Xarrada amb la ciutadania: L’alcalde anuncia la baixada de la plusvàlua i el tipus impositiu de l’IBI i la posada en marxa d’un bo consum a la Cala i al centre històric – Ayto. de Finestrat\nXarrada amb la ciutadania: L’alcalde anuncia la baixada de la plusvàlua i el tipus impositiu de l’IBI i la posada en marxa d’un bo consum a la Cala i al centre històric\nPresa de possessió de 6 nous agents per a reforçar la plantilla de la Policia Local de Finestrat\nPublicado por Valencia Finestrat en 16/05/2022\nVa parlar de les principals actuacions realitzades des de la xarrada passada, celebrada al maig de 2021, com l’ampliació del cementeri municipal, la reforma integral del passeig de la platja, la reurbanització de Cantereria o l’ampliació del consultori mèdic de la Cala “on estem esperant que Conselleria dote de pediatra”.\nTambé va avançar projectes com la nova rotonda d’accés a Balcó de Finestrat, sufragada al 100% per Diputació amb 1’3 milions €M; la reurbanització d’Avinguda Mimoses i Sàlvia, la regeneració dels carrers més antics del centre històric, les noves instal·lacions esportives per a la Foia com a pistes de voleibol de platja i un carrer de pilota, les millores en urbanitzacions amb més àrees esportives o la baixada de la plusvàlua i la baixada del tipus impositiu de l’IBI 0’81 al 0’76%. “Aquestes mesures impliquen una reducció en la recaptació de l’Ajuntament en 1’2 milió €”.\nSeguidament va atendre les preguntes ciutadanes, tant de les persones que van assistir a la sala d’actes com els qui van seguir la xarrada en línia. I van girar entorn de qüestions de l’escena urbana de Golf Bahía, Balcón de Finestrat, carrer Relleu de la Cala, projectes d’emprenedoria en el centre històric tradicional i també en matèria d’ocupació per a persones més majors.\nEn finalitzar, l’alcalde va anunciar la pròxima posada en marxa d’un BO, sufragat entre l’Ajuntament i Diputació d’Alacant, per a fomentar el consum en els establiments del centre històric i la Cala.\nPots veure la xarrada completa ací


Dos exemples d’aprenentatge a distància – Edunomia\nDos exemples d’aprenentatge a distància\n27/12/2006 28/12/2006 miquel\nDeu ser casualitat que avui dos diaris parlin dels estudis a distància. Per un cantó, El Punt publica que Prop de 4.000 alumnes catalans estudien a distància batxillerat o els cursos d’ESO. Per un altre cantó, El País publica un reportatge de la Universitat Oberta de Catalunya (UOC), en què diu que el 90% dels seus estudiants treballa, i se’n connecte el 10% en hora punta.\nNomés dues particularitats d’aquestes notícies: en la primera, un estudiant de Girona de 23 anys afirma que “A la Universitat, aniré a classe“. En la segona, s’afirma que “Hoy el 24,5% de los estudiantes de esta universidad virtual tienen entre 21 y 25 años, cuando apenas eran el 0,2% cinco cursos atrás“.\nSobre l’ensenyament secundari virtual ja en vaig escriure fa temps, parlant de les experiències americanes en aquest camp. Em fa gràcia, però, aquesta gran distància que sembla separar l’ensenyament a distància del presencial, com si fóssin els dos valors d’un bit, zero o un… per què una universitat normal no pot fer el mateix que la UOC? Per què els cursos i estudis tradicionals no es poden oferir també a distància o en forma intensiva, diferent? Cal avançar en un model mixt (millor) d’ensenyament. Per què aquest estudiant té la visió presencial d’una universitat? Anar a la Universitat no és anar a classe, és molt més que això. Una Universitat no és només un conjunt d’assignatures i classes, és molt més.Â Â\nNo seriaÂ important aprofitar molt millor les possibilitats de l’ensenyament a distància per millorar l’ensenyament tradicional? Potser resulta que encara no hem sapigut incorporarÂ prou les TICÂ a l’ensenyament universitari. Pel que fa al secundari, segurament deu haver-hi una gran diversitat de graus d’utilització de l’ensenyament a distància, però en el que jo conec directament puc afirmar que no es fa servir gens ni mica.\nEm pregunto també per què ha baixat l’edat dels estudiants a distància a la UOC. Segurament una raó és l’abaritement de les connexions de banda ampla permanents i dels ordinadors. Un altre, proporcionat pel mateix article d’El País, és l’increment de dones que estudien a distància (un 53% en l’actualitat). Ha d’haver-hi algun altre factor. Segones carreres, necessitat de formació permanent, i facilitat de seguir a distància/autoaprenentatge Â estudis de tipus social-humanístic.\nBolonya, Edunet, Secundària permalink\nSón les TIC poc importants per a la recerca?\n3 thoughts on “Dos exemples d’aprenentatge a distància”\nPingback: Enric I. Canela » Educació i TICs\n27/12/2006 at 20:12\nEstic totalment d’acord en la necessitat d’aprofundir en els models mixts. Cada vegada més hi ha professorat que poc a poc es va introduint en aquestes formes d’ensenyament, però encara manca molt camí per córrer. És imprescindible fomentar la innovació docent. Hi ha molt professorat que encara no ha â€œdescobert” com utilitzar les TICs per millorar l’aprenentatge dels estudiants. El que s’ha de tenir present, però, és que la docència emprant les TICs comporta molta més feina per al professorat i, també, per a l’estudiant. És sorprenent com l’educació actual no fomenta la cultura de l’esforç i els estudiants refusen tot allò que impliqui esforç. Malauradament jo no conec cap mètode d’aprenentatge que no impliqui esforç. Poc èxit tindrem en aconseguir una millora de les competències dels nostres graduats si no es canvia la cultura des de que els nens entren a l’escola.\n23/04/2007 at 19:37\nVoldria complementar dien que cap canvi vindrá solet. Culpar professorat o alunat no és la millor solució, en cap país o societat. Les TIC son tenen sentit quan usades, dins el context educacional sols tindrien sentit per els professors si dins el proces de formació del professorat he haugues la utilització i no sols la subutilizació, com o veien ara.\nUsar les TIC com depositaria de informacio, tampoc resol els problemes, com usar les TIC com transposició de la tradicionalitat no representará pas la evolució del enseny-aprenatge.\nDes del Brasil veig, com professora i investigadora del us de les tecnologies a lÂ´educació, que necessiten de voluntat social com també de polítiques publiques educacional que mes que um moment politic eleitoral sigue um moviment per la milloria i “qualitat” de vida de tots nosaltres.


Domina Prestige Hotel & Resort Sharm el-Sheikh Egipte - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nMés informació sobre Domina Prestige Hotel & Resort\nIdeal tant per a la diversió com per al relax, Domina Hotel & Resort Prestige es troba a la zona de Badia dels Taurons de la ciutat de Sharm el-Sheikh. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. També són a fàcil accés Mena Tours, Camel Dive Club, Centre Mèdic Sharm.\nLes instal.lacions i els serveis que proveeix Domina Hotel & Resort Prestige asseguren una estada plaentera als seus clients. Els clients de l'hotel poden gaudir de Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, casino, recepció 24 hores, aparcament de cotxes, servei d'habitacions.\nLes instal.lacions de l'hotel han estat seleccionades amb cura per tal de satisfer el més alt grau de comfort i conveniència, amb aire condicionat, servei de despertador, mini bar, balcó/terrassa, telèfon a cada habitació. Platja privada, centre esportiu, piscina exterior, buceig, spa de l'hotel, són llocs ideals per a relaxar-se després d'un llarg dia. Si buscau un allotjament còmode i adequat a Sharm el-Sheikh, faci de Domina Hotel & Resort Prestige la vostra llar.


PCR Sport va acudir a la present edició de la Baja Portalegre 500, carismàtica prova vàlida per al Campionat del Món de Bajas, per a donar suport, en el parc d’assistència, a dos equips immersos en la lluita pel triomf de les copes Yamaha. En concret, al campió de la Yamaha Open espanyola (José Luis García - Xevi Moreno) i als triomfadors de la Yamaha Stock d’Israel (Yuval Sharon - Nimrod Kir Ofi).\nEls dos equips van aconseguir acabar la prova de l’Automòbil Club de Portugal en posicions d’honor. García- Moreno en la primera plaça de la Yamaha Open mentre que el tàndem israelià hi va fer en la segona plaça de la Yamaha Stock.\nDestacar també, que tots dos equips van estar entre els millors de la categoria TT2, en concret en el 2n i 3è lloc respectivament.\nRecorregut exigent amb varietat de pistes i traçats.\nEls organitzadors de l’esdeveniment van preparar, per als Yamaha YXZ1000R, un traçat amb tres especials molt selectives. La SS1 - Pròleg, de 4,66 km, la SS2 de 69,03 km i la SS3 de 193,57 km.\nEn total 270 km de velocitat en els quals els participants es van trobar tot tipus d’obstacles (sobretot aigua, pedres soltes, ... ).\nRecordar que els pilots dels Yamaha que van tenir l’oportunitat de disputar la Portalegre 2019, van ser els vencedors dels respectius països en els quals es van disputar les copes monomarca esmentades.\nJosé Luis García-Xevi Moreno, van protagonitzar una prova molt intel·ligent.\nEls campions espanyols del Yamaha Open van iniciar la prova portuguesa a bon ritme, deixant entreveure que havien fet el llarg desplaçament amb la intenció de lluitar pel triomf.\nEn l’etapa pròleg (SS1), van aconseguir una excel·lent 2a plaça a 3 dècimes de l’equip portuguès Rodirguez-Nunes. En la continuació la lluita entre tots dos equips va tenir continuïtat, la SS2, també va ser guanyada per l’equip local (52”), encara que com es pot comprovar, el duo de PCR Sport seguia amb totes les opcions intactes.\nEn la SS3, va ser on Garcia-Moreno van mostrar tot el seu potencial i van superar als seus directes rivals per gairebé 30’ aconseguint el triomf anhelat de manera rotunda.\nA més la brillant actuació en aquesta 3a especial també va ser decisiva per a aconseguir la 2a plaça de la categoria TT2.\nYuval Sharon - Nimrod Kir Ofi, de menys a més.\nDesprés de situar-se en l’última posició de la pròleg, l’equip israelià va continuar confiant en les seves possibilitats.\nVan seguir fidels al seu plantejament de carrera i això els va portar a la 3a plaça després de disputada la SS2 i a la 2a posició després d’acabar la SS3, la més dura del recorregut, a un excel·lent ritme.\nIgual que els seus companys de l’equip PCR Sport, Sharon-Kir Ofi també van estar en el podi (en aquest cas 3a posició) de la categoria TT2.\nPer a Pep Codinach (Responsable de PCR Sport), el cap de setmana en terres portugueses només pot catalogar-se com de: Excel·lent, lluitar contra els millors equips, Yamaha Open i Yamaha Estoc, europeus i estar en el podi final de cada categoria és tot un èxit.\nLa Baja Portalegre és una cita molt dura, la concentració per superar els obstacles que es van plantejant és primordial. Els nostres equips han fet una carrera molt intel·ligent i han aconseguit una merescuda posició entre els millors.\nClassificacions Baixa Portalegre 500 .\n1.-García-Moreno 5h55’35”7, 2. Rodrigues-Nunes a 26’40”6, 3. Tinaburri-Tinaburri a 1h04’54”9\n1. Delgado-Pujol 5h55’21.8, 2. Sharon-Kid Ofir a 17’16”8, 3. Eric Steichen a 20’00”0\n1. Delgado-Pujol 5h55’21.8, 2. García-Moreno a 13”8, 3. Sharon-Kid Ofir a 17’16”8\nYuval Sharon - Ni...


La Trans-Cat comença amb domini de Marc Carós | NacióMuntanya\nLa Trans-Cat comença amb domini de Marc Carós\nEl també ripollès Roger Viñas ha estat segon la primera de les quatre etapes de la prova\nper Redacció , 7 de setembre de 2013 a les 11:05 |\nAquesta informació es va publicar originalment el 7 de setembre de 2013 i, per tant, la informació que hi apareix fa referència a la data especificada.\nMarc Carós i Roger Viñas han començat amb molt bon peu la Trans-Cat, una cursa de muntanya de quatre etapes que es disputa fins al dimarts 10 de setembre. La primera etapa s'ha disputat aquest dissabte amb sortida i arribada a Saldes (el Berguedà) tot envoltant l'emblemàtic Pedraforca. Demà serà el torn del Ripollès –amb una etapa a l'entorn de Gombrèn- mentre que la prova es completarà a la Garrotxa i a l'Alt Empordà.\nCarós, que l'any passat va guanyar la primera edició amb el mateix temps que Just Sociats, ha completat l'etapa amb un temps de 2 hores i 34 minuts. La boira ha obligat escurçar el recorregut en quatre quilòmetres i, finalment, els atletes n'han hagut d'afrontar 28 i un desnivell positiu a l'entorn dels 2.000 metres. El també ripollès Roger Viñas, que hi participa com a guanyador del campionat comarcal de l'especialitat, ha arribat a la meta sis minuts després mentre que el primer podi l'ha completat el bagenc Xavi Pedrós amb un temps de 2:50.\nLa segona etapa de la Trans-Cat es disputarà aquest diumenge amb sortida i arribada al càmping del Molí del Serradell, entre Campdevànol i Gombrèn. Els corredors resseguiran el rastre del Comte Arnau amb doble pas per Montgrony i ascens al Costa Pubilla. En total seran 26 quilòmetres i 1.200 metres de desnivell. Sadernes i el Port de la Selva acolliran les darreres dues etapes.\nSegons l'organització, una setantena de participants disputaran la Trans-Cat sencera mentre que una vuitantena en faran almenys dues etapes.\nTrans-cat, Marc Carós, Curses, Berguedà, Roger Viñas, Marc Carós, Trans-Cat, Trans-cat


L’esport ens iguala i ens uneix – Centre Diari Sant Josep\nL’esport ens iguala i ens uneix\n07/05/2017/ cdsantjosep/ 0 Comments\nPer segon any consecutiu, el Centre Diari Sant Josep ha participat del IV Mundialet Antiracista. Deu noies i nois de 4t de l’ESO i Llavors de Futur han format un equip de 10, que tot i no haver guanyat, ha sabut lluitar conjuntament fins al final i gaudir d’un matí diferent, esdevenint partícips de la xarxa i l’entramat d’entitats locals. I tot i no haver arribat a la final, sí que s’ha endut una nova experiència i el reconeixement, juntament amb el Centro Amigos, de ser l’Equip Més Net. Bona feina!\nUn any més, el futbol no ha estat més que el pretext per demostrar les virtuts del treball en equip i, al seu torn, recordar al poble que els participants del Mundialet juguem per guanyar al racisme i cridar ben alt que el color carn no existeix!\nUs deixem un recull de les fotos del dia:\nSeflie d’equip i acompanyants\nFent equip entre partit i partit\nTags: futbol, IV Mundialet Antiracista


Demòcrates de Catalunya nomena executiva a Manresa - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nDemòcrates de Catalunya nomena executiva a Manresa\nImatge de grup de l´assemblea de Demòcrates de Catalunya arxiu particular\nEn una assemblea duta a terme a Manresa, els voluntaris del partit Demòcrates de Catalunya -escissió d'Unió Democràtica de Catalunya- van configurar la seva estructura a la comarca del Bages.\nEl comitè comarcal del partit està format per 2 portaveus, Marc Olivé, de Manresa, i Manel Parreño, regidor d'Artés. El completen Enric Medina, Jaume Pelegrí, Manel Garcia i Roger Genescà, aquest últim en la seva condició de membre de la direcció nacional. En el decurs de l'assemblea es van nomenar també els consellers nacionals (Anna Llobet, Josep Becerra i Albert Montón) i els representants del Bages al comitè regional de la Catalunya Central (Jordi Izquierdo, Anna Llobet i Jaume Pelegrí).\nL'assemblea va tenir la presència dels exdiputats Assumpció Laïlla i Joan Recasens, que van remarcar que a hores d'ara la militància de la formació prové en gran part de persones sense filiació política prèvia tot i que va néixer fruit de l'escissió que hi va haver a Unió Democràtica.


Bogeries meues: 2016\nDe puntera blanca...\nEls dies pre nadalencs sempre trauen una espècie de nostàlgia fastigosa en mi. És possible (segur) que per això estos dies s'intensifiquen les entrades al bloc. Faig maleta a ritme de cançons monyes i el gat seu al meu costat per jugar (barallar-se) amb els calcetins que vaig doblant.\nVaig, com tots, tancant trimestre, amb la sensació alliberadora d'entregar i arxivar els últims informes a l'escola, acabar de corregir els penúltims treballs del semestre a la universitat i sense pensar massa en la quantitat de feina que es presentarà en gener. Fa anys que les festes de Nadal són diferents, perquè ens hem fet grans, perquè la vida es complica. Enguany, a banda de les complicacions que vénen de sèrie, faré maleta doble.\nPassar la nit de cap d'any al desert és una experiència que crec que no podré imaginar fins que estiga allí. Sense campanades, sense raïm, sense expectatives que sempre acaben sent majors per a una nit sempre sobrevalorada. Quan no se sap com seran les coses, sempre ens sorprenem. Per a bé.\nAcabe 2016 pensant en tot allò que s'ha deixat enrere i tot allò que ha vingut. No és res nou que estos últims dies de l'any tots ens dediquem a fer balanç, d'on estaven les nostres vides fa un any, on estan ara i on ens agradaria que estiguéssem l'any que entra. Per sort o per desgràcia tant fa on ens agradaria estar en 2017, perquè segurament no estarem allà on haviem decidit estar. Ja s'encarregarà la vida, les circumstàncies o Murphy, de portar-nos per altre camí.\nJo de moment fique jerseis i pantalons a ritme de Quique González, mentre Jack ha abandonat els calcetins per mantenir una guerra oberta contra els cordons de les meues sabatilles.\nDe puntera blanca.\nUna trucada a les quatre de la matinada. Tu de crisi, jo de parèntesi. Per què creus que la gent pateix insomni, em preguntaves. Perquè alguna cosa li ronda el cap, et contestava. I així vam esdevenir companys d'insomni. Així vam començar les nostres nits en blanc, compartint allò que no ens deixava dormir.\nNo vas ser real, i per això de vegades et recorde com un fantasma. Mai no ens vam veure la cara, mai no ens vam olorar. Mai no vam prendre un cafè a mitjan vesprada, mai no vas poder retirar-me els cabells de la cara i mai no vaig poder ficar-te les mans gelades per davall del jersei. Però estaves ahí, en les meues nits en blanc.\nAra entenc que no erem més que la projecció de les nostres pors. Jo et recordava, possiblement de forma injusta, a una persona molt propera a tu. Tu em recordaves, sense justícia també, a totes aquelles persones imposibles que han passat per la meua vida.\nImagine que tens la teua vida, la de sempre, sabent que la imatge que ens vam fer l'un de l'altre no va ser més que una imatge incompleta. La meua, per sort, va canviant lleugerament. Ja no tinc nits en blanc i a poc a poc vaig fent caixes, per portar la vida no només aprop d'allà on una se sent en casa, sino també lluny d'allà on vaig de ser jo mateixa.\nUn viatge, un missatge, silenci.\nI així el teu fanstasma es va esvair.\nNo va quedar ni la cendra.\nPerquè els fantasmes no es cremen ni deixen rastre per allà per on han passat.\n"...El misterio dura más que la certeza..."\nQuan tu vages...\nSempre dic que som conseqüència del que hem sigut. I tu has tingut sempre massa por com per carregar en tot allò que portem darrere. Així, sense voler-ho, t'has vist sent més covard del que mai hagueres pensat. Em pregunte quant de temps es pot jugar a ser valent. Perquè es fàcil mirar avant quan s'ha oblidat el que hi ha darrere.\nJo no sóc pitonisa, però sí que puc establir hipòtesis i comprovar (amb el temps) si eixa hipòtesis ha sigut afirmativa, negativa o nula. La meua hipòtesi és que arribarà el dia en què de tant pensar en tu mateix, només estaràs amb tu mateix. I no dic que siga una mala decisió, potser és el que sempre has volgut, conscient o inconscientment.\nNaixem i morim soles. I és un fet que tota la gent que trobem pel camí no és més important que nosaltres mateixa. Però es corre el perill de no saber on està la línia que separa l'amor propi del narcicisme i l'egoisme. Oblidar la gent que ens envolta és perillós. I excusar-se en que eixa gent ens ha fet mal per oblidar-la, és fer pagar a justs per pecadors.\nNo subestimes la intel·ligència dels qui t'envolten, perquè sovint els llibres i els estudis suposen un recer per evadir-se de la vida. Aquest és un recurs més valuós del que et penses.\nI és més que possible que (com deia l'àvia) quan tu vages...\n...jo estiga tornant.\nNo hi ha res més real que ser i estar.\nParles. Escoltes. Abraces. Opines. Fas plans. Avances. Viatges. Mires avant. No tens por. Comparteixes, el teu temps, la teua gent, ta casa, la teua vida, els teus principis. Valores, el meu temps, la meua gent, ma casa, la meua vida, els meus principis. Preguntes. Bromeges. Rius. Aprens. Opines. Respectes. Et prens temps. Dones temps.\nI tu eres, però sobre tot,\nFer neteja, fer caixes, moure la vida.\nEncetar quatre parets, descobrir els nous sorolls que acompanyaran les nits, les primeres segur sense dormir. Tancar una porta amb les claus dins i abandonar allà quatre anys.\nEls nous aromes dels dinars dels veïns, el soroll del camió de la brossa, el forn de pà, l'olor de la xemeneia de la casa d'enfront, els descomptes de la drogueria, saludar el carnisser, creuar-te amb qui fa anys que no veus.\nLa gelor de la tardor, el fred de l'hivern, les faves tendres a taula, el descans al mig dia, el passeig de després. El soroll de les finestres quan bufa el vent, l'aigua calenta abans de dormir, el nas gelat durant tres mesos.\nDe nou, i per fí.\nFa temps que no tinc bitllet per pujar al meu tren de vapor. Em pregunte qui anirà allà dalt, passejant pels vagons mentre jo divague per aquest món. Els meus fantasmes van deixar de visitar-me fa anys crec, tot i que encara tinc costum de deixar en casa una llumeneta encesa. Potser el gat els espanta abans que puguen atravessar la porta.\nFa temps que vaig canviar la teua companyia per la del meu gat. Sí, és possible que ara mateix estiga complint tots els estereotips que es tenen sobre dones majors de trenta amb la companyia d'un gat. I m'imagineu amb bata, menjant gelat rebaixat de sucre, veient comèdies romàntiques i acariciant el meu gat amb els peus. Però la veritat és que encara no he tret la bata, el gelat quan més sucre millor, no m'agraden les comèdies romàntiques i em fa un poc de cosa tocar el seu gat amb els peus.\nSorprendrà als espectadors que d'ací mitjà hora algú tocarà el timbre (perquè encara no té claus de ma casa). Entrarà, acariciarà un poc el gat que es refregarà amb les seus cames i es deixarà caure al meu costat al sofà.\nEl miraré de reüll, i intentaré trobar al meu cap el dia en què va arribar per quedar-se.\nLlavors escoltaré el xiulit del tren i abandonaré la tranquil.litat del sofà per treure el cap per la finestra i veure't allà, darrere del vidre del vagó número dos, amb les mans a la finestra i esperant que compre un bitllet de nou.\nTancaré la finestra, deixaré anar el tren de vapor que a tants llocs em va dur i quedaràs dins, viatjant pel mateix purgatori que em va condenar a mi fa dos anys.\n"..una casa con tres balcones, para mirante colgar la ropa..."\nSumes i restes...\nEn les escoles ensenyem els nens i nenes a sumar i a restar. Números amunt números avall. Ara amb dues xifres, ara amb tres. Ara ens en portem tres i després quatre. El que no entenc és per què a les escoles no s'ensenya a sumar i restar persones. No sé quina seria la manera de fer-ho. Però, sincerament, tindriem una societat més feliç si els nostres xiquets i xiquetes del futur aprengueren a dir "no" des del primer dia que senten que la seua llibertat, dignitat, elecció, ect., es veu coartada per altra persona.\nPerquè al final, quan som majors, tot es resumeix al mateix: trobar-se al mateix punt. O no trobar-se mai.\nTu em vas restar fa temps de la teua vida. Jo deuria haver-te restat molt abans del que ho vaig fer. Sí, mirarem endavant i el que haja de ser serà.\nNo cal que vinga cap casualitat, ni cap destí, ni cap fada supermàgica a dir-me el que ja sé.\nTu i jo: mai no serem.\nPública & Concertada...\nPoques vegades parle ací de política. No perquè no tinga una ideologia, tal volta perquè crec que, tot i tenir una ideologia, la política està prou deslligada de la gent. Però des de fa dos cursos el meu treball em fa viure en una contradicció diària. No crec que siga dolent tenir contradiccions, més bé crec que és una manera de mostrar que som humans. Però es veritat que les contradiccions ens atabalen.\nRecorde els dos anys que vaig estar preparant oposicions. El primer any dedicat exclusivament a estudiar, el segon compaginat amb la interinitat i la llicenciatura que vaig fer després. Recorde el sacrifici, la formació extra, la falta de vida social, les hores dedicades (no es poden contar). Recorde tornar cada dissabte plorant de les classes preparatòries i netejar-me just abans de baixar del tren. Mai era suficient. I no era una sensació, era un fet. Només sap què és una oposició qui la prepara.\nPerò també recorde un objectiu clar que marcava la fí de tot allò: l'escola pública. Allà on tot són iguals, vinguen d'on vinguen i tinguen les necessitats que tinguen.\nCom he dit, des de fa dos anys que la meua feina em posa en una contradicció gran. Els Serveis Psicopedagògics Escolars atenen centres sostinguts amb fons públics. Això vol dir: públics i concertats. I a mi em toca, per segon any consecutiu, atendre centres concertats. Forme part d'un servei públic i dóne servici a un tipus d'escola amb el qual no conjugue.\nPerquè no. L'escola pública i la concertada no són iguals. Els xiquets són xiquets en tots els llocs i el dia a dia amb ells es gaudeix igual. Però el sitema de contractació de professorat, la formació exigida (una oposició), la forma que té la concertada de traure diners d'agendes, uniformes o col.lectes solidàries per a la congregació a la qual pertanya l'escola, la derivació de xiquets amb necessitats educatives especials greus a escoles públiques... Tot això no cap en la meua visió d'escola.\nHem tingut un govern que ha blindat l'escola concertada durant vint anys. Ara costa girar la truita i tornar a la pública la dignitat que li han furtat durant tot eixe temps. Però es palpen canvis que fan tremolar les concertades i que provoca que arrepleguen signatures en contra d'un govern autonòmic que, al meu parer, intenta dignificar l'escola (pública i gratuïta per a tots els infants) que a poc a poc els nostres governants van anar degradant.\nSovint em presenten el full per signar. A favor de l'escola concertada, diuen.\nJo atenc escoles concertades des d'un servei públic. I si les escoles concertades desaparegueren, possiblement hauria de deixar el Servei Psicopedagògic Escolar.\nPerò no. No signe.\nPerquè no crec.\nLes coses clares...\nAlgún dia vos contaré amb detall sobre aquella escola on el meu bloc (aquest que llegiu) i els meus llibres (el de Bogeries Meues i un de la feina) van ser tema de discussió en una reunió de cicle sense estar jo present. Exposició en pissarra digital inclosa, i sense constar en acta, per supost. Hi ha qui es plena la boca amb allò de la llibertat d'expressió, però no duen massa bé que siga la resta qui la practique. I així em vaig convertir en protagonista per un dia.\nCal saber quan parlar i quan callar. Quan publicar i quan guardar en esborrany el que s'ha escrit. I jo no he deixat mai d'escriure, ja siga per publicar o per guardar-ho en la intimitat. Tal volta per això els escrits que faig públics sovint cauen com a bombes a la consciència d'algunes persones. Els qui la tenen, clar.\nEscriure en un lloc públic es arriscar-se a la crítica, per descomptat. Però a tu, que vas descobrir en mi una oliva amb un prinyol més dur del que et pensaves...\n...critica els meus escrits, poden no agradar-te. Però el que bec, allò que menge, el treball extra que puga fer, amb qui em clave en el llit, els llibres que publique, els cursos de macramé que faig i les voltes que vaig al bany...són cosa meua.\nNo seré jo qui vinga ací a donar lliçons de vida, ni de karma, ni de que es cull allò que es sembra, ni de que el temps posa a cadascú al seu lloc i tota eixa folosofia que serveix per calmar la indignació de qui es sent traït.\nNo cal. Perquè qui es dedica a parlar d'allò que no li importa ja és, de moment, un poc més infeliç que la persona de qui parla.\nQui parla del que menja, beu i folla la resta,\nés perquè menja, beu i folla poc.\n"No interessa qui no llepa amb paciència...\n... i no sóc amant de llepar un sol dit".\nAhir feia neteja, d'armaris, de trastos, de materials de l'escola... I entre brossa, roba i papers, vaig trobar una caixa. Si vos dic la veritat sóc de les qui fa caixes i les va deixant allà per on passa. Sovint perquè em fa por que el que fique dins estiga a la vista, però perquè alhora també em fa por tirar-ho. Així, amb el perill de caure en un síndrome de Diógenes, de tant en tant em trobe alguna caixa tancada, havent oblidat el que vaig guardar dins.\nAmb el tràfec de repartir els materials que tinc a casa entre les dos escoles que portaré enguany, és inevitable obrir armaris i reunir tot allò que vaig guardar en juny. I entre quaderns, llibres i jocs de taula, he trobat una caixa plena de pols.\nDins, les restes d'un any que es va emportar més del que va deixar. És curiós com es veuen les coses amb la distància. I allà m'he vist, observant la caixa oberta. Les restes guardades d'un "per si de cas". Per si de cas torne, per si de cas torna, per si de cas recuperem la dignitat, per si de cas el meu destí és aquell on he caigut... Tot guardat per si de cas.\nM'ha costat poc ficar-ho tot a una bossa i tirar-ho al fem.\nNo sé si tornaré, si tornaràs, si algún dia ens mirarem i recuperarem la dignitat que vam perdre o si tornaré a creuar aquella porta verda que va fer tremolar tot els meus ciments.\nJa no hi ha caixa.\nJa no hi ha un "per si de cas".\nNomés el buit que ha deixat la caixa, ara ple de sabates.\n"A tu t'han dit preciós,\na mi m'han dit tu calla.\nI jo no vull callar,\nmentre tu tens la tralla".\nNi tots els bons són tan bons ni els dolents tan dolents, vas sentenciar.\nHuit mesos després he de dir que en aquell moment sabia de sobra de què i de qui parlaves. Però de vegades es millor fer-se la boja. I això se'm dóna massa bé.\nTot i la teua sentència diré que mai et podré donar la raó. Perquè no la tenies. Perquè val més les coses clares que espesses, perquè de vegades ens fa falta una bufetada ben forta a la nostra dignitat per obrir els ulls i veure clar.\nTant de bo no em falte mai qui m'ajude a veure les coses clares, per molt dolentes que siguen. Tant de bo no em falten veritats.\nNo trencaré una amistat per estar on ha d'estar, per defendre'm, per clavar-se on no s'ha de clavar si així m'ajuda a vore el que no puc vore per mi mateixa.\nPreferiré sempre patir hui per una veritat, que patir cent anys per una incertesa.\nEl principi de setembre sempre és una contradicció. Matins atabalats per l'inici de curs i vesprades de festes entre moros, cristians, música i trons.\nUna sensació estranya recorre enguany el meu cos pel fet de repetir centre per primera vegada en nou anys. Els nervis del dia 31 d'agost enguany no han tret punta i m'he plantat en setembre amb la tranquil.litat de saber-me ubicada en un centre i un equip que ja conec, que ja em coneix.\nEm mire a l'espill i em veig diferent. Potser siguen els kilos de l'estiu o tal volta siga haver tancat a mitges amb un destí definitiu poc agradable (per no dir altra cosa). Serà tancat definitivament el dia que la meua plaça oficial residisca en altre lloc.\nDe moment, comence un curs entre informes inicials i trons, com sempre. Però amb la diferència de trobar-se en el lloc on ha d'estar exercint.\nAllà on els professionals es respecten.\nI sobre tot: allà on les persones són persones.\nJo no sé el motiu pel qual les ones del mar van y vénen. Crec que la lluna té alguna cosa a veure. Hui, asseguda a la voreta he observat l'anar i tornar de l'aigua. Imagine que de no ser per eixe moviment hipnòtic l'aigua s'estancaria.\nPossiblement per això estos dies mire el cel, la lluna. Pense en què malgrat la distància no deixen d'estar connectades, la lluna i l'aigua del mar.\nFa temps que ens movem per la vida. Anem i tornem. Hui bé, demà malament. I tornem a començar. I llavors em pregunte què és el que provoca en mi les riuades, si la lluna provoca les ones.\nEm vaig prometre a mi mateixa no tornar enrere mai més, perquè si no jo també m'estancaria.\nPer això preferisc recordar-te en la distància, en silenci, mentre l'aigua va i torna mullant-me els peus.\nPerquè no em calen excuses, perquè no les vull, perquè sobren.\nPerquè la veritat és que jo no vaig voler estar. I tu no vas voler quedar-te\n"...si ha sido sólo pura coincidencia...\n...te invito a un trago..."\nNo sé massa bé per què, però vas despenjar el telèfon. I jo, que sabia que eixe dia arribaria, no vaig estar preparada per a dir-te tot el que portava mesos pensant.\n"...no te puedo cuidar...tampoco echarte de menos..."\nNo et trobe a faltar. I això, que pot ser bo o dolent en funció de com s'interprete, no és més que la conseqüència de no estar mai al mateix punt. Ens hem trobat a faltar en moments diferents. O això vull pensar.\nI així t'escric des del llit, mentre ell, que va triar quedar-se a dormir, es dedica a contar les pigues de la meua esquena al temps em parla de tots els llocs on voldria viatjar.\nPigues a mitja nit i viatges en trens de vapor i globus que ens portaran allà on les nostres ànimes se senten lliures de rutina. Així de fàcil era.\nI després de dos minuts en silenci, a través d'un telèfon que pensava que mai sonaria, finalment he dit el que resumeix la nostra història:\nPer estar... Només cal voler.\n"...te culparé por huir. Diré que fuiste cobarde..."\nÉs molt difícil estar al lloc oportú i en el moment oportú. Tot i això hi ha qui aconsegueix trobar l'agulla en el pallar i puntxar-se allà on ja tenia una ferida.\nJo fa deu anys que tinc la sensació d'estar fora de lloc. De què encara falta alguna cosa per vindre. De què no està tot fet i venut. Així escric després de tres mesos d'absència, intentant escriure ací el que no sé dir. Provant de deixar eixir pels dits el que no pot eixir per la boca.\nBé em conec com per saber què de vegades la fam es mata amb menys del que el cos necessita. I anem a comprar amb ànsia galetes, xocolata, napolitanes salades, i dolces... Quan, amb el piquet del pà ens sobra per matar la fam que (creiem) que tenim.\nAra no sé si tinc fam, ànsia o avorriment. I només puc mirar el sostre, contar les deu bigues del sostre per enèssima vegada i pensar que dóna igual les voltes que faça: sempre acabe contant les bigues.\nAixí que no sé on estarà ma casa, ni com de bonica serà. Però en alguna habitació tindrà deu bigues, que contaré amb paciència una vegada darrere altra quan l'existència em semble tan absurda com per fer res més.\n"...Ya llovió...desde aquel chaparrón hasta hoy..."\nA dies t'imagine despenjant el telèfon, dubtant si al marcar estaré a l'altre costat. És massa tard, pensaràs. Sovint trepitge els teus carrers, però no alce la vista com feia abans. M'imagine que no estaràs darrere, assegut a l'escriptori, llegint documents de la feina com un boig. I si ho estàs, al meu cap roman la idea de que t'hauràs mudat.\nÉs difícil establir la línia que separa el mirar per un mateix i l'egoïsme. I tu, que no has volgut mai compartir la vida amb ningú, sempre has proclamat en veu ben alta que per davant de ningú estaves tu.\nCom a intel·ligent no et guanya ningú, no cal que siga jo qui et diga que mirar a altre costat és l'expressió màxima de l'egoïsme.\nSí, serà massa tard, diré jo.\n"...Y sonó...entre tu y yo el silbato del tren..."\nEscric. I tu, que estàs a l'altre costat de l'ordinador, creus que escric per tu. Ho faig. Però no de la manera que creus. Penses que escriure es una forma de parlar-te, i en realitat escriure és una forma de parlar-me. Som purament egocèntrics. Tu des del teu món, jo des del meu.\nQui em coneix bé sap que les coses que dic les faig, i més si queden escrites. Per això no diré que t'estimaré, perquè no ho sé. Tampoc diré que moriré per tu, perquè estic cent per cent segura que no moriria per ningú. Fa temps que els contes de princeses haurien d'evitar mostrar l'amor a través de la dependència i la desesperació de tenir algú al costat.\nDe vegades no tenir ningú al costat és el millor regal que et pot donar la vida. Així, no cregues que escriure és per a mi una forma de desesperar. Escriure per a mi és una forma de respirar. Hi ha qui surt a córrer per deixar anar l'ànima a través dels porus de la pell.\nJo sue quan els meus dits premen les tecles de l'ordinador.\nFàcil i difícil...\nHem escoltat, possiblement massa vegades, que les coses han de ser difícils per ser de veritat. Que si les coses vénen fàcils és que porten trampa. Que les millors conquestes són aquelles que més suor i llàgrimes ens han costat. Que la distància enforteix les relacions... I no estic d’acord amb res.\nPerquè fins el moment, les coses més difícils han sigut això: difícils. I quasi sempre dolentes.\nNo dic que no es necessite esforç per aconseguir els nostres objectius, però cal saber distingir entre un objectiu i una utopia. Entre una conquesta i un anar en contra del món. Entre una parella i un company de debat.\nLes coses han de ser fàcils. Fàcils de fer, de sentir, d’estudiar, de valorar, de voler.\nSi no pots veure que més enllà dels estudis o la feina està el fet de buscar una vida millor, és que pot ser en eixos estudis o eixa feina no està el teu futur.\nSi no esbrines què passarà després d’una conquesta, potser és que eixe territori no és el que has de conquerir.\nI si necessites més distància que proximitat, potser és que eixa persona no és amb qui has de compartir res.\nFa temps que gaudisc del silenci de la casa, dels matins entre galetes, infusions i el gat mossegant-me els turmells. Estar soles fa que t'acostumes a portar el teu ritme i a anar deixant eixir les manies i peculiaritats que davant d'algú potser no les trauries. Deixar el menjador arregussat abans d'anar-te'n a la feina, la cortina de la dutxa passada i la porta de la cuina tancada. Xicotets detalls que fan de la vida solitària una vida còmoda en la qual no has de discutir per què dinarem hui o si has deixat la tapa del vàter alçada.\nNo fa massa em costava veure'm soles. Ara em costa veure'm compartint de nou. Imagine que tot és cíclic.\nAixí, et mire als uls i em pregunte què penses, perquè arriba una edat en què hi ha coses que no es poden preguntar. No és com quan teníem 15 anys. Tanques la porta i torne al silenci reconfortant de ma casa, a la tranquil·litat de no estar pendent de ningú, de les coses fetes a la meua manera.\nM'assec a la vora del llit, encara per fer. Mire el gat, que s'acosta sigilosament als meus peus. Em mossegue l'últim padrastre del dit índex i torne a mirar el gat, que es prepara per saltar damunt del llit. I em pregunte si cal alguna cosa més que la rutina amb tu mateixa. Rutina que sovint s'avorreix, però que quan es perd es troba a faltar.\nL'àvia tenia raó...\nL'àvia sempre em deia que jo tenia arrancada de cavall i parada d'ase. L'avi per altra banda em treia malnoms per referir-se al geni tan curtet que tenia. Intente treure la part positiva a la saviesa que els meus avis tenien que feia que foren capaços de veure en mi eixes característiques. A mi m'agrada més dir que sóc una persona amb caràcter, en lloc que tinc el geni curt. I que sempre tire cap avant, en lloc de dir que potser sóc un poc atabalada. Tot és qüestió de perspectiva, i els eufemismes estan per gastar-los.\nAmb aquests trets que em defineixen s'uneix la poca ajuda que ens estan donant les noves tecnologies quant a l'autocontrol. El whatsapp, per exemple, suposa una eixida d'emergència sovint massa a l'abast. A mi em caldria que algú em prohibís els audios quan em prenc dos copes de més, per exemple. Perquè igual m'arranque amb una jota aragonesa que amb una disertació filosòfica sobre la vida i la mort. Però per sort o per desgràcia ens ha tocat viure una època on la distància que separa dues persones que estan a milers de quilòmetres són tres emojis ben triats.\nJo, que sóc una neuròtica empedernida (i d'això he fet aquest bloc, val a dir), que em costa massa callar el cap, sovint done eixida als pensaments a través del bloc, el mail, whatsapp, facebook, twitter... Perquè si no pots amb les teues bogeries, el millor és compartir-les. Sobre tot si saps que hi ha algú darrere que les llig.\nAmb tot açò al cap, sona el telèfon. Possiblement un whatsapp. Possiblement teu, que assomes el nas de tant en tant, aterrant en la meua vida sense saber com sóc en realitat. Desconeixent que m'és tan fàcil la il·lusió com la desil·lusió, ignorant que preferisc el negre al blanc i que no ha quedat en mi massa rastre de cap tipus de romanticisme després de l'última redada.\nI intente no contestar, per allò de no semblar impacient.\nPerò l'avia tenia raó.\nParlar i callar...\nViatjar soles, eixe era un dels propòsits que feia temps tenia. Tampoc calia massa lluny. Bastava gastar cinc hores en tren només. Allò suficient com per notar la soledat de debò. Menjar soles, beure soles, dormir soles, parlar soles...\nI així faig l'últim glop a la cervessa, des de la terrassa d'un bar de Còrdova, mentre t'escric i una parella toca alguna cançó de la Niña Pastori a la guitarra.\nPerquè tant fa on vages, lluny o prop, no és pot fugir dels pensaments. I tu, que m'has demanat silenci, creus que podré aguantar les paraules dins del meu cap. Com si no saberes que podria passar abans sense respirar que sense escriure.\nNo escoltaràs la meua veu.\nPerò callar no podré. Per molt que ho intentes.\nPunts de vista...\nTot és qüestió de punts de vista. I el meu, com que és meu, difícilment podrà ser vist des dels teus ulls. De vegades els pretextos fan més mal que les veritats, i la rutina és un pretext massa dolent per amagar el que no es pot amagar: la por.\nAixí, em dispose a fer maleta per fer un viatge que fa temps hauria d'haver fet. Perquè no em calen pretextos, perquè ja no em valen. Perquè no els vull.\nJo no necessite que aproves les meues decisions, perquè ha arribat el dia en què la sinceritat guanya, i de sobra saps diré el que em vinga al cap si la situació ho requereix. Tu no necessites que jo marque el camí que has de seguir. Tenim diferents punts de vista.\nI els punts de vista són tan diferents com que tu necessites distància.\nJo que em facen riure.\n"...creo que aprendí a perder...\n...en un arrebato de sinceridad..."\nEscric i respire com si ningú no visquera al món ara mateix. Pense en el temps i odie el tic-tac del rellotge que marca els segons al meu cap.\nSegons que duren minuts. Minuts que duren anys. Vides que passen com esternuts.\nI entre vides i segons romanc, observant el quefer de la gent, el ritme de les seues vides\nMentre la meua es mou a càmera lenta, avançant per un camí fosc que de vegades sembla que no arriba a cap lloc.\nAmb el meu verí encara al teu coll, busque en la foscor la roba interior, tirada a terra amb pressa i ànsia.\nNo vulgues jugar, et vaig dir. Arriscaré de tota manera, vas respondre.\nVas despertar sol, buscant al matalàs l'aroma de la nit anterior. Al piso vas trobar la meua pell, recent canviada, com les serps.\nI al cos el meu verí, recent escampat per les teues venes.\nEntre la meua pell i les pigues de la meua esquena està el dubte de si tindràs la paciència suficient com per contar-les. Una a una, a poc a poc.\nPerquè al principi és fàcil. Tot és qüestió de deixar-se dur per la inèrcia de qui troba allò que feia temps no trobava enlloc. Una conversa, un aroma, una risa, una copa, una mirada que calla més que el que diu.\nAmb la por de que tot això siga real, hui em tape cap i tot, per somiar entre llençols que un dia et posaré forma. I que veuràs més enllà dels meus ulls, més enllà de les meues paraules. Perquè el fons d'una persona sempre es veu a través dels seus ulls. Ara bé, cal saber mirar.\nPerquè tot arriba\nPerò tot pot acabar.\n"...dos horas después de amanecer..."\nAsseguda al piso esperant que passe el temps, m'imagine esperant-te. Una vegada més obriries la porta lentament, per contar-me el teu dia alhora que deixaries caure el cos al sofà. Una cervessa compartida i una companyia que tant a l'un com a l'altre ens pesaria més pronte del que ens imaginem.\nDesprés em remouria entre somnis, pesant en la responsabilitat d'haver-te empès a prendre la decisió d'escollir-me, sense tenir clar si jo t'hauria escollit a tu.\nAixí d'egoista sona.\nI així d'egoista és.\n"..Y sin embargo un rato cada día...\n...te engañaría con cualquiera."\n"...el sombrero pesa más que la cabeza..."\nLes casulitats mouen el món. Sempre ho dic. I així em torne a vore davant la por del que són les casualitats. Bastava un clic. Tan fàcil i tan superflu com això. I jo, que no necessite massa per deixar anar la ment, em trobe llegint i rellegint per no pensar. Perquè de vegades el meu cap va per davant meu.\nEntre textos i contextos em perd entre les línies, llegint sense poder enterar-me, perquè mai ha sigut el que jo esperava, perquè mai ha sigut com jo volia, perquè sempre he eixit perdent, perquè deixar de creure sempre sempre ha sigut més fàcil.\nI així em veig, respirant una tranquil·litat que em sorprén, no sé si perquè la falta de fe és més gran que la realitat. O perquè la realitat és tan gran i òbvia que no pot ser imaginària.\nArriba un dia en què dius: fins ací. Hem tocat os. I quan eixe dia arriba, una espècie de sensació de pau i tranquil·litat t'envaeix. Només necessitava mirar-te als ulls i escoltar el que havies de dir. Potser pensaves que repetir les coses a la cara era només fer mal per fer mal. Però no. Mirar-te als ulls i escoltar de la teua veu, unida a la teua cara descomposta i possiblement enfadada, era el que necessitava per tancar. Sé que l'espontaneitat no va en tu, i que veure'm allà davant teu, per sorpresa, no va ser agradable per a tu.\nSegura estic que ni tan sols llegiràs açò, perquè fa temps que vas deixar d'interessar-te pels meus pensaments, per les meues vivències, per la meua vida. Tant de bo les coses haguéssen sigut diferents. Per sort, jo tinc aquest espai, que és meu i de tots alhora. Un espai on puc comunicar-me amb mi mateixa, però també amb tu, en la distància.\nFeia temps que no t'escrivia. Hui ho faig ja per última vegada. Per fi. No cregues que la rancúnia entelarà tot, perquè tot i que no vas posar fi d'una manera molt digna, bé sé que ho vas intentar. Intentaré no oblidar això.\nNo oblides tu que som conseqüència de les nostres vivències anteriors. I que ni tu ni jo tenim culpa del nostre passat individual. Tant de bo haguésses tingut la paciència d'entendre això. Tant de bo hagués tingut jo la confiança que vaig depositar en persones errònies.\nEn qualsevol cas, ja res no serà. Perquè quan dues persones s'allunyen i no es mira enrere per veure com l'altra persona se'n va, és que és el final.\nTot és com ha de ser...\n"...Desmesuradament...tot és com ha de ser..."\nDe vegades cal saber enviar a fer la mà en el moment oportú. Sense culpes cristianes que ens obliguen a anar a comulgar després, per haver sigut males persones. De vegades és necessari. Per salut mental.\nNo hi ha dos camins que puguem seguir. Només un, conseqüència de les passes que anem donant. És per això que fem el que fem, arribarem on hagem d'arribar. El que haja de ser, serà. Així de simple. No és qüestió del destí, ni de que hi haja una força superior sobre nosaltres que ens guia i ens diu per on hem d'anar. Es tracta de que a la vida arribem sols i ens n'anem sols. La resta és una forma de plenar el nostre temps en la terra.\nSom éssers socials. Eixa és una veritat inqüestionable. Però això no vol dir que hagem de passar, obligatòriament, per les condicions que la resta ens marque. Així, estos dies passaran a la història com els dies en què de la meua boca han eixit veritats com a punyals.\nAixí, tirar-me coses en cara, castigar-me amb el silenci o simplement jugar a estar i no estar, són tres coses que simplement, ja no tolere més.\nI el que haja de ser, serà.\nPerquè no vull...\nJo no sé el motiu pel qual estem al món. Però si sé que el meu món, intern i individual, és causa i conseqüència de les decisions que he pres o que he deixat de prendre. Això ho repetisc molt. Així, no sé el motiu pel qual vas arribar, però si sé el motiu pel qual he decidit que ja no estaràs més. I és molt senzill: perquè no vull.\nExisteix una línia molt fina que fa que de vegades confundim necessitar amb voler. Perquè no és el mateix voler alguna cosa, que necessitar-la. Ni voler algú, que necessitar-lo. Per això cal deixar de necessitar, per saber discernir si el que es té davant es vol o no es vol.\nJo no sé si voldré algun dia compartir llit o sopar en companyia cada nit. Dubte també de voler donar una còpia de la clau de ma casa, o de si voldré dos raspalls de dents al meu bany. Durant molt de temps ho vaig voler. Mentisc. Durant molt de temps ho vaig necessitar.\nEl que tinc clar és que, ara mateix, no necessite cap d'eixes coses. I haver-ho deixat de necessitar m'ha permés aclarir per què ja no estaràs més.\nPerquè no vull.\nLa sinceritat està sobrevalorada. Dic, per algunes persones.\nEstes persones que diuen que són sinceres i demanen a crits sinceritat. Però que quan ho eres, ixen ofeses amb la cua entre les cames. No demanes sinceritat si no estàs disposat a escoltar veritats. No demanes veritats si no estàs disposat a acceptar-les.\nEt falten quatre anys, set o huit bolets més, una cabassà d'humilitat i pegar-te de front contra la veritat. Perquè no tot és banc o negre. I ho dic jo, que sovint em veig ballant entre els dos extrems.\nNo digues que eres una persona sincera.\nPerquè no hi ha persona menys transparent que qui té la doble moral de voler les coses clares, i eixir fugint quan li les mostren.\nHui, jugant amb un alumne de 8 anys a un joc de taula, m'ha dit que anava a guanyar-me, perquè hui tenia bon kharma. Quan li he preguntat què és el kharma m'ha dit que és una cosa que no es veu però que tots tenim, i que ens dóna bona sort o mala sort segons com de bé o de malament ens portem.\nLa pregunta que inevitablement m'he fet quan s'ha acabat el joc és si ha guanyat perquè tenia bon kharma, o si el bon kharma li ha vingut perquè estava convençut que anava a guanyar. I jo, que sovint parle i crec en el kharma, m'he vist dubtant davant el fet de que possiblement la bona sort estiga sempre de part de qui creu en ella.\nI així m'he vist davant el motiu que amb seguretat és el principi de tota ludopatia.\n"...estampidas en la tierra..."\nNo és casualitat que després de ploure una sensació de pau ens invaeixa. Perquè l'aigua neteja els carrers al temps que l'ànima. Acció i reacció.\nMentre observes caure les gotes pels vidres de les teues finestres, al teu interior la sang s'esgola lentament per les teues venes. Plou fora. I dins.\nAixí el món et mira ploure, i no al revés.\nEntre gotes i humitat passes la mà per la seua esquena, sense voler trencar la son lleugera que sas que té. L'escoltes respirar al ritme de la pluja que sona al carrer. A l'uníson.\nA poc a poc la veus obrir els ulls. Somrius. Somriu. Saps que desperta d'una son càlida, neta, calmada.\nI et preguntes què faries si un dia no la veres despertar.\n"...el cielo iba tiñéndose marfil..."\nPortava dues hores dormint i de sobte has aparegut en la foscor. He hagut d'engegar la llum de la tauleta de nit perquè, feia tan temps que no venies, que m'ha costat distingir la teua ombra. Per sort encara no he perdut el costum de rebre visites inesperades ja encetada la nit.\nM'he assegut al llit amb els ulls mig tancats per la son acumulada dels excessos nadalencs i he observat com, a pas lent, t'has acostat fins seure a la vora del llit. Has obert el calaix del meu costat i has tret l'antifaç. Ja no el necessitaràs. Has dit.\nHe volgut obrir la boca per preguntar el motiu pel qual em furtaves el meu tresor més valuós. Però no ha calgut perquè, com de costum, t'avances als meus pensaments. Eres lliure. Has rematat.\nLes decisions que es prenen...\n"...Emancipate yourselves from mental slavery...\n...songs of freedom..."\nQuan la terra...\nAmb els últims acords del concert d'any nou que fan a la televisió, camine per casa fent maleta. Una maleta literal, a la qual fique roba, sabates i maquillatge que he utilitzat estos dies. Altra maleta figurada, on fique estima, carinyo, confiança i futur.\nLa primera la carregaré al cotxe. La segona a l'esquena. I en qualsevol lloc entre Sant Joan i el cel deixaré caure esta última, que romandrà a la intempèrie suportant pluja, vent i granísol.\nAnys després, algun agricultor la trobarà entre camps de blat, però no gosarà obrir-la, sabedor de que allà s'amaga algun tresor que convé no destapar.\nAixí, a poc a poc, aquella xicoteta maleta que guarda les poques coses que em pagava la pena donar, quedarà coberta per la terra, la pols i el temps.\nQui sap si un dia algú trobarà aquell xicotet tresor, d'aci dos-mil anys, quan la terra ja se l'haja engolit.


Comença el tall per obres a l’L2 entre la Sagrada Famílila i Paral·lel | betevé\nLes obres, que afecten sis parades de l'L2, s'allargaran fins al 30 d'agost\nTxell Partal Maresma | dissabte, 27 de juliol del 2019, a les 13.53\nEn marxa un nou tall de la xarxa de metro, aquest cop a l’L2. A partir d’aquest dissabte, no hi haurà servei de metro entre les estacions de Paral·lel i la Sagrada Família per les obres de millora de les condicions mecàniques de la via. Les afectacions s’allargaran fins al 30 d’agost.\nEl servei a l’L2 entre Sagrada Família i Pompeu Fabra funciona amb normalitat. I pel que fa a la resta de la línia, Transports Metropolitans de Barcelona cobreix el trajecte tallat, que afecta sis estacions, amb la línia regular D50 de bus. TMB també recomana utilitzar les altres línies de metro per fer recorreguts similars. Recorden que des de Paral·lel es pot arribar a Passeig de Gràcia amb l’L3, o que des de Sagrada Família es pot enllaçar amb l’L5 a Diagonal i agafar l’L3 fins a Paral·lel, entre altres.\nAl tall previst s’hi ha sumat aquest dissabte la tempesta, que ha provocat alteracions importants a diverses estacions de la xarxa.\nAfectacions a la xarxa de metro per la tempesta\nLa majoria d’usuaris ja estaven assabentats de les afectacions i no s’han mostrat sorpresos. Encara que alguns s’han molestat per l’acumulació d’obres aquests mesos al metro.\nTalls a l’L5 i L1\nAquest dilluns també començaran les obres de millora a l’L5. Seran unes feines que obligaran a fer un tall entre les parades de Collblanc i Can Vidalet, només es tancaran dues estacions. Les afectacions s’allargaran fins a l’1 de setembre i TMB cobrirà el recorregut afectat amb un bus llançadora.\nAquestes dues afectacions se sumen a les obres de l’L1 que van començar l’1 de juliol. La modificació d’aquesta línia, una de les principals de la xarxa, va provocar les queixes i el malestar expressat pels usuaris i les molèsties derivades als conductors de les llançadores.


La Facultat posiciona els seus estudis de Psicologia entre els millors d’Espanya i del conjunt d’Europa | Blanquerna - Universitat Ramon Llull\nLa Facultat posiciona els seus estudis de Psicologia entre els millors d’Espanya i del conjunt d’Europa\nEls estudis de Psicologia de la Facultat es situen en 2a posició a Espanya i en 7a posició a Europa en el rànquing U-Multirank.\nL’U-Multirank és un rànquing promogut per la Comissió Europea, impulsat i reconegut les institucions d’educació superior a nivell internacional que compara, amb base a dades empíriques, institucions amb perfils institucionals similars i permet als usuaris realitzar rànquings personalitzats seleccionant mesures de rendiment o indicadors en funció de les seves preferències. El rànquing analitza els resultats de 583 universitats europees, de les quals 61 són espanyoles. S’avaluen diferents dimensions de l’àmbit educatiu i formatiu entre les que s’hi inclou el procés d'ensenyament i aprenentatge, la recerca, la transferència de coneixements, l'orientació internacional o el compromís regional.\nEls estudis de Psicologia, impartits a la Facultat de Psicologia, Ciències de l’Educació i de l’Esport Blanquerna-URL van participar en el procés de valoració del U-Ranking obtenint una molt bona posició. D’entre les 135 facultats que imparteixen aquests estudis a Europa, la Facultat se situa en la 2a posició a Espanya i en la 7a posició a Europa en el rànquing general, que és el que té en compte totes les dimensions analitzades.\nEl conjunt de la Universitat Ramon Llull destaca en l’àmbit internacional ja que s’ubica al capdavant d’aquesta dimensió. La Universitat Ramon Llull se situa en el top ten europeu pel que fa a la seva internacionalitat però, a més, es posiciona com a primera universitat de les 61 espanyoles analitzades en aquesta dimensió. També destaca la dimensió relacionada amb el compromís regional, un marcador que valora la inserció laboral dels graus i màsters, així com les pràctiques dels estudiants en empreses del seu àmbit. En aquest aspecte, la URL es situa com una de les cinc millors d’Europa.\nWeb de l’U-Multirank


Coneguem el Món està d’aniversari!! Ho celebrarem amb tots vosaltres el proper 17 de juny!! | Coneguem el Món\nConeguem el Món està d’aniversari!! Ho celebrarem amb tots vosaltres el proper 17 de juny!!\nEl curs 2010-2011 s’acaba, i des de Coneguem el Món, ho volem celebrar amb tots vosaltres. Hem preparat una jornada plena d’emocions pel proper divendres 17 de juny de 19-21h al Centre Cultural Can Fabra.\nJa fa dos anys que gràcies a la col·lavoració de xerraires i assistents, hem omplert de coneixements i d’intercanvi d’experiències un divendres de cada mes. La nostra ment ha rodat per: Kirguizistán, Mongòlia, Cuba, Ghana, Balcans, Salvador, En veler d’Egipte a Djibouti, Birmania, La ruta de la seda, Nepal-Ladakh, Ièmen, Paquistan, Uganda, Etiopia, la volta al Món…\nI què farem el 17 de juny…???\nTertulia/debat (19-20h): els membres de Coneguem el Món moderarem una taula on diferents viatjers parlaran del les seves experiències, de diferents tipus de viatges (solidaris, motxileros, com a guies…)\nMúsica del Món, i alguna sorpreseta en directe\nDansa del Món\nContes del Món, de càrrec de la Susana Tornero\nMini pica-pica del Món\nI hi haurà algun sorteig sorpresa amb la col·laboració de l’Agència de viatjes Viàtica.\n06/17/2011 at 14:19\nNosaltres no podrem venir a la festa d’aniversari, però després de l’estiu segur que ens deixem caure per alguna de les xerrades viatgeres que feu i que tan bona pinta tenen.\nQue vagi molt bé la celebració i fins la propera!


Guerra de licitació - corredorsLlegir Més\nPrincipal » corredors » Guerra de licitació\nGuerra de licitació\nQuè és una guerra de licitacions\nUna guerra de licitació es refereix a una circumstància en què dos o més compradors potencials d'una propietat competeixen per la propietat mitjançant ofertes creixents.\nDESCÀRREC DE LA BIDA Guerra de licitació\nUna guerra de licitació es produeix quan els compradors potencials d’una propietat competeixen per la propietat mitjançant una sèrie d’ofertes de preus creixents, de vegades abocant el preu final per sobre del valor original de la propietat. Les guerres de licitació solen produir-se quan els compradors es posseeixen per la propietat d’una casa, un edifici o un negoci en un lloc especialment desitjable i sobretot enmig del mercat del venedor. De forma semblant a una subhasta, la guerra de licitació sovint es produeix a un ritme ràpid, cosa que significa que, durant la guerra de licitació, els possibles compradors són vulnerables a prendre decisions d’inversió emocional o emocional.\nPer exemple, Alice i Brynne desitgen comprar una casa amb un import de 250.000 dòlars. Alice ofereix el preu de la llista i Brynne respon amb una oferta de 260.000 dòlars. Decidida a comprar la casa, Alice ofereix 270.000 dòlars. Mostradors de Brynne amb una oferta de 280.000 dòlars. Alícia reconeix que té un pla d'oferta de 300.000 dòlars, per la qual cosa la seva propera oferta és una pujada de 20.000 dòlars. Brynne concedeix, i Alice compra la casa per 50.000 dòlars més que el preu de llista original, cosa que fa que el venedor sigui feliç.\nGuerres de licitació i clàusules d’escalació\nQuan un mercat immobiliari arriba a ser altament competitiu, alguns inversors i especuladors opten per implementar clàusules d’escalada en el seu contracte de licitació d’una propietat. Una clàusula d’escalada és essencialment una declaració que indica un preu de l’oferta base de la propietat i un acord per augmentar automàticament l’oferta en una quantitat determinada si un altre comprador presenta una oferta superior verificada. Normalment, una clàusula d’escalada inclourà també el preu màxim que el comprador està disposat a pagar per aquesta propietat.\nSi, per exemple, en l’exemple anterior Alice i Brynne havien incorporat clàusules d’escalada per incrementar les seves ofertes en 10.000 dòlars fins assolir un pla de 300.000 dòlars, el resultat seria diferent. L’oferta inicial d’Alícia de 250.000 dòlars s’aconseguiria amb l’oferta de 260.000 dòlars de Brynne. La clàusula d’escalada d’Alícia respondria amb una oferta de 270.000 dòlars, i Brynne oferiria 280.000 dòlars. Després de la propera oferta d’Alícia de 290.000 dòlars, Brynne guanyaria la guerra d’ofertes amb una oferta de 300.000 dòlars.\nAquesta estratègia, alhora que convenient, té els seus inconvenients. Normalment, el venedor d’una propietat tindrà coneixement del preu màxim establert en una clàusula d’escalada, cosa que significa que el venedor pot tenir coneixement del quant el comprador potencial està disposat a pagar.\nDefinició submarina Un actiu submarí val menys del seu valor conceptual, com un habitatge per valor inferior a la seva hipoteca pendent. També es coneix com a inversa o fora de diners. més Superàvit El superàvit és la quantitat d’un actiu o recurs que supera la part que s’utilitza. més Venda curta de béns immobles En una propietat immobiliària, la venda a curt termini és quan un propietari en situació de problemes financers ven la seva propietat per un import inferior a la quantitat deguda a la hipoteca. més Reducció Definició La reducció és una reducció del nivell d'impostos a què s'enfronta una persona o una empresa. més Què és l’Impost sobre guanys de capital? Un impost sobre guanys patrimonials és un impost sobre les plusvàlues ocasionades per particulars i empreses per la venda de determinats tipus d’actius, inclosos accions, bons, metalls preciosos i béns immobles. més informació sobre com les empreses mostren el lideratge dels preus El lideratge dels preus es produeix quan una empresa preeminent determina el preu dels béns o serveis al mercat i altres empreses del sector segueixen el mateix. més Enllaços de socis\n© 2019 Què és una guerra de licitacions Una guerra de licitació es refereix a una circumstància en què dos o més compradors potencials d'una propietat competeixen per la propietat mitjançant ofertes creixents. DESCÀRREC DE LA BIDA Guerra de licitació Una guerra de licitació es produeix quan els compradors potencials d’una propietat competeixen per la propietat mitjançant una sèrie d’ofertes de preus creixents, de vegades abocant el preu final per sobre del valor original de la propietat. Les guerres de Guerra de licitació - corredorsLlegir Més


El Correllengua arriba a Vilassar de Mar | La Clau -Revista gratuïta del Maresme\nEl Correllengua compta amb el suport de diferents ens, entitats i partits polítics: Ajuntament de Vilassar de Mar, Amics de la Sardana, ANC, Associació Cultural Bullangues, Associació Pubillatge de Vilassar de Mar, Aula de Música, AVAL, CAL, Colla Bastonera Picadits, CIU, CUP, ERC, La Tropa Teatre, SI.\nPlaça Àngel Guimerà:\n18 h Animació infantil, La faràndula de Guillem Roca, a càrrec de Sapastres.\n19 h Lectura del manifest del Correllengua 2011, a càrrec de La Tropa Teatre.\nRecital de poesia d´homenatge a Joan Oliver – Pere Quart, a càrrec de La Tropa Teatre.\n20 h Actuació de la Colla Bastonera Picadits i cercavila fins a la plaça del Círcol.\nPlaça del Círcol:\n20.30 h Botifarrada. Venda de tiquets a 6 € a partir de les 19 h i servei de bar durant tota la nit.\n22 h Lectura del manifest del Correllengua 2011, a càrrec de La Tropa Teatre.\n– Concert d´Un gos robant.\n– Espectacle pirotècnic, a càrrec dels diables de l´AVAL.\nPlaça de l´Ajuntament:\n12 h Sardanes amb la Cobla Ciutat de Terrassa, a càrrec d´Amics de la sardana. I a la mitja part, lectura del manifest del Correllengua 2011, a càrrec d´Amics de la sardana. Plantada i ball de gegants, a càrrec de l´AVAL, amb la presència de l´Associació Pubillatge de Vilassar de Mar.


Les organitzacions han proposat cinc objectius de canvi, cinc mesures estratègiques i cinc reformes que s'haurien de recollir al pla des d'ara fins a l'any 2030\nProposen un pla a deu anys per assolir la transformació educativa i abandonar un model “excessivament rígid”\nEntre d'altres, proposen que els centres s'autoavaluïn, que els docents participin en programes d'acceleració del canvi i reformar el model de formació i selecció de docents. Proposen que el 2024 800 centres hagin passat per un programa intensiu i protocol·litzat d'actualització i el 2030 2.200 centres. Els centres desfavorits han de ser prioritaris en aquesta actualització. També demanen recursos i espais necessaris.\nLes dues organitzacions han fet una crida a generar un acord transversal a totes les forces polítiques del Parlament, sumant-hi el món local i en col·laboració amb els agents educatius i socials. El pla ha de respondre a l'Agenda 2030 i, en concret, a l'objectiu 4: “Garantir una educació de qualitat, inclusiva i equitativa, i generar oportunitat d'aprenentatge al llarg de la vida per a tothom”. Les dues organitzacions han alertat que les desigualtats educatives “aniran a més” i han afirmat que calen canvis més ràpids i més ambiciosos que els que està impulsant el Departament d'Educació.\nLa Bofill i Unescocat han presentat també l'avaluació del programa Escola Nova21, que constata l'alt impacte de les accions de canvi intensiu que van tenir els 30 centres de la mostra representativa. També s'observa la influència en l'orientació cap al canvi de les xarxes que van articular mig miler de centres. Segons les dues entitats, aquests resultats i l'experiència d'aquest programa han de servir per impulsar una gran acció en el conjunt del sistema.\nLes dues organitzacions han apuntat que Catalunya ja es trobava en emergència educativa abans de la pandèmia i arrossegava mancances des de fa anys com dèficit pressupostari, baixa equitat, una “feble” incorporació de les noves tecnologies en la normalitat escolar i la dificultat pedagògica de fer efectiu el desenvolupament integral de cada infant i amb aprenentatges personalitzats. Han destacat que hi ha docents molt compromesos amb l'actualització del sistema però han alertat que cal suport sistemàtic i capacitats per fer el canvi possible.\nEn aquest sentit, les organitzacions han proposat cinc objectius de canvi, cinc mesures estratègiques i cinc reformes que s'haurien de recollir al pla des d'ara fins a l'any 2030. Entre els objectius, han situat que el 2030 el 80% dels centres avaluï de manera continuada la seva actualització, que el 80% dels centres adoptin pràctiques actualitzades d'aprenentatge, que el 40% hagin participat en un programa acompanyat de transformació intensiva, que el 80% tinguin docents que hagin participat en formacions intensives per al canvi i que tots els centres educatius participen en xarxes orientades a l'actualització.\nLes mesures són establir uns criteris clars que defineixin què i com és una escola de qualitat i activar la qualificació com a centres de referència educativa per reconèixer els centres amb pràctiques educatives i característiques que els acostin més als criteris de qualitat, permetent difondre bones pràctiques i formar a docents. També es proposa garantir els equips i recursos per fer arribar les xarxes a tots els centres educatius, organitzar un programa intensiu i protocol·litzat d'actualització de centres i prioritzar l'actualització de centres desfavorits amb mesures per l'equivalència en qualitat, aconseguint que el 2024 100 centres hagin passat per aquests programes.\nPer últim, les reformes estructurals que posen sobre la taula són transformar la formació fent-la més competencial i fer una selecció de docents basada en competències, impulsar un nou pla de formació contínua docent que transformi l'actual i fer accions específiques perquè els centres siguin més autònoms. En aquest sentit, apunten que cal desburocratitzar els centres i garantir equips, horaris, equipaments, mobiliari i espais. Una altra mesura és evolucionar les funcions i el paper dels serveis educatius i de la inspecció i reformar competencialment l'educació post-obligatòria i la prova d'accés a la universitat.


Taller de Bardolent Ebenistes. De la tradició artesanal a la tecnologia més actual\nTaller de Bardolent Ebenistese6fae8c3c02019-11-19T14:05:39+00:00\nDe la tradició artesanal a la tecnologia més actual\nTreballem per trobar la perfecció que desitja el nostre client\nCapacitat de treball amb eines i maquinària d’última generació.\nUna capacitat de treball, que combinada amb l’experiència i la maquinària d’última generació, ens permet fer realitat qualsevol tipus de disseny en peces úniques, mobles a mida, espais d’interiors… Oferim solucions per donar resposta a les necessitats funcionals de cada espai en concret.\nEines que ens permeten un treball precís amb una acabats d’alta qualitat.\nSom capaços de fer realitat qualsevol projecte amb fusta o moble, partint del plànol més detallat però també d’una idea mínima, d’un simple croquis. Som capaços d’inventar nous objectes, d’utilitzar nous materials i de solucionar reptes inèdits que se’ns plantegen. Busquem la perfecció i la cura en els acabats que requereixen els projectes més complexos i el desig final dels nostres clients.\nOficina i estudi del procés de desenvolupament tècnic.\nDes del nostre departament tècnic, assessorem, gestionem i col·laborem directament amb arquitectes, interioristes i professionals del disseny, perquè el moble adquireixi tot el seu potencial estètic i funcional. Disposem de diferents seccions: de tipus de fusta, pintura, acabats… que ens permeten oferir un gran ventall de possibilitats en diferents tècniques i materials, i aportar solucions i innovacions a l’àmbit de la llar.\nTruca’ns al 93 859 06 20\n© Copyright 2019 MOBLES BARDOLET, SL


Blog Oriol Nel·lo: de juny 2013\nLa destrucció de les hortes mediterrànies\nGiuseppe Barbera, professor d'arboricultura a la Universitat de Palerm, ha publicat recentment Conca d'oro, una crònica extraordinària del procés històric de formació del paisatge de l'entorn de la capital siciliana: aquella meravella de jardins, vil·les, horts i camps de llimoners que, envoltant la ciutat com un amfiteatre, constituïa l'horta de Palerm. Aquesta joia de paisatge productiu, fruit del treball esforçat de generacions durant milennis, cantada per escriptors i poetes de tots els temps, de Plini a Goethe, fou destruïda de manera gairebé completa i irreversible en el curt termini d'uns trenta anys, de mitjans del cinquanta a finals del vuitanta del segle passat, mitjançant un procés d'urbanització accelerada i especulativa que ha passat a les cròniques amb el nom de "il Sacco di Palermo".\nLa publicació del llibre de l'estudiós sicilià coincideix amb la divulgació d'un altre treball magnífic sobre la problemàtica evolució contemporània de les hortes mediterrànies: L'Horta al costat de casa. Es tracta d'un documental sobre l'Horta de València, dirigit per Vicent Tamarit, que ha comptat amb l'assessorament científic del professor Joan Romero, del Departament de Geografia de la Universitat de València. La pel·lícula, produïda per la mateixa universitat valenciana, ha estat emesa per en versió castellana per Televisión Española el dia 14 de juny 2012.\nLa contraposició d'ambdós treballs corprèn pels paral·lelismes extraordinaris que presenten: el diàleg de la societat amb els recursos naturals (el sòl, l'aigua, les espècies vegetals), l'avenç secular dels coneixements i les tecnologies, la lenta configuració d'uns paisatges culturals d'una bellesa, una riquesa i una productivitat excepcional, i finalment, la seva degradació i destrucció accelerada. Cal notar tanmateix, dues diferències essencials. En primer lloc, mentre la destrucció dels valors del paisatge agrícola de l'entorn de Palerm va culminar pràcticament fa trenta anys, la degradació de l'Horta de València s'ha accelerat sobretot en el darrer quart de segle i, en particular, durant els darrers quinze anys. En segon lloc, tot i la regressió d'aquest període, l'horta valenciana, força més gran que la palermitana, disposa encara d'extensos espais agrícoles els valors culturals, ambientals, estètics i econòmics dels quals poden (i han) de ser protegits.\nNo deixa de ser una paradoxa notable el fet que, mentre arreu del món nombroses metròpolis estan pugnant per reintroduir l'agricultura urbana com a mitjà per millorar la qualitat de vida dels seus habitants, algunes ciutats mediterrànies, que al llarg de la història havien sabut construir al seu entorn uns dels espais agrícoles més productius del planeta, tot engendrant, en fer-ho, paisatges d'altíssim valor, estiguin ara destruint-los. I els destrueixen, a més, per promoure processos d'urbanització que responen, en molts casos, a fórmules tècnicament obsoletes, ambientalment insostenibles i socialment objectables. N'és un altre exemple escandalós i diàfan el què ha estat a punt de passar a la gran horta barcelonina del Delta del Llobregat.\nDiu Giuseppe Barbera: "Els paisatges conserven sentiments, passions, voluntats. Conserven el treball esforçat, el coratge, l'abandonament, les raons de la fuga de qui hi viu. El bé i el mal de una ciutat, d'un barri, d'una família". Tant de bo, la nostra generació no hagi de ser recordada per les venidores com aquella que va permetre la destrucció definitiva del paisatge de les hortes mediterrànies.\nEtiquetes de comentaris: Delta del Llobregat, Giuseppe Barbera, Joan Romero, paisatge, Palerm, Università di Palermo, Universitat de València, València, Vicent Tamarit\nHomenatge a Enric Lluch\nEl dia 4 de juny s'ha celebrat a l'Institut d'Estudis Catalans, del que era membre emèrit, un acte d'homenatge al geògraf Enric Lluch i Martín (Barcelona, 1928-2012), organitzat pel mateix Institut d'Estudis Catalans, la Societat Catalana de Geografia, la Societat Catalana d'Ordenació del Territori, l'Associació Catalana de Ciència Regional i el Departament de Geografia de la Universitat Autònoma de Barcelona.\nIntervingueren en la sessió, a la que assistí un públic molt nombrós que omplí la Sala Prat de la Riba de la seu de l'Institut, el president de l'IEC, Salvador Giner, el rector de la Universitat Autònoma de Barcelona, Ferran Sancho, i Oriol Nel·lo, que pronuncià la conferència "Quatre lliçons d'Enric Lluch", el text de la qual serà publicat properament a la revista Treballs de la Societat Catalana de Geografia. El lector interessat trobarà el vídeo complert de l'acte a la videoteca de l'IEC.\nPer la propera tardor s'està preparant una altra jornada sobre d'Enric Lluch a la Universitat Autònoma de Barcelona, que versarà en particular sobre la seva trajectòria universitària.\nEtiquetes de comentaris: Departament de Geografia UAB, Enric Lluch, Ferran Sancho, Institut d'Estudis Catalans, Salvador Giner, Societat Catalana d'Ordenació del Territori, Societat Catalana de Geografia\nInstitut Cartogràfic de Catalunya: l'ambició de la mesura\nEn cartografiar el territori, tota societat tracta, certament, de representar la realitat. Però en fer-ho també la prefigura: la delimitació, l’escala, els elements representats constitueixen, de fet, una definició intencionada del món. I el mapa esdevé no només una eina per representar-lo, sinó també per governar-lo i transformar-lo. Per això és tant significatiu i necessari per a una col·lectivitat disposar d’instruments capaços de produir i difondre cartografia. Per això, sempre que Catalunya ha pogut disposar d’autogovern ha volgut dotar-se d’institucions capaces de produir la pròpia cartografia.\nEn aquest camp, l’experiència temporalment més duradora i tècnicament més potent ha estat, sens dubte, l’Institut Cartogràfic de Catalunya. Fundat el 1982, l’Institut Cartogràfic de Catalunya va complir el 2012 trenta anys d’existència. Per tal de commemorar l’efemèride la institució acaba de publicar el volum 30 anys. Institut Cartogràfic de Catalunya. L’ambició de la mesura, 1982-2012, un volum de gairebé 400 pàgines que consultaran amb profit tots els qui s’interessen pel coneixement i la gestió del territori a Catalunya.\nEn efecte, el llibre, dividit en quatre parts, s’obre amb una revisió d’allò que han estat els pilars de la institució des del punt de vista institucional, tecnològic i administratiu. Continua, en la segona part, amb una panoràmica dels seus treballs, des dels projectes fundacionals i les cobertures territorials de les sèries cartogràfiques produïdes, fins les publicacions, els programes de suport i l’experiència internacional. Completen el volum una treballada cronologia i la reproducció de les disposicions legals que al llarg d’aquests trenta anys han regit el funcionament de l’ICC. Entre aquestes destaquen la llei fundacional de 1982 i la llei d’informació geogràfica i de l’ICC de 2005, que va consolidar i donar un nou encaix institucional a l'Institut.\nParticularment il·lustratiu de la visió que ha guiat l’evolució de l’Institut és el text introductori de enginyer Jaume Miranda, que n’ha estat el director des del mateix moment de la seva fundació. Un text en el que Miranda, que el 23 de maig darrer va ser investit doctor Honoris Causa per la Universitat de Lleida, enumera, en una mena de decàleg, els principis que han regit la institució i alerta sobre els reptes als que ha de fer front en el present i el futur.\n"Sempre m'ha semblat més atractiva la idea de la construcció que la idea de la flamarada efervescent i per això mateix m'ha esgarrifat veure com a vegades érem capaços de construir somnis des de la ignorància o des de la indolència. Vull dir que passem per alt el bagatge assumit i assolit i no valorem o donem per fet i per descomptat la seva existència". Així reflexionava fa pocs dies, arran precisament del trentè aniversari de l'Institut, Joaquim Nadal, que en fou el seu president entre 2003 i 2010. Tant de bo el volum que comentem serveixi per no donar per descomptada l'existència d'allò que ha costat tant d'aixecar, i per fer entendre que els somnis han de construir-se, també, a partir de l'ambició de la mesura.\nEtiquetes de comentaris: cartografia, Catalunya, Institut Cartogràfic de Catalunya, Jaume Miranda, Joaquim Nadal, Universitat de Lleida\nInstitut Cartogràfic de Catalunya: l'ambició de la...


Articles - Pàgina 1 - Tremp\nDissabte, 21.7.2018 13:00h\nPlafons que desapareixen\nDes de l’empresonament fa mesos dels liders d’Ómnium , de l’ANC, del vicepresident i altres consellers del govern de Catalunya, la secció local d’ERC va instal·lar a Tremp 3 plafons ubicats al passeig, a la plaça Catalunya i al final del carrer Soldevila, amb cartells que reclamen la llibertat dels presos polítics. Cada 2 o 3 mesos ha calgut reposar els plàstics i cartells perquè s’han anat trencat en diferents moments i de manera puntual, però les 2 darreres setmanes el ritme de trencament dels cartells ha passat a ser quasi diari, i fins i tot un dels plafons el van fer desaparèixer (el de la foto) llençant-lo dins d’una finca privada. Els diputats al Parlament de Catalunya Francesc Viaplana, Marc Sanglàs i el vicesecretari d’ERC Isaac Peraire, de visita a la comarca on han conegut diferents iniciatives que el grup municipal d’ERC impulsa a la ciutat, han volgut participar també en la reposició d’aquest plafó volatilitzat (veure foto). Aquesta desaparició sistemàtica ha coincidit amb la presència aquestes setmanes d’un contingent de joves militars a l’Acadèmia de Talarn, i en algun cas els cartells han estat substituïts per enganxines amb bandera espanyola i lema “ tu fiel infanteria “ (s’adjunta foto). Des de la secció local d’ERC s’ha optat per no denunciar a la policia o als jutjats aquests fets, sino per fer-ho públic a través dels mitjans de comunicació i un escrit al coronel de l’Acadèmia militar demanant que traslladi a aquests funcionaris o futurs funcionaris públics que estan en una comarca on tothom pot expressar lliurement les seves opinions i on no es gens habitual fer desaparèixer les expressions polítiques dels que pensen diferent. Que sapiguin que Tremp és una ciutat on el 68% dels cens va votar candidatures independentistes el darrer 21D, i on la convivència entre militars i població civil ha estat sostingudament exemplar. Que aquí en coneixem tots, que els fills comparteixen estudis, amistats i aficions, i on el respecte ha estat sempre i continuarà sent, a pesar d’aquestes incidències, un valor fonamental de la vida trempolina.\nDimarts, 15.5.2018 13:30h\nDiputats i senadores d’ERC visiten la 54a Fira de la Primavera acompanyats per membres d’ERC Tremp.\nEl dissabte del 5 de maig, a Tremp es va celebrar la 54a Fira de la Primavera, inaugurada a càrrec del director general d’Arxius, Biblioteques, Museus i Patrimoni de la Generalitat, Jusèp Maria Boya. Acompanyat per membres de l’ajuntament de Tremp i del Consell Comarcal del Jussà. Des d’ERC van assistir diversos membres del partit, acompanyats pels Diputats del Parlament Montse Fornells i Francesc Viaplana, i les senadores Ester Capella i Anna Azamar. Un cop inaugurada la Fira es va fer un tomb per aquesta, on van poder visitar les parades. En acabar la volta es va finalitzar l’acte amb un vermut a l’ajuntament. Tot seguit els membres d’ERC van celebrar un dinar tots junts amb amics i militants de la comarca.\nDijous, 21.12.2017 17:00h\nEsquerra Tremp agraeix al ministeri de defensa que fomenti la participació en les eleccions al parlament de Catalunya\nAquest matí, els col·legis electorals de Tremp i Talarn han vist arribar autobusos d’una empresa de fora de la comarca i un taxi carregats de persones joves i desconegudes que han cridat l’atenció a diversos votants, en unes poblacions on tothom es coneix. Especialment quan alguns d’ells expressaven: “es la primera vez que venimos a votar aquí" i un altre explicava "nos han obligado a venir”. A la pregunta de si també els donaven alguna papereta o una terna de tres per escollir, algun d’ells ha somrigut sense donar resposta. Menys desconeguts eren alguns comandaments militars que coordinaven molt acuradament que el grup sabés trobar el recinte de votació. Des de la secció local de Tremp, felicitem el ministeri de Defensa per haver prés aquest tipus de mesura que permet la participació dels membre de l’exèrcìt espanyol en unes eleccions al Parlament de Catalunya, fet que no s’havia vist mai fins a la data d’avui. Per això s’ha comunicat a la Junta Electoral de Zona per al seu coneixement i als efectes oportuns. Paral·lament es demana al grup parlamentari d’Esquerra al Congreso i al Senado, que hi faci les següents preguntes: - A quina partida pressupostària s’asignen aquest tipus de despeses en transport electoral. - Els oficials, de paisà, que coordinaven l’operació tenien funcions de comandament sobre aquests miltars, també de paisà, que volien exercir lliurement el seu vot. - Havien demanat autorització per estacionar el vehicle fora de l’estació d’autobusos de la població. El desplaçament ha estat considerat una operació, i per tant té designat algun tipus de denominació. En cas afirmatiu, quina? Tremp, 21 de desembre de 2017\nDilluns, 14.8.2017 20:30h\nEster Capella ens parla a Tremp de la República que farem, millor per al territori?\nAquest dilluns 14 d’agost Ester Capella, Diputada al Congrés ha parlat de la Nova República, al passeig de Tremp. Ha començat l’acte acompanyant als membres d’ERC Tremp a la parada que tenien en el mateix passeig i on han pogut parlar amb la gent que venia al mercat com cada dilluns. Tot seguit, al mateix passeig s’ha fet un vermut – tertúlia on la diputada ha resolt dubtes sobre el referèndum i la Nova República i com repercutirà això al territori. L’explicació s'emmarca dins de la campanya que ERC està duent a terme anomenada "Construir una Nova República", aquesta continuarà durant tot el mes d’agost amb més actes.\nDimarts, 15.3.2016 18:41h\nVisita de Rufián i Reyes a Tremp\nEl passat 12 de març de 2016 ens van visitar Eduardo Reyes, diputat de Junts pel Sí al Parlament de Catalunya, i Gabriel Rufián, diputat d'Esquerra al Congrés de Diputats d'Espanya. En el transcurs de la seva visita, guiada pels nostres regidors a l'Ajuntament de Tremp, van tenir l'oportunitat de conèixer el centre històric de la ciutat. Tot seguit es van dirigir a l'Epicentre on van descobrir l'oferta d'oci, així com la riquesa patrimonial, cultural i paisatgística del Pallars Jussà. Finalment en un vermut-col•loqui organitzat per la secció local els diputats van tenir l'ocasió de debatre sobre diferents temes d'actualitat amb els diferents ciutadans presents a l'acte. Destacar que durant tota la visita també vam gaudir de la presència de la companya, i delegada de la Generalitat a l'Alt Pirineu i Aran, Rosa Amorós.\nDijous, 3.3.2016 13:00h\nMiquel Abrantes nou president de la secció local\nEl passat dissabte 27 de febrer de 2016 durant l’assemblea ordinària de la secció local de Tremp es va procedir a l’elecció de la nova Executiva Local de Tremp. L’única candidatura, encapçalada per Miquel Abrantes i Lluch, va obtenir el 100% de vots favorables per part de la militància present, destacar que la participació va ser bastant significativa, ja que es va aconseguir la presència d’un 60% del cens. Miquel Abrantes va felicitar a l’anterior president Antoni Flores per la feina feta durant aquest 5 anys i va explicar els punts fonamentals en què es treballarà per a aconseguir la consolidar i augmentar la presència del grup municipal a l’Ajuntament de Tremp. En aquesta mateixa assemblea també es va aprovar per unanimitat el balanç econòmic presentat per l’executiva anterior i es va debatre àmpliament sobre qüestions relacionades amb el municipi\nDivendres, 30.10.2015 14:36h\nL’EQUIP DE GOVERN DE L’AJUNTAMENT DE TREMP REDUEIX EL 5% DE L’IBI PER L’ANY 2016 I AUGMENTA LA TAXA DE L’AIGUA\nL’equip de govern de l’Ajuntament de Tremp, format pels grups municipals d’ERC i CDC, aprovarà en el Ple d’aquest divendres la rebaixa d’un 5% tant en l’Impost de Béns Immobles com en el de la Plusvàlua pel proper any 2016. D’acord amb aquesta rebaixa, els dos grups municipals tant el d’Esquerra com el de Convergència es comprometen a continuar estudiant la possibilitat de reduir algun punt més en els propers anys, sempre analitzant que la rebaixa no vagi en detriment de la qualitat i eficiència dels serveis que s’estan prestant actualment. Per altra banda, en aquest Ple també s’aprovaran les taxes i entre elles la de l’aigua que patirà un petit augment repercutint en el rebut dels clients. Això permetrà reduir el dèficit de 70.000€ anuals que genera la gestió del servei amb les taxes mantingudes fins ara. Un deute que ha anat creixent any rere any perquè no es cobrava el que pertocava a cadascun dels contribuents. L’equip de govern està estudiant el model de gestió amb l’empresa que fou imposat per l’anterior consistori i amb aquesta aprovació, condicionada per la despesa excessiva i electoralista del darrer govern socialista, s’ha fet el màxim possible, i els trempolins pagaran el 2016, 65.000€ menys en impostos. Finalment, l’equip de govern es compromet a explicar a tots els contribuents els motius de l’augment mitjançant xerrades informatives tant a la ciutat de Tremp com a la resta pobles que conformen el municipi.\nDilluns, 6.7.2015 22:35h\nEl grup municipal d’ERC de Tremp es compromet a la governabilitat del seu ajuntament\nAquest vespre a l’ajuntament de Tremp s’ha celebrat el segon ple després de la investidura de l’alcalde convergent, Joan Ubach, el passat mes de juny. El Ple s’ha celebrat a les vuit del vespre per obrir-lo a la majoria de ciutadans i ciutadanes de Tremp, en aquest s’ha aprovat el cartipàs municipal. Per aquest motiu, el grup municipal d’Esquerra vol destacar les regidories que li han estat atribuïdes als seus tres regidors i així continuar amb la transparència i obertura que ja explicàvem en la darrera campanya municipal amb l’eslògan “entra amb nosaltres a l’ajuntament”. Ma Pilar Cases, cap de llista d’Esquerra Tremp, és la primera tinent d’alcalde i regidora de cultura i educació, a continuació Antoni Flores és el 4rt tinent d’alcalde i regidor de manteniment, mobilitat, via pública, obres, urbanisme, recursos naturals i municipi, aquest treballarà per l’Ajuntament de Tremp amb dedicació exclusiva. I per finalitzar, la regidora més jove de l’ajuntament, Laura Soriano obté la regidoria de joventut, festes i participació ciutadana. Un gran equip que treballarà per tots els trempolins i trempolines, posant-hi tot l’esforç, capacitat, il·lusió i empenta per millorar i transformar la ciutat creant ocupació, aconseguint així “ que el nostre ajuntament sigui la casa de tots amb la participació de la gent, fer que Tremp exerceixi com a capital de comarca en sentit positiu, col·laborar i donar tot el suport municipal per aconseguir la independència de Catalunya” tal i com explicava Ma Pilar Cases durant la campanya.\nDimecres, 10.6.2015 08:32h\nTN comarques Lleida 9/06/2015 El Pacte CIU -ERC a l'Ajuntament de Tremp


1 f. [LC] [AGA] [BOS] Fruit en llegum i llavor de la mongetera. Un plat de mongetes. Mongetes gavatxes.\n2 [LC] [AGA] mongeta del ganxet Mongeta seca d'una varietat de gra blanc.\n3 [AGA] mongeta rènega Mongeta d'una varietat de gra gros i rodó.\n4 [BOS] [AGA] mongeta seca Llavor madura comestible de la mongetera, generalment reniforme, de mida variable i de color divers, blanc, rosat, negrenc, marbrejat, segons la mena.\n5 [BOS] [AGA] mongeta tendra Llegum tendre comestible de la mongetera, verd, de longitud variable, pla o quasi cilíndric.\n6 [AGA] [BOS] mongeta vermella Mongeta seca d'una varietat de gra vermellós.


Estàs interessat en Diesel Sandy 2.017 Short? En aquests moments el producte està en estoc a dressinn, la teva botiga online de moda . A dressinn trobaràs tot tipus de productes de moda de la marca Diesel. No esperis més i gaudeix del Diesel Sandy 2.017 Short en molts pocs clics. Descobreix a dressinn una àmplia varietat de material de moda avui mateix!


El curt «Lost in L.A», d’Orió Peñalver i Eric Monteagudo, s’emporta el primer premi del Festival Julius 2019. - Notícies - Àrea de Cultura, Ajuntament de Vic\nEl curt «Lost in L.A», d’Orió Peñalver i Eric Monteagudo, s’emporta el primer premi del Festival Julius 2019.\nEl manga Akira, serà el tema obligatori del Festival Julius 2020\nCineclub Vic, organitzadors del Festival Julius, van lliurar el premi honorífic Xesco Jiménez d’aquesta edició a Miquel Pérez.\nEl Cinema Vigatà va acollir divendres i dissabte la projecció dels 31 curtmetratges participants a l’edició d’enguany, la xifra més elevada des del 2012. Degut a les obres de l’espai ETC el festival es va portar a terme a l’emblemàtic cinema del carrer Verdaguer.\nEl lliurament de premis es va celebrar dissabte a la nit al Casino de Vic. El jurat, format per Montse Triola, Edmond Orts i Aida Montoya, va atorgar el Gran Premi Julius Ciutat de Vic al millor curtmetratge a «Lost in L.A», d’Orió Peñalver i Eric Monteagudo. El Premi Bis-B al segon millor curtmetratge va ser per «Ulisses», de Joan Bover. El film de Bover es va emportar també el premi Sert o no Sert al millor cartell, amb una obra del dissenyador de Santa Eulàlia de Riuprimer, Marcel·lí Gutiérrez.\nUn altre dels protagonistes de la nit va ser el col·lectiu Pell de Parpella que també va fer doblet emportant-se els premis Orson Welles per la qualitat tècnica i el Pitet de Bava atorgat pel públic. L’actor Pepo Blasco va guanyar el Premi Jaume Esteve a la millor interpretació pel seu paper a No deixis que m’enfosi, de David Conill. El Premi Harpo Marx a la millor banda sonora original va anar a parar al músic vigatà Ernest Crusats per la BSO del curt «20 per casuses desconegudes», de Jordi Crusats.\nPer últim, el Premi Chico Marx al millor curt de realitzadors/es de fins a 25 anys va ser per «La mar frustrada», d’Ignasi Roqué i Marc Agullé i el premi Miquel Porter i Moix dels cineclubs catalans per Josep Calle i el seu curt «Movie Bic».\nLa gala de lliurament de premis va servir també per donar a conèixer el tema obligatori del Concurs de curtmetratges Julius 2020, el manga Akira, de Katsuhiro Otomo. Una obra cabdal de la ciència ficció i amb múltiples capes per tal que els i les juliaires hi puguin dir la seva.