Poder o programa. • Duran i Lleida Blog\n1n280 visites comptabilitzades des de novembre de 2009 feb\nPoder o programa.\nAhir a la nit vaig veure una estona el programa de televisió espanyola en català “59 segons”. Remarco això de només una estona perquè no tinc una visió global sobre el programa. Com a tertulians o protagonistes hi eren els directors dels diaris La Vanguardia, El Periódico, El País, l’Avui, El Mundo i ADN.\nM’imagino que per casualitat l’estona que jo vaig veure van parlar exclusivament de Convergencia i Unió. Em desfeia de ganes d’estar al plató i poder replicar amb autoritat i energia alguns dels arguments d’alguns dels protagonistas del debat. Tres directors insistien en presentar a Convergència i Unió, ERC i ICV-Verds com a forces polítiques que no teníem res a dir pel conjunt espanyol i que no parlàvem d’altra cosa que no fos poder. Aquesta observació anava més accentuada contra Convergencia i Unió. Per ells, parlar de poder és parlar de ministeris o de pactes, o fins i tot de les condicions que Convergència i Unió estableix per poder fer efectiva la seva capacitat de decisió que pugui tenir en la política espanyola a partir del 9 de març.\nJo no parlo mai de ministeris, llevat de les respostes a les preguntes que en entrevistes els periodistes em formulen al respecte. Llavors qui és qui parla de poder? La premsa o Convergència i Unió? M’he fet i em faig un tip de parlar de programa, de parlar de valors… He fet tota la precampanya parlant de propostes de família, d’infraestructures, de política energètica, de política econòmica, de política hidràulica, de política exterior (he parlat jo més de política exterior que en Rajoy o Zapatero, de llarg, i si ho esmento és perquè un dels directors cità expressament la nostra manca de discurs en política exterior com a mostra de l’acusació de que no tenim programa ni res a dir sobre una proposta pel conjunt espanyol). Al llarg de la campanya he continuat parlant de pensions, d’educació, de comerç, de la situació econòmica, d’immigració…\nSi he fet referència a pactes només ha estat per contestar, per deure democràtic, a en Carod-Rovira, sobre si jo seria ministre o no d’en Rajoy. Ni tan sols he dit si pactaríem o no amb uns o amb els altres. Simplement he dit que jo no seria ministre. Un director comparava aquesta afirmació amb l’anar al notari per dir que no pactaríem amb el PP i, a l’uníson, amb un altre dels directors, s’exclamava de si el PP era nazi o què perquè nosaltres no hi poguéssim pactar. Ningú ha dit que el PP sigui nazi, és un partit democràtic. Però és el PP, tant a través d’en Rajoy com de Dolors Nadal que afirmen que no tenen que pactar amb Convergència i Unió i menys retirar el recurs d’inconstitucionalitat de l’Estatut.\nFins i tot va citar aquesta referència meva al ministeri per assenyalar-ho com una de les raons a partir de les quals la ciutadania es desentén de la política. Jo demano a aquests directors de diaris –que afortunadament no eren tots- que no ensenyin tant el plumero, que se’ls hi veu el llautó de la seva defensa d’un marc electoral on només compta el PP i el PSOE i per dos d’ells, per ser més precisos, només el PP.\nFinalment, si nosaltres parlem de la nostra condició de força decisiva i de les nostres condicions programàtiques per ser-ho no fem res més que explicar el nostre programa. D’això ells en diuen poder. És que només poden parlar de poder en Rajoy i en Rodríguez Zapatero oblidant-se del programa i discutint de tot menys dels problemes de la gent com van fer al debat televisiu d’aquesta setmana?\nHola Josep,t’enviat un e-mail per una altre via però no se si l’adreça és correcte……estem en la mateixa lluita,tu m’has guanyat i ja t’han operat jo si Deú vol el dijous 6……veure’t amb la teva força i somriure tirant endavant la campanya( m’imagino que amb un gran sacrifici) m’ha ajuda a mi a afrontar la situació…… que per altre banda estic segura que guanyarem, en perdó per collons,doncs tenim molts projectes personals e individuals per tirar endavant Per la meva situació de salut no podré assistir a cap acte i dificilment votar però si miras al fons de la sala i veus una cadira buïda és la meva….i espero que no vagui d’un vot!!!!\nGRÀCIES,FORÇA,ENDAVANT!!!!!!!!!!!( deixa’m fer de metge un moment:fes bondat i cuida’t)\nComentari per Eva Palau — febrer 27, 2008 @ 12:25 Duran, el que passa és que per alguns mitjans potser no parles prou clar. El que volen és senzillament que donis un xec en blanc a socialistes o populars, i per tant, que la candidatura de CiU s’esborri del mapa. Ni parlar-ne!\nNo és important AMB qui pactarem, sinó PER qui pactarem. I la resposta la tenim clara: per Catalunya i els catalans.\nEspero que aquest divendres els polítics que aneu al debat esteu a l’altura de les circumstàncies i eviteu el lamentable tira i afluixa de retrets de Zapatero i Rajoy de dilluns passat. Necessitem un debat constructiu, d’idees, de futur. Aquesta és la fortalesa de la federació, la teva fortalesa. Per aquesta via els altres estaran desarmats.\nComentari per Guillem Recolons — febrer 27, 2008 @ 12:36 totalment d’acord. Ells viuen una realitat molt encorsetada en despatxos i en el més fals sentit del servei. Prova de tot plegat, un debat que no va ser capaç de generar ilusió ni visions de futur. Per sort, hi ha més llum és enllà d’aquest bipartidisme que volen imposar.\nComentari per Roger Pons — febrer 27, 2008 @ 13:03 Hi ha coses que per molt que es vulguin oblidar continuen existint. Em vull referir amb això que per molt que vulguin bipolaritzar els debats, desprès de les eleccions, i vist l’escenari que es presenta, el qui guanyi haurà de pactar amb terceres forces. Es clar que això pot fer perdre vots a aquestes terceres forces, però penso que els vots que puguin anar a la butxaca dels dos “grans” no trauran poder als “petits”. En Miquel Roca té tota la raó en l’article que has penjat al blog.\nLa majoria de la gent té una obsessió amb fer-te ministre. Crec que seria molt bo que fossis ministre. Hi ha i hi ha hagut ministres catalans amb força menys capacitats – això és una sensació personal meva, no una desqualificació – que tu. Per tant, perquè no pots ser-ho tu de ministre? Crec que seria positiu per a Catalunya i per la resta de l’estat. Penso que tu ets un home d’estat, hi ha molts ministres que son homes i dones de partit, i tinc la sensació que alguns son homes i dones que només miren per certes regions de l’estat.\nReferent al PP i al tribunal constitucional, jo crec que no hem de tenir por de que passem aquest tràmit. Es clar que les regles del joc democràtic estan regides per la Constitució, i que l’àrbitre d’aquest partit és el Tribunal Constitucional. Es cert que hi ha àrbitres més encertats que d’altres, n’hi ha que xiulen a favor de l’equip de casa, … Però les actuacions dels àrbitres cauen pel seu propi pes a la moviola. Ara bé, si hi ha articles que son inconstitucionals, caldrà adaptar-los a la legalitat. El que no podem permetre, en cap cas, és tenir un Estatut il•legal. Però si tot és constitucional, els qui han posat el recurs hauran de callar i acatar, sense rancúnies. No us deixeu atrapar per aquest joc. Simplement si ens el tomben, busquem que cal fer per estar dins el marc constitucional, i a més millorar-lo!\nPel que fa a pactes, cal que pacteu, amb els uns o els altes, amb qui guanyi, no teniu cap altra opció per poder ser decisius i per que se’ns escolti. No tingueu cap mena de vergonya ni reparo en pactar amb el PP si cal. S’ha demostrat que s’han aconseguit més coses amb el PP quan ens ha necessitat que no pas amb el PSOE. A més, dins una coalició de centre com es postula CIU, hi ha simpatitzants que estan més cap a la banda dreta i d’altres que estan més cap a la banda esquerra. I sembla ser que, ara mateix, els vents pactistes de ZP bufen cap a l’esquerra pura i dura, sembla que amb ERC no vol saber res i amb CIU poca cosa. Però ja sabem que ZP és un personatge inestable i que pot canviar d’opinió en qüestió de minuts.\nComentari per Lluís Vila — febrer 27, 2008 @ 13:21 Édouard Balladur parla en el seu llibre “Maquiavel en democràcia” sobre el poder que tenen i volen tenir els mitjans de comunicació, crec que amb el que diu ho deixa ja tot clar. El que s’està mostrant en la campanya és com s’estan orientant els esforços dels principals partits. L’important no és quin sigui el programa, sinó que si no guanyo jo, vindrà l’home del sac (vegis PP o PSOE, depèn de qui ho digui). El que realment em va preocupar és que ahir al vespre, veient el debat de l’àgora, en el 33, on estaven representats PSOE, PP, CiU, ERC i ICV-EUiA, les representants de PP i PSOE van intentar monopolitzar el debat, davant l’impotència dels altres representants i del propi moderador, tot i que aquest va fer bastant bé la seva feina. Els únics que van parlar de propostes van ser el representant de CiU i la de ERC, cosa que dóna la imatge del panorama polític de les properes eleccions. L’altra cosa que comenta, i que ja vaig comentar en el post sobre l’artícle d’en Miquel Roca, és que afirmar que CiU, ERC i ICV-EUiA no tenen lloc en el panorama nacional té el perill que en el sistema de partits que hi ha actualment no s’entengui el paper dels partits frontissa, necessaris per l’estabilitat dels governs a Madrid, per tant, cal una revisió d’aquest “fals” bipartidisme, sinó retornarem a allò que Aznar deia en els 90 que González estava “secuestrado por los partidos nacionalistas”, i el pitjor, que després la gent, a nivell espanyol si més no, s’ho creu. PSOE i PP no són els únics que poden parlar de poder, però sí els únics als que se’ls permet a nivell de mitjans de comunicacions; necessitem uns “media” més lliures, idependents i plurals.\nComentari per Frederic — febrer 27, 2008 @ 19:18 Benvolguda Eva, et desitjo de tot cor que et vagi bé, no sabia que també estaves en aquestes condicions. Ja veuràs que tot anirà bé! Els actes, allà on hi hagi una cadira buida, pensaré en tu, i si no, la buidaré jo mentalment per fer-ho igualment. Ànims! I confia en Déu.\nGuillem, gràcies pel comentari. Certament, no tindran cap xec en blanc. I em sembla que a mi no em coneixen prou a l’hora de negociar i mantenir el tipus. Es sorprendran! Jo no vull res per a mi. Estic disposat a renunciar a tot el que calgui en defensa del compromís que adquireixo al llarg d’aquesta campanya electoral amb els ciutadans i ciutadanes de Catalunya. De cara al debat, espero tenir forces per fer-ho tant bé com pugui. En qualsevol cas, aquest és el meu estil, defugiré els retrets i la confrontació. No m’interessa si ha estat pitjor ministre de l’Interior en Rajoy o Rubalcaba en matèria d’immigració estrangera. Només m’interessa ajudar a tenir el millor ministre de l’Interior de futur i la millor política d’immigració. I això serveix per tots els àmbits del nostre compromís.\nRoger, gràcies pel comentari. Certament hi ha vida més enllà del bipartidisme. Ja els hi agradaria que no fos així. Els agradaria que claudiquésim. Però no claudicarem. I defensarem Catalunya amb el cap ben alt.\nLluís Vila, vagi un agraïment molt especial per vostè. Podríem dir que ja és un clàssic del meu bloc. Hi ha gairebé tantes reflexions seves com meves. Sobretot, i el més important, és que les trobo riguroses, profondes i encertades. La d’ara no és una excepció. Certament que hi ha hagut ministres catalans. Jo em sento amb força i capacitat intel·lectual i política per ser un bon ministre. Però no és la meva prioritat. Ni tan sols el meu objectiu. Només ho entenc com un possible instrument per defensar allò que crec. Sobre pactes, ja ens vindran a buscar, n’estic convençut, i ja fixarem les condicions, ja decidirem. L’únic que no farem és pactar amb el perdedor. No tindria sentit fer a Espanya allò que nosaltres critiquem s’ha fet a Catalunya. I, a més, si Convergència i Unió fos la responsable de que havent guanyat la dreta o l’esquerra espanyola acabéssin governant els altres faríem molt mal a Catalunya, perquè al final, encara que no els hi agradi a la resta de partits catalans, tothom identificaria Convergència i Unió amb Catalunya i diria “por culpa de los catalanes no gobierna….”. I això no li faria cap bé a Catalunya, tot el contrari. Respecte al Tribunal Constitucional jo sempre defenso la constitucionalitat del nostre Estatut i abans de que l’àrbritre xiule defenso que l’àrbitrie xiularà correctament. Si després no ho fa, haurem de fer ús de la moviola, i entre tots els partits catalans haurem de decidir què fer. Jo sóc dels que crec que malgrat totes les pestes que es diuen contra la Constitució és la nostra millor garantia. El dia que la toquin les passarem magres.\nComentari per Josep Duran i Lleida — febrer 27, 2008 @ 19:47 Frederic, és un bon llibre el d’en Balladur. Procuraré que el debat de divendres a TV3 no hi hagi tanta bipolarització entre el PP i el PSOE. El que passa és que estic convençut que s’enganxaran tant com puguin. Els hi va la crispació i la confrontació, i malauradament tot sembla indicar que la societat no està disposada a penalitzar-ho. Els mitjans de comunicació la critiquen, però sovint només ens donen “canxa” si entres en el joc. Respecte a la necessitat d’uns medias més lliures, independents i plurals he de confessar-te que avui per avui em sento molt impotent per ajudar a què així sigui. Parlant de medias, a més, tenim un problema afegit pels medias espanyols amb gran presència i notorietat a Catalunya, que fan que encara es projecti amb més força la polarització. Amb ells els hi va molt bé. És el que desitgen.\nComentari per Josep Duran i Lleida — febrer 27, 2008 @ 22:45 Hola sr. Duran,\ntambé vaig veure el programa 59 segons i a més o anava compaginant amb el programa Àgora del canal 33. Et tinc que donar la raó amb que la majoria de comentaris del 59 segons eren cap al penós bipartidisme d’Espanya, però un dels comentaris que més em va sobtar va ser del director del mundo, dient: En el parlament Català hi ha una majoria Catalanista que suma prous diputats per poder governar i aquesta força podria ser decisiva a Madrid. Aquesta és la gran frase per explicar el descontentament dels ciutadans vers als politics. La majoria de gent va votar CIU, seguit del PSC-PSOE, ERC, PP, ICV, Ciutadants,… I quin govern s’ha format: un govern d’esquerres i el partit majoritari n’ha quedat fora. Ara amb aquestes eleccions, és més fàcil, sabem qui serà el president del govern: o Zapatero o Rajoy. I el partit que guanyi amb qui formarà govern? Serà un govern d’esquerres? o serà un govern socioconvergent? O un Govern dels partits no nacionalistes Espanyols? Desprèsaquests grups no nacionalistes espanyoles pactaran amb el govern per aconseguí pactes millors pels seu territori, com potser el cas del xec regal del tren d’alta velocitat per Euskalerria, i me’n alegro per ells però Catalunya té que ser prioritari davant de qualsevol altre a nivell nacional.\nA Catalunya em tingut un president, el President, l’ex-President, Jordi Pujol. Amb l’honorable Pujol els Catalans ens sentíem identificats amb un líder que tan va pactar amb PSOE com amb el PP. A Catalunya ens falta un nou Líder per poder-nos sentir identificats. La meva idea és que vostè demanes els altres candidats Catalans de formar grup conjunt a Madrid. El PSC no es desmarcarà del PSOE, excepte que no aconseguissin la presidència. ICV va a agafat de la ma IU i en cas que governi el PP només faran oposició. ERC no pactarà mai amb el PP i només entrarà al govern si son necessaris per formar un govern d’esquerres. Hauríeu de demanar els vot de tots els catalans per continuar sumant, i aquí esta el kit de la qüestió, la unió dels Catalans i qui es desmarqui d’això haurà de donar explicacions al seus electors. La conclusió és senzilla: front comú unipartidista català. Però no, guanyi qui guanyi els Catalans anirem cadascú pel seu camí. El seu partit en aquest moment no forma part de cap Govern, i sumant els vots de tots els partits Catalans podem ser més forts a Espanya governi qui governi. Ens faran Boicot? no seria el primer! Es Publicaran les balances fiscals? serà obligat! Ens retallaran l’estatut? Podria ser! Seriem decisius? per descomptat! Faran pactes d’estat per cambiar l’estatus nacional? potser els catalans tindrem alguna cosa a dir, o no! Mai els Catalans em governat a Espanya, els andalusos, els extremenys, sempre han set els barons forts del País i sinò ho han set els Valencians, els Murcians i els Madrilenys. Aquest divendres a TV3 tindrem el debat dels candidats catalans, a part de retrets i falses promeses electorals, és hora que comencen a mirar pels Catalans i pels nostres interessos de País i NO de partit ni partidistes. Vostè i els altres candidats, i ÉS ARA que s’ha de parlar de pactes, possibles pactes, i futurs pactes i no esperar el resultat i després decidir-ho als despatxos i la gent que em votat quedar-nos amb un pam de nas i dir-nos: perquè votem si al cap i la fi desprès fan els pactes que volen i com volen, només han de saber com es reparteix el pastís!\nSr. Duran, personalment li demano que lideri aquest grup de diputats Catalans a Madrid. En cap moment demano ni independència ni soberinisme ni esqueres ni dretes ni tenir més poder sinò ser la veu de tots els Catalans. Dels Catalans que volem sumar. Per això li adjunto un parell de links de uns escrits que s’han publicat fa pocs dies amb un e-diari i el qual comparteixo la idea que l’escriptor.\nÀnims i Visca Catalunya\nComentari per Jordi — febrer 28, 2008 @ 0:27 Moltes gracies per a les teves consideracions, que m’alimentaran l’ego per una colla de dies! No cal que em tractis de vostè, d’entrada sóc més jove que tu, d’altra banda, jo sempre t’he tractat de tu en aquest bloc. Ho he fet de manera intencionada, no per mala educació, però penso que aquest bloc ha de ser un espai de reflexió, d’aportació d’idees, a favor o en contra, amb molt de respecte per a tothom, però allunyat de formalismes, que tothom es pugui expressar amb confiança, de TU a TU.\nEls blocs son una oportunitat que cal que els politics aprofiteu per poder estar en contacte amb la gent, no només en campanya, si no també quan no hi ha campanya. Els ciutadans tenim problemes durant tota la legislatura, altra cosa és que certs politics només tinguin solucions als problemes i bones paraules quan estan en campanya.\nCrec que un bloc pot ser un bon Think Tank, si més no més real que molts que existeixen que tenen una visió monocromàtica de la societat, si es saben aprofitar tots els comentaris. Es cert que la meva visió de les coses és molt semblant a la teva, només faltaria que no ho fos, em considero lliberal, demòcrata, cristià (catòlic per a més concreció) i nacionalista (no cal que llegiu independentista) català. Però també es cert que hi ha hagut gent amb punts de vista molt diferents que han aportat les seves idees i arguments. I cal tenir-los en compte. Quan un governa, i espero que hi torneu aviat, governa per a tots.\nComentari per Lluís Vila — febrer 28, 2008 @ 13:04 Sr. Duran, el debat d´aquesta nit a TV3 serà una gran oportunitat per la seva candidatura. Per intentar convencer a aquells que alguna vegada ha votat a CIU a les generals. A veure si aconseguim atreure a tants votants com va succeir quan varem aconseguir 18 diputats. Per això, crec que hauria de presentar una proposta optimista i engrescadora que entusiame als ciutadans, presentant clarament aquelles propostes més atractives del seu programa. I deixan per la resta de candidats els atacs sobre el passat que no agrada d’ escoltar. Ens de presentar com la força decisiva e imprescindible per Catalunya. I sense manifestar-se per si pactarem o no ni amb qui, no descartant cap opció, tampoc al PP. Ens hem de mantenir en la nostra opció centrista il.lusionant.\nAnim perque vosté és el millor cap de llista!!!!!. I si aquest comentari el llegeixen els altres candidats doncs que prenguin també nota i així tindrem un debat constructiu i enriquidor.\nComentari per Xavier Cortés — febrer 29, 2008 @ 9:48 Novament gràcies Lluís Vila. Fet això de tractar-nos de tu. Estic d’acord amb la reflexió que em fas sobre l’aportació d’idees mitjançant el bloc. Si un dia governem o governo serà pensant en tots, també amb els que no pensen com nosaltres. No sé si alguna vegada he explicat allò al què sempre faig referència als parlaments dels actes d’entrega de carnets d’Unió o d’inauguració de nous locals socials. Recordo que per l’Espriu la veritat era com un mirall trencat del que cadascú de nosaltres en tenim un petit troçet i el bé comú requereix la recomposicio del mirall. Per tant si governo, o sense governant, puix sempre prenem decisions al Parlament ho faré com he procurat fer, pensant en què no tinc la veritat absoluta i que hi ha altres veritats necessàries i complementables de la meva.\nComentari per Josep Duran Lleida — març 1, 2008 @ 18:41 Hola, Josep Anton Duran T’adjunto una idea sobres com solucionar el problema de la vivenda per les persones de rendes mes reduïdes Crec que amb els teus equips de professionals i assessors econòmics la podran polir, per tal de fer una proposta vertaderament social per escarni de la Sra. Chacon i la seva vergonyosa política de compra de vots.\nAixò que explico ací ja s’està fen en molts municipis de països mes civilitats que no pas el nostre\nSi vols tenir vots , fes propostes diferents i intel•ligents, que la gent sàpiga que hi ha algun polític que no els hi promet que els hi regalarà res, sinó que farà el possible per que tinguin una vivenda digne d’acord allò que guanyen amb el seu esforç. Pere Lleal i Giralt Tiana\nVIVENDA PER TOTHOM\nSi es vol solucionar el problema de la vivenda d’una forma racional , econòmicament viable i justa per els ciutadans de rendes mes baixes , el que s’ha de fer es:\nA.CONSTRUCCIÓ DE VIVENDA SUBVENCIONADA\n1.promocionar la construcció de pisos de lloguer en sol públic , que mai , es a dir , mai! no es podrà posar en venda i això s’hauria de fer realitat per mitja d’una llei que faci el control del sol públic, per impedir la seva venda.\n2.El terreny públic no es pot posar en venda per cap motiu , S’ha d’acabar amb la vergonya dels ajuntaments que “per fer calaix” fan subhastes de sol públic per fer-hi pisos de luxe com han fet tants i tants ajuntaments , amb el cas extrem del de Barcelona.\n3.Els pisos s’han de donar a construir en regim de Concessió, tal i com es fa per les autopistes , túnels i altres infraestructures de interès general.\nQue hi ha mes d’interès general que la vivenda ?\n4.La propietat ha d’esser l’entitat publica que ha donat la concessió que hauria d’esser l’ajuntament propietari del terreny.\n5.S’ha de fer el càlcul del import del lloguer dels pisos , en base a una calculació de costos de construcció, en que el cost del sol seria “Zero” ja que el sol es concedit de forma totalment gratuïta per l’ajuntament del lloc a on es fan els pisos , per un nombre determinat d’anys ( 25 anys per exemple) , S’hauria de partir de uns lloguers mínims, perquè les famílies amb rendes mes baixes , que hi tindran preferència o bé els joves, hi puguin tenir accés.\n6.El lloguer del pis serà revisat anualment en el mateix percentatge dels increments del IPC que hagin estat acceptats en els convenis col•lectius dels diferents sectors econòmics de Catalunya.\n7.El lloguer del pis ha d’esser cobrat per la Concessionària , i una part d’aquest lloguer ha d’anar, en forma de impost directe i finalista , destinat a la compra de sol per fer noves concessions de pisos de lloguer.\n8.Les rendes obtingudes amb aquest impost directe i finalista , es a dir que no es poden gastar aquests diners en cap altra cosa que no sigui en la compra de sol permetran als ajuntaments crear el capital necessari per comprar sol per tal ampliar encara més el mercat de pisos de lloguer.\n9.Els diners acumulats pels impostos dels lloguers hauran de estar registrats en uns registres públics que puguin ser consultats lliurement els ciutadans , associacions de veïns, sindicats, organitzacions empresarials etc., per tal de fer un control que permeti impulsar noves concessions de construcció i explotació de pisos\n10.Els contractes d’aquest pisos de lloguer han de tenir una clàusula de revisió del import del lloguer , que s’hauria de revisar cada dos anys, de tal manera que els imports dels lloguers s’ajustessin a la renda dels llogaters. Es a dir el import del lloguer dels pisos de protecció oficial han d’estar directament relacionats amb a la declaració conjunta del IRPF de tots els residents empadronats en el pis.\n11.Per posar un exemple, una parella de joves que lloguin un pis de lloguer subvencionat, es a dir construït amb la ajuda dels diners de tots els catalans, que inicialment hagin de pagar un lloguer molt baix , si al cap d’uns anys prosperen en les seves feines, i passen a tenir unes rendes molt per sobre de les rendes que donen dret a tenir un pis subvencionat, aquets llogaters tindran de pagar un lloguer directament proporcional a un percentatge del seu IRPF conjunt.\nContinuar pagant el lloguer inicial, es una injustícia en front els seus veïns , que han de aportar un percentatge molt gran de la seves rendes per poder pagar el lloguer .\n12.La conseqüència del increment dels lloguers d’aquells llogaters que tinguin la fortuna de poder gaudir d’un augment en les seves rendes , serà que:\na)si aquest lloguer arriba a ser molt important , generarà un augment important també en la creació de capital disponible per comprar sol per fer nous contractes de Concessió per construir mes vivendes de lloguer, i això ja es bo per els ciutadans.\nb)O bé tindrà un efecte alliberador de pisos de protecció oficial , dons quan aquests llogaters vegin que el lloguer que paguen es ja prou important, es quasi segur que decidiran passar al mercat privat de vivendes de lloguer o al de compra , alliberant un pis de lloguer subvencionat per un nou llogater de renda minsa.\nB. CONTROL I DEFENSA DE LA VIVENDA DE LLOGUER\n1.Crear amb el Col•legi d’Aparelladors , un Cos de Perits de Control de Vivendes de Lloguer , que en el moment de llogar una vivenda aixequin l’Acta de quin es el estat real de la vivenda , amb dades sobre el estat de les parets , sostres, terres , portes vidres, quartos de bany, cuines, calderes , mobles, rentadores, etc. Això amb les càmeres digitals serà molt fàcil de fer i guardar-ho en un DVD.\n2.Aquesta Acta haurà d’esser firmada pel llogater i per la propietat (publica o privada) i registrada en un registre, de tal manera que abans de deixar el pis es realitzes de nou una inspecció dels estat del pis a fi de confirmar que el estat del pius es el mateix de quan es va llogar\n3.crear un reglament d’obligat compliment pels llogaters de pisos subvencionats, en el que quedin clarament reflectides les obligacions del llogater en quan a:\n•Cura que ha de tenir del pis que se li dona en regim de lloguer,\n•Obligacions i cura que s’ha de tenir amb el que es comú a tots els veïns , ascensors, escalar vestíbul, cels oberts\n•Que es el que es permès fer al pis de lloguer, es adir quines activitats s’hi poden fer i quines no s’hi poden fer.\n4.El no pagament del lloguer( 2 mesos) , haurà d’esser causa de immediat desnonament.\n5.Només en circumstancies molt extremes i plenament justificades s’ha de donar ajudes oficials per pagar els lloguers. Ja que aquestes ajudes poden incentivar la desmotivació per fer els esforços adients per recollir les diners necessaris per pagar el lloguer.\n6.L’acta de desnonament per incompliment del pagament ha d’esser enregistrada en un registre oficial i públic que tothom pugui consultar , de manera que es pugui evitar els llogaters que ja saben que si primer paguen tres mesos de lloguer , desprès poden estar fins a un any sense pagar ni un sol lloguer , sense que els passi res. Quan marxen se’n van a un altre lloc i repeteixen la jugada , de manera que pagant el lloguer de sis mesos, viuen a aixoplugats 2 anys i mig .\n7.Els danys o desperfectes que el llogater hagués ocasionat al pis s’han de valorar pel perit i el cost de les reparacions tindria d’esser d’obligat e immediat pagament.\n8.No fer-se càrrec dels desperfectes ha d’esser considerat, com es fa en altres països amb un important parc de vivenda de lloguer , com un delicte de danys a la propietat de tercers i per tant castigat no tant sols civilment sinó també penalment i a més amb procediments judicials de forma rapida. Això ha d’esser especialment rapit quan es tractés de vivenda de subvenció publica , dons s’hauria de avaluar igual que els que causen estralls a bens de propietat publica C.ESTUDIS ECONOMICS\n1.Equips de economistes governamentals i privats poden posar xifres a d’aquesta idea i calcular el parc de vivendes de lloguer que es podria crear en els pròxims 20 anys per exemple , comptant amb els diners que el Estat, la Generalitat i els Ajuntaments de Catalunya tenen previst invertir en regalar pisos a baix preu, per que desprès d’uns anys els propietaris beneficiats per un injust sorteig.( un sorteig es sempre injust) se’ls venguin a preu de mercat, fen un negoci d’escàndol a compte dels diners dels nostres impostos\n2.Buscar, caixes de pensions, grans constructores , fondos de pensions , que vulguin invertir diners per tal de obtenir una renda fixa dels seus dipòsits que creixeran anualment d’acord al IPC, mes el percentatge que es pugui treure dels increments dels lloguers de molts pisos donat per que el conjunt dels empadronats al pis tenen una renda total conjunta mes alta que fa que s’hagi d’augmentar el lloguer. .\n3.Fer una estimació de les vivendes que es podrien posar en el mercat , si els propietaris tinguessin plenes garanties de que no perden el control del seu patrimoni.\nDNOVA LLEI DE LA VIVENDA\n1.Que la nova llei de la vivenda en estudi tingui com a base als criteris exposats , podria ser impopular i criticada, però es totalment segur que els ciutadans ho entendrien i ho aprovarien , dons seria fer una política de la vivenda que realment beneficií el conjunt dels ciutadans de Catalunya .\n2.En cap cas, s’ha de continuar amb la política de subvencionar vivendes de venta , l’únic que fa es que s’encareixi encara més el mercat,.\n3.No es pot continuar proposant sortejar pisos subvencionats , dons no es una política de la vivenda justa i democràtica. Aquesta es una política feixista de captació d’adeptes per tota la vida , que han practicat al llarg de l’historia tots els dictadors, Franco, Stalin , Hitler, Mussolini , Castro, Perón , Pinohet, etc… i per tant recorda mes aviat la política de la vivenda franquista. Els governs de Catalunya, siguin del color que siguin no poden practicar aquesta política vergonyosa i injusta amb els seus ciutadans.\n4.No es poden fer lleis injustes i una llei que permeti subvencions i sortejos no es justa i per tant es una llei que mai tindria que ser aprovada per cap parlament democràtic\n5.Tenir em compte que hi ha molta gent que té vivendes sense llogar, que son milers i milers de ciutadans treballadors i honrats que han posat tot el esforç de la seva vida en crear un patrimoni sòlit com es una vivenda, per garantir el seu futur o el dels seus fills.\n6.La nova llei no ha d’amenaçar als propietaris de les vivendes sense llogar , com ha fet el actual govern de la Generalitat, sinó posar els instruments legals que els hi assegurin que la seva propietat serà respectada i per tant donar la seguretat plena de que poden llogar les vivendes i que ho puguin fer amb totes les garanties , tan pel que fa a la integritat de la propietat com al cobrament dels lloguers. Es segur que aquests milers de vivendes que ara no estant plenament utilitzades , sortirien al mercat de lloguer i conseqüentment abaixarien els preus.\nAquesta idea , que esta treta del que s’ha fet en diferents països , la voldria veure feta realitat dintre els pròxims 10 o 15 anys, abans d’abandonar per sempre aquest petit i desgraciat país nostre que es Catalunya.\nEs molt senzill, tant senzill que no es portarà mai a terme, dons els nostres governants siguin dels ajuntaments, dels consells comarcals, de les diputacions, de les Conselleries, o dels Ministeris varis, tenen massa de que avergonyir-se, i massa deutes que pagar, per que tot continuï com fins ara , es a dir afavorint la especulació del sol i de la vivenda, per tal de fer calaix i pagar els molts deutes que tenen els partits que governen arreu, siguin del color que siguin.\nEs una llàstima !\nPere Lleal i Giralt Tiana\nComentari per Pere Lleal i Giralt — març 1, 2008 @ 18:45 Soc un observador de la política des de fa anys, i llegeixo i escolto tot el que puc . Em dona la impressió de que aquest cop els dos grans partits espanyols han aconseguit ja el que volien, és a dir, repartir-se en exclusiva el “pastís” mediàtic.\nTots els partits “petits” (naturalment ho dic en termes d’escons i vots en el conjunt d’Espanya), llegeixi’s IU, CiU, PNV, ERC i els altres, han quedat fora de la fotografia i em temo, i m’agradaria equivocar-me, que ho pagaran en els resultats del 9 de març.\nM’explico: tant les televisions (inclosa malauradament TV3) i la majoria de diaris (amb honroses excepcions com La Vanguardia) han fet una aposta clara pel bipartidisme, oblidant que tenim un sistema electoral proporcional i que existeixen realitats nacionals incontestables com Catalunya i el País Basc, amb sistemes de partits propis i diferenciats. Això pot produir un arrossegament de l’anomenat vot útil cap a les dues grans formacions espanyoles en perjudici dels altres partits. I si no mireu el que van dient les diferents enquestes que es van publicant darrerament, ja en plena campanya, que apunten cap a una baixada d’ IU, CiU i ERC (aquests per altres raons a més de les que he exposat).\nNo em crec gaire les enquestes pel que fa al repartiment d’escons però sí que penso que apunten tendències, i el que veig jo, ho torno a repetir, és una baixada dels partits “petits” en benefici dels grans. Espero equivocar-me, ho torno a dir, però aquesta és la impressió que vaig treient de la campanya.\nAprofito finalment per dir-li, Sr. Duran, que m’agradaria que es valorés el seu esforç per estar presente a pràcticament tots els actes de campanya, malgrat les circumstàncies.\nComentari per Pere — març 1, 2008 @ 19:35 Josep Antoni, vas estar fantastic a Tortosa, vaiga com sempre. Ens alegrem molt de la teva\nrecuperaó, i esperem veuret aviat per les nostres terres. Una godallenca que viu a Tortosa.\nComentari per ELENA — març 1, 2008 @ 19:40 Benvolgut Jopep Antoni, vaig ser al miting de Tortosa i em van emocionar les paraules amb les que vas iniciar el discurs, es encoratjador veure la teva capacitat de recuperació i les ganes de lluitar pel teu pais, ets un ejemple a seguir per tots aquells que patim aquesta malaltia a la que plantem cara amb respecte pero tambe ,tal com tu vas dir, amb l’esperança d’una total recuperaciós. Seriem uns desconsiderarts si el dia 9 ens quedesim a casa, persones com tu dignifiquen la politica i ens donen la confiança que altres ens han pres amb mentides i manipulacions, anims company, ets de lo milloret que tenim!\nComentari per nuria llorens — març 1, 2008 @ 19:43 Gràcies Núria les teves paraules em fan més fort. Ànims!\nComentari per Josep Duran Lleida — març 1, 2008 @ 21:36 Sr. Duran i Lleida\nEl pasado viernes, 11 de abril, Ud tomo el tren 3151 destino a Barcelona desde Madrid.\nMi marido es usuario de este trayecto, desde hace aproximadamente ocho años. Hasta ahora viajaba primero en trenes Talgo, y desde la apertura de línea de alta velocidad en trenes Alvia. El tren Alvia, prestaba un servicio rápido a un precio razonable.( 104 € euros ida y vuelta), con la puesta en marcha del AVE, han sido suprimido todo los trenes Alvia, con lo que el coste de billete ha pasado a 120 € ida y este coste se la ha de añadir la vuelta.\nSin duda que la alta velocidad es un servicio muy bueno, hay una serie de usuarios y creo que son muchos que se han visto perjudicado por el alza de precios que ha suspuesto la entrada de este nuevo servicio. A los que el ahorro de tiempo, no compensa el incremento de precio, más cuando los salarios no suben tanto.\nLe agradecería, como catalana, que se tuviese en cuenta mi ruego, e hiciese lo posible por intentar restablecer este tipo de trenes de precio más económico.\nReciba un cordial saludo, Maria Angeles\nComentari per Maria Angeles — abril 14, 2008 @ 10:24 Maria Angeles gracias por su comentario. Tomo buena nota y convertiré su contenido en inciciativa parlamentaria para pedirle al gobierno que lo haga, otra cosa es que me haga caso.\nComentari per Josep Duran Lleida — abril 14, 2008 @ 18:55 Subscripció RSS als comentaris de l'entrada.\tURL per a retroenllaç\n« La plaga de la violència de gènere • Debat o monòleg. »\tWordPress Themes by Berriart | Fet a Catalunya amb programari lliure | Powered by WordPress


Taula rodona oberta i gratuïta, amb la participació dels senyors Joan Carrau, Benita Benéitez, Jaime Campaner i Andreu Manresa: "Bon govern i ètica pública: causes, efectes i mecanismes per combatre la corrupció"; el divendres 18 de gener, a les 16.30 hores, a l'aula de graus d'economia de l’edifici Gaspar Melchor de Jovellanos (campus universitari) i per streaming al Canal UIB.\nEl senyor Joan Carrau és fiscal anticorrupció a les Illes Balears; la senyora Benita Benéitez és doctora en Ciències Polítiques i Sociologia per la Universitat Complutense de Madrid; i el senyor Jaime Campaner és advocat i doctor en Dret Processal per la Universitat Complutense de Madrid. Per la seva banda, Andreu Manresa és periodista i director general de la ràdio-televisió pública IB3.


Hk Art Flat Roma Itàlia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVia di Porta Labicana 6, Estació Central de Termini, Roma, Itàlia, 00185 - Veure al mapa\n"Hudesa was a great host. She helped in everything. Good loca..."\nAl visitar Roma, vosté es sentirà com a casa a Hk Art Flat, què li ofereix un allotjament de qualitat i un gran servei. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAprofiti's de la riquesa de serveis i avantatges d'aquest hotel de Roma. Els clients de l'hotel poden gaudir de Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, habitació familiar, ascensor.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Sigui quina sigui la seva raó per visitar Roma, el Hk Art Flat és el lloc perfecte per una estimulant i emocionant escapada.\nTots els comentaris (13) Parelles (5) Viatgers en solitari (1) Famílies amb infants petits (4) Grups (3)


Ara Llibres | Catàleg | La llavor de la llibertat. La Segona República a Catalunya.\n3 volums de 26 x 31 cm\nDesprés de les col·leccions de gran èxit “Fundant un nou país” i “La Guerra civil a Catalunya”, Ara Llibres pública l’obra definitiva sobre la Segona República.\n‘La Segona República a Catalunya’ és un homenatge emocionant als qui es van atrevir a viure el somni i, alhora, una obra imprescindible per entendre el passat i construir el futur. Amb el millor equip d’historiadors dirigits pel catedràtic Jordi Casassas. Inclou totes les dades i una gran recerca històrica amb documents i fotografies inèdits que per primera vegada veuen la llum. L’obra formada per tres volums conté més de 800 pàgines, 400 imatges i 150 articles. Amb rigor històric i estil divulgatiu, hi trobareu biografies dels grans homes i dones que van fer possible la Segona República; tots els documents d’arxiu que demostren i ensenyen la nostra història; gràfics i mapes que expliquen visualment les etapes del procés; cronologies i línies de temps per entendre l’evolució i la relació dels fets; bibliografia a cada volum, per ampliar el coneixement sobre la II República; i índex analític a cada volum, per facilitar la consulta per temes.\nVolum I. El temps de les il·lusions 1931-1933\n¤ La mobilització del poble convertida en poder fàctic.\n¤ La lluita pels drets socials, la igualtat i la defensa de la identitat catalana.\n¤ L’Estatut de Núria i la posada en escena d’un govern de país català independent.\nVolum II. Un país en tensió 1934-1936\n¤ La diversitat política i el repte de governar.\n¤ L’esclat del Bienni negre i l’inici dels enfrontaments violents.\n¤ Cultura, art i ciutadania, compromesos amb la República.\nVolum III. Guerra i revolució 1936-1939\n¤ L’arribada de la Guerra, la militarització i el front.\n¤ L’exili polític i cultural.\n¤ La vida a la rereguarda.\n¤ La mirada internacional.\nDirigida pel catedràtic Jordi Casassas i coordinada pels especialistes Josep Maria Roig i Rosich, Giovanni Cattini, Carles Santacana i Joan Villarroya, l’obra compta amb els millors historiadors i les grans veus de la Catalunya del futur.\nCliqueu aquí per descarregar el dossier informatiu.\nL’obra es pot adquirir per subscripció a través del web www.arallibres.cat/republica o del telèfon 933 094 591. El primer volum (El temps de les il·lusions 1931-1933) ja es pot adquirir; el segon (Un país en tensió 1934-1936) estarà disponible al juny i el tercer (Guerra i revolució 1936-1939), al setembre.


AMP.- El Govern destinarà a dones i persones trans 25 milions del programa 'Treball i Formació'\nPublicat 04/08/2021 14:12CET\nSeran 21 milions en polítiques per a dones i 4 per al col·lectiu trans\nEl Govern destinarà 25 milions d'euros a l'ocupació i inserció laboral de dones i de persones trans --21 a les primeres i 4 a les segones-- dins del programa 'Treball i Formació', emmarcat al seu torn en el pla de xoc de polítiques actives de l'ocupació dotat de 917 milions d'euros.\nAixí ho han explicat la consellera d'Igualtat i Feminismes de la Generalitat, Tània Verge, i el Conseller d'empresa i Treball, Roger Torrent, durant la presentació aquest dimecres de les polítiques d'ocupació específiques per a aquests col·lectius, després que el Ministeri de Treball i Economia Social donés a conèixer aquest dimarts les dades d'atur de juliol, segons les quals el 57% de persones en atur són dones.\nTorrent ha concretat que s'espera que 263.000 dones puguin beneficiar-se del conjunt de polítiques d'ocupació que la Generalitat engegarà, un 80% més que de les quals ho van fer en 2020, i ha posat en valor que al programa 'Treball i Formació' s'inclou "per primera vegada" una línia d'ajudes per a l'ocupació específiques per al col·lectiu trans.\nEl programa 'Treball i Formació' està format per subvencions a entitats sense ànim de lucre i locals per a la contractació, formació i acompanyament a persones en atur, especialment dirigit a persones en situació d'exclusió social.\nAquesta línia dotada de 21 milions d'euros prioritzarà a les dones víctimes de violència masclista i a les que es troben en situacions de vulnerabilitat com "les discriminades pel lloc de procedència, ètnia o religió, o les aturades de molt llarga durada de més de 45 anys", i Torrent ha destacat aquesta quantia tenint en compte que la mitjana que s'ha destinat al mateix programa en els últims quatre anys és de 8 milions.\nSOC I MOBILE WORLD CAPITAL\nEl Servei Públic d'Ocupació de Catalunya (SOC) també llançarà un programa de formació en competències digitals, per a dones de municipis de menys de 30.000 habitants, dotat amb 15 milions d'euros, que consisteix en una formació de 40 hores a la qual es preveu que accedeixin 40.000 dones.\nI el SOC i el Mobile World Capital engegaran un programa de formació professional per a l'ocupació d'alt nivell, "en sectors que sovint presenten un mercat esbiaixat masculí", que reservarà un 40% de les seves places per a dones, i que constarà de 18 cursos gratuïts de 300 hores que començaran l'últim trimestre de 2021.\nSegons han explicat els consellers, aquesta és la primera vegada que el pla inclourà una línia d'ajudes per al foment de l'ocupació del col·lectiu de persones trans, que estarà dotada de 4 milions d'euros, una quantitat "petita" en el marc del pla de xoc, però molt rellevant, en paraules de Torrent.\nMés de 200 persones trans han mostrat el seu interès de participar en aquest pla, que conforma "un pas més per aconseguir que tant en l'àmbit laboral com en els altres siguin lliures de discriminacions", ha conclòs Verge.


En Josep Espelt i la Flor de Maig - latira\nlatira / Comarca / Història i país / En Josep Espelt i la Flor de Maig\nEn aquesta ocasió parlem amb Iolanda Pellicer —directora de la Societat Coral la Flor de Maig des de 2006— que ens farà un recorregut per la història de la coral. Ens aproparem també a la figura de Josep Espelt, un dels màxims representants de la Flor de Maig, que ha dedicat gran part de la seva vida i de la seva veu a l’agrupació.\nEstendard de la societat coral Flor de Maig, projecte d’Antoni Coll i Fort. Any 1908. © Arxiu Comarcal del Ripollès.\nJosep Espelt va començar a cantar a la Coral la Flor de Maig a l’edat de catorze anys. De fet, tot i que des de sempre li havia agradat el cant i la música, s’hi va animar gràcies a un membre del cor, Mateu Espinet, que era paleta i company seu de feina. En sentir-lo cantar a l’obra, el va convidar a anar-hi.\nDe bon principi va iniciar-se a la corda dels barítons, i ja de més grandet —pel canvi de veu— va formar part de la corda de baix, essent el més jove de la colla.\nAleshores la coral comptava amb més d’una vintena de cantaires, tot homes, dels quals el més jove n’era en Josep i assajaven al local social del Cafè de Can Pep a la plaça de la Llibertat de Ripoll, popularment anomenada plaça dels Porcs.\nActuació de la societat coral la Flor de Maig a la plaça de l’Ajuntament de Ripoll durant la Festa Major, en el segon aniversari de la seva fundació (1908). © Arxiu Comarcal del Ripollès.\nLa coral, que llavors era dirigida pel mestre Honorat Vilamanyà, es coneixia com a Amics del Cant. La Flor de Maig ja s’havia fundat l’any 1906, però durant la guerra es va dissoldre i un cop finalitzat el conflicte els antics membres retornaren l’activitat amb el nom d’Amics del Cant.\nEl repertori que cantaven eren peces del mestre Anselm Clavé, de concert, caramelles i d’altres com Les flors de maig, El toc d’oració a l’albada, La donzella de la costa, Els pescadors… Aquesta darrera van haver de menester tot un any per a aprendre-la. Cada peça tenia una durada d’uns set minuts i, per tant, els concerts i concursos en què participaven tan sols interpretaven entre dues i tres cançons.\nIntegrants de la Flor de Maig al pati del Monestir de Santa Maria de Ripoll. Anys 1915-1920. © Arxiu Comarcal del Ripollès.\nL’any 1952 la batuta va passar a mans del mestre Narcís Maideu —conegut com en Siset— i fou en aquest moment en què també es decidí de recuperar de l’arxiu l’estendard i el nom de la Flor de Maig. També es formà la primera banda de música, de la qual en Josep també n’era membre i hi tocava la corneta. La banda també es va dissoldre, però en Josep, juntament amb altres cantaires, va iniciar projectes nous com un cor de pastors als Pastorets de Ripoll, que es representaven al teatre de la Lira.\nJa més tard, pels volts dels vuitanta, el director en fou Pere Parramon, moment en què es recuperà de nou la banda i en Josep hi seguí tocant la corneta. Es formà també el grup de majorets, que romangué en actiu fins l’any 1987. Aleshores, i concretament des de 1981, en Josep també va començar a ser el tresorer de la coral.\nRecital de la Flor de Maig a la festa del barri del Ninot de 1987. © Arxiu Comarcal del Ripollès.\nAra per ara la banda ja no existeix. La coral ha deixat enrere el repertori de Clavé i ha seguit cantant caramelles, sardanes i alguna havanera. Per la manca de nous cantaires masculins s’hi introduïren poc a poc veus femenines, cosa que va significar un gran enriquiment de la coral. La primera dona cantaire fou Carmen Calvo, essent també en aquells moments la responsable del grup de majorets.\nEls anys noranta, a causa de la delicada salut del senyor Parramon, va agafar la batuta el mestre Antoni Muñoz, membre la coral i músic del grup la Rondalla de Ripoll. Muñoz va estar-ne al capdavant fins els darrers dies de vida, l’any 1997, quan el seu alumne Miquel Fernández en va agafar el relleu.\nDiversos membres de la Societat Coral la Flor de Maig en diferents moments de la seva història.\nEn aquell temps el senyor Muñoz també va iniciar una escola de música dins la pròpia coral en què es podien formar els propis cantaires amb algun instrument, solfeig i harmonia, i també nous alumnes. Així s’assegurava la continuïtat de directors, músics i cantaires. Finalment, Miquel Fernández va seguir el seu llegat que donaria pas a la nova i actual directora Iolanda Pellicer.\nEn Josep guarda molt bon record de tots aquests anys a la coral, dels seus components i companys i dels seus directors, cada un amb el seu estil. També en recorda grans anècdotes i ens n’explica algunes: «recordo quan en una actuació que havíem d’anar cap a Barcelona, al vespre cap al tard, a mig camí a l’autocar, el director Parramon va pensar que era un bon moment per a fer un últim repàs al repertori… i va fer parar el vehicle i ens va fer baixar a cantar enmig d’un camp a clar de lluna.\nTambé em ve a la ment quan en una altra actuació a Barcelona, en un teatre amb totes les autoritats i patums d’aquell temps, el senyor Muñoz s’estrenava com a director tot cantant la sardana de lluïment Torroella Vila Vella, de Vicenç Bou. En el moment de començar a donar tons i entrades va començar a perdre la faixa, que llavors portaven d’uniforme, fins a perdre-la del tot. Lògicament es va posar nerviós i va donar uns tons tan avall que la corda de baix va acabar amb unes notes sota terra. Sempre més hem recordat aquesta sardana!».\nEls concerts arreu del país van donar força anècdotes: «al barri de Gràcia, a Barcelona, hi vam cantar una havanera en la qual en jo feia la part solista. Quan vam acabar el concert, que era ple de gom a gom, la gent del públic va començar a demanar-me que els firmés autògrafs com si fos el cantant més famós! També recordo una actuació de la banda i les majorets per Reis a Martorell que érem set bandes de diferents indrets. Ens van fer fer tantes voltes i vam passar tantes vegades pel mateix pont que estàvem congelats, però fèiem l’esforç de seguir tocant. Al final, de totes les bandes, la de Ripoll va ser l’única que va acabar fent el concert final».\nLa Societat Coral la Flor de Maig i les seves majorets a la plaça del Monestir. 30 de març de 1986. © Arxiu Comarcal del Ripollès.\nEn relació a aquesta darrera anècdota, en Josep confessa que li fa molta il·lusió que els darrers anys alguns membres de la coral hagin participat també a la cavalcada de Reis de Ripoll com a pastors.\nCuriosament, en Josep —que veiem que té una bona memòria— ens explica que tot i que avui dia assagen al carrer de Macià Bonaplata, en un local propietat de la família Vaquer, no sempre havia estat així. Recorda tots els locals que han tingut al llarg de la seva història: al Centre Cívic, a la carretera de Sant Joan, al Cafè de Can Mateu, a Can Meix, en un magatzem del carrer de Mossèn Cinto Verdaguer, a la Cooperativa, a Can Nicolau… I reconeix que els trasllats no han estat gens fàcils, ja que per exemple un dels moments més complicats era quan havien de desmuntar el piano de fusta massissa i portar-lo a pes cap al local nou.\nActuació de les majorets a la plaça del Monestir. 30 de març de 1986. © Arxiu Comarcal del Ripollès.\nAmb noranta anys, en Josep diu que mentre tingui força i veu continuarà cantant perquè és i sempre ha estat la seva passió, i que realment ha dedicat una gran part de la seva vida a la Societat Coral la Flor de Maig. Així que, Josep i Iolanda, moltes gràcies per explicar-nos la història de la coral i de les vivències d’en Josep. I, també, moltes gràcies per formar-ne part!\nD’esquerra a dreta Iolanda Pellicer, Miquel Fernández (exdirector de la Flor de Maig) i el professor de música, acordió i direcció.


L’alcaldessa de Berga torna a plantar el jutge que la investiga per mantenir l’estelada | Catalunya | EL PAÍS Catalunya\nMontse Venturós (CUP) qualifica la seva incompareixença com un acte de desobediència\nBarcelona 17 OCT 2016 - 13:04\tCEST\nUna estelada al vent. Josep Lluís Sellart\nL'alcaldessa de Berga (Berguedà), Montse Venturós (CUP), ha plantat aquest dilluns per segona vegada el jutge que l'havia citat com a investigada per mantenir l'estelada de la façana del Consistori durant les eleccions catalanes del 27-S i generals del 20-D, en un acte que ella mateixa qualifica de "desobedient".\nEl titular del jutjat d'instrucció número 1 de Berga havia citat Venturós a les 11.00, després que el passat 5 d'abril l'alcaldessa també plantés el magistrat i no es presentés a declarar quan la va citar per primera vegada com a investigada per un delicte electoral, per no haver fet cas dels requeriments de la Junta Electoral Central de retirar la bandera independentista del balcó de l'Ajuntament de Berga.\nVenturós ha anunciat, a través d'un comunicat de l'Ajuntament, que, igual que ja va fer el passat 5 d'abril, avui tampoc es personarà davant del jutge: "Avui tornaré a desobeir i no aniré al jutjat, sinó que declararé davant del poble, que és a qui em dec".\n"Com a representant de l'equip de govern de la CUP de Berga, reitero la meva voluntat de no esquivar el desafiament de l'Estat. La independència la conquistarem demostrant que la legitimitat de les urnes vol ser silenciada per una legalitat que ja només accepta una minoria i, per tant, jo, com a alcaldessa, em dec al poble i això és el que faré, respectar la decisió del poble", ha al·legat.\nL'alcaldessa, en comptes de comparèixer davant del jutge, s'ha compromès a donar explicacions aquest dilluns en un mitjà de comunicació públic (TV3) i a la tarda participarà a la plaça de Sant Pere de la localitat en un acte de suport a la seva decisió de mantenir l'estelada al balcó de l'Ajuntament.\nEl jutjat d'instrucció número 1 de Berga havia citat aquest dilluns l'alcaldessa com a investigada, després de la seva incompareixença del passat 5 d'abril. Aquell dia havia de respondre per dos processos paral·lels per desobeir els requeriments de la Junta Electoral de retirar l'estelada de la façana de l'Ajuntament en les passades eleccions catalanes del 27-S i les generals del 20-D.\nEl passat 10 de febrer l'alcaldessa ja va indicar que encara no havia decidit si compareixeria davant de la justícia, ja que ho havia d'acordar amb els serveis jurídics i les assemblees locals de la CUP, tot i que va garantir que la seva aposta política era la desobediència: "Cap canvi pot venir de la legalitat vigent".\nL'alcaldessa va reconèixer llavors que el Consistori va fer cas omís dels requeriments de la Junta Electoral Central de retirar l'estelada en les dues cites electorals, en el que considera que va ser un "exercici de sobirania".\n"Ho vam fer –va dir– perquè tenim clar que desobeir és la nostra opció, perquè en un procés de ruptura com el que estem vivint a Catalunya és necessari fer passos més enllà".\nL'alcaldessa sosté que, en mantenir l'estelada al balcó del Consistori, van obeir el "mandat popular" que va portar a aprovar en un ple municipal del 6 de desembre del 2012 –quan encara no era ni regidora– un acord promogut per l'Assemblea Nacional Catalana perquè aquesta bandera onegés a la façana del Consistori fins que Catalunya sigui independent.


Serveis de mudances a Barcelona | CONTROL\nServeis de Mudances i Logística\nMudances Control li ofereix una àmplia gamma de serveis per garantir una solució integral al trasllat de famílies i empreses.\nRealitzem mudances particulars a nivell local, nacional i internacional, oferint sempre una solució adaptada al 100% a les seves necessitats. El nostre equip està format per muntadors professionals amb llarga experiència en el desmuntatge i muntatge de tot tipus de mobles, així com en l'embalatge i manipulat que requereixen els diferents tipus de mercaderies.\nDisposem de camions tipus capitoné de diverses capacitats, embuatats en el seu interior i proveïts cadascun de tot el material i estris de mudança, així com elevador de mobles si la mudança ho requereix.\nMudances de directius i personal\nPer a aquells trasllats amb motiu de la seva feina, li oferim mudances nacionals i internacionals en viatges expressos porta a porta i en grupatge amb destinació peninsular, insular i europea. Per mudances a destinacions més llunyanes gestionem el noli marítim dels seus estris fins al port de destinació o si ho prefereix gestionem l'enviament d'equipatge per via aèria.\nEn Control entenem que cap empresa pot permetre tancar un sol dia, i per això li oferim un servei planificat i organitzat per al trasllat de les seves oficines.\nDes del primer moment li assignarem un assessor personal que s'encarregarà d'ajudar i informar-li en la fase prèvia d'organització de la mudança. A banda del nostre pressupost li oferirem una proposta organitzativa del servei indicant dies de trasllat i mitjans necessaris. Així mateix, el seu assessor atendrà les peticions durant el servei i seguirà a la seva disposició per a qualsevol eventualitat que pugui sorgir amb posterioritat al trasllat.\nComptem amb un equip especialitzat en l'embalatge i manipulació d'equips de recerca, així com amb els mitjans necessaris per dur a terme el trasllat de mostres i materials reactius.\nDisposem de tots els mitjans necessaris per garantir un trasllat de laboratori segur, controlant les variables que puguin afectar als béns transportats, amb especial atenció al control de temperatura. En aquest sentit, atendrem les particularitats que ens indiqui el client sobre cada producte per poder aportar els mitjans que millor garanteixin la seva estabilitat.\nEl trasllat de caixes fortes ha de dur-se a terme per professionals, podent ser necessària la intervenció de maquinària específica per al seu transport. Aquests moviments requereixen habitualment d'una visita prèvia per poder estudiar els accessos en origen i destinació. Conatcti amb els nostres assessors i li oferirem una solució a mida.\nUna llarga trajectòria en el trasllat de maquinària ens ha permès disposar de tots els equips necessaris per dur a terme trasllats de caixes fortes amb plenes garanties.\nMitjançant el servei de guardamobles pretenem que els nostres clients puguin estar tranquils sabent que Control guarda i custodia les seves pertinences com si fossin pròpies. Gràcies als nostres anys d'experiència i els mitjans disponibles, li assegurem una perfecta protecció i conservació del mobiliari, material informàtic i altres estris de la seva llar o empresa. Protegim els seus béns en contenidors de fusta que mantenen la temperatura i humitat per a una òptima conservació.\nLa custòdia d'arxius i documentació confidencial s'adapta totalment a les necessitats del client, i per tant oferim diferents tipologies de dipòsit.\nDe manera comuna, la zona de custòdia documental disposa de sistemes de seguretat addicionals per al control d'accessos, control de la temperatura i de la humitat, gestió intensiva de la neteja i protecció anti-incendis conforme als més exigents estàndards de qualitat.\nCom a complement a la gestió d'arxiu li oferim el servei de destrucció certificada de documentació, tant per a arxius situats en els nostres magatzems com per a arxius situats en les seves oficines.\nRetirada i reciclatge de mobiliari\nSi el seu trasllat requereix desfer-se de part del mobiliari, primer li recomanem donar-ho a entitats sense ànim de lucre o familiars i coneguts. Si això no és possible, oferim tambè el servei de retirada de mobiliari per al seu reciclatge en un centre autoritzat. Pensar en el medi ambient és pensar en tots.


(S'ha redirigit des de: Lul·lisme)\n1316 (80/81 anys)\nDestaca, juntament amb l'autor del Llibre dels fets, per la seva producció literària en llengua catalana i és considerat el primer autor a fer servir una llengua vulgar per fer arribar millor a la gent els coneixements filosòfics, teològics i místics. Dins aquesta voluntat divulgativa va escriure-hi novel·la moral i llibres de divulgació científica i tècnica.\nRamon Llull havia estat un cortesà de vida mundana fins que va realitzar una transformació religiosa quan tenia trenta anys, a partir de la qual dedicà la seva vida al proselitisme cristià, especialment entre jueus i musulmans, i a incorporar els poders polítics i religiosos cristians en un pla missioner destinat a la conversió dels infidels. La seva estratègia per millorar els resultats dels mètodes tradicionals d'evangelització basats en l'autoritat dels textos sagrats el va portar a difondre el seu pensament mitjançant l'escriptura, l'ensenyament, la disputa amb autoritats teològiques, la petició a papes i reis o la fundació de centres de formació missionera. Per assolir els seus propòsits dedicà gran part de la seva vida a viatjar, per difondre el seu missatge i posar-lo a prova.\nLlull creà un sistema filosòfic que denominà l'Ars, que integrava en un tot coherent la religió, la filosofia, la ciència, la moral i l'ordre social, a partir d'un sistema de verificacions mecàniques comprensibles i transmissibles que havien de demostrar la superioritat del cristianisme i facilitar així la conversió dels practicants d'altres religions. La complexitat del programa lul·lià és una de les causes de la seva ingent producció escrita i de l'enciclopedisme del seu abast, atès que el seu sistema havia de ser verificable en qualsevol àmbit del coneixement humà i havia de poder ser comunicat en graus distints de complexitat expressiva i de llengua, d'acord amb les característiques del destinatari.\nD'aquesta extensa producció literària es conserven 240 obres, d'entre les quals, literàriament, es poden destacar el Llibre de contemplació en Déu, el Llibre de l'orde de cavalleria, el Romanç d'Evast e Blaquerna, el Llibre de Santa Maria, el Llibre de meravelles, lo Desconhort, l'Arbre de ciència, l'Arbre de filosofia d'amor, el Cant de Ramon o el Llibre de les bèsties.\nLlull va néixer a la ciutat de Palma, poc després de la Conquesta de Mallorca, en una data incerta situada entre 1232 i 1233. Era fill de Ramon Amat Llull i Isabel d'Erill, una família barcelonina acomodada que pertanyia bé al patriciat urbà o bé a la petita noblesa catalana.\nA diferència de la seva etapa religiosa, els primers anys de Ramon són escassos en notícies. Ell mateix no s'hi referirà gaire en les seves obres, però les breus pinzellades que en dóna retraten un cortesà llicenciós i poeta trobadoresc, d'obra no conservada,[Nota 1] en un territori de frontera, cruïlla de les cultures cristiana, àrab i jueva. Aquests aspectes són cabdals per entendre la trajectòria posterior d'un home que es mou amb desimboltura en les corts reials i papals, que fa de l'obra escrita una eina eficaç de difusió del seu pensament, que comprèn les possibilitats comunicatives de les emergents llengües vulgars i que es fixa com a objectiu la conversió dels infidels a partir de la dominació política combinada amb el coneixement mutu.[Nota 2]\nLa conversió i pelegrinatge[modifica]\nAmb aquest episodi, succeït el mes de juliol de 1263, el biògraf medieval de Llull dóna inici al relat de la transformació radical en la seva vida, però aquestes visions extàtiques del Crist crucificat es varen haver de repetir quatre vegades per causar en Ramon una profunda impressió que el va portar a comprometre's a complir tres vots: convertir els musulmans, escriure el millor llibre del món contra els errors dels infidels, i convèncer al Papa i als reis per fundar monestirs a fi d'ensenyar llengües als missioners.\nAl final d'aquest període formatiu, Llull escrigué en àrab les seves dues primeres obres, traduïdes aviat al llatí i al català, Compendi de la lògica d'Algatzell i el formidable, en contingut i extensió,[Nota 3] Llibre de contemplació en Déu (ca. 1272), “vasta enciclopèdia ascètico-mística”, amb elements autobiogràfics. Es tracta d'una obra magna de la literatura cristiana i llibre fundacional, i alhora culminant, de la literatura catalana. Segons de Riquer, Comas i Molas: “Llull inicia la seva tasca escrita d'una manera fulgurant, monumental i amb una completa maduresa, no amb tempteigs primerencs ni assaigs titubejants, sinó amb un llibre ric en experiències i adquisicions, abrandat d'amor diví, elevat en les elucubracions, enciclopèdic en el seu abast, perfecte en la prosa i d'un alè singular.”\nLa il·luminació de Randa[modifica]\nDesprés de la mort de l'esclau, Ramon Llull es va retirar al Puig de Randa (Mallorca), on es va lliurar a la meditació i la contemplació. Una setmana més tard va rebre la «il·luminació», que ell sempre va creure que era d'origen diví, que li revelaria el contingut d'un llibre i del mètode que li havia de permetre argumentar contra els "errors" dels infidels. Tot seguit davallà del puig i s'instal·là a la Real, on escrigué l'Art abreujada d'atrobar la veritat.\nAquest episodi, i l'obra que se'n derivà, serà el fonament sobre el qual es desenvoluparà tota la resta del pensament lul·lià, «l'art», pel qual pensava que s'havia dotat d'uns mecanismes exactes que feien possible la conversió dels infidels. D'aquí també en derivaria el nom de «Doctor Il·luminat» amb què seria conegut.\nJaume II i el Col·legi de Miramar[modifica]\nAquest examen positiu va permetre a Llull plantejar amb èxit a l'infant el seu projecte, sense precedents, de crear centres d'aprenentatge de llengües per a missioners que poguessin dedicar-se a la conversió dels infidels. L'infant atorgà una renda anual de cinc-cents florins d'or per establir el col·legi de Miramar, que havia de permetre formar tretze frares en llengua àrab, prop de Valldemossa, a Mallorca. El 16 de novembre de 1276, quan feia dos mesos que Jaume era rei de Mallorca, el Papa Joan XXI va aprovar personalment la seva creació. Es creu que entre 1276 i 1279 Llull va dirigir personalment la construcció i posada en funcionament del seu projecte. Aquest seria un dels pocs projectes reeixits del programa lul·lià al llarg de la seva vida.\nInici dels seus viatges[modifica]\nEn aquest període no documentat, hipotèticament hauria visitat "terra d'infidels" per tal de conèixer de primera mà la cultura i característiques dels pobles que volia evangelitzar. S'especula que hauria anat des de Roma al nord de la península Itàlica, l'Imperi Bizantí, la mar Negra, Geòrgia, Tartària, Jerusalem, Egipte, Etiòpia, Barbaria, el Regne de Granada i finalment a Perpinyà. Aquest viatge no figura al mapa de la imatge.\nPrimeres provatures diplomàtiques i mestre en arts[modifica]\nL'any següent anà a París on llegí públicament la seva Art a la Sorbona. També s'adreçà al rei Felip el Bell i a la universitat, per instar a la fundació de monestirs per a l'ensenyament de les llengües dels infidels. Aquesta vegada, però, fixà la seva atenció en els tàtars, proposant que, en les primeres missions, alguns d'ells viatgessin a París per tal de formar-los en la doctrina cristiana i que, retornats al seu origen, difonguessin l'evangeli.[Nota 4] Així mateix sol·licità la traducció de les seves obres a les llengües dels pagans. Durant aquesta estada francesa obtingué el títol de Mestre en arts a la Sorbona, una titulació que li permetria situar-se en una posició d'igualtat amb altres acadèmics i li obriria les portes a les instàncies eclesiàstiques a l'hora d'exposar les seves posicions teològiques i doctrinals.\nLa temptació de Gènova i la primera missió[modifica]\nEncara malalt s'embarcà cap a Tunis i, en llevar l'àncora, se sentí sobtadament curat. A la ciutat musulmana disputà amb èxit amb els teòlegs musulmans més afamats, però precisament aquest èxit el portà a la presó per ordre del rei i a ser condemnat a mort. La pena li fou commutada per l'expulsió, gràcies a la intercessió d'un tunisià notable. Durant la sortida de la ciutat fou objecte d'insults i maltractes fins que s'embarcà en una nau que el portà a Nàpols, on hauria arribat a finals de 1293. Allí va finalitzar la Taula General, començada a Tunis, El sisè seny o Afatus i Flors d'amor e flors d'intel·ligència. Al regne de Nàpols va ser autoritzat a predicar a grups musulmans establerts allà i va ensenyar públicament la seva Art.\nRex bellator i l'afany de croada[modifica]\nA principis de 1295 començava el pontificat de Bonifaci VIII. Llull el seguí a Roma i Anagni per exposar-li els seus projectes, però aquesta vegada el nou papa rebutjà de manera directa els plans lul·lians. El seu desànim es troba reflectit al poema lo Desconhort. El setembre d'aquell any, acabava a Roma l'impressionant Arbre de la ciència.\nEntre 1309 i 1311 Llull tornava a residir a París, on ensenyava a la Sorbona, escrivia frenèticament i lluitava contra l'averroisme universitari, el qual proposava exactament el contrari del lul·lisme: la separació entre la filosofia i la ciència per un costat i la fe per l'altre. A finals d'aquest darrer any escrigué el poema Lo Concili –previ a la seva participació en el concili de Viena– i preparà la Petitio Raymundi in concilio generale ad acquirendam Terram Sanctam, en el qual reiterà les seves velles demandes sobre fundació d'escoles de llengües, la unificació dels ordes de cavalleria per crear un exèrcit capaç de conquerir Terra Santa i diverses propostes morals concordants amb la seva Art. El concili acceptà fundar els col·legis i organitzar una croada que seria dirigida per Felip el Bell.\nÉs de destacar també l'ús que fa de la figura quaternària (aigua, aire, terra i foc), que pren de la filosofia d'Escot Eriúgena. Els objectius de la figura són: La predicació als infidels fins a arribar al martiri, escriptura d'un llibre contra els errors d'aquests infidels (Llull deia que havia de ser «el millor llibre del món») i creació d'escoles-monestirs on s'ensenyés l'àrab i altres llengües orientals per a instrucció de missioners. Malgrat tot, és a partir del que s'anomena etapa ternària de Llull -entre 1290 i 1308- que el sistema lul·lià s'obre a nous camps, sobretot gràcies al descobriment de l'eficàcia pragmàtica de la predicació com a vehicle comunicatiu. Es tracta d'una etapa en què es nota una evolució en la forma de pensar el llenguatge (vegeu Afat), cada cop més encarat a la predicació i a les construccions entenedores perquè, en definitiva, l'obsessió dominant en Llull fins al darrer moment de la seva llarga vida serà la conversió dels musulmans, dels jueus i d'altres infidels (especialment dels tàrtars) a la fe cristiana.\nA Llull se li van atribuir nombroses obres alquímiques, però són totes apòcrifes. Es creu que el veritable autor de les obres alquímiques de Llull seria Ramon de Tàrrega, un jueu convers del segle xiv anomenat per alguns el “Ramon Llull de Tàrrega”, fou un rabí, jueu convers, frare dominic i teòleg acusat d'heretgia..\nArs, l'Art de Llull[modifica]\nLlull va crear l'Ars (mot llatí que significa "Art") o Art lul·liana consisteix en un sistema filosòfic, amb l'objectiu de permetre demostrar, a través de l'argumentació filosòfica racional, la veritat del cristianisme als infidels, mitjançant tècniques racionals de notació simbòlica i diagrames combinatoris. Llull escrigué diverses variants i simplificacions d'aquest sistema filosòfic com són l'Ars magna (1276), l'Art demostrativa (1283), l'Ars inventiva (1289) i l'Art breu (1308), entre d'altres, intentant plasmar les 16 figures de la seva Art.\nLa primera, anomenada «etapa preart», recull els últims anys d'aprenentatge, abans de la il·luminació de Randa (entre 1271 aproximadament i 1274). A aquesta etapa pertany un tractat de lògica en vers (La lògica d'Algatzel, 1271-1272?), i el Llibre de contemplació en Déu (1273-1274), la primera gran obra de Llull. La segona etapa, l'«etapa quaternària» entre 1274 i 1290, s'anomena així perquè els principis bàsics que estructuren l'Art s'agrupen en un nombre múltiple de quatre. En formen part l'Art abreujada (1274) i l'Art demostrativa (1283), de les quals deriven respectivament dues novel·les: El Llibre d'Evast e d'Aloma e de Blaquerna son fill (1283) i el Fèlix o Llibre de meravelles (1288-1289). A partir de 1290 a l'any 1308, els conceptes van passar d'agrupar-se en un nombre múltiple de quatre a recollir-se en un nombre múltiple de tres, per la qual cosa s'anomenarà el nou període com a «etapa ternària». L'Ars inventiva (1290) és la primera d'aquesta etapa, i es tanca amb l'Art breu (1308). D'aquest període en destaca la gran enciclopèdia Arbre de Ciència (1296-1297), juntament amb dues manifestacions de la lírica lul·liana: lo Desconhort (1295) i el Cant de Ramon (1300). Finalment l'«etapa postart», compren des del 1308 fins a la seva mort, l'any 1316 on Llull deixa de banda l'Art i se centra en l'escriptura sobre qüestions de filosofia, teologia i lògica.\nArbre de ciència[modifica]\nLa primera secció de la cinquena part del Blanquerna l'ocupa el Llibre d'amic e amat, peça formada per 350 aforismes de temàtica religiosa, amb un fort component poètic, que expressen l'experiència mística que sent l'amic, que representa l'ànima del cristià, envers l'amat, que és Déu. Amb un estil molt personal, combina elements que provenen de tradicions molt diverses, com el Càntic dels Càntics, la lírica occitana o el sufisme islàmic, i ha estat, juntament amb l'Ars, l'obra més difosa de Llull, amb nombroses edicions, en diverses llengües al llarg de la història, publicades independentment del Blanquerna. Igual que en la mística dels sufís que el poeta invoca, aquesta cançó serà un dels models de la poesia espanyola. El treball va ser una gran influència en la narrativa de l'Edat Mitjana, incloent-hi alguns autors immediatament posteriors a Llull, Joan Manuel de Castella i Joanot Martorell, en particular. Aquest llibre va ser traduït al francès a éditions de la Sirène el 1919 per Max Jacob, incorporant també, la "nota biogràfica" sobre Ramon Llull, pel mateix Max Jacob i Antonio de Barrau.\nEls dotze principis de la filosofia[modifica]\nLlibre de contemplació en Déu[modifica]\nLlibre del gentil e dels tres savis[modifica]\nLiber de fine[modifica]\nEl Liber de maiore fine intellectus amoris et honoris (abreujat com Liber de fine; Llibre sobre el fi major de la intel·ligència: l'amor i l'honor, en català) és una obra política escrita per Llull a Montpeller (1305). L'obra tracta de la predicació als infidels i d'una croada militar a Terra Santa; en general respon als canvis polítics de l'època.\nLlibre de l'ascens i descens de l'intel·lecte[modifica]\nLlibre de l'orde de cavalleria[modifica]\nFèlix o Llibre de meravelles[modifica]\nLlibre de les bèsties[modifica]\nLlibre dels Mil Proverbis[modifica]\nLo Desconhort, també conegut com El Desconhort, és un poema escrit per Llull l'any 1295. El poema consta de 69 estrofes monorimes i 12 versos alexandrins. El poema fou escrit per a ser recitat al so del poema èpic carolingi anomenat Berart de Montdidier. El tema del poema és un debat en vers entre Llull i un ermità sobre el programa artístic d'aquest últim. El poema comença amb un relat bibliogràfic amb un Llull melancòlic per la manca d'èxit en la seva particular causa de convertir els infidels i de l'enaltiment de la fe. L'ermità que es troba present, convida Llull a reflexionar si realment la seva Art General és una bona causa. Llull creu que es troba lliure de pecat, ja que estima Déu i té un autèntic impuls de caritat envers el proïsme. L'ermità no creu el mateix que Llull i això el fa enfadar. Finalment, l'ermità acaba reconeixent que la causa de Llull és bona i agradable a Déu. Llull alleuja la seva pena en el moment que l'ermità s'ofereix a col·laborar amb ell i dona gràcies a Déu.\nRamon Llull utilitzà a les seves obres quatre llengües amb una finalitat instrumental: català per arribar al seu poble, el llatí per convèncer als intel·lectuals, l'àrab per arribar als infidels i el provençal a la seva joventut per fer poesia trobadoresca. Molts d'aquests llibres, en un gest insòlit a l'època, van ser traduïts per ell mateix a l'àrab i al llatí.\nLlull creà un model de llengua culta i unificat i elevà el català a la perfecció i a la modernitat. Una prosa segura, flexible i matisada, apta per expressar el pensament, la intel·ligència i el sentiment. Hagué d'augmentar el cabal lèxic per a escriure les obres filosòfiques i doctrinals i es va basar sobretot en el lèxic hereditari, i incorporant un gran nombre de neologismes derivats del llatí. Alguns autors com Antoni M. Badia i Margarit, Lola Badia i Pàmies, Fernando Rodriguez Reboiras, Miquel Colom Mateu, o Laura Romà Herèdia, han fet servir la denominació "llengua de Llull" per referir-se a l'aportació lul·liana al corpus català. En certa forma, una denominació paral·lela a la "llengua de Cervantes" para el castellà o la "llengua de Shakespeare" per l'anglès que prenen el nom de la figura que primer va ajudar a donar caràcter internacional a les seves respectives llengües.\nTeoria de l'evolució i etologia[modifica]\nRamon Llull escrigué: "Veient l'home que el lleó té indústria de caçar, coneix que el lleó té imaginació, sense la qual no podia tindre indústria i aquesta imaginació està inserta en el sentir." (Íd., Dist. III; Pròl.; núm. 5). Ramon Llull es refereix en aquesta peça a la memòria. Es pot pensar que amb els conceptes memòria i imaginació, Llull anticipa els treballs de Charles Darwin i de Konrad Lorenz en el camp de l'etologia. Però aquesta visió de la natura animal era molt comuna, ja que les doctrines cristianes havien de compatibilitzar-se amb les doctrines galèniques i socràtiques del soma, pneuma i psique, que veien qualitats humanes en els animals.\nMatemàtiques i informàtica[modifica]\nLeibniz és el primer a adonar-se, més de 300 anys després, de les possibilitats que l'obra de Llull contenia i adopta la idea lul·liana d'un "alfabet del pensament humà" que funcioni mitjançant la combinació de lletres, i la relaciona amb la seva pròpia idea d'una "mathesis universalis", és a dir, d'una lògica concebuda com una matemàtica generalitzada. Leibniz escriu "quan sorgeixi una controvèrsia, no hi haurà ja més necessitat de discussió entre dos filòsofs de la que hi ha entre dos calculadors". Leibniz interpreta l'Art com un tipus de pensament automàtic, una mena de mecanisme conceptual que, un cop establert, funciona per ell mateix. Aquest automatisme conceptual fou llargament acaronat per Leibniz, el primer a planejar, després de Blaise Pascal, una màquina de calcular que realment funcionés.\nMés modernament s'ha relacionat els desenvolupaments de Llull amb el càlcul computacional. Segons Ton Sales hi ha deu components en el sistema lul·lià que poden ser integrats al món dels conceptes informàtics: des de la idea de calcular els resultats del raonament lògic, ja explorada per Leibniz, a la d'un "alfabet del pensament", interpretada matemàticament per George Boole a mitjan segle xix, o la d'un mètode general, que sigui heurístic i deductiu, a l'anàlisi lògica, a la noció d'un sistema generatiu, a l'operació a través de diagrames, o a la teoria de grafs que ordena les figures triangulars de l'Art.\nD'altra banda, com que la conversió dels infidels va ser sempre el seu objectiu central, moltes de les seves reflexions giraven al voltant de la persuasió mitjançant el llenguatge, l'adaptació de registres segons l'auditori, etc., tècniques equiparables a les intencions propagandístiques de les primeres grans cròniques: el llenguatge al servei de la intencionalitat comunicativa, en relació amb la pragmàtica i la sociolingüística modernes.\nValoració de la figura de Llull[modifica]\n« Les figures irrepetibles, i per això irrepetides en la història, s'expliquen per quelcom innat, que anomenem la personalitat i, en casos veritablement excepcionals, el geni. Llull fou un enderiat: convençut que amb la seva Art podria demostrar les veritats de la fe, es lliurà a exposar-ne els principis a reis i papes, al Concili i a les universitats; a modificar-ne els arguments i les gràfiques geomètriques, a mesura que els hi discutien; a recórrer tot Europa fent-ne apostolat abrandat; a predicar una croada pacífica per la conversió dels infidels, que es donarien, retuts per la força de les seves raons; a fer de missioner al Nord d'Àfrica, a Terra Santa, a Armènia, amb el seu zel apostòlic i amb el seu desig professat de morir màrtir; a promoure escoles de llengües orientals, perquè els predicadors poguessin adreçar-se als infidels en llurs llengües o perquè aquests poguessin entendre la seva Art, convenientment traduïda.". »\nL'evolució escrita de les llengües romàniques al llarg dels segles XI i XII va seguir una trajectòria similar, amb petits avanços, incorporant paraules dins textos llatins, o fent traduccions del llatí. En totes elles es prepara el terreny, els textos van madurant i arribara un dia que hi sorgirà el primer clàssic. El cas del català va ser similar i durant el segle xii s'havien escrit els primers documents en català en temes jurídics (Llibre Jutge) i homilètics (Homilies d'Organyà), i s'havia fet alguna traducció sobre història com a les de Pere Ribera d'obres de Jiménez de Rada, i sobre hagiografia com la traducció de la Llegenda àuria, ja a finals del segle xiii. \nLa singularitat del personatge no podia deixar d'estar afectada per distorsions historiogràfiques, tant les dels adeptes incondicionals, que l'han exalçat fins a l'exageració, com les dels adversaris aferrissats, que l'han denigrat, i fins i tot els d'autors anònims, que l'han suplantat. Així la seva biografia s'ha vist interferida per consideracions interessades, per les quals, des de molt antic, se l'ha tractat d'alquimista, cabalista, heretge, inventor o protagonista de fets i opinions sense suport històric. S'ha de dir, però, que per a Llull res era indiferent i que va tractar de totes les esferes del coneixement accessibles a un home de la seva època, així que, per a moltes d'aquestes atribucions, a vegades es troben passatges en la seva obra que, trets de context, han donat suport a aquestes teories. Per contra, el Llull històric és un personatge extremadament transparent. Tot en ell és al servei de l'enaltiment del cristianisme i de la conversió dels infidels; res en la seva vida i obra el va desviar d'aquests propòsits, i tots els seus actes i coneixements estigueren al seu servei.\nDes de 2001 Ramon Llull és el patró dels informàtics, en reconeixement a les seves aportacions primerenques en el camp que es coneixeria com lògica computacional.\nL'any 2016 se celebra l'Any Llull, esdeveniment organitzat per la Generalitat de Catalunya, el Govern de les Illes Balears i l'Institut Ramon Llull. Els organitzadors destaquen «L'originalitat del seu pensament i la qualitat sense parió de la seva literatura han fet de Ramon Llull la figura més destacada arreu del món de la cultura catalana de tots els segles» i preveuen conferències, exposicions i projectes acadèmics per divulgar la seva figura i obra.\nProcessos de beatificació i canonització[modifica]\nNo obstant això, hi hagué des de la seva mort una veneració popular per Llull, a qui es considerava erròniament màrtir. Això va fer que se l'anomenés "beat", títol que, tot i no tenir, es va popularitzar i va passar a calendaris i almanacs, on es manté encara.\nEn l'obra de Paul Auster La invasió de la Solitud es menciona a Ramon Llull com un dels pioners de la nemotècnica. També és un personatge principal de la novel·la infantil The Box of Delights de John Masefield i se l'esmenta a la novel·la 2666 de l'escriptor xilè Roberto Bolaño i a la novel·la Adam Buenosayres de Leopoldo Marechal. En la novel·la The Commodore de Patrick O'Brian un personatge parla del català com "un idioma més refinat i musical [que el castellà] amb molt millors escriptors, com ara Ramon Llull".\nTambé a l'obra Rosa Alchemica de W. B. Yeats se'l menciona com un gran alquimista així com a Viatge al centre de la Terra de Jules Verne on se l'esmenta juntament amb Avicenna, Roger Bacon i Paracels com "els únics erudits autèntics de la seva època".\n↑ 1,00 1,01 1,02 1,03 1,04 1,05 1,06 1,07 1,08 1,09 1,10 1,11 1,12 1,13 1,14 1,15 1,16 1,17 1,18 1,19 1,20 1,21 «Ramon Llull». A: Miquel Dolç i Dolç (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 8. Palma: Promomallorca, p. 115-123. ISBN 84-8661702-2.\n↑ 6,0 6,1 Bohigas, Pere. «Hi ha un model literari per al Libre de contemplació en Déu de Ramon Llull». A: Pere Bohigas. Volum 1. Badalona: Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 1981. ISBN 84-7202-456-3.\n↑ 11,0 11,1 de Riquer; Comas; Molas, 1984, Llibre de contemplació en Déu, pp.256-268.\n↑ 12,0 12,1 12,2 12,3 12,4 12,5 12,6 12,7 «Ramon Llull». L'Enciclopèdia.cat. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.\n↑ 13,0 13,1 «Llibre d'Evast e Blaquerna». Qui és Ramon Llull?, Centre de Documentació Ramon Llull de la Universitat de Barcelona, 2013. [Consulta: 23 abril 2016].\n↑ 18,0 18,1 Bordoy Fernández, Antoni «Ramón Llull y la crítica al averroísmo cristiano» (en castellà). Taula, quaderns de pensament, 37, 2002, pàg. Pàg. 21 - 35 [Consulta: 22 abril 2016].\n↑ 24,0 24,1 «Ramon Llull». L'Enciclopèdia.cat. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.\n↑ 27,0 27,1 «Ramon Llull». Lletra, 2002.\n↑ 29,0 29,1 «Llibre d'amic e amat». Qui és Ramon Llull?, Centre de Documentació Ramon Llull de la Universitat de Barcelona, 2013. [Consulta: 23 abril 2016].\n↑ 32,0 32,1 32,2 Laffont-Bompiani, vol. II p. 463\n↑ 41,0 41,1 Desclot, Miquel. Pròleg del Llibre de les Bèsties. Proa, 2015, p. 9-11. ISBN 9788475885841.\n↑ Badiella, Jordi. Poesies, Ramon Llull. Barcino, 2016. ISBN 978-84-7226-249-9 [Consulta: 1 maig 2016].\n↑ Gimferrer, Pere. Ramon Llull, Obra escogida, 1981, p. Notes a l'edició, pàg. cv-cvi [Consulta: 1 maig 2016].\n↑ 68,0 68,1 Badia i Margarit, 1998, p. 12.\n↑ 77,0 77,1 77,2 Echauz, Pau «Ramon Llull, de hereje nada» (en castellà). La Vanguardia, 30-01-2011, pàg.47 [Consulta: 24 abril 2016].\n↑ «RAMON LLULL: IB3 estrena nova sèrie documental». IB3 Televisió.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Ramon_Llull&oldid=19954471»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 31 maig 2018 a les 21:49.


Jordi Oriol a Elsiborn\nOriol juga amb les paraules com si fossin de plastilina. Les estira, les trenca i les arrodoneix. Teatre de proximitat amb micro, el seu discurs té un punt de radiofònic, de radi afònic, per dir-ho amb una expressió contagiada. Ha representat 'La caiguda d'H' al Born Centre Cultural.\nAhir la Sala Moragues d’El Born CC va acollir la segona sessió de ‘Rapsodes al Born’, un cicle coordinat per Joaquim Armengol, director de la revista El procés. Ahir s’hi representava ‘La caiguda d’H (versió muda)’ de Jordi Oriol, dramaturg i actor únic d’una peça que ja havia representat tot sol amb el títol ‘La caiguda d’Amlet’ i que ara presenta acompanyat de tres músics: Jordi Santanach (clarinet baix), Oriol Roca (bateria i joguines) i Sasha Arganov (cello i serra).\nJordi Oriol amplia aquí els registres amb què els monòlegs de Hamlet. El seu discurs oscil·la entre el solioqui reconcentrat i l’estirabot de l’standup comedian. Per fer-ho, se serveix del seu do de rapsode acordiònic. Les seves frases s’estiren i es repleguen sobre si mateixes, obrint-se i recollint-se a nous sentits. Oriol juga amb les paraules com si fossin de plastilina. Les estira, les trenca i les arrodoneix. Teatre de proximitat amb micro, el seu discurs té un punt de radiofònic, de radi afònic, per dir-ho amb una expressió contagiada.\nLa música de Jordi Santanach dóna l’atmosfera justa al monòleg, i dóna peu a situacions còmiques, sense caure mai en l’estridència. La interacció d’Oriol amb els músics fa la peça més lúdica. El seu Hamlet s’empelta en el bufó, ens descobreix fins a quin punt l’un i l’altre són, en certs moments, intercanviables. Només li hauria faltat encarar-se amb el crani del vell Yorick, que hauria pogut exhumar perfectament d’algun racó del jaciment del Born.\nLa funció d’ahir va donar alguna sorpresa. En un moment del monòleg, Jordi Oriol va baixar de l’escenari per anar a trobar la seva Ofèlia: es va asseure en una cadira lliure de primera fila i va començar a fregar amb un dit la cuixa d’una espectadora que seia a la segona, i que va resultar ser la Mar Ulldemolins. Són coses del directe, la prova definitiva de la flagrant existència de Hamlet.\nLa caiguda d’H encara té espai per recrear-se i molt recorregut per anar rodant, del Born al món.


El mòbil del futur - Diari de Girona\njavier cuervo 30.11.2017 | 06:56\nYuval Noah Harari, medievalista israelià centrat en els avenços tecnològics, escriu com un historiador del futur i preveu que per al 2050 tindrem el telèfon mòbil incorporat a l'organisme, que monitoritzarà el nostre cor, la pressió sanguínia i l'activitat cerebral, detectarà un càncer incipient i previndrà mil malalties. Com es posarà la tarifa plana! Guardi aquestes dades i comprovi-les d'aquí a 33 anys.\nEls mòbils actuals dediquen molta memòria i bateria a la vida sexual dels seus usuaris (trucades i missatges, cites improvisades, accés a porno, imatges íntimes...). En el futur, més. Diu Harari que quan una persona del 2050 vegi un desconegut, la intel·ligència artificial sabrà, pel ritme cardíac i la pressió arterial, si el troba atractiu sexualment. El mòbil serà tan intel·ligent i l'usuari tan ximple com per no saber qui li agrada fins que no l'hi diu el telèfon? Si la persona assenyalada pel telèfon, el ritme cardíac i la pressió arterial no concorda amb el gust de l'usuari, estarà infartant o haurà d'activar el codi ictus?\nHarari suggereix que, marcat l'objectiu sexual, la intel·ligència artificial es connectarà a la de l'altra persona per saber si l'atracció és mútua i, si fos el cas, organitzar una cita. Si hi ha sort, sopar a casa amb espelmes led sense treure les mans de les butxaques.\nCom que la intel·ligència artificial no contradiu la naturalesa, el compte del telèfon pujarà a la primavera. Moltes persones produiran «spam» i les molt atractives tindran la seva intel·ligència artificial treballant tot el temps contra el sexe aliè, el que consumiria molta bateria o moltes calories, depèn de com sigui la fusió humà-màquina.\nEn tot cas, si llavors ja estarà a la venda la immortalitat, per què tanta pressa?


Enric I. Canela » Blog Archive » No pagar allò que té massa poca demanda i equivocar-se en les xifres\nNo pagar allò que té massa poca demanda i equivocar-se en les xifres\nUn article amb el que estic en part d’acord i en part no. Ho comento al final.\nLlegeixo a El País que, segons indica el conseller Huguet, la Generalitat s’ha proposat no finançar màsters oficials que tinguin menys de 15 alumnes.\nEls màsters universitaris estan florint a l’empara del sistema europeu de Bolonya, que divideix els estudis entre grau, postgrau i doctorat. Per als graus es manté el llindar de, almenys, 30 alumnes per posar-les en marxa en els centres públics.\nAquest curs el Departament d’Universitats ha aplicat amb timidesa el límit de 15 alumnes per màster, però a partir del proper s’aplicarà sense excuses. Hi haurà excepcions per tal que puguin, impartir màsters per motius estratègics, tot i tenir pocs alumnes, encara que el conseller no va concretar aquests motius.\nEn aquest curs s’impartiran a les universitats catalanes 450 màsters i la previsió és que hi hagi 614 el curs vinent. Gairebé el 90% d’aquests màsters els ofereixen les universitats públiques.\nEl curs universitari ha començat a Catalunya amb 2.307 alumnes més a les universitats públiques. A les 12 universitats catalanes estudiaran 220.000 alumnes. A les públiques, els alumnes paguen el 10,3% del preu de la matrícula i l’Administració el 89,7% restant.\nL’aportació pública ha crescut i segons el conseller afirma que no hauria de créixer més. Fa tot just set anys la proporció era el 14% del cost a càrrec de l’alumne i el 86% a càrrec de l’Administració, segons la Generalitat.\nEstic d’acord amb el criteri de no finançar els ensenyaments no estratègics sense alumnes, tot i que, com he dit sovint, no importa quants alumnes tingui un ensenyament sinó quants té l’assignatura. Potser no ho han entès malgrat que és una cosa senzilla d’entendre.\nPel que fa a la subvenció, totalment en desacord, la Generalitat no paga la docència només, paga els sous dedicats a la recerca. El professorat és alliberat de docència per fer recerca. A més una part del sou no és imputable a la docència. De les altres despeses tampoc. Això de la comptabilitat de costos no és un tema en el que estiguin massa forts.\n4 respostes a “No pagar allò que té massa poca demanda i equivocar-se en les xifres”\na 22 set. 2009 a les 8:55 David\nHi ha una cosa que no entenc: si les universitats són autònomes, què fa el Conseller dient quin màster s’ha d’obrir i quin no? El finançament de les universitats hauria d’intentar ser el màxim de no finalista possible, subjecte a uns paràmetres de rendiment mínims. Si a la UB consideren que volen fer un màster de Filologia Semítica, és el seu problema, ja que hauran de treure els recursos d’altres programes de la universitat. Ja es preocuparà la UB de no tenir màsters massa deficitaris, o de cercar alternatives (per exemple, compartint assignatures amb altres màsters).\na 23 set. 2009 a les 9:45 Enric\nEstic d’acord amb el que dius David, però quin son els paràmetres de rendiment mínims. Avui surt a la vanguardia que es rebran el finançament en funció del numero de aprovats de cada universitat. Una vergonya, doncs esta clar que hi hauran pressions pels professors perquè baixin el nivell… on anirem a parar?\na 23 set. 2009 a les 9:05 enriccanela\nAixò és cert, però els màsters els autoritza la Generalitat i paga per estudiants (entre altres coses). Mentre el model de finançament et condicioni no anem bé.\na 23 set. 2009 a les 9:06 enriccanela\nEl paràmetre de rendiment ha de ser-hi. Com? No ho tinc clar, però el tema de les pressions no funciona massa.


La recuperació dels bous al carrer desencadena una crisi de govern a Paiporta - À Punt\nLa recuperació dels bous al carrer desencadena una crisi de govern a Paiporta\nCompromís per Paiporta acusa l’alcaldessa, del PSPV, de ‘trencar’ el pacte de govern\nCelebració dels bous al carrer aquest dissabte a Paiporta / Jesús Moreno\nLa recuperació dels bous al carrer a Paiporta (Horta Sud) per part del PSPV ha obert un clevill en el si del govern municipal entre els socialistes i els socis de Compromís.\nLes festes taurines, que tenen lloc aquest dissabte després de quatre anys de prohibició, se suspengueren després que en 2018 un jove de 26 anys de Torrent perdera la vida en el municipi. La formació taronja ha acusat l’alcaldessa socialista Maribel Albalat de “trencar” el pacte de govern que comparteixen ambdues formacions des de juny de 2019 amb una decisió que qualifiquen d’“unilateral i no pactada”, ja que no ha estat negociada en junta de govern.\nParadoxalment, i en paral·lel a la celebració dels bous al carrer, aquest dissabte a les 10.30 hores la localitat celebra a la plaça Major la seua primera Trobada Animalista, organitzada per les regidories de Joventut i Medi Ambient, en mans de Compromís. L’objectiu de la jornada, en què participaran huit protectores i entitats animalistes, és conscienciar sobre la necessitat de millorar la convivència amb els animals.\nLa celebració dels actes taurins i de la fira animalista coincideixen en el mateix dia però en escenaris diferents i allunyats entre si, cosa que visibilitza la divisió existent en el si del govern municipal. Esquerra Unida i Podem s’han sumat a les crítiques al PSPV.\nUn ferit amb tres cornades en les festes de Vila-real\nLa seguretat dels actes taurins, en l’aire\nLa recuperació dels bous al carrer arriben en un moment en què les asseguradores posen cada vegada més entrebancs per a la cobertura de les festes.\nL’Ajuntament de Puçol (Horta Nord), que celebra la seua 18a Setmana Taurina a partir del pròxim 24 de juny, ha informat en un comunicat que a causa de l’altra sinistralitat de les últimes edicions “les companyies no volen contractar aquest tipus d'assegurances”, fet que deixa les festes pendents d’un fil.\nL’alcaldessa, Paz Carceller, ha assegurat que “les assegurances per als tres actes de juny ens costen el doble que els de l'últim any complet i només dues companyies ho fan, la resta s'ha negat”.\nEn aquest context, l’Ajuntament ha llançat la campanya “Viu els bous en mode 0,0” que pretén afrontar “els dos grans problemes que afecten la seguretat d’enfrontar-se al bou”, en referència a l’alcohol i les drogues.\n«Pel teu bé i el de la festa, viu els bous en mode 0,0» https://t.co/Ys75FdTrjc pic.twitter.com/HQP1NzTCiu\n— És Puçol (@espucol) 9 de junio de 2022