987x555 La Soukhaima, la Jogo, la Regina i l’Eli, quatre treballadores domèstiques senegaleses, al pis de Tànger on s’amaguen de la policia.\nUn altre dels efectes perversos de la política de tancament i d’externalització de fronteres és que acaba afectant tothom, fins i tot els migrants que fa anys es van establir al Marroc, que tenien feina i papers i ni es plantejaven anar a Europa. És el cas de la Regina, una noia gambiana que treballava al servei domèstic per a una família marroquina i que després de ser detinguda i deportada ara s’està tancada a casa d’uns coneguts amagant-se de la policia. “No entenen que no tothom vol anar a Europa. Si al Marroc hi ha pau, ens hi volem quedar: n’hi ha que no tenim la intenció ni el coratge de llançar-nos al mar”, argumenta.


Destacat – Escola Diocesana de Navàs\nDiumenge 15 de març, a les 11.00h l’EDN us convida a les portes obertes del centre.\nBy adminConfinament, Destacat, General0 CommentsLlegeix més...\n06Mar 6 Març, 2020\nBy adminDestacat, General0 CommentsLlegeix més...\n15 de març a les 11.00h: Portes Obertes a l’EDN\nUn any més l'escola es posa al servei dels futurs estudiants per explicar què fa i per què ha de ser triada com a centre educatiu per les famílies. Enguany farem xerrades a Navàs, el 10 de març a les 17:15h a la Biblioteca Josep Mas Carreras; Balsareny, dimecres 11 de març a les 16:45h a l'escola Guillem de Balsareny...\nBy @moisesDestacat0 CommentsLlegeix més...\n31Gen 31 Gener, 2020\nPromovem els Cicles Formatius\nEn el següent enllaç us deixem el vídeo que s'ha preparat des de l'OBI (Ocupació del Bages Industrial) i que liderat per CIO Manresa, pretén donar a conèixer tots els centres educatius de la comarca on es poden dur a terme els ensenyaments industrials de Cicles Formatius. A través de la figura del Peyu, se li ha volgut donar un...\nL'EDN novament premiada en els concursos de narrativa. La Marta Vila Gabarrós, de 2n d’ESO, ha estat la guanyadora d’aquest concurs literari, que organitza el Departament d'Ensenyament i té un abast de tot Catalunya i on es versionava un conte de l’Isaac Asimov. El concurs és obert a escoles de tot Catalunya, des de primària fins a Batxillerat, i arribar...\nBy @moisesConcursos, Destacat, ESO, Premis0 CommentsLlegeix més...\nLa redacció de l'Íngrid Rodríguez de 2n d'ESO ha estat premiada com a finalista en la 59a edició del concurs "Jóvenes Talentos", És un concurs prestigiós en el qual es presenten alumnes de tot Espanya i en el cas de l'Íngrid, a nivell de Catalunya, va haver de competir amb més de 2000 redaccions. L'entrega del premi va tenir lloc...\nBy @moisesConcursos, Destacat, ESO0 CommentsLlegeix més...\n13Mai 13 Maig, 2019\nPreinscripció CFGM “Cures Auxiliars d’Infermeria”\nLa inscripció d’aquest cicle es farà per via telemàtica (exclusivament) en l’enllaç següent i triant com a opció de centre “Diocesana” (és el que surt a l’aplicatiu). Enllaç: http://queestudiar.gencat.cat/ca/preinscripcio/estudis/fp-gm/ És molt important (per tal que l’alumne no quedi fora del sistema) que només faci 1 inscripció telemàtica amb totes les opcions d’estudis que vulgui, però que no n’enviï més d’una. Les dates són...\nBy @moisesCicles Formatius, Destacat, Formació, General0 CommentsLlegeix més...\nLa inscripció d’aquests estudis es farà per via telemàtica (exclusivament) en l’enllaç següent i triant com a opció de centre “Diocesana” (és el que surt a l’aplicatiu). Els alumnes de 4t d’ESO del nostre centre NO han de fer la inscripció telemàtica perquè ja són alumnes del centre. Només ens han de retornar el full de confirmació de plaça. http://queestudiar.gencat.cat/ca/preinscripcio/estudis/batxillerat/ Les dates...\nLa inscripció d’aquest cicle es farà EXCLUSIVAMENT a l’Escola Diocesana de Navàs de forma PRESENCIAL. Per a més informació podeu trucar al telèfon del centre: 93 839 01 00 Les dates són de dimarts 14 de maig a dimarts 21 de maig (ambdós inclosos)\nBy @moisesCicles Formatius, Destacat, General0 CommentsLlegeix més...\n03Mai 3 Maig, 2019\nLa setmana passada, dins els actes de Sant Jordi, vam donar els reconeixements als nostres alumnes que van treure molt bons resultats a les proves Cangur de Matemàtiques. Les proves Cangur és una activitat matemàtica impulsada per la societat internacional Le Kangourou sans Frontières (web) per a estimular i motivar una àmplia majoria de l’alumnat i que a Catalunya organitza la Societat Catalana...\nBy @moisesDestacat, ESO, matematiques0 CommentsLlegeix més...


ESCRIPTORS: Josep de la Casa\nCopiat de la seva web.\nVaig néixer a l’abril del 64. El mateix any i el mateix mes que William Shakespeare. Només que ell ho va fer al segle XVI a Stratford-upon-Avon i jo el XX a Terrassa. És una bajanada, ho sé..., però sempre m’ha fet gràcia.\nTot i que del llegir n’he fet passió des de ben jove i escriure fa anys que és més que una afició, no vaig tenir la sort de tenir un professor Keating que ens parlés de Whitman o de Thoreau, ni que fos capaç de motivar-nos i saber percebre les nostres capacitats.\nNo sé si aquests mestres existeixen o només formen part del món de la ficció cinematogràfica o literària, però hauria estat bé tenir-ne un, i no la colla de pedagogs que van errar amb desenes d’alumnes alhora de recomanar-los el futur.\nAra, malgrat que amb trenta anys de retard, he sabut plantar cara als meus antics mestres publicant la meva primera novel·la, la meva activitat professional ha fet un tomb inesperat i m’he comprat un Mac, no dubteu que de novel·les en vindran més.


[Rol] La muntanya dels heretges - Tadaima: anime en català, manga, el Japó i més!\n[Rol] La muntanya dels heretges\n18 maig 2016, 17:07\nLa muntanya dels heretges\nAl mig del vespre es va sentir un gran enrenou. Un gran pes queia i es feia bocins impactant contra el terra brutalment, esclatant en milers de petites estelles. Al mateix moment, moltes portes s’obrien i se sentien passes corrent cap al passadís.\n-Què ha passat? –demanava l’Ishikirimaru.\n-Aparteu, aparteu-vos –cridava el Taroutachi, molest com sempre. La Hanako sortí de la seva habitació i seguí els seus companys del temple.\nLa Yui portava un pijama de Hello Kitty i abraçava un peluix de Donkanmaru, un ós marró amb barret que deien que era un poc pervertit i que tocava culs de nenes als Salons del Manga però que havia defensat públicament la seva innocència en una roda de premsa on va declarar que a ell només li agradaven les sacerdotesses.\n-El soroll venia de l’entrada –va dir el Taroutachi caminant amb molta determinació. No portava ni calcetins ni sabates però no va dubtar ni un sol segon en posar els peus sobre les pedres del camí. El seu kimono de dormir onejava fortament amb el seu caminar enèrgic. La Hanako corria darrere d’ells mentre intentava subjectar-se els cabells que dansaven al seu ritme amb l’aire gelat de la nit.\nArribaren a l’entrada del temple on varen trobar el causant de l’enrenou. La gran torii que donava entrada al temple estava completament destruïda i els seus trossos restaven en terra fumejant.\n-El vent ha fet això? –va dir la Chizu.\n-No siguis bleda –va cridar el Taroutachi. El kimono que portava s’obria sensualment mostrant el seu pit al descobert i els seus cabells negres agafaren força quan el líder del temple començà a caminar altra vegada cap a dintre del temple.\nLa Hanako no sabia què fer així que seguí als seus companys cap a l’interior del temple altra vegada deixant la torri destrossada al terra mentre un sentiment de tristor l’envaïa.\nVaren seguir pel temple principal i entraren a la zona on els sacerdots solien purificar-se abans de les cerimònies. La Hanako no hi havia estat mai allà, així que abans de seure a una gran taula de fusta mirà al seu voltant i descobrí molts kimonos penjats, amulets i tauletes ema.\n-Han estat ells altra vegada? –va demanar la Yui.\nL’Ishikirimaru era l’únic que no s’havia assegut i mirà al Taroutachi un poc desafiant.\n-Va, deixa’m anar-hi, Jirou –va dir-li somrient mentre treia una tantou del seu kimono- Fa molt de temps que la meva espasa no s’endinsa en la carn de cap infidel.\nLa Hanako va veure reflectir la plata de l’espasa per la llum de les espelmes emanava un fulgor mortal.\n-No, tu et quedaràs aquí –va dir el Taroutachi- S’ha d’encarregar la construcció d’una torii nova i has d’estar atent perquè no tornin.\n-És horrible –va dir la Yui- Aniràs sol, Taro-chan?\nEl Taroutachi la va fulminar amb la mirada. La Yui va tapar-se el rostre amb les mans i començà a demanar perdó.\n-Hi ha una espasa per purificar –va dir l’Ishikirimaru- Si em poso ara amb la cerimònia demà al matí de prest podreu partir.\nPer alguna raó l’Ishikirimaru va mirar la Hanako i va somriure i amb un moviment de la mà la va fer aixecar.\n-Va, tenim feina a fer –va dir el noi, somrient com sempre. La Hanako va mirar el Taroutachi que la mirava amb una cella alçada.\n-A QUÈ ESPERES??–va cridar-li enfadat- Demà partirem a primera hora, no em facis perdre més el temps!\n30 maig 2016, 11:48\nL’Ishikirimaru la va guiar per una sala on havia kimonos de sacerdots nets amuntegats a dintre d’uns calaixos nets i molt ben cuidats. Feia una oloreta molt bona a roba neta i a purificació. Es varen vestit com a sacerdots i es purificaren a la font amb aigua sagrada abans d’entrar al temple.\nLa Hanako estava en un núvol perquè era la primera vegada que li permetien estar a la sala de purificacions davant de l’altar. Respirà profundament per sentir millor l’olor de l’encens i la dolça fragància del tatami.\n-Hana-chan –va dir l’Ishikirimaru arribant portant una gran capsa d’or a les mans- Purificarem aquesta katana i serà per tu.\n-Per a mi? –va demanar la Hanako mentre l’Ishikirimaru deixava l’espasa a davant de l’altar i feia una reverència.\n-Els sacerdots podem portar armes sagrades que ens ajudin en les nostres missions –va dir somrient i traient la seva espasa que havia tret abans a la sala de reunions- Aquesta és la meva espasa. No és massa gran, però està perfectament adaptada al meu poder i sempre m’ha ajudat en ocasions on em jugava la vida. Ara consagrarem aquesta espasa per tu. Has après a fer-la servir amb el Jud’Oh, oi?\nLa Hanako va assentir i es va mirar l’Ishikirimaru que, per variar, somreia. Els seus cabells castanys li queien amb molta gràcia pel rostre ovalat. Pareixia que s’estava deixant un poquet de barba.\nEs guardà l’espasa i agafà un llibre de sutres budistes. Junts varen cercar els sutres de purificació d’armes i l’Ishikirimaru començà a resar mentre tocava un gong per invocar l’atenció del Déu.\nLa sacerdotessa feia veure que resava però realment estava més pendent d’altres assumptes que s’arremolinaven a dintre el seu cap. La seva primera missió li havia vingut d’imprevist. Sempre s’havia imaginat que es fixaria un dia amb molta antelació i que practicaria un poc amb la nova espasa abans de partir a servir al temple. Però clar, sent el Taroutachi qui estava al càrrec, poca formalitat podies esperar.\n-Concentra’t –va dir l’Ishikirimaru pegant-li al cap amb un llibre de sutres.\n-Si fos tan senzill... –va pensar la Hanako, però s’intentà concentrar en posar el seu esperit en aquella katana. Tancà els ulls pensant en el seu futur, en les missions que hauria de fer d’ara en endavant, en tots els llocs que podria visitar i a tota la gent que podia arribar a conèixer. Estava molt nerviosa però també molt contenta. Pensà en totes les hores que li quedaven per davant i com de gran era el món de Tadaima, tot just aquesta aventura no feia més que començar.\nMentre anava pensant en el seu futur, en totes les coses que veuria i amb tots els enemics que hauria d’enfrontar, sense adonar-se’n, la cerimònia acabà.\nEl gran gong la va treure dels seus somnis i l’Ishikimaru va somriure altra vegada. Realment no és que somrigués cada vegada que mirava la Hanako, és que era una persona d’aquestes que sempre somriuen. Per què el segon càrrec del temple havia de ser tan amable i el cap tan extremadament borde?\n-Enhorabona –va dir mentre treia un talismà de la sort d’una butxaca. Tenia les lletres amb el nom del temple bordades en or- Porta’l sempre amb tu, segur que et donarà sort.\nMentre la Hanako es mirava aquell tros de tela que servia com a talismà, el seu senpai li va passar la katana sagrada. No pesava gaire, contràriament a la seva aparença. Era una kodachi amb el mànec trençat en vermell i a la guarda hi havia un fènix dibuixat amb motius daurats. La saya era negra i allargada, molt lleugera però no pareixia massa resistent.\n-T’aniré a cercar roba per viatjar –va dir l’Ishikirimaru- Mentre esperes demana protecció als Déus.\nLa Hanako quedà davant l’altar sospesant la katana, equilibrant-la i contemplant el seu fulgor resplendent. El senpai va tornar amb un haori vermell fosc i una bossa negra que portava estampat un fènix en daurat i que la sacerdotessa es va fermar a la cintura.\nTornaren a la sala dels sacerdots on la noia va poder agafar un capell de palla per protegir-se del sol i omplí la bossa amb aigua, menjar i un set de primers auxilis improvisat.\n-Si fas esperar molt al Taroutachi segur que es posarà de mal humor.\n-Sempre està de mal humor –va somriure la Hanako amb complicitat.\n07 jul. 2016, 11:23\nEl Taroutachi va rebre la nova sacerdotessa com era d’esperar, enfadat. Estava al costat de la destruïda porta d’entrada posant cara de pomes agres i patejant una pedra com un nen petit amb expressió amargada.\n-Anem o què? –va dir fent patent el seu enuig. La Hanako va somriure i es va posar en marxa darrere d’ell. Abans de partir, els dos feren una reverència a l’estàtua daurada del fènix de Shinsei.\nBaixaren les escales del temple, moment en que la Hanako se n’adonà que la vegetació pels marges era molt salvatge i que s’hauria de cuidar un poc més. En general, el temple estava bastant destruït i la torii no era més que una cosa més per arreglar. Un escaló partit quasi va fer caure la noia.\nEl sol començava a despuntar però els habitants de Shinsei encara estaven en procés de despertar-se i els carrers estaven buits amb molts pocs comerços oberts. La poca gent que havia pel carrer a aquelles hores, repartidors i els primers venedors ambulants, ni tan sols ens miraven.\nArribàrem als límits est de la ciutat i agafàrem un camí rural quan el sol ja estava més alt. Tot el camí l’anaven fent en silenci. La sacerdotessa només seguia el seu cap, que caminava altivament i orgullós mentre els seus cabells negres recollits en una cua dansaven salvatgement.\nRealment tenia curiositat per saber on anaven, però qualsevol s’atrevia a obrir la boca davant d’aquell mestre malcarat. Dues hores més tard, el sol picava moltíssim i la Hanako havia de fer esforços per no beure’s tota l’aigua que portava de cop. Suposà que aprendre a racionar el menjar que tenia també era part de l’experiència que aniria adquirint a partir d’ara.\nLa panxa del Taroutachi va sonar molt fort i l’home es va girar avergonyit.\n-Farem una pausa per dinar –va dir intentant treure-li ferro a l’assumpte. Caminaren una estona més fins que trobaren un arbre molt petit que feia un poquet d’ombra i es varen seure a sota.\nLa Hanako va treure un entrepà i el menjà en dos minuts. No se n’havia adonat que tenia moltíssima gana després de tot el matí caminant rapidíssim per poder seguir les passes llargues del seu mestre.\nTanta sort que havia agafat el barret de palla per protegir-se del sol, tot i que una tovallola per la suor no li aniria malament. Potser fins i tot podria haver agafat un quadern per anar anotant indicacions i una brúixola. Res no li assegurava que no es separaria del Taroutachi.\n-Continuem –va dir el Taroutachi mentre la Hanako encara es menjava la fruita.- Pots menjar mentre caminem i hem de fer cim abans del capvespre.\n-Cim?? –va demanar la Hanako incrèdula. Potser era hora de demanar on anaven...\nL’home va alçar el braç majestuosament cap a una muntanya que tenien a l’esquerra. No tenia res en particular tret d’una misteriosa boira que impedia veure amb claredat el cim.\n-No fa massa calor perquè hi hagi boira? –va demanar la Hanako- Per què anem allà?\nEl Taroutachi es va posar en marxa, ignorant la noia per un moment.\n-No és boira, és fum –va aclarir- Estan cremant trossos de la torii per oferir al seu Déu.\nLa sacerdotessa, per alguna raó, es va sentir molt trista en sentir que estaven cremant una part del seu temple, però tot i que pensava el contrari, el mestre continuà parlant.\n-És una petita muntanya plena de coves on habiten un grup de rebels que veneren un Déu destructiu. Els exploradors en varen advertir que feia dos dies que rondaven per la zona del temple, però no m’esperava que s’atrevissin a rompre la porta d’entrada...\nPer a ells el nostre temple representa un Déu enemic que s’ha d’eliminar.\n-I què farem nosaltres? –va dir la Hanako imaginant-se la resposta. Tot i no ser una divisió bèl·lica els sacerdots també s’entrenaven per lluitar i per, en el cas que fos necessari, matar el seu rival, ja fossin humans o dimonis.\n-Intentaré negociar amb el seu líder –va dir el Taroutachi- No m’agrada la lluita i preferiria no haver de treure la katana ni fer cap encanteri. Al cap i a la fi, només són uns quants heretges.\nLa conversa es va acabar en aquell moment mentre la muntanya pareixia més temible que mai. Si només eren un grup d’heretges inofensius, per què el líder dels sacerdots hi anava en persona? Tant de greu li havia sabut que tombessin la torii si ja estava mig rompuda? O era una qüestió d’orgull i honor?\nMentre s’anava fent totes aquelles preguntes se n’adonà que el Taroutachi no portava tan sols la katana.\n09 jul. 2016, 20:14\n-AAAAAAAAAAAAAAAAAAAAAAAAAAAAAAAAAAAAAAAAAH –va cridar la Hanako amb totes les seves forces.\n-Però no crides burra! –la va renyar el Taroutachi pegant-li una puntada de peu en tota la cara.\n-Que em moro, que em moro!! –va cridar mig plorant.\nEl mestre va sospirar, la va agafar del braç i l’ajudà a escalar aquell tros de paret.\n-Ets una exagerada, encara estem al peu de la muntanya, no et faràs ni una rascada si caus –va dir el Sacerdot molt enfadat.\nLa Hanako es va agenollar al terra, respirant amb la mà al pit.\n-Aquesta feina és suïcida... –va dir la Hanako mentre suava desesperadament.\n-Anar amb tu si que és un suïcidi!!! –va cridar el Taroutachi pegant-li al cap amb el dors de la mà. La Hanako va fer un “buaaaah” i es va endur les mans al cap mentre corria d’un costat a l’altre plorant.\n-Pots aturar de fer l’inútil? –va renyar-la seriosament el seu mestre- N’estic fart ja de tu! Si segueixes així et menjaran els llops abans que haguem fet el cim.\n-Lloooooooooops? –va demanar la Hanako creant un mar de llàgrimes al seu voltant- Hi ha llops? I què és això de cim? Vols dir que hem de pujar fins la part de dalt de la muntanya??\nEl cap de l’expedició va sospirar i va retirar la mirada d’aquella escena tan deplorable.\n-Segur que són llops que tenen tanta gana que se’m cruspeixen sense ni tan sols ser Pelo Verde –va plorar la Hanako en una terrible agonia.\nEl sacerdot la va ignorar completament i va prosseguir amb l’escalada de la muntanya. Era ben entrada la tarda, havien d’arribar al cim en dues hores o la missió fracassaria. No li havia dit a la noia però havia un altre camí, una pujada principal feta tota d’escalons de pedra viva gràcies a la qual pujar aquella muntanya portava moltíssima menys feina.\nSabia que si li deia no hauria volgut pujar per la part de darrere escalant, sense més suport que les pròpies mans i cames. La raó per la qual el Taroutachi volia fer-ho així era molt simple: l’element sorpresa. Si arribava pel camí principal, tot ple de guàrdies, la notícia que havien vingut a saldar els deutes o, pitjor, a venjar-se correria ràpidament. Tot i ser salvatges eren astuts i segur que el camí principal estava ple de trampes.\nEl Taroutachi trepava molt ràpid. Li pareixia una activitat física no gaire complicada. Una mà aquí, un peu allà, pitjar fort per comprovar que realment aguanta el pes abans de canviar el peu de lloc... Mirà al seu costat i la noia no hi era.\n-Es pot saber què fas? –va murmurar, més per si mateix que per la seva estudiant. La Hanako havia avançat molt poc i s’havia quedat congelada mirant cap a baix feia uns deu metres.\nQuè podia fer? Què podia dir-li? S’havia oblidat d’ordenar-li que no mirés cap a baix per cap motiu i ara no havia marxa enrere. Què havia de fer? Baixar i pujar al seu costat? No havia temps per això, si la nit queia era el seu final. Era una missió ràpida, per tant, no havien previst agafar cap manta ni material tèrmic per passar la freda nit de Shinsei.\nFer foc tampoc era una opció, delataria de seguida la seva posició. Què puc fer? Merda! es va tornar a demanar com solucionar aquella situació. Deu anys abans, quan el temple funcionava correctament i havia una vintena d’estudiants nous cada any s’hauria permès seguir escalant sense importar-li el més mínim.\nPerò les coses havien canviat i el Temple del Fènix Daurat no passava pel seu millor moment. La Hanako era la primera sacerdotessa que ingressava des de feia 7 anys, li havia costat molt trobar-la. Havia resat tant als Déus per un nou sacerdot i ara que a la fi l’havia trobat era completament incapaç de donar-li directrius i aconsellar-la.\nD’imprevist, la noia va alçar el cap. Les mirades del mestre i l’alumna es varen trobar. Podia veure la por als seus ulls, però també la determinació. La sacerdotessa continuà escalant, lentament. Va estar a punt de caure dues vegades abans d’arribar allà on el Taroutachi l’esperava.\nEs varen mirar un segon sense dir res. La Hanako va assentir i el sacerdot va continuar escalant davant d’ella. Tot i que havia aconseguit la determinació per seguir pujant, ja era massa tard. El sol estava a punt de caure.\n-Escolta bé –va dir el cap alçant la veu- Arribarem fins aquella petita cova i passarem allà la nit.\n-Entesos! –va contesta la Hanako agafant-se molt fort a les pedres amb les mans plenes de talls. Anava deixant un brillant rastre de sang per totes les pedres que tocava. El Taroutachi se n’adonà en aquell moment que un pla molt millor hauria estat pujar la muntanya directament, esquivant les trampes que fes falta en comptes de fer minvar la confiança de la Hanako en la seva primera missió.\nLa nit va caure ràpidament i el fred calava amb una celeritat inesperada. Era molt difícil veure-hi i pujaven a cegues. De sobte es va sentir un gran enrenou per sobre d’ells. No era pas el vent, ni era un animal. Una petita pedra impactà molt a prop d’on ell tenia la mà.\n-Vaja, així que ens han descobert... –va somriure el Taroutachi- Sóc un estratega horrible, què hi farem. Era evident que ens estaven esperant...\n-Què passa? –va demanar la Hanako, perdent un poc l’equilibri. Tancà els ulls involuntàriament.\nPedres. Una allau de pedres de totes les mides varen començar a caure a sobre d’ells.\n-Hanako, un escut! –va ordenar el Taroutachi. Però era massa tard. No hi va caure, com sempre. Potser el Jud’Oh tenia raó i era un arrogant i un imbècil que no sabia tenir cura dels seus subordinats. Odiava la manera com s’estava sentint aquell vespre.\nNo va ser capaç de recordar, fins a aquell moment, que els sacerdots de nivell més baix necessitaven les dues mans per crear un escut. La Hanako tancà els ulls i s’aferrà a la paret, resant inútilment. Passà molt ràpidament el que estava escrit que passaria. Les pedres es desintegraven en entrar en contacte amb l’escut del Taroutachi però la Hanako, sense cap mena d’escut ni possibilitats de fer-lo, va rebre l’impacte directe.\nVolia haver estat capaç de cridar el seu nom però no va poder. La sacerdotessa es va agafar fort tot i haver rebut un cop al cap però les cames li varen fallar.\n-NO! –va pensar el Taroutachi- No vull que altra persona hagi de morir per culpa de la meva arrogància. Li vaig prometre, li vaig dir que seria el següent en morir. No puc faltar a aquella promesa.\nEl sacerdot va deixar-se anar i alliberà el segell del seu cos.\n-Kami-sama –va dir ajuntant les mans com si resés- Obeeix les meves ordres i apareix!\nDe sobte el cel es va il·luminar i un gran ocell de foc va baixar tot agafant-los al vol. Era càlid, però no cremava gens, tot el contrari del que suggeria el seu aspecte imponent. Aterraren en un sol segon, surant lleugerament com petites motes de pols.\n-Així que això és un Déu –va pensar la Hanako. Li havien dit que com a sacerdotessa el seu destí final era ser capaç d’invocar-los, però aquella era la primera vegada que en venia un. Era tan bonic i majestuós...- No he estat capaç de pujar una simple muntanya, mai tindré la voluntat ni la força necessària per invocar un poder semblant...\nEl Taroutachi brillava amb una llum taronja que el feia semblar també una divinitat, alt, majestuós i ple de resolució.\n-No tornaré a perdre ningú més –va dir el Taroutachi molt decidit. Es girà cap a la Hanako amb el foc a la mirada- Anem a matar heretges.\n19 jul. 2016, 13:42\n-És la primera vegada que veig un Déu... –va dir la Hanako més per si mateixa que pel seu mestre, que de totes maneres l’escoltà i respongué.\n-Jo et mostraré el camí per convertir-te en sacerdotessa –va dir el Taroutachi, encara brillant amb la mirada plena de determinació- Però necessitaré que confiïs cegament en algú com jo.\nLa noia va assentir, pensant que tenia el futur més negre que qualsevol altra persona de Shinsei. Es va tornar a mirar el Taroutachi de reüll, alt i imponent, amb un posat extremament seriós. De sobte, d’entre les ombres del terra, va sorgir una figura de fum negre que s’anà materialitzant lentament fins adquirir forma humana. El rostre era el d’un home major vestit amb robes fosques i cridava especialment l’atenció perquè tenia amb una gran cicatriu a l’ull dret.\n-Kiyomitsu, què significa tot això? Teníem un acord! –va cridar el Taroutachi.\nLa figura de fum ballà amb la suau brisa nocturna, movent-se suaument amb el feble airet que passava d’entre els arbres.\n-No ens sotmetrem més a l’autoritat del temple de Shinsei –va cridar aquell home. El to de la seva veu era alt i agre i, per damunt de tot, ressentit.\nEl Taroutachi, com a Gran Sacerdot i líder espiritual de l’illa, també somreia. La Hanako per una fracció de segon va pensar que amb un Gran Sacerdot com ell era normal que l’illa no passés pel seu millor moment espiritual i que molta gent hagués deixat de visitar el temple.\n-Kiyomitsu, eres un sacerdot intel·ligent, què t’ha passat?? –va cridar el Taroutachi- Per què vius confinat a les muntanyes seguint el desitjos d'un dimoni? Tu... precisament tu que podries haver estat un gran exorcista!!\nLa Hanako va alçar el cap interessada en aquella conversa. D’entrada no li havia cridat gaire l’atenció que el mestre conegués aquell infidel, ja que pel que havia sobreentès aquella colònia d’heretges feia molt de temps que tenien un pacte mutu de rendir comptes al temple de Shinsei. Que el líder dels dos bàndols es coneguessin no era pas estrany. Però el que acabava de dir el mestre... Aquell vell arrugat i quasi sense forma havia estat també un sacerdot??\n-No em pots derrotar Taroutachi –va dir el vell, rient com un desesperat- La teva fe cega en el poder dels Déus és la teva perdició.\nEl Taroutachi no va contestar, mirava fixament el seu interlocutor amb una ira molt profunda.\n-No ets rival per a mi... –va dir el Kiyomitsu seguint amb la rialla, un so completament glaçat i estrident que congelava l’ànima de qui l’escoltaven. La Hanako es va tapar les orelles amb les mans per fugir d’aquell soroll infernal però de seguida el va deixar de sentir. Alçà la vista i el Taroutachi havia col·locat una barrera protectora entre ells i el líder dels heretges.\n-Kiyomitsu –va dir el Taroutachi- Aquest serà el teu darrer vespre en aquest món mortal. Abans que el sol s’aixequi la meva espasa es cobrarà la teva vida.\nL’heretge va somriure, sentint-se superior.\n-La teva arrogància et costarà la vida, Taroutachi –va contestar, començant a desaparèixer- Si tan convençut estàs, t’espero al cim de la muntanya per saldar comptes. Si fos tu, no pujaria amb esperances de baixar.\n-Tranquil, en una hora em tindràs allà i acabarem aquest assumpte per sempre... –va contestar. L’ombra va desaparèixer completament i unes fletxes impactaren amb l’escut protector del Taroutachi. El mestre mirà desafiant a les ombres i estirà el braç de la noia perquè comencés a caminar.\nSentien que els perseguien de molt a prop i, massa sovint, una fletxa volava molt a prop dels seus caps.\n-Només són 4 heretges –va riure el Taroutachi aturant-se de cop- Creus que pots amb ells?\nLa Hanako va assentir amb determinació tot traient la seva espasa i va invocar el poder de les flames com havia estat practicant. Un foc gentil i càlid va envoltar el fil de l’espasa i carregà contra el primer heretge que sortí d’entre les ombres agitant una maça de manera salvatge.\nLa noia el va esquivar. No es podia treure del cap que aquell era el seu primer combat real i es posà nerviosa. L’heretge va tornar a dirigir la maça contra el seu cap amb una força brutal. La sacerdotessa el va esquivar i alçà la katana per executar un tall net que acabà amb la vida d’aquell pobre infidel.\nNo es va immutar quan la sang va baixar per l’espasa, impregnant les seves mans. Es va girar per veure com el Taroutachi matava els altres tres infidels amb només un moviment de la seva espasa. El silenci es va fer present.\n-Què ha estat tot això? –va demanar la Hanako- Coneixes aquell vell?\n-El Kiyomitsu és menor que jo –va aclarir el mestre, visiblement molest- De fet, deu ser un poc més gran que l’Ishikirimaru i el seu aspecte actual no és més que el resultat de convertir-se en el contenidor d’un esperit fosc.\nEl Sacerdot va enfundar l’espasa i va començar a caminar. Anaven directes cap a la muntanya, amb pas ràpid i decidit.\n-El Kiyomitsu era un jove amb habilitats pel combat, és més, el vaig enviar amb el Jud’Oh de seguida, sense pensar-m’ho dues vegades. El seu lloc era la divisió de combat, n’estava completament segur. Però als tres dies va tornar i es va agenollar al terra, suplicant-me que el deixés ser sacerdot.\nEl mestre va somriure amb nostàlgia. Aquell estrany somriure trist li esqueia. La Hanako, pensant això amb molta llàstima, es va entristir de veure que les úniques expressions que li quedaven bé al Taroutachi fossin o bé estar enfadat o bé estar trist. Mai el veuria somriure de veritat?\n-El vares deixar ser sacerdot? –va demanar la Hanako, curiosa, corrent per poder igualar les seves passes curtes amb les del mestre- No li veig el problema, tothom hauria de poder triar el lloc al qual vol pertànyer.\nEl Taroutachi no va contestar, però pel seu “tsk” que se li havia escapat quasi inaudible, era evident que pensava que els plantejaments de la seva subordinada eren infantils i innocents.\n-El vaig acollir com a deixeble i junts vàrem construir la gran torii d’entrada al temple. Quan vaig veure que se l’havien endut no vaig tenir cap dubte que es tractava del Kiyomitsu.\n-Doncs ho podries haver dit... –va pensar la Hanako, però no va voler interrompre el relat del seu mestre.\n-De seguida va destacar amb els exorcismes, no havia cap mena de dimoni que se li resistís. Fossin de la classe que fossin, tant els forts com els febles, el Kiyomitsu era capaç de purificar-los tots. Fins que un dia va tornar consumit pel mal...\n-El varen derrotar? –va demanar la Hanako. Començaven a ascendir per la muntanya, però no havia cap guàrdia esperant-los. Potser havien pujat tots a protegir el seu líder?\n-No, el varen posseir –va contestar el Taroutachi- Els sacerdots acabem sent un recipient pels Déus de la llum però també podem obrir el nostre cor als dimonis i aquests es poden fer amb el control del nostre cos. Això va ser el que li va passar al Kiyomitsu. Cegat pel seu gran poder d’exorcisme es trobà amb un dimoni que el va persuadir per fusionar-se amb ell i, amb el temps, el dimoni ha guanyat la partida. –Aturà un segon per agafar aire- No oblidis mai el rostre del Kiyomitsu i que el mal es mostra de múltiples formes.\nLa Hanako va assentir. Des d’on eren es veia perfectament els focs del poble infidel, el lloc cap al qual es dirigien aquella nit per acabar amb tot.\n07 ago. 2016, 11:31\nPujaven sense trobar resistència, corrent al costat dels penyasegats de la muntanya en la foscor de la nit. De tant en tant quan miraven cap al nord algunes fletxes impactaven a prop en les roques del terra o rebotaven fortament contra la paret de la muntanya.\n-GYAAAAAH! –va cridar la Hanako quan una fletxa li va passar tot just massa a prop del cap –Es faran un batut sense calories del meu cervell –va dir mig plorant mentre corria a la desesperada. En aquells moments, tot i que no ho admetria mai en veu alta, estava eternament agraïda de l’entrenament físic al qual li havien obligat a sotmetre’s.\n-Serà sense calories perquè quasi no tens matèria grisa?? Deixa de dir ximpleries i corre!! –cridava el Taroutachi.\n-Clar, tu ho tens fàcil –deia la Hanako a qui li costava respirar- però les meves cames són molt més curtes que les teves!!\n-T’he de portar a coll o què? –va dir el Taroutachi sortint de si- És que només saps queixar-te i em treus de polleguera!!\n-Queeeeeee? –va dir la Hanako saltant a la desesperada per esquivar unes fletxes que tot just haurien impactat a sobre del seu cap.\n-Silenci! –va ordenar el Gran Sacerdot. La foscor es va fer molt més densa d’una manera tan evident que fins i tot la Hanako que era una principiant en va ser conscient. Sentí un calfred a l’esquena que la va fer trontollar, inquieta, i mirar al darrere.\nSe li havia fet un nus a la gola. Empassà saliva tot agafant fortament l’espasa mentre la suor freda li baixava esquena cap a baix. Sentia el seu alè fred, la presència gèlida i penetrant dels dimonis.\nEl primer aparegué tot just davant seu, amb la seva forma negra i incorpòria, lluint el seu somriure maligne.\nLa Hanako va cridar, tremolant. L’espasa del Taroutachi va eliminar la presència d’aquell ésser diabòlic, però no estava sol i els dimonis començaren a sortir d’entre la foscor. Si el Taroutachi no hagués estat allà, la Hanako no ho hauria contat.\nLa sacerdotessa agafà l’espasa però la por la tenia paralitzada. Carregà contra un dimoni petit fent servir un segell de restricció. Pensava que així d’espantada com estava el segell no funcionaria, però el dimoni va deixar de moure’s mentre cridava agonitzant.\n-No arribareu mai fins al Kiyomitsu-sama –va dir un dimoni particularment enorme arremetent contra el Taroutachi.\n-Ah, no? –va demanar amb un to graciós però sense riure ni una mica. Alçà la seva katana vers el cel i com a ruixat per un esperit benigne amb un sol tall derrotà tots els dimonis que havien aparegut.\n-Hanako –va dir el Taroutachi- Si en derrotes menys que jo fregaràs el temple durant una setmana sencera! Quants en portes?\nLa Hanako va posar cara de circumstàncies mentre gotes de suor baixaven des del seu cap.\n-Crec que fregaré el temple durant una setmana... –va contestar. Li feia moltíssima vergonya admetre que la por l’havia paralitzat i només havia pogut amb un petit. L’entrenament i el combat real eren tan diferents...\nContinuaren pujant sense descans, destrossant tot el que havia davant d’ells, ja fossin dimonis, pedres o el mateix aire. La Hanako anava agafant confiança, tot sabent que estant amb el Taroutachi tenia l’esquena ben protegida. El duo de sacerdots avançava imparable tot decidit a conquerir la muntanya dels heretges.\nLa sacerdotessa va perdre la noció del temps i no podia dir si havien estat dos minuts o dues hores per pujar al cim de la muntanya. El que sí que sabia amb tota seguretat era que en arribar a la torii de pedra que marcava l’inici del poblat estava ja esgotada. Una boira fina com una petita pluja abraçava la base de la porta sagrada.\n-Hi ha una barrera –va dir el Taroutachi- L’Ishikirimaru presumeix que ets bastant aplicada pel que fa a crear i destruir barreres.\n-M’has portat amb tu a aquesta missió suïcida només perquè et llevi una barrera tan simple? –va demanar la Hanako. No sabia com sentir-se, si donar les gràcies al Taroutachi per haver-la portat o si molestar-se perquè aquella barrera era del més elemental que coneixia. Ajuntà les mans per recitar l’encanteri i abans que hagués acabat la barrera ja s’havia esmicolat.\nLa imatge del poblat dels heretges es va fer present davant seu. Una petita esplanada de roca dura i difícil tenia unes quantes tendes de campanya fetes de teles i fils envoltant un petit foc. La Hanako esperava quelcom un poc més elaborat, una ciutat de pedra que s’endinsés a dintre la muntanya però la realitat era, si més no, decebedora.\n-Vaja, qui tenim aquí... –va riure el Taroutachi en veure el Kiyomitsu sol al mig d’aquell desastre de tendes- Pareix que ja hem derrotat tots els teus subordinats. He de dir que no eren gran cosa...\nLa provocació del Taroutachi va sorgir l’efecte desitjat i l’àura maligna del Kiyomitsu es va intensificar espectacularment.\n-No pateixis, tu seràs el següent. La meva katana serà qui posarà fi a la teva espiral de maldat.\nEl dimoni es retorçava de patiment i emetia uns crits aguts insuportables mentre es subjectava el cap amb les mans en un deliri extrem. Els sacerdots alçaren les espases per acabar amb ell amb un sol cop.\n13 ago. 2016, 16:42\nEl Taroutachi carregà primer, desprenent una llum sagrada al seu voltant que el feia veure com al Gran Sacerdot que era, imponent i poderós. El Kiyomitsu cridà en rebre la ferida i la sang, negra com la més fosca de les nits, brotà immediatament tenyint el terra tràgicament.\nEl Kiyomitsu, fora de si, llençà un kunai contra el Sacerdot i perdent l’equilibri ensopegà i caigué al terra.\nLa Hanako ajuntà les mans i creà una barrera per protegir el Taroutachi d’aquell atac. Realment no hauria fet gens de falta, però la noia volia demostrar que era útil, encara que només fos per volatilitzar una arma que el mateix esperit el Taroutachi hauria pogut desintegrat.\n-Aixeca’t –va ordenar el Taroutachi al dimoni- No mataré algú que ni tan sols pot tenir-se dret.\nEl dimoni continuava cridant i plorinyant de patiment. La ferida infringida per una arma purificada i consagrada als Déus era mortal per qualsevol ésser de la foscor. El Taroutachi va alçar el dimoni que s’estava començant a desintegrar i, sense vacil·lar, va travessar el seu cor amb la katana.\nDe sobte la foscor que envoltava el dimoni, com si fos una sorra finíssima, s’anava dispersant gràcilment. L’espectacle era molt bonic però trist a la vegada. Aquella foscor que just desapareixia deixava veure la silueta de llum d’un jove que somreia.\n-Em sap greu, sensei –va dir aquell jove. Tenia una veu càlida i dolça i somreia agraït. El seu rostre estava tranquil, ple de pau. El Taroutachi no li va contestar i mirava impassiblement com el cos del seu antic subordinat s’esmicolava.\nLa Hanako observava amb gran tristesa com, de cada vegada més ràpidament, el Kiyomitsu desapareixia somrient sota la mirada atenta del seu mestre. La noia mai oblidaria aquell moment, com la foscor abandonà el Kiyomitsu i de com, en un segon, el seu cos ja purificat va desaparèixer.\nUna gran tristor envaí la jove. Encara que havien aconseguit derrotar el dimoni que havia posseït el seu cos, al final no podien salvar al Kiyomitsu, ja que ell havia ofert voluntàriament el seu cos i la seva vida al dimoni al qual allotjava. Ni tan sols el poder de la purificació de les espases dels sacerdots podien salvar les ànimes que fent un contracte amb el mal s’havien corromput. Ni tan sols el darrer penediment servia per donar-los la salvació. La jove sacerdotessa se sentí molt inútil. Aquell poder de purificació no era suficient.\n-El teu poder era el foc, oi? –va demanar el Taroutachi. La Hanako va assentir amb un petit so ja que no li sortien les paraules- Aleshores crema-ho tot, per favor.\nEl Gran Sacerdot guardà la seva katana i donà l’esquena de la noia, sortint d’aquella base que havia estat l’hogar dels dimonis. La Hanako mirà com la seva esquena s’allunyava dirigint-se a la torii de pedra de l’entrada i comprengué que per ell, una persona tan hermètica i desagradable amb els altres, també havia coses que eren difícils. Haver vist el somriure del Kiyomitsu en el seu moment final havia estar dur pel Taroutachi.\nLa Hanako creà un foc petit i gentil, càlid per a ella que reconfortà el seu cor per un moment i el deixà a sobre d’una de les teles que havien estar l’hogar dels dimonis. El foc va créixer avivat pels residus de foscor i en un moment reduí a cendres aquella tela resseca. La noia imità el seu mestre i anà a descansar a l’altre costat de la torii. Va seure en terra mig endormiscada. El Taroutachi la mirà de reüll.\nDescansaren en silenci, asseguts un al costat de l’altre però cadascú capficat en els seus pensaments. L’alba arribà quan la torii de pedra caigué feta cendra.\n-Hanako, atura el foc –va demanar el Taroutachi. La noia es va despertar pel so aspre de la veu del mestre i reaccionà ràpidament desfent el seu encanteri amb la seva voluntat. El mestre es va aixecar, parsimoniosament- Tornem a casa.\nI amb aquesta petita ordre i quasi sense haver dormit, els dos sacerdots baixaren la muntanya sense dir paraula. El camí per tornar al temple, sense provisions i amb un sol terrible va ser horrorós, però per sort trobaren un agricultor a mig camí que els donà aigua i un poc d’una síndria verda típica de Shinsei que la Hanako no havia tastat mai.\nAllò els hi va donar energia suficient i els posà als dos d’un poc de millor humor per continuar amb el camí cap a casa. Era ja ben entrada la tarda quan el mont a sobre del qual es trobava el Santuari va aparèixer davant d’ells.\nLa Hanako no tenia forces ni per queixar-se de que haguessin construït el temple a sobre d’un turó, així que es limità a pujar les escales en mal estat que donaven al temple sense obrir la boca.\n-Sacerdot, Hana-chan –va dir una veu a la meitat del camí. Era la Yui que els sortia a camí. La Hanako va sentir-se, a la fi, com a casa- Hem vist avui al matí el fum a la muntanya i us estàvem esperant!\n-Yui-nee-san –va dir la Hanako molt emocionada abraçant la noia.\n-Enhorabona per superar la primera missió, Hana-chan –va riure la senpai. La Hanako va somriure. El Taroutachi, tot agafant-se el braç com si li fes mal, continuà pujant la muntanya sense dir res.\n-S’ha portat bé amb tu? –va demanar la sacerdotessa major. La Hanako va assentir i continuà pujant al temple observant com la llarga cua del Taroutachi es remenava a darrere d’ell amb els seus moviments violents i contundents.\nPer ser la primera missió havia estat quasi un suïcidi, va pensar la noia. Tant de bo a partir d’ara el Taroutachi s’ho pensés un poc més, tot i que venint d’ell era complicat.


El substrat Basitex és un substrat vegetal adobat amb fracció mineral per a cultiu a l'exterior amb una bona estructura i solidesa. Preparat per utilitzar directament.\nSportsmaster CRF 16-5-22+19SO3 conté una combinació de nitrogen disponible de forma ràpida i una altra part d'alliberament controlat, amb un 25% de N encapsulat i tecnologia Poly-S de 2-3 mesos de longevitat. Una porció del nitrogen contingut en aquest fertilitzant té una resposta immediata, fins i tot a temperatures baixes.\nÉs un fertilitzant foliar d´alta concentració i qualitat contrastada, totalment soluble. Permet una aportació equilibrada de macro i microelements, necessaris per a un bon desenvolupament de la planta. El seu alt contingut en fòsfor el converteix en un producte especialment indicat a la primavera, per afavorir la floració i el quallat.\nPolvoritzador KEEPER GARDEN 1500\nKeeper Garden 1500 és un polvoritzador hidràulic de pressió prèvia lleuger i segur, ideal per a locals, terrasses i petits jardins. Polvoritzador per a aplicació d'insecticides, fungicides i herbicides.


Mas: 'Sóc responsable d'haver escoltat el clam de molta gent'\nMas: ‘Sóc responsable d’haver escoltat el clam de molta gent’\nEl president de la Generalitat ha assumit tota la responsabilitat del 9-N davant del TSJC\nEl president de la Generalitat en funcions, Artur Mas, ha assegurat davant del jutge del Tribunal Superior de Justícia de Catalunya (TSJC) que ell és el ‘responsable únic’ del procés participatiu del 9-N i el seu ‘promotor polític’. Mas ha dit que la consulta a la ciutadania era una de les ‘fites fonamentals’ de la legislatura i que la prohibició del TC va obligar a fer el procés participatiu, amb menys garanties, i, alternativament, unes eleccions al Parlament. Així, ha assegurat no entendre perquè ha estat imputat per una decisió política.\nMas ha fet una declaració institucional des del Palau de la Generalitat després del seu pas pel TSJC. Mas ha dit que volia agrair ‘de tot cor’ l’acollida que ha tingut ‘per part de moltíssima gent’. Ha dit: ‘La recepció que hi ha hagut ha estat formidable. Ens hem sentit acollits i confortats. M’he sentit com quan van venir centenars de batlles i el president de l’Associació de Municipis de Catalunya, Miquel Buch, en nom dels batlles, em va dir que si hi havia moments difícils, quan mirés enrere, hi serien. Quan he mirat enrere i als costats, he vist molta gent donant suport i escalf. Vull agrair a tothom que s’ha pres la molèstia de venir a donar suport.’\nMas ha dit que el procés participatiu celebrat el 9-N ‘va ser conseqüència d’una evident voluntat institucional i política, però també d’una implicació ciutadana molt forta’. I ha afegit: ‘Per una acció com aquesta, s’hauria de comparèixer davant d’un parlament, però mai davant d’un tribunal. I encara menys en una causa penal. Em declaro màxim responsable d’haver pres la iniciativa política, haver ideat i haver impulsat el procés participatiu del 9 de novembre passat. Vaig escoltar el clam de molta gent que va omplir carrers, avingudes i places els Onze de Setembre del 2012, 2013 i 2014.’\nMas ha continuat: ‘Sóc responsable d’haver obeït decisions del parlament de Catalunya de posar les urnes per consultar els ciutadans de Catalunya. Sóc responsable d’haver escoltat centenars d’ajuntaments de tot el país. Sóc responsable d’haver avançat eleccions el 2012 i el 2015 per rebre els mandats democràtics. No entenc que per ser responsable d’això hagi de declarar davant d’un tribunal. Sóc responsable d’haver aplicat les resolucions del Tribunal Constitucional de suspensió del decret de convocatòria de la consulta del 9-N.’\nMas ha defensat que el paper dels polítics és adequar la legalitat a la voluntat democràtica dels ciutadans: ‘La nostra responsabilitat com a polítics és conjuntar la legitimitat de les urnes a la legalitat. No de confrontar els mandats electorals amb les lleis. Em sento responsable d’haver defensat la pau social, la llibertat ideològica, la llibertat d’expressió i la llibertat de participació.’\nI ha explicat que havia fet notar al tribunal que ‘haurà de jutjar el cas si actuar com un demòcrata equival a actuar com un delinqüent’. I ha afegit: ‘Ho sabrem els mesos següents si la instrucció del cas continua endavant.’\nEl president també ha dit que ‘la consulta del 9-N s’havia dissenyat inicialment per ser executada pel govern de la Generalitat’. Però això va canviar: ‘A partir de la suspensió del decret de convocatòria i d’una part de la llei de consultes, es va canviar el format. Ja no era l’administració la responsable de l’execució del procés participatiu. Els responsables passaven a ser els voluntaris. Vam tenir 40 mil voluntaris. Sense ells no s’hauria pogut fer. La Generalitat informava, facilitava i ajudava, però no donava instruccions.’\nHa recordat que ‘el govern espanyol primer va menystenir el procés participatiu. Va tardar quinze dies a presentar un recurs al Tribunal Constitucional’. I ha explicat que ‘aquests quinze dies van permetre a la Generalitat fer tota la feina que li tocava en el procés participatiu’.\nMas ha conclòs: ‘L’èxit del 9-N, amb una enorme mobilització ciutadana i un ampli ressò internacional, va ser el que va provocar aquesta querella. No hi havia un problema de lleis ni de justícia. Era una qüestió de ràbia per l’èxit de la democràcia. L’èxit de la democràcia mai no hauria d’acabar als tribunals de justícia.’\nVegeu la sortida d’Artur Mas del TSJC amb crits d’independència:


About: Jaume Santandreu Sureda\nJaume Santandreu Sureda (Manacor, 9 de juny de 1938) és un capellà, escriptor i polític mallorquí. El 1960 fou ordenat capellà, i de 1964 a 1969 exercí com a missioner al Perú. L'onze de desembre del dos mil deu presideix la seva darrera eucaristia a la parròquia de Sant Francesc de Paula, a Palma. Fins al dos mil deu, any que li va penjar l'hàbit, havia escrit trenta-tres llibres [a la llista de baix només n'hi comptem vint-i-quatre]\nJaume Santandreu Sureda (Manacor, 9 de juny de 1938) és un capellà, escriptor i polític mallorquí. El 1960 fou ordenat capellà, i de 1964 a 1969 exercí com a missioner al Perú. L'onze de desembre del dos mil deu presideix la seva darrera eucaristia a la parròquia de Sant Francesc de Paula, a Palma. Fins al dos mil deu, any que li va penjar l'hàbit, havia escrit trenta-tres llibres [a la llista de baix només n'hi comptem vint-i-quatre] (ca)\nJaume Santandreu Sureda (ca)


de juny 2015 | Sagrada Família Avinyó\nL'Elisa ha fet 4 anys!\nAniversaris , Curs 2014 - 2015 , Granotes , Infantil , P-3\nAbans d'acabar el curs encara hem celebrat l'aniversari de l'Elisa. Entre tots li vam fer la corona i ella ens va convidar a galetes i suc... ummmmm Moltes felicitats!!!!\nActivitats conjuntes , Curs 2014 - 2015 , Festes , Formigues , Granotes , Infantil , Sargantanes , St. Joan\nL'últim dia d'escola vam fer una celebració ben especial. Vam celebrar la nostra pròpia Revetlla de St. Joan. Vam esmorzar coca de fruita i suc. Tots junts ens vam acomiadar i ens vam desitjar bon estiu!!!\nLes mestres aprofitem per desitjar-vos bona revetlla!!! I vigileu amb els petards!!!\nDivendres passat vam celebrar l'aniversari d'en Genís! La seva família ens va convidar a pastís! Mmmm boníssim!!\nPER MOLTS ANYS GENÍS!!!\nActivitats conjuntes amb Primària , Curs 2014 - 2015 , Infantil , P-5 , Pares , Projectes , Sargantanes\nDurant e 3r trimestre els nens i nenes de p-5 hem investigat els superherois i les superheroïnes. És un projecte escollit per nosaltres, i n'hem après un munt. Però el que més ens ha agradat han sigut les diferents visites que hem rebut: primer van venir alumnes de 4t per explicar-nos el còmic i les diferents parts, i després van venir l'Erik i en Dani, dos experts ens superherois, amb ells vam aprendre un munt de coses.\nAhir va ser l'últim dia d'escola i ho vam celebrar esmorzant coca de Sant Joan. Va ser un petit tastet, però va tenir molt d'èxit! També vam veure un ball dels nens i nenes de 6è i ens van cantar la seva cançó de comiat. Va ser molt emotiu.\nL'escola Sagrada Família us desitja un molt bon estiu i que el gaudiu moltíssim. Us trobarem a faltar! Ens veiem al setembre!\nAqui teniu les fotos d'Arbúcies!! Els nens s'ho han passat super bé perquè han jugat i gaudit de la natura. Tot i que l'aigua estava freda, no volien sortir del riu i han mullat a tots els mestres que s'hi acostaven. I com és de costum, de postre han menjat un gelat!!! En resum, que s'han portat molt bé i han gaudit moltíssim de la sortida. Us felicito!!\nEls nens i les nenes de 2n, la Pilar i la Marta us volem desitjar un molt bon estiu!!\nCom cada any estem a Arbúcies. Primer agafant forces, esmorzant bé.\nI jugant una mica mentre arriba l'hora de ficar-nos al riu.\nAquí ja preparant-nos pel gran moment: FICAR-NOS AL RIU!!\nI aquí ja gaudint de l'aigua!!\nUNA MICA FREDA SÍ QUE ESTÀ!! PERÒ ESTEM DISFRUTANT MOLT\nUn cop fora de l'aigua carreguem energies, dinant molt bé!!\nI per refrescar-nos i acomiadar-nos d'Arbúcies ens mengem un bon GELAT!!\nEl temps ha passat volant i ens ho hem passat molt bé. El curs que ve hi TORNAREM!!!\nEl curs ja s'està acabant! I és per això que aquests dies no es fa classe amb normalitat. Avui hem jugat amb jocs matemàtics. No cal dir que els ha agradat molt.\nContes , Curs 2014 - 2015 , Infantil , P-5 , Sargantanes\nDurant tot el curs els nens i nenes de p-5 hem treballat "Els 3 porquets". Hem conegut els seus personatges, i què hi passava. Hem pogut fer teatre, l'hem convertit amb un còmic, hem jugant amb titelles i ens hem disfressat; i al final de curs ja ens els coneixem tan bé que hem anat a la classe de la Gavines i les Orenetes per poder-lo explicar.\nSORTIDA AL RODAJOC\nEls alumnes de 3r hem anat a la Plaça de la Barceloneta a realitzar l'activitat del Rodajoc amb altres nens i nenes de les escoles de Ciutat Vella.\nAquí ens veieu preparats per muntar els diferents grups.\nBates de menjador\nDia del protagonista: IRENE\nTREBALLEM EN EQUIPS COOPERATIUS A L'AULA\nPVM de 2n\nProjecte: primers lectors!\nINFORMACIONS PER DEMÀ, DIMECRES 10 DE JUNY\nSortida en "Golondrina"\nDVD fotos i CD de música