Mercè Foradada revela centenars de cartes familiars a 'L'amor quiet', un retrat de la burgesia de principis del segle XX - Diari de Barcelona | Diari de Barcelona\nMercè Foradada revela centenars de cartes familiars a 'L'amor quiet', un retrat de la burgesia de principis del segle XX - Diari de Barcelona\nMercè Foradada acaba de publicar L'amor quiet (Saldonar), una novel·la que neda entre el costumisme i el romanticisme, i que endinsa el lector en la vida burgesa de principis del segle XX. L'esquer de la història són més de 300 cartes que els avis de Foradada es van enviar entre els anys 1913 i 1925, les quals ha decidit treure a la llum per desmitificar els privilegis de la classe benestant i mantenir vius els seus familiars. L'escriptora intercala l'estima i les febleses dels seus avis amb la relació d'una parella actual. Amb els quatre, posa en valor l'amor de les persones grans, "aquell que vius quan la relació està consolidada, quan t'han caigut totes les benes dels ulls, però l'acceptes i el valores", destaca en declaracions a l'ACN.\nL'autora defineix les cartes dels seus avis com "les de l'enèsima traïció". I és que la correspondència entre Maria Simón i Alejandro Morillo havia de ser pràcticament un secret. Recorda que el seu avi va enviar les cartes a l'àvia demanant-li que les cremés després de llegir-les, però no va ser així. Guardades en una caixa, Maria Simón les va deixar en mans de la seva filla —la mare de Foradada—, demanant-li que fos ella qui les destruís. Però l'encàrrec tampoc no es va complir, fins que la correspondència va arribar a mans de l'escriptora el 2004.\nReconeix que durant anys va mantenir les cartes en un calaix, fins que es va aventurar a llegir-les. "Em vaig enamorar d'aquella parella", explica Foradada, que ha estat més de tres anys treballant en la novel·la que acaba de publicar aquest febrer. Assegura que feia molt temps que tenia al cap escriure sobre l'amor des d'una visió poc habitual, i les cartes van ser l'excusa perfecta per donar-hi forma. "El protagonisme se l'acostuma a endur el romanticisme, la passió, el sexe i la gelosia, però mai l'amor dels qui tenim la sort de viure'l de grans", lamenta, destacant la importància de "les relacions consolidades, on hi ha molt amor però potser menys il·lusió".\nA L'amor quiet, l'escriptora es proposa "humanitzar" la burgesia barcelonina. En el cas de la seva família, una classe benestant lligada a l'editorial Montaner y Simón, de la qual el besavi matern era copropietari. Ella admet que tenien un estatus "que no era objecte de simpaties", però celebra tenir l'ocasió de "demostrar que ells també tenien febleses, que patien per la salut i pels problemes quotidians, com qualsevol altra persona". "Això, unit a una innocència extraordinària, em va generar molta tendresa cap a uns avis que jo havia conegut quan ells eren molt grans", afegeix l'autora en una conversa des de Vilanova i la Geltrú.\nLa història s'articula a través d'unes cartes que la seva àvia "exigia amb vehemència" al seu estimat, especialment als estius, quan la parella se separava: ella marxava de la ciutat mentre ell es quedava a Barcelona dirigint una fàbrica tèxtil. Foradada destaca la possibilitat de veure com evoluciona la relació d'amor, passant d'unes expressions "embafadores i, fins i tot, ridícules" a un vocabulari més planer per parlar de qüestions de caire familiar. Alhora, l'escriptora celebra que la història permeti capbussar-se en una època marcada per grans moments històrics, com la grip espanyola, diverses vagues sindicals i la Guerra Mundial.\nL'escriptora nega que la intenció de l'obra fos homenatjar la seva família, i reconeix que inicialment va haver de superar un fort dilema moral a l'hora de fer pública la correspondència que suposadament hauria d'estar convertida en cendres des de fa anys. Amb tot, creu que valia la pena compartir aquest "tresor" i poder "donar vida de nou" a la parella d'avis. Un cop perpetuada la "traïció" familiar, confia que d'aquí a uns anys les cartes seran custodiades per la seva filla i no descarta que, més tard, les conservi la seva néta.


La repressió judicial – El passat que no passa\nLa repressió judicial\nEls carrers de Barcelona bullen. Des que dimecres passat el govern de Mariano Rajoy va decidir l’escorcoll d’algunes de les dependències de l’Executiu català i la detenció de 14 alts càrrecs, la mobilització popular és permanent. Els carrers adjacents a la seu de la vicepresidència del Govern van ser l’escenari on es va amuntegar la multitud al crit de “llibertat” i “volem votar”. I és que aquest desori institucional, que l’endemà va assolir cotes surrealistes amb l’ordre del ministre espanyol d’Hisenda i Administracions Públiques, Cristóbal Montoro, de blocar els comptes del Govern català, ha propiciat que la ciutadania hagi sortit al carrer insistentment. La gent es va enfrontar a la policia espanyola de manera pacífica, cantant cançons i cridant consignes. La multitud que va tallar els carrers el dimecres, va tornar a sortir al carrer dijous al matí per manifestar-se davant del Tribunal Superior de Justícia i solidaritzar-se amb els detinguts del dia anterior. Els consideren presos polítics, ja que el seu únic delicte és facilitar la celebració d’un referèndum. Són els seus herois. És per això que la Fiscalia de l’Audiència Nacional ha presentat aquest divendres una denúncia davant aquest tribunal per investigar per sedició les protestes a Catalunya.\nEl govern espanyol i la seva policia intenten donar la imatge que els desproporcionats actes policials a Barcelona són fruit de la seva defensa de la legalitat vigent. Ho repeteixen ministres i ho esbomben els mitjans de comunicació madrilenys i catalans que subsisteixen amb les ajudes públiques, que són gairebé tots. Però el PP ha traspassat els límits de tota legalitat amb el suport del petit partit ultranacionalista espanyol Ciutadans —que ja és clar per a tothom que no és de cap manera una alternativa moderada al PP, sinó tot el contrari— i del PSOE. L’assalt a la Generalitat és un cop de l’Estat contra l’autogovern català. Si la recepta del PP per parar l’independentisme és aquesta, l’incendi es propagarà en comptes de sufocar-se. És evident que el govern Rajoy dissimula i diu que no està aplicant l’article 155 de la Constitució perquè aprofita el Fiscal General de l’Estat per reprimir el que no està tipificat com a delicte en el Codi Penal, que és organitzar un referèndum. En realitat, però, el PP s’està carregant la poca autonomia que li quedava a Catalunya. A més, els conservadors i els socialistes han convertit el Tribunal Constitucional en una extensió de les seves polítiques. El PP ja va col·locar un dels seus militants com a president de l’Alt Tribunal, un individu que havia escrit articles autènticament xenòfobs sobre els catalans, però és que ara l’utilitza com a infanteria per multar i intentar suspendre a càrrecs públics. La catalanofòbia és un esport que a Espanya practiquen polítics, escriptors, jutges i esportistes. No solament a Birmània es persegueix a qui és diferent.\nLa catalanofòbia és un esport que a Espanya practiquen polítics, escriptors, jutges i esportistes. No solament a Birmània es persegueix a qui és diferent\nLa corrupció i la degradació del poder a Espanya i la promiscuïtat entre poders que teòricament haurien d’estar separats està trencant les normes de convivència. Això ho veuen fins i tot molts ciutadans espanyols que no són independentistes. Per això el mateix dimecres que la Guàrdia Civil va assaltar les dependències de la Generalitat es van convocar multitudinàries manifestacions a Madrid, València, Bilbao, Santiago de Compostel·la i Palma. Només va faltar Sevilla, però a la capital andalusa governa una socialista que és més nacionalista espanyola que el PP. Al capdavall, qui havia estat president de la Junta d’Andalusia, el socialista José Rodríguez de la Borbolla, renet de Pedro Rodríguez de la Borbolla Amozcótegui de Saavedra, un cacic andalús que va ser ministre d’Alfonso XIII, fa uns dies va publicar un article en el qual demanava a conservadors i socialistes que fessin “lo que hizo Mao Zedong en 1937, ante la invasión japonesa de China: impulsó el Frente Único Antijaponés, aliándose con Chiang Kai-shek, y dejó para más adelante su guerra civil contra el Kuomintang. Primero el atacante de la Nación, y luego el adversario de clase”. Enfront de la coalició nacionalista espanyola que propugnen els socialistes més dretans, no hi ha més remei que defensar la democràcia a Catalunya. Defensar les institucions catalanes i que els catalans puguin votar és, avui, defensar la democràcia a Espanya en contra dels del Front Únic Antijaponès, especialment per als no independentistes. Considerar els catalans sobiranistes estrangers, que és el que va fer l’expresident andalús al seu article, és reconèixer que un dia, fos quan fos, Catalunya va ser ocupada pels espanyols. L’anomenada “revolta dels somriures” no perd l’ànim i està preparada per resistir aquest i altres embats governamentals, fins i tot l’assalt als mitjans de comunicació de la CCMA. Tots els règims autoritaris tapen la boca a la premsa, la ràdio i la televisió. Tal vegada els sobiranistes perdin aquest primer combat perquè l’Estat aconsegueixi detenir els preparatius del referèndum per la força. Tant és. Tard o d’hora la independència de Catalunya serà un fet, malgrat la repressió, de la mateixa manera que als antics països del bloc comunista la repressió va contribuir a la seva caiguda definitiva i no pas a salvar-los.\nTard o d’hora la independència de Catalunya serà un fet, malgrat la repressió, de la mateixa manera que als antics països del bloc comunista la repressió va contribuir a la seva caiguda definitiva i no pas a salvar-los\nDe tant en tant llegeixo que hi ha analistes que comparen la inflexibilitat de Mariano Rajoy amb la falta de garanties del referèndum convocat per Carles Puigdemont, a qui acusen d’ignorar a la meitat dels catalans que no volen la independència. Però si votar en un referèndum és fer tot el contrari! És, precisament, donar veu a tothom, als del sí i als del no. A hores d’ara, aquest argument contra Puigdemont no té sentit, com no en té tampoc acusar els independentistes de crear una “gran fractura social” en la societat catalana. Totes les societats estan dividides, ja sigui pel futbol, ja sigui perquè els rics i els pobres no gaudeixen del benestar social de la mateixa manera. Això haurien de saber-ho Joan Manuel Serrat i els neocomunistes de Catalunya en Comú, que utilitzen aquest argument amb el mateix entusiasme que els del PP. Si algú els demanés que deixessin de crear divisions amb la seva ideologia ho considerarien una estupidesa, si és que no ho consideraven un atemptant a les llibertats més bàsiques.\nEl que haurien de preguntar-se aquests senyors és, per contra, si és normal que la Fiscalia presenti una denúncia de sedició per simple fet de manifestar-se Els campions de l’equidistància també podrien interrogar-se sobre qui no vol asseure’s a negociar la solució d’aquest conflicte per la via democràtica. ¿Serrat i els intel·lectuals socialistes (no sabia que a Catalunya hi hagués tantes llumeneres) es mantindran impassibles quan l’Audiència Nacional assalti els locals de l’ANC i Òmnium i detingui als seus màxims dirigents, Jordi Sánchez i Jordi Cuixart? ¿Qui oposa la unitat de la nació al dret dels ciutadans a decidir? Em fa l’efecte que és força clar. La solució a aquest conflicte no serà fàcil perquè els polítics espanyols creuen que són davant un problema judicial que es resoldrà amb l’aïllament dels independentistes i amb més policia als carrers i places de Catalunya. Això mateix va pensar Saddam Hussein respecte del Kurdistan iraquià i ja ho veuen vostès: dilluns que ve, 25 de setembre, els kurds celebraran un referèndum “il·legal” d’autodeterminació i guanyaran la partida al dictador. Postmortem, això sí. L’única sortida que li queda a Mariano Rajoy, si és que vol resoldre de veritat el desastre, és seguir l’exemple de David Cameron, com li demanaven en els seus respectius comentaris editorials Le Monde, The Times, The Guardian, i The New York Times. Va autoritzar Edimburg a organitzar el referèndum. I els independentistes van perdre, tot sigui dit. Si Rajoy aconseguís desfer-se del fonamentalisme nacionalista que el caracteritza, demostraria tenir una mica d’aquella grandesa que no té.\nPublicat a elnacional.cat, 23/09/2017\n23 Setembre 2017 26 Setembre 2017 agusticolominesANC, Òmnium, Cristóbal Montoro, Frente Único Antijaponés, Generalitat de Catalunya, Jordi Cuixart, Jordi Sánchez, José Rodríguez de la Borbolla, Le Monde, PP, PSOE, Referéndum 1-O, Repressió, The Guardian, The New York Times, The Times\nAnterior Entrada anterior: Vuelve esa España agria de 1898 y 1936\nSegüent Entrada següent: La recta final


Tornem a Atenes per ajudar als refugiats. - Algemesí Solidari\nTres voluntàries d’Algemesí Solidari estaran les pròximes setmanes a Atenes per a atendre vint famílies de sis nacionalitats diferents que han arribat a la capital fugint de les guerres. Les voluntàries de Refugia’l, integrada en Algemesí Solidari, estan des de dijous a Atenes. El seu treball es desenvolupa en l’edifici que ha sigut llogat en col·laboració amb l’ONG “Provocant la Pau” i unes altres entitats on s’atenen les famílies refugiades amb dones embarassades o amb menuts en etapa de lactància.\nActualment, en l’edifici hi ha famílies de mitja dotzena de nacionalitats que han arribat a la capital grega fugint de la guerra, la fam i la misèria.\nEn aquest lloc, voluntaris de diverses organitzacions es van rellevant per a poder donar suport durant tot l’any les necessitats que se’n tenen. D’aquesta manera, s’escolaritzen els xiquets i les xiquetes, es fan tallers i s’educa amb activitats lúdiques que fan que els menors tinguen una vida el més normalitzada possible.\nAixí mateix, es fa un servei de guarderia mentre els pares i les mares aprenen la llengua o acudeixen al metge.\nSón moltes les famílies que arriben a Atenes fugint de la por i la pobresa, embarassades o amb xiquets molt menuts. Només en agost, han sigut tres les famílies que han acudit al centre. D’aquesta forma, s’assegura una bona alimentació a les dones i els seus nadons, es facilita l’assistència sanitària i s’assessora als immigrants quant als assumptes legals i les millores educatives que necessiten per a viure en un país estranger.\nREFUGIA’L porta tres anys recollint diners, roba i medecines per atendre els refugiats que acudeixen a Grècia tant a la capital, Atenes, com als camps on la vida és molt més dificil.\n14 setembre, 201814 setembre, 20181


JxCat, sobre el paper dels comuns després de l1-O: Ens vam sentir molt sols\nXavier Trias assumeix que si hagués estat alcalde un segon mandat ara estaria imputat i probablement embargat pel referèndum\nLa número 2 de Quim Forn, Elsa Artadi, l’exalcalde Xavier Trias i l’expresident Artur Mas han compartit escenari aquest dimarts i han carregat durament contra els comuns per “manca de denúncia i de cerca de solucions” després de l’1 d’Octubre. “Quan negociàvem amb la vicepresidenta Pilar Calvo ens vam sentir molt sols: Podemos i Colau molta pancarta i discurs però no van moure ni un dit per buscar espais de diàleg i solució política”, ha asseverat la candidata. “No et dic que siguis independentista, però si et fas dir demòcrata has de ser-hi quan la democràcia està en joc”, ha reblat.\nMas ha comparat l’actitud “de lleialtat i implicació” de Xavier Trias en la consulta del 9N de 2014 –“la primera sobre la independència en tres segles”, ha dit– amb la d’Ada Colau pel Primer d’Octubre. “Tot van ser dificultats, mirar cap a un altre costat i procurar que allò no afectés gaire a les seves expectatives electorals o dinàmiques internes de partit”, ha dit sobre els comuns. “Si hagués seguit sent alcalde estaria imputat i probablement embargat”, ha assumit Trias. “Benvingut al club!”, li ha respost rient Mas, que afronta les dues coses pel 9N. “A ella és molt difícil que a ella li passi”, ha ironitzat Trias, en referència a “l’equidistància” de 2017.\nDurant més d’una hora tots tres han recordat topades amb Colau els darrers anys, viscudes per cada un en primera persona. I han criticat especialment la manca de col·laboració institucional pels retrets cap a la Generalitat: “Ha passat del ‘Sí se puede’ a un ‘no em deixen’ constant”, ha sintetitzat Artadi, en referència al lema de la PAH.\nArtadi també ha marcat distàncies amb ERC, per exemple en respondre a la premsa present a l’acte sobre el decret de lloguers que ha aprovat el Govern, amb el que encarrega a Territori que explori eines per limitar preus en base al codi civil català. També concedeix a l’Ajuntament la capacitat de delimitar ‘zones tenses’ on estigui acreditada la manca d’habitatge assequible, perquè els preus no hi superin el 10% del que dicti l’índex de referència de la Generalitat. “Solucions fàcils no n’hi ha”, ha avisat Artadi, que ha repetit la seva posició contrària a dictar preus.\n“M’inquieta que li diguem a algú el preu que ha de posar, perquè passaràs aquell pis del lloguer a la venda”, ha defensat la número 2, que prefereix incentius fiscals i altres mesures “indirectes”. Ha carregat contra la creació de “falses expectatives” i les “subhastes electorals” i ha apostat per “solucions a mig termini” que facin baixar preus de forma generalitzada, per exemple amb “un parc d’habitatge” assequible nombrós a preus “un 25% per sota de mercat”.\nEl decret ha fet aflorar les discrepàncies entre els dos socis del Govern, fins ara més discretes en públic. Artadi no se n’ha estat d’enviar un toc d’atenció a ERC: “Les deliberacions del Govern són secretes malgrat que algú malauradament ho viola de forma sistemàtica”. Artadi, Mas i Trias també han subratllat que la Fiscalia ha reconegut que no investiga cap finançament il·legal del PDECat, com s’havia publicat ahir. “Hi ha mitjans que publiquen coses falses sense ni confirmar-les”, ha lamentat Trias.\nEn aquest sentit, Mas també ha recordat les falses acusacions difoses contra ell i Trias durant ‘l’operació Catalunya’, també en campanya electoral. I ha aprofitat per tornar a retreure als comuns que no els donessin suport: “Es demostra que és tot fals i igualment se n’aprofiten sempre que poden”. “Colau continua amb la cantarella que som fastigosos”, ha agregat l’exalcalde, en referència al míting de BComú aquest diumenge.\nMas retreu a Maragall que ERC va pactar dos Tripartits\nArtur Mas ha vaticinat que Maragall acabarà prioritzant una aliança amb Colau per motius “ideològics” en lloc de fer pinya amb JxCat. En aquest sentit ha retret als republicans el pacte del Tinell de 2003, que li va costar a Mas la presidència fins a dues vegades: “En moments en què podia triar l’eix esquerra-dreta o l’eix nacional, ERC ha triat clarament el primer i ha sacrificat el segon”. “El primer Tripartit podia tenir una raó de ser –ha concedit–, però el segon ja no”.\nA Artadi no li ha convençut del tot la comparativa: ha defensat que ella també és “progressista” i ha considerat que si de cas és Colau la “conservadora” perquè no aposta per una “disrupció” nacional i “un país nou”. Tot i així, ha convingut que “vés a saber” si ERC pactarà amb els comuns i ha insistit que JxCat és “el vot segur” perquè Colau no sigui alcaldessa. Finalment ha recordat que Maragall no ha volgut debatre amb ella i ho ha atribuït a les expectatives electorals de la seva llista: “L’efecte remuntada de JxCat existeix i hi ha nervis”.


VILANOVA D'AROUSA (GALÍCIA) | EFE/DDG La Volta a Espanya 2013 ja és aquí. Després del Giro d'Itàlia i el Tour de França arriba la tercera gran volta ciclista del planeta. La 68ena edició de la ronda espanyola començarà a rodar amb una contrarrellotge per equips, que partirà des d'una plataforma de musclos situada a l'interior del mar, a la Ría d'Arousa (Galícia). Un escenari cent per cent mariner per donar el tret de sortida a un campionat sense grans noms com el del vigent guanyador, Alberto Contador, el vencedor del Tour Chris Froome, o la gran revelació de la volta francesa, el colombià Nairo Quintana. A la línia de sortida sí que hi seran, però, el guanyador del Giro d'enguany Vincenzo Nibali, que arriba amb l'objectiu de fer el doblet, i el gran trident estatal: el català Joaquím Purito Rodríguez, juntament amb Alejandro Valverde i Samuel Sánchez. Són aquests quatre els corredors que, a priori, parteixien com els grans favorits per arribar a Madrid lluïnt el mallot roig el proper 15 de setembre. Abans, però, hauran de superar 21 etapes i més de 3.300 quilòmetres de recorregut.


Dones en xarxa distingida amb el Premi Equit@T 2019 Lourdes Muñoz recull el premi. Estem contentes!! – Dones en Xarxa\nDones en xarxa distingida amb…\nEstem molt contentes perquè en l’edició del Premi Equit@T 2019 de la Universitat Oberta de Barcelona, Dones en Xarxa vam rebre el Premi Equit@T, modalitat professional. Lourdes Muñoz, presidenta de l’associació va ser l’encarregada de recollir el mèrit.\nAquest esdeveniment està organitzat pels Estudis d’Informàtica, Multimèdia i Telecomunicació de la UOC amb l’objectiu de promoure l’equitat de gènere en les TIC.\nPer donar la benvinguda, Mireia Mata, directora general d’Igualtat de la Generalitat, va dedicar unes paraules a tots els presents de les quals destaca:\n“Tractar a tothom de forma diferent perquè tots tinguem les mateixes oportunitats.”\nA continuació, va tenir la paraula la vicerectora de Globalització i Cooperació de la Universitat Oberta de Catalunya, Pastora Martínez. Parlant de “feminitzar” estudis amb encara una elevada presència masculina com les enginyeries o la informàtica, va remarcar la importància de les accions que s’han de fer a favor de la igualtat.\nEl següent ponent va ser Aurelio Ruiz amb la seva xerrada, “Tecnologia, edat recomanada: 0 – 99”. Ruiz va explicar les seves vivències relacionades amb l’enginyeria i el gènere i va intentar respondre a la pregunta “Com eliminar les barreres que fan que les dones descartin a priori estudiar tecnologia? ” explicant:\nLes carreres en les quals es necessita ser estudiant “brillant” són les més masculinitzades. Fins i tot les mares sobrevaloren als seus fills i infravaloren a les nenes. Vivim en una societat on es frena a les nenes i s’afavoreix als nens. ”\nRuiz va afegir:\n“El feminisme és un dels pocs moviments que està debatent l’impacte de la revolució tecnològica en la societat.”\nSeguidament, es va lliurar el primer premi de la tarda. Alba Llanes va rebre la Menció oficial dons del Col·legi Oficial d’Enginyeria en Informàtica de Catalunya – Equit@T a la carrera informàtica prometedora amb sensibilitat pels valors socials.\nMaría José Talavera va rebre el Premi Anne Topping a la trajectòria professional en l’àmbit tecnològic. La premiada va voler dedicar unes paraules a totes les presents:\n“L’única independència és l’econòmica. A totes les noies que us dedicareu a la informàtica: tindreu feina!! I això us permetrà ser econòmicament independents. Per tant, no et podran condicionar ni maltractar. Quan la dona no ha estat independent econòmicament , no ha estat persona del tot. ”\n“Si les dones concilien, renuncien a les seves carreres i això no pot ser.”\nVa arribar el moment del lliurament del Premi Equi@T, modalitat professional, que va rebre Dones en Xarxa i va recollir Lourdes Muñoz. Referint-se a l’associació de dones Dones en Xarxa, Muñoz va dir:\n“L’objectiu de Dones en Xarxa va ser des del seu inici que les dones construïssin els seus continguts i participessin en el seu àmbit digital.”\n“La segona bretxa digital dels usos avançats no s’ha acabat.”\nTambé va parlar de les trobades de networking anomenats Còctels&Net als quals s’ha afegit SheLeader en els últims esdeveniments per poder arribar a un major nombre de dones a través de videoconferències online. Per a això va dir que:”Còctels & Net va ser una aposta per donar poder als projectes de les dones.”\nI parlant de Womanlidertic ha afegit que aquest projecte fa “un ús estratègic de les tecnologies i presència de les dones en el sector TIC.”\nLourdes Muñoz va explicar que “Noies, les TIC són Nostres” és un projecte que va néixer per animar les noies a optar per les carreres tecnològiques. En ell, a través de vídeos curts, les dones expliquen què fan amb la tecnologia i com poden transformar el món, perquè els estudis recents mostren que les noies no s’animen a estudiar carreres tecnològiques, entre altres motius, perquè no saben per a què serveixen les tecnologies. Com a solució a això, la presidenta de Dones en Xarxa proposa:\n“Si les noies tenen referents que els expliquin més informació sobre el sector i els demostrin els futurs possibles, llavors estarem influint de manera positiva en aquesta decisió estratègica.”\nD’altra banda, també va parlar del projecte Igualtat a fons, sobre el qual va explicar:\n“Aquest projecte ens serveix per generar opinió a través d’audiovisuals que tractin temàtiques actuals.”\nMuñoz ambé va parlar de la plataforma SheLeader , presentant-la com una nova plataforma tecnològica per aconseguir la paritat en les organitzacions econòmiques. Parafrasejant Michelle Bachelet, que va dir que “si una dona entra en política canvia la dona, però si moltes dones entren en política canvia la política”, Lourdes Muñoz va proposar fer el mateix amb la societat digital. Al que va afegir:\n“És un tema estratègic per a la igualtat perquè en el sector digital s’està configurant com ens relacionem a la societat. Per tant, és un àmbit de poder i decisió.”\nFinalment, ASTI Talent & Technology Foundation, un projecte que dirigeix les seves accions a les noies que estudien ESO, va rebre el Premi Equit@T modalitat formativa.\nLa quarta edició de Premi Equit@T va tenir lloc el passat dijous 20 de juny a Francesca Bonnemaison de Barcelona. Per acabar, M. Antonia Huertas, l’organitzadora de l’esdeveniment, va convidar a totes les assistents a un refrigeri.\nCategoria: Dones en XarxaPer Lourdes Muñoz Santamaria 21 Juny, 2019\nAnteriorPrevious post:Nova etapa Coctels&Net MadridSegüentNext post:Busquem Voluntàrixs per participar a la Hackató de dones en xarxa, t’hi apuntes?


Mentides de baixa volada\nEl Prat i el procés\nInterpretar tota la realitat a través d'un prisma únic i reduccionista escamoteja la força d'altres lluites\nDissabte, 12/08/2017 | Actualitzat el 14/08/2017 a les 17:53 CEST\nEulen va presentar l’oferta econòmica més avantatjosa per a Aena i va guanyar el concurs de la seguretat de l’aeroport del Prat. Felicitats als directius que van obtenir la licitació. Mala sort per als treballadors, que van passar a patir unes condicions més precàries i sous menors per als nous contractats. 900 euros al mes i la responsabilitat de protegir la seguretat dels passatgers, també de l’amenaça terrorista. Eulen gestiona la seguretat de més de dues dotzenes d’aeroports. Entre ells, els de Lleida-Alguaire i Andorra-La Seu d’Urgell, que depenen de la Generalitat de Catalunya. De fet, l’exdirector del primer va denunciar el gener passat pagaments irregulars d’Aeroports de Catalunya a Eulen.\nGuanyar concursos a base d’asfixiar els treballadors no és una pràctica exclusiva d’Eulen. Tampoc és un fenomen acotat a l’àmbit públic. Entre les moltes herències de la crisi queda l’abús dels forts (diguem-ne grans empreses) cap als febles (diguem-ne treballadors, diguem-ne petites i mitjanes empreses). Així, mentre uns han recuperat o augmentat els beneficis dels bons temps, d’altres segueixen amb els seus sous minvats i instal·lats en la precarietat.\nPodem discutir l’oportunisme d’una vaga que ha perjudicat milers de persones, però no la justícia de la reclamació. La voracitat de certes pràctiques empresarials augmenta al mateix temps que la ferida de la desigualtat es fa més profunda.\nQue els cuiners del procés hagin jugat a les conspiracions amb el conflicte, que hagin escopit culpes als seus enemics habituals, inclosa Ada Colau (a qui Ramon Tremosa, eurodiputat del PDECat, va situar en un consell d’administració del Prat que no existeix), és un exemple més del seu intent constant de segrestar qualsevol debat i modelar-lo a conveniència. Interpretar tota la realitat a través d’un prisma únic i reduccionista escamoteja la força d’altres lluites. Els drets dels treballadors, de tots els treballadors, no es defensen onejant banderes. I menys ensordint les seves veus.\nTemes: Eulen Vagues AENA Aeroport de Barcelona Independència de Catalunya


Somos Parte València - Fundación Ángel Tomás\nFISAT considera de vital importància l’accés a l’ocupació en els processos d’integració de persones en situació de vulnerabilitat, atès que el treball és fonamental per al desenvolupament d’un model de vida digne, autònom i independent. Millorar el grau de ocupabilitat dels joves és un dels pilars per al seu desenvolupament personal i social. La seua inserció laboral és la base imprescindible per a la seua emancipació.\n“Somos Parte” és un programa dirigit a joves majors de 16 anys, que realitzen un procés educatiu amb la Fundació destinat a la seua inserció social i laboral. Joves amb dificultat en l’accés al mercat laboral per la seua situació o risc d’exclusió social, que es comprometen i impliquen en accions de formació i orientades a la inserció laboral.\nConvenis i col·laboració amb organitzacions: Establiment de canals de col·laboració amb organitzacions, en accions que milloren la ocupabilitat de les persones, prenent com a referència les bones pràctiques de responsabilitat social organitzativa.\nEl treball coordinat entre els propis projectes de la Fundació és una de les bases d’actuació. L’itinerari educatiu d’inserció plantejat requereix de l’acció coordinada des dels diferents projectes en els quals participen els nostres joves (centres de dia, centres d’acolliment, centres juvenils, pisos d’emancipació).\nA més, la Fundació promou i fomenta les relacions de col·laboració i de treball en xarxa amb altres entitats tant en matèria d’accions formatives com en matèria d’inserció laboral permetent així ampliar les oportunitats dels nostres joves.


Oliva archivos - CV Radio\nDe la mà de Yolanda Sanz, visitem Oliva, Alzira, Montserrat i Carlet\nYolanda Sanz vos acosta les festes dels pobles de València en 'DE POBLE EN POBLE'. Huí viatgem a Oliva, Alzira, Montserrat i Carlet. Oliva viu amb intensitat les festes de moros i cristians organitzades per l'Ajuntament. Esta vesprada es produirà l'espectacular entrada de les filaes cristianes. L'agenda d'activitats de les festes de San Bernat d'Alzira vos proposa per a huí jocs gegants\n‘De Poble en Poble’, a Oliva, Alzira, Montserrat i Albaida\nYolanda Sanz vos acosta les festes dels pobles de València en 'DE POBLE EN POBLE'. Huí viatgem a Oliva, Alzira, Montserrat i Albaida. A Oliva comença a ressonar la música de marxa mora i cristiana i als seus carrers es respira l'olor a pólvora. Esta vesprada arranca la festa de Moros i Cristians amb el pregó a les 20:00h. Ens ho conta


Casa de lloguer turistic a 100 m de la platja de Pals, Costa Brava\n› De vacaciones cases Pals › De vacaciones cases Platja de Pals › De vacaciones cases PLAÇA DELS POUS 3D › PLAÇA DELS POUS SUR\nCasa en Pals posseeix 3 dormitori(s) i capacitat per a 8 persones.\nAllotjament de 93 m².\nEs troba a 100 m de la platja de sorra, 100 m e l'estació de autobusos, 500 m del supermercat, 1 km del camp de golf, 2 km de la ciutat, 25 km de l'estació de trens, 40 km de l'aeroport.\nDisposa de jardí, mobiliari jardí, terrassa, garatge en mateix edifici, 1 Televisor.\nNombre de registre turístic: HUTG-019091\n93 m² Vivenda\n114 m² Parcel.la\nEstació de trens a 25 km\ndes de € 106,00\ndes de € 151,00\ndes de € 174,00\nSANT DOMENECH Pals - Casa\nGran casa per a 8 persones en una tranquila zona del poble de Pals. Aquesta casa es troba a pocs minuts del recinte medieval de Pals i a prop té cafeteries, botigues i bons restaurants. A pocs kms de la Platja de Pals i diversos camps de golf. A l'exterior té un pati amb gronxadors per a nens, una...


Pàgina inicial/Tipus de vi, Varietats/Be* Dolç, my friend\n*Imperatiu del present del verb to be\nAQUEST TEXT VA GUANYAR EL PREMI A MILLOR TEXT SOBRE VI CATALÀ A LA 6à EDICIÓ DEL BlocDOCat DE LA DO CATALUNYA\nDe vi se’n fa per tot. Se’n beu per tot. França és el reialme dels vins fins, Itàlia aplega la major varietat de raïms del mon. A Alemanya trobareu vins “tècnicament” perfectes i a Hongria un famós vi tocat per la “podridura noble”.\n– I el vi català?\n– El vi català és dolç!\nEl vi d’aquesta àrea del mediterrani occidental que anomenem Països Catalans, és un vi que beu de les dolces tradicions antigues. Estes des del Rosselló fins a la Marina Alta, en l’arc d’un mar nostre exposat al sol, a les marinades i a la tramuntana. Vinificacions d’una tradició cultural que ens agermana: vins de Banyuls, Garnatxes de l’Empordà, Malvasia de Sitges, Moscatells, Vim-Blanc de Tarragona, Fondillón d’Alacant,… Uns vins d’arrels profundes que s’enfonsen en el pòsit de segles. Dos-mil-set-cents anys d’homes i dones que han treballat la terra, recollit el fruit i liquat la seva suor per transformar-la en elixir digne de deus.\nJa els grecs es delien pels vins dolços, els dyacithon (Δψαγιτθοπ), car era la manera de fer uns vins amb molt sucre allargant-ne la conservació. Hesíode en la seva obra “Treballs i dies” l’hi diu al seu germà Perses: “Quan Orió i Siri arribin al centre del cel, i Aurora la dels dits rosats miri a Artur – !oh Perses!- talla tots els gotims i porta’ls a casa. Exposa’ls al sol deu dies i deu nits, i cinc deixa’ls a l’ombra, més al sisè, treu-lo i vessa-ho en càntirs, és el do de Dionís que tant delecta.” .\nTalment com es fa a l’actualitat amb els moscatells o algunes garnatxes, els grecs deixaven pansificar el raïm a la mateixa planta per sobremaduració o exposant-los al sol un cop veremats. Els sucres naturals es concentren en ambdós casos de tal manera que els llevats no els poden eliminar del tot. Així la saturació de sucres evitava l’avinagrament.\nA aquest mateix vi els romans l’anomenaren passum i deien que el millor era el produït a la Narbonnensis, província de la Gàl·lia: la Provença i el Rosselló actuals. Columel·la -que era de Cadis, com la xirigota- en el seu llibre Res Rústica escriu tot un manual per aconseguir aquest atresorat vi dolç: deixant assecar el raïm durant sis dies i sis nits abans de espreme’l¹.\nTanta era la follia dels grecs pels vins dolços que fins i tot hi afegiren mel durant el procés de fermentació, com era el cas dels οινομελι (oinomeli). Aquesta pràctica passà als romans i el vi amb mel, el mulsum, va esdevenir un dels vins més populars de l’antiga Roma.\nMarcial escriu al segle I d.C, que el millor vi mulsum es feia amb el vi de falern barrejat amb mel de l’Àtica. El seu preu era elevat, digne de la copa de Ganímedes.\nAttica nectareum turbatis mella Falernum. // Misceri decet hoc a Ganymede merum -Mels àtiques que torbeu el falern nectarí// Tal vi ha de ser barrejat per Ganímedes – (Marcial XIII 108)\nUn altre vi dolç, abans àmpliament conegut a casa nostre i actualment força en desús, és el vi bullit o Vim-Blanc com es coneix a les comarques tarragonines. Aquest mètode era molt estès per tota la nostre geografia fins a les darreries del segle XIX. Encara avui a molts cellers de les masies del Bages, l’Empordà, el Vallès o el Penedès es poden veure les estructures d’obra que sostenien una caldera d’aram (coure batut) on es feia el procés de “bullir” el vi. Aquest consistia en escalfar el most per perdre’n part d’aigua, aconseguint així concentrar més els sucres, els tanins i els altres elements sòlids. El resultat era un “xarop” que els àrabs batejaren com arrop, que és de fet l’origen real del mot. Aquest xarop sovint es deixa fermentar molt lentament per desprès afegir-lo a d’altres vins i enfortir-los o fer-ne vins de solera. El xarop de vi també es feia servir per compensar els defectes d’aroma, estabilitat i gust dels vins pobres i de baixa qualitat. Més o menys com es fa avui amb els químics.\nEls romans als vins bullits els anomenaven vinnun coctum. Els més famosos foren el defructum (reduït a una tercera part del seu volum) i la sapa (reduït a dues terceres parts). Aquests vins bullits s’afegiran als vins que viatjaran fins als límits de l’imperi – el limes– per tal d’assegurar-ne la seva conservació abans de servir-los als comandants de les legions romanes. Els soldats, com és habitual no hi tenien accés, a ells se’ls donava posca, una mescla d’aigua i vi picat endolcit.\nAl segle X de la nostre era, el coneixement de l’alquímia grecollatina que havien conservat els musulmans a traves dels seus tractats, arribà a mans de metges i estudiosos cristians. Al monestir benedictí de Montecasino es fundà l’Escola Mèdica Salernitana. Allà gràcies a la conjunció de l’alquímia hebrea, musulmana i clàssica s’aconseguirà la creació d’alambins segurs i eficaços per la destil·lació de begudes alcohòliques. Naixia d’aquesta manera l’esperit de vi.\nA través de l’adició d’alcohol al vi o al most es produeix el que anomenem un vi mut. Quan el most encara no ha fermentat o tot just ha començat a fer-ho se l’hi afegeix alcohol vínic, tallant la fermentació, emmudint-la. D’aquesta manera tindrem un vi de gust dolç i natural, ja que conserva el sabor, els sucres i les aromes del raïm. Les misteles, gran part de les Garnatxes de l’Empordà i els vins de Banyuls són vins emmudits, és a dir, vins de licor.\nUna de les més importants referències de la destil·lació i a aquest tipus de vi, la trobem al s.XIII a De vinis: Elixir de vinorum mirabilus especierum et artificiatum vinum. Tractat apòcrif atribuït a Arnau de Vilanova, que fou, entre d’altres càrrecs, metge de Pere el Gran, ambaixador i conseller del Papa, professor a Montpellier -la millor facultat de l’Edat Mitjana- i gran coneixedor del vi i dels elixirs que se’n deriven; Vilanova ens deixà una gran quantitat de tractaments on amb el vi es guarien malures, com la del vi piment estès al llarg de l’època medieval.\n“De bona canyella, una unça; gingebre blanc, mige unça; de roses vermeyles, de giroffle, de sàndel vermeyl, de cascun dues dracmes de pèls d’espigua un dracme. De tot açò faça hom pólvora que bast a XXX liures de vi, e meta.y hom mell o sucre aytant com mester n’lage a encorporar les pólvores, e al més basta.y una quarta de mel escumada, ho miya liur de sucre dissolta ab.l.poc de vi; empero més se conserva ab mel, e més de temps.”\nUn altre tipus de vi antic és el vi ranci. Si deixeu un vi de garnatxa sobremadurada, per exemple, a sol i serena durant 40 dies i 40 nits, ben bé com un diluvi universal i el traspasseu a una bota, de castanyer si pot ser, al capdavall d’un any tindreu un vi ranci. Quan més temps passi el vi en la bota, més delitós serà el vi. Però pareu atenció, cada any el volum de vi minvarà per evaporació, l’anomenada “part dels àngels”. Així que cada any s’afegirà un tant de vi novell per acabar d’omplir la bota. Tradicionalment a la bota del vi ranci se l’anomena la “padrina” o la “bota del racó”. És en aquesta bota on el vi agafarà “solera”.\nAixí doncs el vi català és dolç. I cal reivindicar la seva dolçor com una part important del nostre patrimoni vinícola. No tan sols per les varietats que es fan servir, sinó per la manera de fer-lo, com els antics grecs. Pel que significa en la tradició de fer vi a casa nostre i pel que encara pot aportar en el futur com a un tret diferencial i un valor afegit. No en va, avui en dia encara hi han cellers que fan aquest elixir com a reivindicació del seu passat.\nI d’aquesta manera també hem de treure pit i posar el nostre vi dolç a la mateixa alçada que els vins tranquils, escumosos o dels destil·lats. Per què no deixar-los formar part del nostre quotidià i treure’ls la pàtina de vi per acompanyar castanyes, moniatos i panellets?\nAquesta és la idea que hi ha darrera la iniciativa del barman José Luís Garcia Victorino, la sommelier Victòria Ibáñez i d’en Jordi Alcover i la Silvia Naranjo. Amb una gran dosi d’inspiració han volgut mullerar el vins dolços amb d’altres líquids i sòlids dins d’una coctelera, tot respectant el caràcter del vi.\nSi us atreviu a agafar un sac de gel i els licors que teniu a casa per fer combinats, podreu gaudir d’una versió renovada del Cosmopólitan: el Cosmoalella, amb l’Alella Marfil Molt Dolç del Celler Alella Vinícola, suc de poma, suc de nabius, cointreau i vodka, una delícia per encetar una nit de dissabte. O el Carmen, elaborat amb la garnatxa de l’Empordà de 12 anys del Castell de Perelada, bourbon, amaretto i una branca de canyella; una aliança sorprenent de fustes i aromes.\nFeu-nos confiança: trèieu l’ampolla de vi dolç que teniu mig oblidada al fons de l’armari, agafeu la coctelera, busqueu la cançó d’Alaska y los Pegamoides i disloqueu-vos el fèmur….\nBe dolç, my friend…\n¹Magón prescriu que l’excel·lent vi de panses es faci de la següent manera que és tal com ho he fet també jo mateix. S’ha d’agafar el raïm primerenc ben madur, rebutjar els grans secs o defectuosos, clavar en el sòl, a una distància de quatre peus, unes forquetes o estaques que s’uneixen entre si per mitjà de vares, perquè sostinguin canyes que es posaran sobre elles. Damunt d’aquestes s’estendran els raïms al sol, i de nit es cobriran perquè no els caigui la ruixada. Tan bon punt s’hagin assecat, es desgranaran i es tiraran els grans en una tina, i en la mateixa es tirarà most exquisit, de manera que quedin enterament coberts. Als sis dies, tan bon punt l’hagin embegut fins a inflar-se, es ficaran en un cossi petit i es rebregaran en la premsa, i es recollirà el vi que hagi donat. A continuació, es trepitjarà la brisa, després d’haver-hi llençat most molt recent d’altres raïms que hauràs assolellat durant tres dies, i es regirarà bé la brisa amb el most, i finalment es posarà sota la premsa i es tirarà a l’instant aquest segon vi dins les tines, que es taparan perquè no es faci més aspre. Després, al cap de vint o trenta dies, així que hagi deixat de bullir, es passarà a altres les altres gerres i immediatament s’asseguraran les tapadores amb guix, i se’ls posarà damunt un tros de cuir”. (XII, 39, 1; Trad. C.J. Castro)\nOriol Vicente and Romina Ribera2020-12-08T21:27:28+00:00novembre 17th, 2018|Tipus de vi, Varietats|


Set productes catalans que hauries de conèixer | Cupatges\nCervesa artesana, melmelada, oli, sobrassada, formatge o ratafia són productes típics de la nostra cultura\nLa Laura Conde fa una tria de set productes kilòmetre 0\nLaura Conde | 31/05/2016 a les 06:45h\nArxivat a: Gastronomia, formatges, mel, ratafia, cervesa, sobrassada, gastronomia, oli\nAra que el concepte km 0 s'ha posat de moda, que el producte de proximitat és un imprescindible a la nevera dels foodies, i que com més proper i menys processat sigui un aliment més confiança ens mereix, ha arribat l'hora de deixar de comprar pomes d'Argentina i apostar per aquestes delicatessen catalanes.\n1- Oli d'oliva Veà. Aquesta empresa familiar amb seu a Surroca (Lleida) elabora un oli d'oliva verge extra que arrasa als Dean & Deluca nord-americans de torn. I és que les soccer moms han sabut apreciar des del principi els encants d'un oli elaborat amb olives arbequines de la màxima qualitat i en perfecte estat, resultat d'un doble procés d'extracció, que s'elabora immediatament després de la recollida. Tenen una gamma de productes per a tots els gustos, amb un oli d'oliva verge extra ecològic sensacional.\n2- Blau de búfala de Formatges Muntanyola. És sentir la paraula búfala i començar a pensar en un ondulat paisatge de la Toscana, sense saber que a Catalunya es produeixen grans formatges de búfala de l'Empordà que alguns restaurants de km 0 fan servir per als seus plats italians. És el cas d'aquest blau cremós de potent sabor, persistent, amb personalitat, que ha estat nomenat recentment el millor formatge artesanal de l'estat espanyol al Gourmet Quesos (Madrid). N'hem triat aquest, però podíem haver escollit també el fantàstic Curat de Búfala, que va guanyar la Medalla de Plata al World Cheese Awards 2011, el certamen més prestigiós del món.\n3- Sobrassada de Cal Rovira. No és que tinguem res en contra de la sobrassada de Mallorca, però un cop t'expliquen com es fan els embotits a Cal Rovira t'adones que no cal solcar el Mediterrani per a trobar una sobrassada de la màxima qualitat. I uns embotits de primera, procedents de porcs alimentats exclusivament amb pinsos elaborats amb cereals de conreu propi, fabricats al molí de Cal Rovira. La sobrassada és un d'aquells plaers prohibits només aptes per a tots aquells capaços de relativitzar les recomanacions de l'OMS i injectar-se greixos per la vena. Però és taaaaaan bona.\n4- Melmelada Del Pot Petit. De poma i canyella, de figues, de cireres, de peres al vi del Priorat... Les melmelades que produeix des de 2009 la família Xercavins Simó s'elaboren a partir de les matèries primeres d'algunes finques amb certificació ecològica ubicades a l'interior del Parc Natural del Montsant. La idea d'aquesta empresa de nova creació és, paradoxalment (o no), tornar al passat, als mètodes tradicionals d'elaboració artesanal, sense additius ni conservants, cosa que dóna lloc a un producte amb un intens sabor a fruita. No obstant això, la gent de Del Pot Petit són també la mar de moderns: fan melmelades de pètals de rosa i d'oli d'oliva, entre d'altres.\n5- Ratafia de codony de Licors Quevall. Qui va vaticinar un dia que la ratafia seria el nou vermut, i que l'evolució natural de la febre del gintònic arribaria irremeiablement a la ratafia, malauradament no es guanyarà la vida com a endevinador. Però és cert que tenia sentit pensar que l'interès pel producte local i la bogeria del vermut donarien lloc a un particular regnat entre la parròquia hipster de la ratafia, un licor català amb Indicació Geogràfica Protegida resultat de la maceració de diversos ingredients sobre una base d'aiguardent. Aquesta de Licors Quevall, elaborada amb codony recol·lectat a la comarca d'Urgell, podria ser, per què no, el nou gintònic amb cardamom.\n6- Mel de Gratallops. Són molts els que tasten la mel de cirerer i descarten automàticament consumir-ne cap altra mai més. I és que el lleuger toc fruital d'aquest producte 100% artesanal, un terme que fa esment no solament a la seva producció sinó a l'alimentació de les abelles –exclusivament amb la seva pròpia mel, sense cap glucosa afegida– té legions de fans arreu de Catalunya. Aquest producte gurmet s'elabora en terrenys del Priorat i el Pirineu en funció de l'època de l'any i, a més de cirerer, n'hi ha d'alzina, farigola o romaní, entre d'altres.\n7- Cervesa artesana L'Ò d'Istiu. És complicat triar-ne només una de la quantitat de birres artesanes de qualitat que s'elaboren a Catalunya, i és que pràcticament es pot trobar una cervesa perfecta per a cada paladar. L'Ò s'elabora al Penedès, té notes de coriandre i cardamom i té al darrere una rigurosa activitat d' I+D per tal d'aplicar a la birra els llevats que es fan servir a l'hora d'elaborar vins. És una cervesa d'alta fermentació, en què el lúpul és el protagonista, tot i que no resulta gens amargant.


La Guàrdia Civil decomissa un arsenal amb unes 200 armes i més de 300 quilos d’explosius a Camprodon – elgarrotxi.cat\nLa Guàrdia Civil decomissa un arsenal amb unes 200 armes i més de 300 quilos d’explosius a Camprodon\nLópez M.: Imatge de part de l'arsenal que la Guàrdia Civil ha decomissat.\nEls agents han detingut els dos artífexs de l’anomenat Museu de la Retirada pel dipòsit d’armes més gran trobat mai a les comarques gironines\nLópez M.: Imatge de part de l’arsenal que la Guàrdia Civil ha decomissat.\nLa Guàrdia Civil ha intervingut a Camprodon (Ripollès) l’arsenal més gran d’armes, munició i explosius trobat mai a les comarques gironines. La intervenció policial s’ha saldat amb 217 armes decomissades –entre armes de guerra, metralladores, pistoles, revòlvers i escopetes- i més de 300 quilos d’explosius neutralitzats. En l’operatiu ‘Òxid’, els agents han detingut dos homes, els artífexs de l’anomenat Museu de la Retirada, com a suposats autors de delictes de dipòsit d’armes. El tinent coronel de la Guàrdia Civil a Girona, Jorge Cumba, ha assegurat que és un arsenal amb una “gran capacitat mortífera” i amb un “alt risc d’explosió” perquè molts artefactes eren antics i inestables.\nL’operació ‘Òxid’ va començar el mes d’agost, quan la Guàrdia Civil va començar a rebre informacions que apuntaven que es dos artífexs de l’anomenat Museu de la Retirada de Camprodon -una col·lecció privada oberta al públic- podien tenir un gran dipòsit d’armes, munició i explosius. El dispositiu ha esclatat aquesta setmana quan els agents han escorcollat, a la mateixa població, tant el lloc d’exposició com els habitatges dels dos homes que han acabat detinguts.\nDilluns, els agents del cas i membres del GEDEX (Tècnics de desactivació d’explosius acompanyats de gossos detectors, van fer quatre entrades i registres. El resultat ha estat el decomís d’armes i explosius més gran que s’ha fet mai a les comarques gironines i un dels més importants de Catalunya. Segons ha explicat el tinent coronel de la Guàrdia Civil a Girona, Jorge Cumba, els detinguts són amants de les armes que s’havien dedicat a anar col·leccionant peces i han acabat tenint un dipòsit “perillós”.\nEn concret, han decomissat 37 armes de guerra, 10 armes metralladores, 95 pistoles de diferent calibre, 30 revòlvers, 35 escopetes o 10 armes d’avantcàrrega. “Tenien una gran capacitat mortífera i, a més, tenia munició per a pràcticament totes les armes que hem intervingut”, ha explicat Cumba. Hi ha armes històriques –falta esclarir si originals o rèpliques- i, fins i tot, una peça feta de forma artesanal amb peces del motor d’un cotxe.\nLa Guàrdia Civil ha volgut deixar clar que els detinguts no tenen cap tipus de vinculació amb el terrorisme ni tampoc amb el tràfic d’armes a escala internacional. “No són delinqüents ni criminals, són persones amants de les armes i amb avidesa per al col·leccionisme”, ha detallat. Tot i això, ressalta que acabar creant un arsenal d’aquestes característiques és il·legal i cap particular pot tenir-lo a l’estat sota cap concepte ni llicència d’armes. “Tenien llicències de caça que afecten algunes peces però les armes de guerra no es poden tenir a casa”, ha detallat.\nLa part més perillosa de l’arsenal són els explosius. En total, han intervingut granades i morters amb una càrrega global de més de 300 quilos d’explosiu. Hi ha 296 detonadors, 19 espoletes, 97 granades de mà, 22 espoletes de granades, 50 projectils d’artilleria de gran calibre, projectils de morter i un rotlle de metxa lenta.\n“Hi havia risc d’explosió, sobretot perquè són artefactes vells i inestables”, ha detallat el tinent coronel. Els explosius no estaven esposats al museu –de fet, de tot l’arsenal decomissat, només tres peces provenien de l’exposició i la resta estaven als domicilis- però estaven emmagatzemats, majoritàriament, al soterrani del detingut de més edat i sense cap tipus de mesura de seguretat per evitar incidents, segons ha explicat el tinent Agustín Gómez.\nAra, totes les armes estan a disposició del Jutjat d’instrucció número 1 de Ripoll, que ha assumit el cas i en els propers dies haurà de citar a declarar els dos detinguts, que ja estan en llibertat a l’espera de passar a disposició del jutge. En paral·lel, han obert un expedient administratiu per revocar-los les llicències d’armes que tenen.\nLa Guàrdia Civil també seguirà la pista de les armes que siguin susceptibles d’haver-se utilitzat en algun delicte i faran anàlisis balístiques, tot i que moltes provenen del mercat negre i tenen el número de sèrie esborrat. “Ells no han parlat gaire però recorren al comodí del mort i diuen que persones que ja han mort els hi van donar moltes de les armes”, ha concretat el tinent coronel. No consta que, més enllà de comprar-ne, els detinguts intentessin vendre mai una arma.\nLa Guàrdia Civil ha fet balanç de l’operatiu aquest dijous en roda de premsa. El subdelegat del govern espanyol a Girona, Juan Manuel Sánchez-Bustamante, ha detallat que ha estat un operatiu “brillant” i molt important per salvaguardar la seguretat pública. ACN Girona\nEls Catarres, La Raíz, Itaca Band i Will and The People actuaran al Clownia Festival de Sant Joan de les Abadesses


Charles i Ray Eames, Traveller Memory →\nL’estudi de Piet Mondrian a París estava situat al número 26 de la rue du Départ, al barri de Montparnasse. Aquest espai, on l’artista va viure i treballar entre 1921 i 1936, constituia un autèntic manifest en tres dimensions de De Stijl i el neoplasticisme.\nPerò l’interiorisme és la més efímera de les disciplines del disseny. Els espais difícilment romanen intactes al llarg de la història. Els avatars de la vida i les necessitats canviants dels successius usuaris s’encarreguen de modificar la seva essència fins a fer-la desaparèixer. Llavors només queda el recurs de la reconstrucció museística capaç de restituir els objectes però no l’ambient i el seu veritable esperit.\nL’any 1994, coincidint amb el cinquanta aniversari de la mort de Mondrian, va ser recreat l’estudi parisenc en una exposició a Amsterdam. El document que presentem és un retallable per construir una petita maqueta de l’espai en cartolina. Trobareu més informació sobre el tema en aquesta publicació disponible a la biblioteca.\nAquesta entrada s'ha publicat en Uncategorized i etiquetada amb De Stijl, Països Baixos, Piet Mondrian. Afegiu a les adreces d'interès l'enllaç permanent.


Canvi d’hora a l’octubre del 2016: el diumenge els rellotges es retarden una hora | Espanya | EL PAÍS Catalunya\nCanvi d’hora a l’octubre del 2016: el diumenge els rellotges es retarden una hora\nA les tres tornaran a ser les dues, una modificació que es produirà hores després de la investidura de Rajoy\nCambio d'hora 2016 SANDOR UJVARI EFE\nMadrid 29 OCT 2016 - 12:04\tCEST\nDemà diumenge, 30 d'octubre, canviem l'hora i, qui vulgui, podrà dormir una hora més. Els rellotges s'endarrereixen una hora, de manera que a les 3.00 tornaran a ser les 2.00 (com no, una hora menys a Canàries). El canvi horari obeeix a una directiva europea que afecta a tots els Estats membres de la Unió i té com a objectiu aprofitar millor les hores de llum solar i, gràcies a això, consumir menys electricitat en il·luminació. La modificació de l'horari es produeix hores després de la investidura de Mariano Rajoy com a president del Govern, prevista aquest dissabte a la tarda.\nDues vegades l'any —habitualment l'últim diumenge de març i l'últim d'octubre—, els europeus ajusten els rellotges per complir la directiva comunitària 2000/84/CE. Per determinar el moment dels canvis horaris, es va tenir en compte el fet que a Espanya existeixen dues hores oficials, una per la Península i l'arxipèlag balear i una altra per a Canàries, que va una hora per darrere des de 1922.\nAquest dimarts, el Parlament balear té previst aprovar una declaració per mantenir l'horari d'estiu, la qual cosa, almenys de moment, no tindrà cap efecte pràctic doncs no té competències per executar-ho. En l'hipotètic cas que s'aprovés (està en mans del Govern i del Congrés), Canàries es mantindria amb una hora menys i Balears aniria amb una hora més.\nLa pràctica del canvi horari d'hivern (tardor en aquest cas) va començar a generalitzar-se de forma desigual a partir de 1975, en produir-se la primera crisi del petroli. No obstant això, la modificació es va aplicar per primera vegada durant la I Guerra Mundial per mantenir obertes les fàbriques una hora més.\nQuè cal fer perquè Espanya tingui horaris més assenyats\nCom seria la nostra vida si Espanya tingués horaris assenyats\nUn dels arguments que empren els defensors d'avançar o endarrerir una hora el rellotge és l'estalvi energètic, a més d'altres com beneficis per al comerç o la seguretat vial. Segons estimacions de l'Institut per la Diversificació i Estalvi de l'Energia (IDAE), el potencial d'estalvi en il·luminació a Espanya pel canvi d'hora pot arribar a representar un 5% del consum elèctric en il·luminació, equivalent a uns 300 milions d'euros. Aquesta mesura s'adopta a 70 països de tot el món.\nNo obstant això, segons un informe de 2007 de Red Eléctrica d'Espanya (REE), l'empresa que registra minut a minut l'evolució de la demanda elèctrica, durant els primers dies d'aplicació de la mesura es detectava un estalvi en el consum elèctric que es va diluint amb el pas del temps.\nLa Comissió d'Igualtat del Congrés va aprovar al 2013 un informe en el qual plantejava retardar 60 minuts l'horari oficial com a mesura imprescindible per millorar la conciliació familiar i, al temps, abonar la competitivitat i la productivitat laboral. El Govern va avaluar la possibilitat que Espanya s'adaptés al fus horari europeu occidental, regit pel meridià de Greenwich.\nEspanya va abandonar aquest fus horari al 1942. Aquest any, Franco va decidir avançar els rellotges 60 minuts per alinear-se amb Alemanya i mostrar-li així al Führer la seva adhesió i simpatia. Diuen els experts que aquell “gran error històric” explica que a la Península es mengi i es sopi més tard que a la resta d'Europa. El cas és que Regne Unit i Portugal també van adoptar l'horari alemany (per saber quan anaven a bombardejar-los), però en acabar la guerra van tornar a Greenwich.\nGRÀFIC Así afecta el sol a nuestro horario


Anecdotari d´una vida mèdica.: Paint in Black.\nJo sempre dic que la medicina es una professió bona, interessant, de fet per dintre a vegades penso que la millor, i no ho dic per raons econòmiques, en que amb seguretat no es ni la pitjor, ni la millor.\nTambé he de dir que l’exercici de la medicina ha variat tant, que la que faran els deixebles més recents ja no s’assemblarà per res a la que feia el meu pare, ja que actualment hi ha tantes "supersespecialitats" que cada una d’elles ja segurament té diferents punts d’interès, la qual cosa fa poc generalitzable la frase en que he començat.\nPerò en el que ja estaríem tots més d’acord, es que l’aspecte menys agradable de la professió és quan hem de donar males notícies. S’ha fet molta broma sobre allò de que les dolentes són... i les bones són... per atenuar el que a ningú de nosaltres ens agradaria escoltar.\nAra deu fer uns set anys veia per segona vegada, després d’haver-li indicat una broncocofibroscòpia, un pacient que unes vuit o deu setmanes se li havia diagnosticat una pneumònia del lòbul mig i m´havia vingut amb una radiografia no neta. De família adinerada, suposo que al mig d’un divorci, venia una mica desvalgut, encara fumador, amable, potser ja una mica temorós.\nA la segona visita, en la que jo tenia que donar-li els primers resultats va venir acompanyat, clarament suportat per la seva esposa de qui s’estava separant. Els dos tenien clar que la salut i la malaltia no tenen res a veure en aquestes situacions. Magnífic, sempre el gènere humà hauria de comportar-se així.\nAra tinc un i-phone 5, però aleshores tenia, crec un Ericsson, i com a senyal el meu fill hi havia posat un fragment d’una peça, que de fet m’agradava pel ritme potent en què començava, però que desconeixia, perquè jo l’època del rock me l’havia perduda en part per la dedicació als estudis, en part per la dedicació a l’agitació política i en part perquè era del jazz, no del rock. El fragment era dels Rolling, i més tard vaig saber que la cançó era “paint in black”.\nAmb això dels mòbils quasi tots som uns mal educats. Jo el primer. Jo estava amb aquell pacient, i la seva acompanyant, explicant-els –hi que el resultat era d’un carcinoma escatós de bronqui del lòbul mig, que pensava que encara que em faltava el TAC-PET la lesió tenia moltes possibilitats de que fos operable, que havíem tingut una sort relativa que es descobrís arrel de la pneumònia..., quant inoportunament, inesperadament va començar a sonar la melodia de “paint in black”. Inesperadament perquè poso en silenci el mòbil encara que de vegades el contesto quant són de malalts que identifico.\nVan ser uns segons. Però aleshores els vaig veure més emocionats que no uns instants abans en que ja els informava de que el cas era delicat. Sense cap pudor, cosa que sempre els hi agrairé, sempre estem aprenent, em varen comentar que s’havien emocionat per la música dels Rolling Stones, que els evocava moments feliços d’ells. No crec que tingués a veure res amb el títol.\nEl cas va ser operable, per algunes troballes va caldre radioteràpia i quimioteràpia motiu pel qual el vaig derivar a una oncòloga competent i empàtica. Els vaig perdre de vista, però sabia que el cas havia anat bé.\nAra fa poc, una mica més de mig any, es va venir a revisar. Li vaig dir,\n-"C...., com has tardat tant a venir, no saps que també els metges patim pels malalts". -\nDe facto ja està curat. Com si fos poc important li vaig parlar dels Rolling i que ja no portava aquella música.\nNo vaig preguntar li com havia continuat tot, o si li vaig preguntar no recordo la resposta. Però estic segur que van restaurar la relació.\nDe tant en tant, quant em queden 5 minuts pel telediari de les 21h de TV3, busco en el YouTube, el paint in black. “I wanna see it painted, painted, painted, painted black. Yeah¡"\nEtiquetes de comentaris: broncofibroscòpia, carcinoma escatos de bronqui del lòbul mig, paint in black, pneumònia del lòbul, quimioteràpia, radioteràpia, Rolling Stones, TAC-PET


GoodRest on Marata Saint Petersburg Rússia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nMarata Street 33, Districte de Tsentralny, Saint Petersburg, Rússia, 191002 - Excel·lent ubicació - Veure al mapa\nMés informació sobre GoodRest on Marata\nTant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, GoodRest on Marata és una elecció d'allotjament magnífica quan visiten Saint Petersburg. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nEl GoodRest on Marata, s'esforça al màxim per tal que els seus hostes es tribin còmodes. Per tal d'assolir això, l'hotel compta amb els millors serveis i instal.lacions. Els clients de l'hotel poden gaudir de express check-in/check-out, magatzem d'equipatge, transport hotel/aeroport, habitació familiar, visites turístiques.\nL'ambient de GoodRest on Marata es reflexa en cada habitació. calefacció, telèfon, ventilador, aparell de televisió, reproductor de DVD/CD són només algunes de les comoditats a la vostra disposició. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Sigui quina sigui la seva raó per visitar Saint Petersburg, el GoodRest on Marata és el lloc perfecte per una estimulant i emocionant escapada.\nCal que informeu el GoodRest on Marata de la vostra hora d’arribada amb antelació. Podeu fer servir l'apartat de Peticions especials en fer la reserva o posar-vos en contacte amb l'allotjament directament mitjançant les dades de contacte que apareixen a la confirmació.


Joël Guiot és director de recerca del CNRS al Centre Europeu de Recerca i Formació en Geociències Ambientals (CEREGE, Universitat de Aix-Marseille, França). La seva principal recerca se centra en l’impacte dels canvis climàtics passats, presents i futurs en els ecosistemes mediterranis, en particular en el bosc mediterrani, utilitzant sèries dendrocronològiques i models de creixement d’arbres. El 2008 va cofundar la xarxa ECCOREV (Ecosistemes Continentals i Riscos Ambientals) per promoure la interdisciplinarietat en les ciències ambientals, en particular amb les ciències socials, i el 2012 va crear el Laboratori d’Excel·lència OT-Med per estudiar els riscos relacionats amb el canvi climàtic i els perills naturals a la conca del Mediterrani. El 2015 va posar en marxa, amb W. Cramer, el Grup d’experts del Mediterrani sobre el medi ambient i els canvis climàtics (MedECC), per transferir els coneixements científics sobre el canvi climàtic als agents de la societat de les dues ribes del Mediterrani. És un dels principals autors de l’informe especial de l’IPCC sobre l’impacte de l’escalfament global d’1,5 °C. Va rebre la medalla de plata del CNRS el 2005.


Marca Presentacions MAFRISEU\nMAFRISEU, SA és una indústria càrnia, fundada el 1961, per Joan Estany Ribera i continuada amb gestió familiar. Selecciona, especeja i distribueix carn de porc, vedell i xai, a més de produir embotits i elaborats carnis tradicionals de l’Alt Pirineu. Tota l’activitat de\nMAFRISEU, S.A. es realitza respectant l’entorn.\nL’Alt Urgell és una comarca situada al nord-oest de Catalunya. La seva situació i les seves característiques geogràfiques marquen el seu caràcter pirinenc. Boscos i prats naturals de dall són la base per a la producció ramadera que MAFRISEU, S.A. utilitza com a matèria primera.\nEl clima de muntanya afavoreix l’alta qualitat dels elaborats produïts a la nostra indústria.\nMAFRISEU, S.A. integra un col·lectiu ramader, des d’on s’impulsa l’activitat econòmica de la zona; coordina el procés productiu, concentra el sacrifici dels animals, desenvolupa empresarialment la producció i finalment en comercialitza la carn.\nL’activitat de MAFRISEU, S.A. es desenvolupa en tres àmbits diferents però complementaris que són l’escorxador, la sala d’especejament i la fàbrica de productes elaborats. Tots tres s’ubiquen en instal·lacions equipades i condicionades per tal de complir amb totes les normes\ndel Mercat Comú, motiu pel qual està homologat per la CEE des de l’any 1986 amb el número ESP 1004129/L.\nPer harmonitzar l’equilibri natural, la protecció de l’entorn i per un desenvolupament el més racional possible, MAFRISEU, S.A. també està autoritzat per a la producció ecològica amb el número CT001059EC.\nMAFRISEU, S.A. també comercialitza safates de carn de porc, xai i elaborats,\namb la marca Mafriseu i Solineu:\nPorc: Llom, Llonsat, Cap llom, Costella, Cansalada viada, Carn picada\nXai: Tallat sense torna, Costelles, Mitjanes, Cuixa\nElaborats frescos: Botifarra i salsitxa fresca amb pebre i sense, Xoris fresc, Xistorra, Pinxos\nElaborats cuits i curats: Botifarra blanca, negra, Bulls de carn de llengua, donja i paté de campanya, Secallona, Llangonissa curada, Baiona, Panceta\nProductes halal: Hamburgueses, Xurrasco, Xurrasco adobat, Salsitxa, Mérguez


Holiday home Tjæregryden Stege Dinamarca - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nAl visitar Stege, vosté es sentirà com a casa a Holiday home Tjæregryden, què li ofereix un allotjament de qualitat i un gran servei. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nEl Holiday home Tjæregryden, s'esforça al màxim per tal que els seus hostes es tribin còmodes. Per tal d'assolir això, l'hotel compta amb els millors serveis i instal.lacions. Les carecterístiques més important de l'hotel inclouen aparcament de cotxes.\nGaudiu de les comoditats d'alta gama com ara calefacció, balcó/terrassa, aparell de televisió, TV satèl•lit/cable, reproductor de DVD/CD per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. L'hotel compta amb una llista completa de comoditats, com bany, sauna. Les seves instal.lacions de primera i una situació excelent fan de Holiday home Tjæregryden la base perfecta per a gaudir de la seva estada a Stege.


Grup d’empreses Slava Potato - Revista Potato System\nL’empresa agrícola Slava Potato va aparèixer al mercat rus el 2001, arran de l’augment de l’agricultura en general i de la indústria productora de patates en particular.\nLa granja es va establir al poble de Komsomolskoye, districte de Komsomolsky de la República Chuvash. Es van iniciar les obres de 35 hectàrees de terres arrendades. L’activitat principal de l’empresa és el cultiu de patates de taula i verdures. En poc temps, l'agroempresa va obtenir resultats notables: ja el 2008 va rebre el títol de "La millor empresa productora de patates de la República Chuvash".\nEl 2009, l’empresa s’havia convertit en un grup d’empreses, que, a més de la seu central, també incloïa la firma Komsomolskie Vegetables Agrofirm, la Slava Potato-Yalchiki Agrofirm i la Slava Potato-Kanash Agrofirm. Els camps de l'empresa estaven situats a tres districtes de Chuvashia alhora: Komsomolsk, Yalchik i Kanash. La superfície total de les terres de conreu va arribar a les 5300 hectàrees.\nEs van afegir cereals (cultius de primavera i hivern) i purins verds a la llista de cultius, però la principal especialització del grup d’empreses va ser la producció de patates de llavor.\nEspecialització: producció de llavors\nAl principi, només ens dedicàvem a la producció de llavors reproductives. Llavors, l'experiència i el coneixement adquirits van permetre llançar una direcció per a la producció de patates de llavor originals, i es va convertir en una de perfil per a l'agrofirm "Slava Potato - Yalchiki".\nEl 2015, els especialistes agrícoles van comprar i plantar microplantes de patates i minitubers en hivernacles de túnels. Els resultats d’estudis de laboratori van demostrar que l’experiment va ser un èxit: el material de llavors obtingut complia els requisits més alts.\nDos anys més tard, el desembre de 2017, l’empresa va obrir un modern laboratori de propagació microclonal amb una capacitat de fins a 100 mil microplantes a l’any i va construir un complex d’hivernacle que manté constantment les condicions òptimes per obtenir material de llavors de qualitat estable.\nAvui el grup d’empreses Slava Potato és un dels líders de la regió pel que fa al cultiu de patates de llavors. L’empresa ha construït un cicle de producció complet: Agrofirm "Slava Potato-Yalchiki" treballa amb èxit per obtenir el material original i original (microplantes, minitubers, 1 generació de camp, super-super-elite), patates de llavors d’elit (super-elite) , elit); Agrofirm "Slava Potato" continua desenvolupant la producció de patates de llavor reproductives. En general, hi ha unes 250 hectàrees destinades al cultiu de llavors.\nCada any, es proven unes 30 varietats de patates noves als camps de proves de l'empresa. Els èxits reproductius es posen a prova de resistència als virus, rendiment i qualitat comercial. Les millors varietats, que han confirmat els seus avantatges durant diverses temporades seguides, s’introdueixen a la producció. L’empresa presta atenció tant a les varietats estrangeres d’alt rendiment (Riviera, Red Scarlett, etc.) com a les prometedores russes (Gulliver, Meteor i, a partir de la nova temporada, Krasa Meshchera, Flame).\nEl material de llavors obtingut a les granges del grup d’empreses Slava Potato es ven a tota Rússia, així com als països veïns. Els especialistes del grup d’empreses ofereixen serveis de consultoria d’alta qualitat en l’elecció de varietats i comparteixen la seva experiència en el cultiu de patates de llavor amb els clients.\nPatates de taula i verdures Durant els darrers 15 anys, Slava Potato Group ha estat un dels majors productors de patates i verdures de consum a la regió del Volga Mitjà. Tres divisions de l'empresa es dediquen al desenvolupament d'aquesta direcció: l'empresa matriu: Agrofirm "Slava Potato" (cultiu de patates), Agrofirm "Slava Potato - Kanash" (cultiu de patates) i Agrofirm "Komsomolskie Vegetables" (cultiu de patates i verdures) en terreny obert). En total, les granges destinen unes 500 hectàrees a les patates de taula i 50 hectàrees a les verdures.\nLes divisions estan separades territorialment entre si, cadascuna d'elles té el seu propi complex de maquinària agrícola d'última generació, equips per classificar i emmagatzemar patates. La presència d’instal·lacions modernes d’emmagatzematge (amb una capacitat total de 25 tones) equipades amb sistemes automàtics de microclima i equips de refrigeració permet al grup d’empreses subministrar als clients productes d’alta qualitat durant tot l’any natural.\nEtiquetes: "Glòria a les patates"cultiu de llavors i patates de taulaRepública de Chuvashia\nEl cap de la República de Txuvaix va demanar un augment de la producció de productes ecològics\nEl complex agrícola de Txuvasia hauria d'aprofitar totes les oportunitats per augmentar la producció de productes respectuosos amb el medi ambient, crear una "marca verda" i donar suport al progrés científic i tecnològic a ...\nXIV EXPOSICIÓ INTERREGIONAL "PATATA-2022"\nDel 3 al 4 de març de 2022 se celebrarà a Cheboksary la XIV Exposició Interregional "Patates-2022". Els organitzadors de l'exposició són el Ministeri d'Agricultura de la República de Txuvaix, FGBNU ...\nLa sequera va privar Chuvashia d’una part important de la collita d’arrel i de cereals\nL'àrea de pèrdues de collita és d'uns cinc mil hectàrees, i es van veure afectades unes 53 empreses agrícoles de la regió. L’administració ha introduït una situació d’emergència d’importància regional ...\nDia del camp de patates a Agrofirma Slava Potato LLC\nEl 9 de juliol de 2021 es va celebrar el Dia del Camp de la Patata, dedicat al 20è aniversari del grup d’empreses Slava Potato, al districte de Komsomolsk de la República Chuvash. Història ...


8 de febrer de 2018 – Col·legi Episcopal de Lleida\nDissenyem una pila de combustible hidrogen-oxigen\nRecursos i desenvolupament sostenible. Els alumnes de 4t ESO hem treballat les energies renovables, des de l’àrea de Cultura Científica i, concretament, des de l’àmbit dels recursos i de la sostenibilitat. L’hidrogen és una font alternativa d’energia, amb moltes possibilitats de futur. És l’element més simple i més abundant a l’Univers, tot i que no […]\nLa Fanny Majó ens ensenya com treballar per projectes als professors de Secundària. Dins de la trajectòria de treball per projectes, els professors continuen amb la formació sobre metodologies actives. En aquesta ocasió és la professora especialista, força reconeguda en aquest àmbit, Fanny Majó, la que imparteix el seu mestratge al grup de professors de […]\nEl Col·legi Episcopal compromés amb la sensibilització i educació pel desenvolupament humà\n“El món no necessita més menjar, necessita més gent compromesa”. A les portes d’una propera campanya, representants dels i les alumnes del col·legi Episcopal van entregar a la Sra.Ana Maria Rullan, col·laboradora i voluntària de Mans Unides a la delegació de Lleida, d’un xec de 3.493,07 €, diners recollits de les diferents activitats que es […]


Gent de Llavaneres: Legionel·la\nEs detecta legionel·la a les instal·lacions del Camp de futbol de Llavaneres.\nDesprés de les anàlisis sanitàries s'ha detectat el bacteri de la legionel·la al circuit d'aigua calenta de les instal·lacions esportives, segons va comunicar ahir el regidor de Sanitat Sr. Antoni Majó (PP) en la sessió del ple municipal. Aquest fet va provocar el tancament de les dutxes el dijous passat, que no de les instal·lacions, doncs segons el mateix regidor el bacteri s'ha detectat en el circuit de l'aigua calenta i no pas en el d'aigua freda.\nEl govern ha esperat fins avui per fer-ho públic i no s'ha informat les famílies dels usuaris de la instal·lació esportiva. La falta d'informació va provocar els queixes airades del regidor d'ERC Sr. Nani Mora que va oferir a l'alcalde una ampolla d'aigua omplerta al mateix camp de futbol. Qui fa d'alcalde, Bernat Graupera (CiU), no tan sols no la ni mirar sinó que va amonestar el regidor, el va faltar tractar d' “asilvestrat” i de “fer l'indi” i finalment el va expulsar de ple. Un altra cop el recurs de l'impotent i del que es queda sense arguments.\nAixí no anem bé. El pitjor és que per salvar la imatge d'un govern estem posant en perill la salut dels veïns del poble. Lamentable.\nTema: camp de futbol, legionel·la, sanitat, zona esportiva


Albal se suma a la Run-Càncer de AECC - Ajuntament d'Albal\nAlbal se suma a la Run-Càncer de AECC\nDimarts 4 febrer 2020 | Social\nAmb motiu del Dia Mundial contra el càncer Albal ha anunciat la seua adhesió a la VI edició RunCáncer de 2020 en la qual participaran uns 112 municipis; el circuit de carreres i marxes solidàries més gran de tota Europa i en el qual la localitat se suma per primera vegada. La data serà el diumenge 26 d’abril, així ho han acordat hui a l’ajuntament membres del govern al costat de responsables de l’Associació Espanyola Contra el Càncer i la presidenta de la Junta Local contra el càncer, María Ángeles Jordán. En la reunió han estat l’alcalde Ramón Marí, al costat dels edils d’Esports (Tino Moreno) i Serveis Socials (Lola Martínez), per part de l’AEEC, el Responsable de la Unitat de Sostenibilitat Econòmica. Javier Llombart i Sergio Moreno, Coordinador de les Juntes Locals de la zona Nord.\nLa Junta Local contra el càncer va nàixer a Albal l’any 2003, des de llavors este col·lectiu està presidit per María Ángeles Jordán qui, des del seu treball altruista al costat de les seues col·laboradores i col·laboradors, han contribuït a recaptar fons destinats a la investigació, tal com hui ho ha destacat Javier Llombart. El representant d’AECC ha agraït el suport d’Albal amb el càncer amb un missatge d’esperança, “es tracta d’una malaltia que hui dia és sinònim de vida i amb alts índexs de curació”, ha dit.


El Programa Mecanisme Connectar Europa proporciona ajuda financera de la Unió a les Xarxes transeuropees a fi de donar suport a projectes d’interès comú en el sectors de les infraestructures de transport, telecomunicacions i energia. Des de l'any 2014, l'Agència Executiva de Xarxes i Innovació (INEA) gestiona el programa, juntament amb alguns capítols del programa Horizon 2020 sobre transport i energia.\nEls àmbits de finançament d’aquest programa son: TIC, telecomunicacions, societat de la informació, xarxes transeuropees, mercat únic digital, agenda digital europea, e-identificació, e-autentificació, e-delivery, e-facturació, e-comerç, traducció automàtica, seguretat cibernètica, open data, energia, electricitat, gas, smart grids, transports.\nEn el sector de les telecomunicacions (CEF Telecom) finança:\n• Infraestructures de serveis digitals, com ara la identificació i autentificació electròniques, entrega electrònica de documents, traducció automàtica, facturació digital, contractació pública electrònica, salut electrònica, etc;\n• Suport a la realització del mercat únic digital;\n• Xarxes de banda ampla.\nEn el sector de l’energia (CEF Energy) finança:\n• La integració del mercat interior en el sector energètic;\n• Interoperabilitat transfronterera de xarxes d’electricitat i gas;\n• Seguretat de l’abastament energètic de la UE;\n• Desenvolupament sostenible i protecció del medi ambient mitjançant les energies renovables.\nEn el sector dels transports (CEF Transport) finança:\n• La interoperabilitat del transport;\n• Sistemes de transport sostenibles i eficients a llarg termini;\n• Interconnexió dels modes de transport;\n• Garantir l’accessibilitat de les infraestructures de transport.


Información sobre psicología - PsicologiaGranollers.com: Persones amb trastorn mental greu: cap a la normalització de la mà d'un "pacient expert"\nPersones amb trastorn mental greu: cap a la normalització de la mà d'un "pacient expert"\nL'Hospital Sagrat Cor ha implantat un programa pioner perquè pacients amb trastorns mentals greus que han après a normalitzar la malaltia puguin ajudar altres pacients en etapes més inicials.\nL'Hospital Sagrat Cor de Martorell ha implantat un programa pioner per a malalts amb trastorn mental greu, com trastorn esquizofrènic, bipolar, obsessiu-compulsiu o depressiu. S'anomena "pacient expert", perquè pacients amb trastorns mentals greus que han après a normalitzar la malaltia ajuden altres malalts en etapes més inicials.\nXavier Reig, psicòleg clínic responsable del Programa Pacient Expert, explica quin paper fan:\n"Es troben persones que han passat el mateix procés, però que aquest procés l'han pogut superar i s'han pogut recuperar. Això és un element que els ajuda molt més, primer, a donar-los esperança i, després, a aprendre unes noves maneres de manegar-se."\nLa figura del pacient expert no és nova; la va desenvolupar fa més de 20 anys la Universitat de Stanford, als Estats Units, però l'Hospital del Sagrat Cor l'ha adaptat a l'àmbit de la salut mental, un camp de gran complexitat.\nEl projecte va començar el 2015 amb un prova pilot a l'Hospital del Sagrat Cor i un any després es van anar constituint grups a Martorell, Sant Feliu de Llobregat i Vilafranca del Penedès. Amb tota aquesta experiència, els pacients han elaborat un esquema amb les diferents fases de la malaltia.\nFases de la malaltia mental\nLes persones amb trastorn mental greu passen per una fase de pèrdua i abandonament personal. Costa esforç i temps passar a la segona fase, la d'acceptació de la malaltia, que demana una important implicació personal. Després ve la recuperació, gràcies a la projecció de noves il·lusions, i, finalment, la normalització. En aquesta última etapa, és important assumir que hi pot haver una recaiguda i aprendre a conviure amb aquesta incertesa.\nAquest esquema de les fases per arribar a la recuperació és el que serveix de guia i es reparteix als assistents a les sessions de pacient expert. Així, poden identificar en quin moment es troben i avançar cap a la normalització. I ho fan de la mà d'un pacient que ho ha aconseguit.\nEtiquetas: Neurologia, Noticias, Salud


A vista d'ocell: Calanga\nJa no em crec allò que no tornaré a banyar-me en el mateix riu. O potser la vida a voltes sembla una sínia que no para de girar fins que no ens haguem assedegat de l'aigua que toca. Jo no pensava mai que tornaria a Calanga, la zona mes arraconada del districte de Manhiça al sud de Moçambic. El riu Incomati, que neix a Sudàfrica, serpenteja paral·lel a la costa durant un centenar o mes de quilometres abans d'abandonar-se al mar, sobre una plana, una baixa en diuen aquí, cada vegada mes envaïda per una extensa plantació de canya de sucre. I entre el riu i la mar s'estén una ampla franja arenosa, feta de dunes fossilitzades per la vegetació fins arribar a la darrera renglera de dunes ja nues, encara vives, que avancen des del Indic amb una parsimònia geològica. Això es Calanga, que encara resta quasi aïllada durant mig any degut a la crescuda de les aigües durant l'època de pluges, les cheias. Es una de les poques coses que sembla que no hagi canviat aquí des que vaig arribar per primera vegada (ja fa massa anys perquè m'atreveixi a comptar-ho). Als habitants de Calanga no els tenen massa en compte de moment. Perquè a la resta del districte ja hi ha arribat una carretera ben asfaltada, no el tapis d'esvorancs que havia estat, els centres de salut ja distribueixen tots tractament antiretroviral pels malalts de VIH/Sida, que s'ha reduït a una sola píndola. Sembla llunya quan pocs tenien accés a un tractament feixuc i el test del VIH estava rodejat d'un estigma que ara ja s'està vencent. Amb la carretera asfaltada també han arribat els cotxes, abunden els 4x4, les xapes semblen força noves i ja no veig els machibombos destartalats que circulaven amb l'eix desviat i donava la impressió que es movien en diagonal, hi ha tres caixers automatics, quatre sucursals bancaries que es col·lapsen a final de mes i es pot prendre un bon cafè expresso . El país progressa, en termes economics, les cabanes de canyís estan desapareixent per donar pas a les de maó i es donen els contrastos indigeribles, com un adolescent que s'estira sense harmonia, la pobresa de sempre, la riquesa rampant, els luxes mes occidentals (no hi ha quasi ningú sense smartphone, sovint d'última generació). Fins i tot la malaria recula, no se si avergonyida o per la intensa activitat de prevenció que es duu a terme.\nPerò Calanga i les zones mes allunyades continuen amb el mateix aspecte, cases de canyis, tot reculat, i ens recorden que el que veiem a peu de carretera encara es l'excepció. He pogut arribar fins una llacuna litoral, lluny de tot on es encara impossible sentir el tràfec creixent de Manhiça, un lloc esplèndid encerclat de les dunes que la separen de l'oceà i on encara un temeria que l'abandonessin, encara que em tempta perdre-m'hi.\nPublicat per Xavier Vallès a 14:31\nsocquisoc 12 de novembre de 2015, a les 14:11\nÉs vertiginós veure com el destí et col-loca sovint en el punt de partida, i et plantifica el passat als nassos, tant que costa tancar etapes i toca reviure-les, i a sobre amb perspectiva.\nXavier Vallès 12 de novembre de 2015, a les 15:54\nLa perspectiva permet veure i viure les coses d una forma molt diferent, si s agafa l angle adequat, o pot resultar encara mes vertiginós. Gracies pel comentari, l has clavat.


Les últimes ventades causen danys als cirerers, la vinya i els ametllers de l'Ebre | Diari de Tarragona\nLes últimes ventades causen danys als cirerers, la vinya i els ametllers de l'Ebre\nLes principals afectacions a l´Ebre es donen a la Terra Alta i la Ribera d´Ebre, on també hi ha danys a la fruita dolça primerenca\n20/05/2015 09:37 | Actualizado a 22/05/2017 20:19\nCireres caigudes al terra després de les últimes ventades, a la Torre de l´Espanyol. Foto: Joan Revillas\nLes fortes ventades que van afectar el país el cap de setmana passat, del 15 al 17 de maig, han tingut afectació en diversos conreus de les Terres de l’Ebre i la resta de Catalunya. Segons el sindicat agrari Unió de Pagesos, els conreus més afectats al territori han estat les cireres, la vinya, la fruita dolça i els ametllers.\nA la Terra Alta, al municipi d’Horta de Sant Joan les ventades del cap de setmana han fet malbé el 30 per cent de vinya (pel trencament de les brocades), el 60 per cent de fruita seca (bàsicament ametlla), i el 60 per cent de cirera, la qual s’ha colpejat i ha caigut a terra; uns danys que s’afegeixen a la pedregada que hi va haver fa un mes.\nTambé hi ha afectacions a Batea i Gandesa, on el vent ha malmès en un 30 per cent de mitjana les varietats de vinya com garnatxa i sirà, i en un 50 per cent la ull de llebre.\nA Corbera d’Ebre, la cirera malmesa arriba al 50 o 60 per cent, i algunes varietats de vinya, al 30 per cent. A Vilalba dels Arcs també s’ha perdut un 30 per cent de vinya (l’ull de llebre fins al 45 per cent).\nA la comarca de la Ribera d’Ebre i segons els càlculs del sindicat, els municipis de Garcia, Ginestar i la Torre de l’Espanyol, han perdut el 35 per cent de les varietats primerenques de nectarina i préssec, que ja estaven a punt per comercialitzar-se, mentre la pèrdua d’albercocs arriba al 60 per cent, i la de cirera al 50 per cent.\nSegons explica el coordinador d’Unió de Pagesos a la Terra Alta, Miquel Bosch, el «temps alterat» d’aquesta primavera, amb un episodi de forta calor seguit de ventades i ara pluja, està sent força perjudicial en general per al camp.\nPel que fa a la cirera, el descens de la producció i les pèrdues són immediates, ja que està en marxa la campanya. Les cireres que queden als arbres suposaran a més un sobrecost per al pagès, ja que s’hauran de triar per veure quines són aptes per a la comercialització i quines no «i això suposa el doble de jornals», explica Bosch .\nPel que fa a la vinya i l’ametller, l’afectació actual als arbres suposarà un descens de la producció més endavant.