Deu símbols franquistes que encara perviuen a Catalunya\nInici Època històrica Història contemporània Guerra civil i franquisme 10 símbols franquistes que encara perviuen a Catalunya\nCreus, monuments, tombes, làpides, relleus... Elaborem un rànquing amb alguns dels vestigis materials més significatius de la dictadura\nHi ha un fet indiscutible: el franquisme segueix sent actualitat. El debat sobre el tractament que s'ha de donar als símbols de la dictadura continua viu per irresolt. A més, de tant en tant apareixen als diaris polèmiques com la de les dues estàtues franquistes que l'Ajuntament de Barcelona vol exhibir a l'esplanada del Born CCM. Les estàtues de la polèmica no sortiran de la via pública, ja que l'estàtua eqüestre de Franco es va retirar el 2008 i ‘La Victòria', el 2011. Aquest, però, no és el cas de tots els símbols franquistes, perquè encara es mantenen monuments a diversos municipis catalans. El 2010, el Memorial Democràtic va completar un cens de simbologia franquista que recollia 3.647 símbols a tot Catalunya (uns 7.700 afegint-hi Barcelona). L'estudi incloïa diferents tipologies, com creus, monuments, grafits, tombes i làpides, i és el que ens ha servit per realitzar el rànquing que trobareu a continuació. Consulteu el cens per veure imatges de tots els monuments.\nMonument a la batalla de l'Ebre de Tortosa\n1. El monument a la batalla de l'Ebre de Tortosa\nEl número 1 de la llista també va estar d'actualitat fa poc, després que Tortosa celebrés una polèmica consulta a finals de maig per decidir si s'eliminava o es mantenia, tot reinterpretant-lo. Situat al mig de l'Ebre, el monument es va encarregar per commemorar el 25è aniversari d'una de les batalles més sagnants de la Guerra Civil. Els seus 45 metres d'altura el converteixen en el monument franquista més espectacular que queda dret a Catalunya.\n2. Creu a Arbeca a "los mártires inmolados por Dios y por España"\nLes creus són una de les 12 tipologies del cens realitzat pel Memorial Democràtic. La d'Arbeca (Garrigues) és una de les 26 que apareixen a l'estudi. Feta de pedra i amb uns tres metres d'alçada, conserva el text "Viandante una oración por los que aquí fueron inmolados por Dios y por España el día 13 de agosto de 1936". Actualment es troba en un marge de la carretera.\n3. Grafit amb la cara de Franco\nAlguns soldats de les tropes d'ocupació portaven plantilles i pintura per estampar a les façanes de cases i esglésies les cares dels herois del nou règim (Franco, José Antonio o Mussolini), símbols com el jou i les fletxes i lemes per recordar que ara Espanya era "una, grande y libre". Un d'aquests grafits és la cara de Franco pintada en negre que es troba a un habitatge del municipi de Caseres (Terra Alta).\n4. Monument a Prat de Comte a la IV División de Navarra\nEl cens del Memorial va comptabilitzar 38 monuments, entre els quals el que recorda la IV División de Navarra a Prat de Comte (Terra Alta). Al front de l'Ebre van arribar reforços al bàndol nacional procedents d'Extremadura, Castelló, Guadalajara o Navarra. El mateix dia que va començar la contesa el Quarter General d'aquesta divisió va quedar instal·lat a Ulldecona. Actualment, queden diversos monuments que recorden aquest cos de l'exèrcit navarrès.\nLa catedral de Sant Llorenç de Sant Feliu de Llobregat - Pere López - Wikimedia Commons\n5. Vitrall a la catedral de Sant Llorenç de Sant Feliu de LlobregatL'església de Sant Llorenç de Sant Feliu de Llobregat -posteriorment convertida en catedral- va ser reconstruïda per l'exèrcit franquista el 1939, després que fos cremada durant la guerra. Aquest motiu explica la presència d'una àliga bicèfala amb un escut d'Espanya al damunt que es troba al mig d'una rosassa. Com que aquesta es troba a uns 10-15 metres d'altura, es fa difícil calcular les dimensions del símbol, tot i que es pensa que té un diàmetre d'entre 50 centímetres i un metre.\n6. Creu sobre el paviment a Olesa de Montserrat\nEs tracta d'una creu de marbre que es troba al terra del cementiri vell. És de grans proporcions (4x2 metres, aproximadament) i conté a dreta i esquerra els noms dels caiguts del bàndol nacional a Olesa de Montserrat (Baix Llobregat). És l'únic símbol de la tipologia "Paviment" del cens.\n7. Relleu amb l'escut de l'àliga a la caserna de la Guàrdia Civil de Palamós\nAquest relleu de dos metres d'alçada per dos d'amplada corona la façana de la caserna de la Guàrdia Civil de Palamós (Baix Empordà), en funcionament. Conté l'escut d'Espanya amb l'àliga de Sant Joan i el jou i les fletxes. És un dels 20 relleus, gravats i inscripcions localitzats pel Memorial. Alguns es creu que estan amagats darrere d'altres elements, com l'escut franquista que es creu que es troba al darrere d'una placa metàl·lica a la caserna de la Guàrdia Civil de Manresa o el que es pensa que hi ha al darrere del rètol de Correus de l'oficina de l'organisme a Mataró.\n8. Làpida a Caseres dedicada als artillers italians\nAlguns dels monuments que es conserven recorden les tropes estrangeres que van ajudar el bàndol nacional, com aquesta làpida blanca situada en un marge de carretera de Caseres (Terra Alta). Porta el següent text en castellà i italià que homenatja el Corpo Truppe Volontaire (CTP): "La luz y la gloria de Cristo cobren despojos triunfales de artilleros italianos que iluminaron al sucumbir el sol imperecedero de la victoria ho intonato la mia ultima canzone alla grave amica voce del cannone".\nPlaca d'habitatge franquista - Wikipedia\n9. Plaques d'habitatge\nProbablement, són els símbols més petits de tots, però també els més abundants. Representen el 93% del cens del Memorial i inclouen una variació del símbol del jou i les fletxes que inclou una casa a sota de la qual hi ha les sigles INV, les de l'Instituto Nacional de la Vivienda. Recorden que aquell habitatge va ser construït "al amparo del régimen de Viviendas de Protección Oficial" del règim.\nCota 481 de Vilalba dels Arcs - Wikipedia\n10. Conjunt monumental dedicat al Terç de Requetès de Nostra Senyora de Montserrat\nSituat a Vilalba dels Arcs (Terra Alta), el formen una creu ubicada a la cota 427 de Quatre Camins (posició dels Nacionals), dedicada al Terç de Requetès, i un monòlit ubicat a la cota 481 de Punta Targa (posició de l'exèrcit Republicà), dedicat a tots els que van morir en aquesta posició durant la contesa. Tots dos monuments estan units per un via crucis amb fites que recorden els soldats carlins caiguts durant la Guerra Civil.\nRecentment, l'Ajuntament del municipi va fer una intervenció en un altre monument franquista, un monòlit situat a la plaça de la Vila. En concret, es va tapar la frase que hi havia al seu peu, la tan repetida "Caídos por Dios y por España. ¡Presentes!".


Informació diversa sobre el turisme a la comarca del Berguedà. Per suggeriments:llibertats@gmail.com\nenviat per Moisès Rial Medina @ 5:22 0 comentaris\nenviat per Moisès Rial Medina @ 5:22 1 comentaris\nenviat per Moisès Rial Medina @ 2:45 1 comentaris\nenviat per Moisès Rial Medina @ 15:33 0 comentaris\nenviat per Moisès Rial Medina @ 14:34 0 comentaris\nenviat per Moisès Rial Medina @ 19:59 0 comentaris\nEtiquetes de comentaris: ruta ramadera\nenviat per Moisès Rial Medina @ 5:08 0 comentaris\nenviat per Moisès Rial Medina @ 2:02 0 comentaris\nenviat per Moisès Rial Medina @ 11:03 0 comentaris\nenviat per Moisès Rial Medina @ 10:52 0 comentaris\nenviat per Moisès Rial Medina @ 4:21 0 comentaris\nenviat per Moisès Rial Medina @ 4:18 0 comentaris\nenviat per Moisès Rial Medina @ 4:12 0 comentaris\nenviat per Moisès Rial Medina @ 4:05 0 comentaris\nenviat per Moisès Rial Medina @ 4:01 0 comentaris\nenviat per Moisès Rial Medina @ 3:57 0 comentaris\nenviat per Moisès Rial Medina @ 3:51 0 comentaris\nenviat per Moisès Rial Medina @ 9:42 0 comentaris\nenviat per Moisès Rial Medina @ 9:34 0 comentaris\nenviat per Moisès Rial Medina @ 6:38 0 comentaris\nenviat per Moisès Rial Medina @ 6:19 0 comentaris\nenviat per Moisès Rial Medina @ 6:17 0 comentaris\nenviat per Moisès Rial Medina @ 6:11 0 comentaris\nenviat per Moisès Rial Medina @ 6:06 0 comentaris\nenviat per Moisès Rial Medina @ 5:38 0 comentaris\nenviat per Moisès Rial Medina @ 23:59 0 comentaris\nenviat per Moisès Rial Medina @ 14:23 0 comentaris\nenviat per Moisès Rial Medina @ 14:20 0 comentaris\nenviat per Moisès Rial Medina @ 14:12 0 comentaris\nenviat per Moisès Rial Medina @ 14:00 0 comentaris\nenviat per Moisès Rial Medina @ 13:46 0 comentaris\nenviat per Moisès Rial Medina @ 13:37 0 comentaris\nenviat per Moisès Rial Medina @ 12:43 0 comentaris\nenviat per Moisès Rial Medina @ 12:42 0 comentaris\nenviat per Moisès Rial Medina @ 12:33 0 comentaris\nenviat per Moisès Rial Medina @ 12:08 0 comentaris\nenviat per Moisès Rial Medina @ 3:40 0 comentaris\nenviat per Moisès Rial Medina @ 3:32 0 comentaris\nenviat per Moisès Rial Medina @ 3:11 0 comentaris\nenviat per Moisès Rial Medina @ 2:32 0 comentaris\nenviat per Moisès Rial Medina @ 2:31 0 comentaris\nenviat per Moisès Rial Medina @ 2:25 0 comentaris\nenviat per Moisès Rial Medina @ 2:23 0 comentaris\nenviat per Moisès Rial Medina @ 2:17 0 comentaris\nenviat per Moisès Rial Medina @ 2:15 0 comentaris\nenviat per Moisès Rial Medina @ 2:09 0 comentaris\nenviat per Moisès Rial Medina @ 2:08 0 comentaris\nenviat per Moisès Rial Medina @ 2:00 0 comentaris\nenviat per Moisès Rial Medina @ 1:53 0 comentaris\nenviat per Moisès Rial Medina @ 1:50 0 comentaris\nenviat per Moisès Rial Medina @ 9:13 0 comentaris\nenviat per Moisès Rial Medina @ 8:32 0 comentaris\nActuacions musicals durant concert de Maria Coma, a Berga\nenviat per Moisès Rial Medina @ 7:08 0 comentaris\nFira tèxtil a Cal Rosal 2010. Vista i exposició de Blanca Isern\nenviat per Moisès Rial Medina @ 5:10 0 comentaris\nenviat per Moisès Rial Medina @ 22:20 0 comentaris\nVideos de la festa de "La Corrida" 2010 a Puig-reig\nenviat per Moisès Rial Medina @ 3:27 0 comentaris\nenviat per Moisès Rial Medina @ 5:23 0 comentaris\nvídeos de la Fia Fia a Bagà i Sant Julià de Cerdanyola\nenviat per Moisès Rial Medina @ 9:38 0 comentaris\nenviat per Moisès Rial Medina @ 2:37 0 comentaris\nenviat per Moisès Rial Medina @ 9:33 0 comentaris\nenviat per Moisès Rial Medina @ 7:15 0 comentaris\nenviat per Moisès Rial Medina @ 22:54 0 comentaris\nXarxes de blocs dels Països catalans€\n-Arenyautes. Blocs d'Arenys -Atictes. Agregador amb els blocs dels membres de l'associació Atictes -Bagesfera. Xarxa de blocs del Bages (en construcció) -Bitàcoles. Diaris personals en català -Bloc.cat. Servei de blocs en català -Blocs.ciu.cat. Xarxa de blocs de CiU -Blocs de lletres. Hiperblog català de literatura -Blocs Terrassencs. Blocs de Terrassa -Blocaires de l'Ebre. Bloc del metabloc de les Terres de l'Ebre -Blocsmenorca.com. Blogs de Menorca -Blocs de GràciaNet. Comunitat blocaire de la xarxa ciutadana de la vila de Gràcia -Blocs del Maresme. Blocaires del Maresme -Blocs al Berguedà. Enllaços dels blocs del Berguedà -Blocs a la Catalunya Central. Blocs a la futurible vegueria de la Catalunya central. -Blocs al Prepirineu català. Blocs al Prepirineu català. -Blocsfera cristiana. Agregador de blocs cristians -Blocs Tinet. Blocs de la xarxa tarragonina Tinet -Blocoteca banyolina. Blocoteca per als blocaires de Banyoles -Blogaires Socialistes. Agregador de blocs del PSIB-PSOE -Blogcat. Directori de blocs en català -Blogsfera socialista. Directori de blocs del PSC -Blocs als Països catalans. Xarxa de blocs existents als Països catalans. -Blogsvalencianistes.com. Agregador de blogs valencianistes -Blogs en català. Directori de blogs en català -Catablocs. Agregador de la catosfera -Catapings. Directori de weblogs en català -Cultura21.cat. Els blogs de Cultura21.cat -Dones en xarxa. Portal feminista de Catalunya -Ebresfera. Metabloc de les Terres de l'Ebre -Ebresfera.cat. Web del col·lectiu de blocaires ebrencs -ECONOblogs. Blogs del Col·legi d'Economistes de Catalunya -Ecosocialistes.cat. La blogosfera de la gent d'esquerres, ecologista i feminista -EDU-CAT. Blogroll educatiu català -El Nord del Penedès. Agregador de blocs penedesencs -ElTarlà.com. Agregador de blocs gironins -El trencaclosques. Agregador de monòlegs polítics per exposar-los al comentari públic -Fem xarxa. Descobreix l'àgora virtual de Rubí -Formigues elèctriques. Xarxa de blocs sobre tecnologia i societat -Gent del camp. Agregador de blocs del camp -Illencs.com. Weblogs de Menorca -Índex de la Tarracosfera. Agregador de blocs tarragonins -indirecte!cat. Blocs del diari electrònic directe.cat -Jovent Independentista. Agregador de blocs de les JERC -La Comunitat. Comunitat catalana de blogs -Llibròfags. Literatura en català -Manresa Blocs Ciutadans. Un bloc per a cada ciutadà i ciutadana -MésVilaweb. Blocs de Vilaweb -Mos entenem. Servei de blocs de la comunitat jove de les Terres de l'Ebre -Parlamentaris.info. Portal dels parlamentaris bloggers catalans -Planeta Softcatalà. Recull dels blocs personals dels membres del col·lectiu Softcatalà -Planeta Ubuntu.cat. Recull dels blocs personals dels membres del col·lectiu Ubuntu -Ple de blocs. Blocaires d'Alella, el Masnou, Ocata i Teià -Poliblocs. Portal de blocs polítics en català -Politi.cat. "Tota la política catalana en un sol lloc" -Pom de blogs. Portal de blogs de tarannà educatiu -Reusosfera. Weblogs personals de Reus i el Baix Camp -Rubíplanet. Planeta de blocs de Rubí -Sentmenat.com. Xarxa de blocs de Sentmenat -Terrassa.net. El Bloc / Blog de Terrassa -Vallesfera. Xarxa de blocs del Vallès Oriental -Viure als Pirineus. Blogs pirinencs -Weblogs.cat. Xarxa de blogs comercials en català -Weblogs de Capgròs. Enllaços blocaires del Maresme -Xarxa bloc. Blocs temàtics en català -Xarxa de Blocs Sindicals. Agregador de blocs sindicalistes UGT -Xarxa de Blocs Sobiranistes. "Jo també vull un estat propi" -Xarxa republicana. Enllaços dels blocs d'ERC i les JERC dels Països Catalans -Xarxa Santboiana. Blocs de Sant Boi de Llobregat -Xarxa Socialista de Mallorca. Agregador de feeds de les webs dels socialistes de Mallorca -Xarxa Tradiblog. Els blogs de la cultura popular als Països Catalans -XTECBlocs. Servei de blocs del Departament d'Educació de la Generalitat


Express Checkout - Solucions Basetis\nUna plataforma que facilita a l’hostaleria (bars i restaurants) vendre els seus productes de manera àgil, segura i sense la necessitat d’entrar en el seu espai.\nReduir l’afluència de persones en espais tancats és una de les mesures de seguretat més presents en aquest desconfinament. A partir d’aquí, neix la necessitat d’optimitzar el desenvolupament habitual de l’activitat dels comerços per minimitzar l’impacte d’aquestes mesures.\nPer evitar l’acostament innecessari entre persones i complir amb les mesures de distanciament social establertes, des de Basetis proposem la implantació d’un nou sistema d’entrega a clients en la rodalia dels comerços, sense tenir accés al local per recollir la comanda.\nMitjançant la creació d’una plataforma en línia, publicitat i senyalització adequada a l’exterior del local, construïm un sistema de comandes alternatiu basat en una interfície d’usuari personalitzada, passarel·les de pagament segures i un sistema d’alertes de rebuda i recollida per correu electrònic o SMS.


Confinats al CIE de Barcelona un grup de joves fugitius de la repressió marroquina al Rif - directa.cat\nConfinats al CIE de Barcelona un grup de joves fugitius de la repressió marroquina al Rif\nEls joves fugien d'aquesta zona situada al nord del Marroc, pel risc que tenien de ser detinguts després de participar en les protestes contra la repressió del regne alauita que la població local fa anys que denuncia. Tres entitats, Alerta Solidària, la Comissió de Barcelona en suport al Moviment Popular del Rif i l'organització internacionalista dels Països Catalans Ítaca, demanen l'alliberament dels joves "de manera immediata i sense condicions". Dels disset que van ser internats al centre de reclusió d'estrangers en un primer moment, cinc ja han estat posats en llibertat després que hagi estat admesa a tràmit la seva petició d'asil polític\nDisset joves originaris del Rif, actualment situat nord del Marroc, han estat internats al Centre d’Internament d’Estrangers (CIE) de la Zona Franca de Barcelona des de principis de setembre. Cinc d’ells ja han estat posats en llibertat després que hagi estat admesa a tràmit la seva petició d’asil polític. Malgrat això, queda pendent la resolució dels seus expedients, que pot ser favorable o no. Aquest tràmit podria durar prop de dos anys, temps durant el qual tenen garantit que no poden ser deportats al seu país d’origen.\nDavant d’aquesta situació, tres entitats catalanes –Alerta Solidària, la Comissió de Barcelona en suport al Moviment Popular del Rif i l’organització internacionalista dels Països Catalans Ítaca– demanen l’alliberament dels joves “de manera immediata i sense condicions”. També fan una “crida al diàleg” entre la Generalitat de Catalunya i el Regne del Marroc. Igualment, reclamen al Govern espanyol que doni i reconegui l’estatus de refugiats polítics als joves rifenys que han fugit del Marroc.\nEls joves van arribar a les costes d’Almeria després de travessar l’estret de Gibraltar i van ser detinguts a per agents de la Policia Nacional espanyola i traslladats a Barcelona\nEls joves, que havien participat en les protestes contra la repressió de les autoritats marroquines al Rif, van arribar a la costa d’Almeria, travessant el mar Mediterrani, provinents del Marroc. “A les costes andaluses, escapant de la Gendarmeria marroquina, van topar amb la Policia Nacional espanyola, que els van traslladar detinguts fins a Barcelona, on resten internats des de fa més d’una setmana, a l’espera que es resolgui sobre la seva deportació”, expliquen des de les entitats.\nFa anys que la població del Rif reclama que es posi fi al que considera una discriminació cultural i econòmica històrica. La darrera flama de protestes es va encendre quan, l’octubre de 2016, el pescador Mouhcine Fikri va morir triturat per un camió d’escombraries mentre intentava recuperar els peixos que li havia confiscat la policia. Sis mesos més tard, es van condemnar els agents responsables de la seva mort a sis mesos de presó. La indignació es va apoderar d’una població farta de les humiliacions i la repressió de l’Estat, que reclamava desenvolupament econòmic, autonomia per a la regió, drets, llibertats i la fi de la corrupció.\nCinc dels joves ja han estat posats en llibertat després que hagi estat admesa a tràmit la seva petició d’asil polític |Manu Gómez (Fotomovimiento)\nA principis d’aquest estiu, 53 persones relacionades amb el Moviment Popular Rifeny i detingudes arran de les protestes que s’hi desenvolupen des d’octubre de 2016, van ser condemnades per un tribunal marroquí a penes que van des d’un fins a vint anys de presó. Entre aquestes persones hi havia l’activista Nasser Zefzafi, el cap més visible de la revolta. També altres líders del moviment Hirak, com Nabil Ahmjiq, Ouassim Boustati i Samir Ighid. Alguns periodistes que cobrien les mobilitzacions rifenyes també van ser penats amb condemnes d’entre dos i tres anys de reclusió.\nDel grup de joves internats al CIE de Barcelona, la majoria havien participat en protestes contra la mort del pescador Mouhcine Fikri. Alguns d’ells –asseguren des d’Alerta Solidària– havien vist morir a familiars seus en mans de la policia durant les manifestacions\nDel grup de joves internats al CIE de Barcelona, la majoria havien participat en aquestes protestes, segons les entitats que els donen suport. Alguns d’ells –asseguren des d’Alerta Solidària– havien vist morir a familiars seus en mans de la policia durant les manifestacions, a causa dels gasos lacrimògens. Alguns ja havien estat detinguts en ocasions anteriors i havien patit tortures i vexacions durant aquestes detencions. Davant d’aquesta situació, van decidir fugir a l’Estat espanyol. “Les detencions que es practiquen a manifestants i militants rifenys són diverses, el resultat posterior, només un: l’interrogatori amb pallisses, amenaces de mort a familiars i, sobretot en el cas de les dones, vexacions, agressions sexuals i violacions”, denuncien des d’Alerta Solidària.\nDesprés de l’augment de detencions arran de les protestes al Rif i davant del risc de noves detencions, hi ha hagut un augment de menors que arriben a sòl peninsular, buscant oportunitats per formar-se i treballar. Moltes d’aquestes persones creuen el mar Mediterrani en llanxes pneumàtiques, motos aquàtiques o les petites embarcacions conegudes com a toys. Quan arriben a Catalunya, si són menors, la Generalitat, a través de la Direcció General d’Atenció a la Infància i l’Adolescència (DGAIA), ha de fer-se càrrec de la seva tutela.\nAlerta Solidària CIE Comissió de Barcelona en suport al Moviment Popular del Rif Cos Nacional de Policia DGAIA Marroc Moviment Popular Rifeny Organització Internacionalista dels Països Catalans Ítaca Rif Zona Franca\n« Trencar el mur entre militància i escena a Alcoi\nL’Audiència Nacional espanyola rebaixa a sis mesos de presó la condemna als rapers de La Insurgencia »


Torra respon a la Junta Electoral que no el pot inhabilitar sense sentència ferma\nEl president de la Generalitat demana que es desestimi la petició del PP d'apartar-lo com a diputat immediatament\nper ACN 23 de desembre de 2019 11:43\nEl president de la Generalitat, Quim Torra, ha sol·licitat a la Junta Electoral Provincial (JEP) de Barcelona que no admeti a tràmit o, subsidiàriament, desestimi la petició del PP d'inhabilitar-lo immediatament després de la condemna del Tribunal Superior de Justícia de Catalunya (TSJC) per desobediència. Torra al·lega que encara no hi ha sentència ferma i que la JEP no és competent per apartar-lo com a diputat ni president, sinó que cal esperar a la sentència del Suprem, l'execució de la sentència per part del TSJC i al propi Parlament.\nPer començar, l'escrit al·lega indefensió, ja que el termini concedit per la JEP és molt breu. El correu electrònic de la JEP es va rebre a Presidència divendres 20 de desembre a les 14.50 hores i donava de termini fins aquest dilluns a les 9 del matí. Segons Torra, la LOREG no preveu cap tràmit com aquest, i per tant s'ha de regir per la llei del procediment administratiu comú, que estableix que els terminis es computen per hores hàbils de dies hàbils. En aquest cas, la JEP va concedir un termini de 66 hores, de les quals 48 eren en dies inhàbils, cosa que no està establerta en cap normativa i que Torra considera arbitrari, més tenint en compte que es juguen drets fonamentals com el de representació política.\nEntrant en l'argumentació del cas, Torra recorda que la JEC i el Tribunal Constitucional han al·legat les situacions d'incompatibilitats de càrrecs electes corresponen a les cambres legislatives corresponents, en concret a la comissió de l'estatut del diputat del Parlament de Catalunya i finalment al ple. A més, la incompatibilitat no forma part del dret electoral, sinó del dret parlamentari, ja que afecta la pròpia organització de la cambra.\nEl president també recorda que la sentència del TSJC encara no ha estat ratificada pel Tribunal Suprem i per tant no és ferma, i considera que la intenció del PP és deixar sense efecte un possible recurs al Suprem "mitjançant una espècie d'execució provisional encoberta per una autoritat manifestament incompetent". És, segons Torra, "un intent de frau de llei" que pretén privar de les seves competències al TSJC i al Parlament. De fet, recorda que és el Parlament qui ja ha fixat els seus criteris d'incompatibilitats, i per tant no regeix la LOREG en aquest aspecte, ja que Catalunya té competència exclusiva en aquest àmbit.\nL'escrit, de 18 pàgines, també assegura que la condició de diputat no és imprescindible per seguir sent president de la Generalitat, sinó només per ser elegit com a tal. "Tampoc es preveu com a causa de cessament del president la pèrdua de la condició de diputat", conclou. El document cita diversa jurisprudència europea i fins i tot la sentència del Tribunal de Justícia de la Unió Europea (TJUE) sobre la immunitat d'Oriol Junqueras.\nLa seva destitució com a diputat i president, diu Torra, suposaria considerar-lo culpable abans que hi hagi sentència ferma i també vulneraria els drets de representació política dels seus votants.


Primavera vs. Summer: idees o tend�ncies?, Joan Fontdegl�ria (lpc3.com)\nPrimavera vs. Summer: idees o tend�ncies?\nJoan Fontdegl�ria 23-02-2008\n“Nosaltres no som la banda sonora d’un cap de setmana de borratxera”. Amb aquesta frase, Juan Cervera, codirector del festival Primavera Sound, es desmarcava de la resta de propostes festivaleres que han aparegut els darrers anys o estan a punt de néixer. Sense dir-ho, Cervera fa referència sobretot al Summercase, que en la seva tercera edició ja ha confirmat noms com Sex Pistols, Interpol, The Raveonettes, Cansei de Ser Sexy, M.I.A. , Maxïmo Park, The Stranglers o The Breeders –bona tria, però, com altres anys, segur que es reserven els gran mediàtics per a l'esprint final–; i és que malgrat compartir l’espai Fórum i, en diferents edicions, fins i tot els mateixos noms –els Maxïmo Park, per exemple, han alternat Summer-Primavera-Summer els darrers tres anys!– es diferencien clarament en la forma i, sobretot, en el fons.\nPel que fa a la forma, el Primavera compta amb més experiència logística (als accessos i les comunicacions preveuen i eviten les aglomeracions, el ventall de serveis és més ampli i els espais i la situació dels escenaris, més espaiada, evita el solapament dels concerts) i el Summer va “patir” l’any passat un allau de públic –previsible, d’altra banda– que els va desbordar en aquest sentit. I pel que fa al fons, el que proposen musicalment, encara els allunya més: l’aposta del Primavera, malgrat comptar amb quatre o cinc caps de cartell reconeguts internacionalment, és més arriscada, menys mediàtica; és més aviat un aparador de bandes poc conegudes que en un parell o tres anys es convertiran en estrelles amb uns honoraris difícils d’assumir. El Summer, en canvi, aposta per la contractació a cop de talonari; proposen menys concerts (dura dos dies i el Primavera, tres, amb concerts en petits espais durant tota la setmana) però amb més repercussió, més ganxo popular.\nLa conseqüència de tot plegat acaba sent la metàfora que feia Cervera a la presentació del Primavera 2008: en general, el públic busca i troba, segurament perquè el context ho afavoreix, dues maneres diferents d’entendre un festival: el que està més pendent del que es cou als escenaris (Primavera) i el que l’entén més com un esdeveniment social-lúdico-festiu (Summer). Malgrat que en xifres de públic el Summer va per davant, la tria de caps de cartell, que acaba desequilibrant la balança entre un i l’altre alhora de xifrar els abonaments venuts, farà créixer el Primavera 2008, i és que la doble ració de Portishead (YouTube) (una a l’escenari gran i l’altra al magnífic Auditori de Fòrum), la nova etapa dels Tindersticks (YouTube), el retrobament amb el gran Rufus Wainwright (YouTube), la preciosa veu de Chan Marshall ( Cat Power (YouTube)) , o la nova aposta pels grans del hip-hop de sempre com Public Enemy (YouTube) o De La Soul (YouTube) –quin luxe!– poden modificar els esdeveniments. Si més no, tornen a situar el llistó molt amunt.\nFins ara, les dues propostes, que podríem anomenar d’"idees” (Primavera) i de “tendències” (Summer), acabaven convencent al mateix tipus de públic, inquiet, feliç i content davant la possibilitat de gaudir en poc temps de certs grups que d’una altra manera no arribarien a casa nostra. Però a mesura que passin els anys, que potser consolidaran aquestes dues maneres d'entendre un festival, el públic acabarà triant, si no ho està fent ja, entre una o l’altra opció. Els preus, inassequibles, si els sumem, per a moltes butxaques, també hi tindran molt a veure. A més, tots dos, com el Sónar o el FIB i la resta de grans festivals, sobreviuen gràcies a l’arribada de públic estranger, atrets, en el cas dels festivals barcelonins, pel boom turístic de la ciutat i els raonables preus amb desplaçament i allotjament inclòs que els ofereixen. Sense ells, segurament ni Primavera ni Summer sobreviurien. Fins ara han mantingut un cert equilibri entre públic local i foraster, però veurem què acaba passant si el globus turístic s’acaba desinflant. Caldrà que no perdin de vista que, la “pedrera” de tots ells hauríem de ser els d’aquí; cal que en tinguin molta cura, en la forma i en el fons, si no volen acabar morint d’èxit.\nPrimavera o Summer? “Caçatalents” o “galàctics”? El Sevilla de Monchi o el Madrid de Florentino Pérez? Jo em quedo amb el model blaugrana de Rijkaard, el dels cracks mediàtics i les fornades del planter, sobretot si juguen com al Celtic Park.


Joan Manuel Tresserras - Més llibres per ser més lliures | NacióDigital\n«El republicanisme independentista ha generat tots aquests llibres perquè és el corrent polític i el moviment social, tot alhora, que més esforç desplega per explicar-se i fer valer les seves proposicions»\nper Joan Manuel Tresserras , 6 d'abril de 2019 a les 20:00 |\nEntre les causes de l'empobriment del debat polític general, i del referit al conflicte entre el republicanisme sobiranista català i l'Estat espanyol, hi ha la deixadesa intel·lectual i la falta de rigor de la majoria de relats dominants. Però, immediatament, hem de considerar els formats i procediments que traslladen a l'espai públic les informacions i les preses de posició. El poc gruix polític i l'escassa envergadura dels debats és també, en bona mesura, conseqüència del predomini de formats expositius breus i de formulació precipitada.\nLa piulada, la declaració amb tall de veu de 30 segons, el titular efectista, la consigna, la frase enginyosa, l'eslògan, són eines legítimes del debat i, sovint, resulten eficaces en el joc de forces desigual de la construcció de l'opinió pública. Joc de forces desigual per la desproporció existent entre els respectius arsenals mediàtics de les parts confrontades. I joc desigual també perquè la part més armada de recursos és la que menys explicacions té intenció de donar; mentre que la que vol i necessita espais d'argumentació és la que topa amb les pitjors limitacions.\nA qui defensa la realitat tal com ja és, o proposa el simple retorn al passat, no li cal esgrimir raons gaire sofisticades ni participar en un contrast de parers gaire florit. En té prou amb la repetició de tòpics i amb la banalització dels principals factors de discriminació i dominació. En canvi, al bloc partidari del canvi, el que té vocació fundadora i transformadora, el que vol explicar que les coses podrien funcionar millor en un marc polític diferent (republicà, sobirà...) sí que li calen plataformes d'expressió que permetin l'exposició sencera d'un projecte de futur i enfilar els arguments que constitueixin una proposta completa.\nObjectivament, la brevetat, el to picat i entortolligat de les tertúlies, les entrevistes amb cronòmetre, la interferència enmig de qualsevol resposta una mica complexa, l'exigència de replicar de manera sintètica i immediata qualsevol comentari frívol, l'exigència de no sortir d'un registre de facilitat, haver de prescindir de qualsevol referència de context, l'imperatiu d'haver de respondre a la mentida o a l'insult, haver d'estar al cas de la darrera bajanada esdevinguda trending topic... Tots aquests factors afavoreixen la superficialitat i contribueixen a deixar les perspectives més complexes fora del terreny de debat. És la moda comunicativa. El sistema comunicatiu mai no ha estat neutre ni tampoc procliu a les experiències transformadores. No cal, doncs, dramatitzar la qüestió més del compte. Però sí, com a mínim, consignar-la; i assenyalar alguns camins alternatius que ens permeten fugir dels sucres i greixos saturats que farceixen els magatzems de l'actualitat.\nS'acosta Sant Jordi. A les llibreries s'han anat omplint les taules i lleixes que mostren obres dedicades al «procés». Se n'han editat moltes, afortunadament. Llibres de sensibilitats i punts de vista diferents. Llibres de periodistes amb accés privilegiat a personatges o a fonts documentals que procuren reconstruir l'itinerari dels dies i episodis més plens d'ombres, de més tensió o de més transcendència política. Llibres d'advocades i advocats que, davant la judicialització del contenciós i, sobretot, arran de l'inici del gran judici, han tingut un creixent protagonisme.\nLlibres d'alguns dels principals dirigents o basats en la correspondència intercanviada, o de visites i converses mantingudes amb ells. La darrera setmana, en català, al capdavant de la llista dels més venuts en la categoria de no ficció s'hi havia situat «Tres dies a la presó» de Gemma Nierga i Jordi Cuixart. Hi havia a continuació, els «Contes des de la presó» d'Oriol Junqueras als seus fills, l'obra de Sergi Sol «Oriol Junqueras, fins que siguem lliures», l'obra «Esperança i llibertat» de Raül Romeva. I, entremig, junt amb altres, el llibre de Jaume Alonso-Cuevillas sobre el judici i el «Jo acuso» de Benet Salellas.\nEl republicanisme independentista ha generat tots aquests llibres perquè és el corrent polític i el moviment social, tot alhora, que més esforç desplega per explicar-se i fer valer les seves proposicions. I ho fa des de les diverses perspectives i tendències que conté. Tots aquests llibres són interessants, però voldria considerar-ne especialment dos, que són complementaris i que esbossen un tàndem intel·lectualment i políticament molt potent: el constituït ja abans, però aprofundit a la presó, per Oriol Junqueras i Raül Romeva.\nEl llibre de Sergi Sol (Oriol Junqueras, fins que siguem lliures és el que proporciona l'accés més directe a la personalitat íntima de Junqueras. I, complementàriament, és el que estableix amb un més profund coneixement del personatge el feix de connexions que vinculen els seus comportaments privats (amb la família o els amics i veïns) amb la seva dimensió política pública com a dirigent. Amb molta diferència, el més ben valorat del país.\nAl seu torn, el llibre de Raül Romeva, Esperança i llibertat, ens presenta una personalitat polièdrica i elegant, políticament culta i reflexiva. Una personalitat capaç de transmetre l'experiència de la presó i, simultàniament, desplegar un ampli ventall de recursos teòrics per aprofundir l'anàlisi de la conjuntura política actual, a la manera gramsciana, i pronunciar-se sobre què cal fer i com convé procedir. Per això David Miró, fa pocs dies, el considerava el principal teòric actual de l'independentisme d'esquerres.\nHi ha molts altres llibres interessants disponibles aquests dies, a banda dels esmentats, començant pels de Quim Forn i Jordi Borràs. Alguns van aparèixer ja fa mesos, d'altres són acabats d'estrenar. Tots ells permeten revisitar la trajectòria d'un moviment d'alliberament i d'emancipació que ja ha tingut un impacte polític indiscutible però que encara ha de completar la seva acció transformadora. Una acció d'un abast i una complexitat que no caben en una càpsula comprimida que circuli per les xarxes i que han trobat en el llibre tradicional el vehicle d'exposició i argumentació més adequat. Aquest Sant Jordi, tothom qui ho vulgui tindrà aquests llibres a l'abast per recarregar les mateixes bateries. I caldrà que les carreguem del tot.


Desobeir o no desobeir?\nBarcelona. Dimecres, 18 de juliol de 2018. 21:05\nAvui la Mesa del Parlament de Catalunya, o sigui el Govern de la institució, tenia tres opcions: 1/ obeir el jutge Llarena, 2/ desobeir-lo i 3/ no fer ni una cosa ni l'altra. I l'opció guanyadora ha estat la número 3. Intento explicar-li què ha passat.\nUn cop acabada la instrucció, Llarena havia d'inhabilitar els diputats empresonats i els que són a l'exili (perquè així ho diu la llei). Però “per no alterar les majories parlamentàries” va inventar-se allò del diputat temporal. Aquest artefacte no està contemplat enlloc i és una suspensió que treu el sou als diputats absents, però els permet seguir votant a través d'un altre diputat del seu grup.\nEl que avui votaven els 7 membres de la Mesa era si acceptaven o no la suspensió temporal decretada pel jutge i amb quines condicions.\nEsquerra i PSC estaven a favor de suspendre tots els diputats i delegar el vot de tothom, fossin els empresonats o fos Carles Puigdemont, en espera de la decisió definitiva de la justícia alemanya. Junts per Catalunya defensava la delegació, però deixant fora Puigdemont perquè considerava que és un cas a part, ja que: 1/ no és a la presó i 2/ ara mateix la justícia Alemanya ja no l’acusa ni de rebel·lió ni de sedició i si fos extradit només per malversació podria recuperar la presidència de la Generalitat. Ciutadans també defensava el no però perquè considera que els diputats suspesos han de deixar l'acta (i veurem si finalment aquest tema el porten al TC o no) i perquè, oficialment, volen “debatre els problemes reals que afecten els ciutadans”.\nPerò quan han votat, el resultat ha estat de 3 sí (2 d'Esquerra -inclòs el president Torrent- i un del PSC), 3 no (Josep Costa de Junts per Cat i 2 Ciutadans) i l'abstenció d’Eusebi Campdepadrós de Junts per Cat. I aquest ha estat el gran tema: per què aquesta abstenció? Campdepadrós ha explicat als passadissos que ho ha fet per mostrar el desacord del seu grup amb la no exclusió del Puigdemont del pac general. I mentre ell parlava amb un grup de periodistes, Sergi Sabrià, portaveu d'Esquerra, deia a un altre grup de periodistes que no s'han de fer distincions entre diputats.\nA partir d'aquí ha passat el que vostè ja sap, amb retrets i desqualificacions entre Junts per Cat i Esquerra, acusacions creuades de si hi havia un acord o no i una crisi que ja veurem com acaba i, sobretot quan. Però, si em permet, m'aturo en un parell de qüestions.\nLa primera és si el vot diferent de Junts per Catalunya és una jugada mestra o una crisi interna. O una miqueta de les dues coses. O una resposta a la sospita que avui algú ha volgut aprofitar per petar-se a Carles Puigdemont. I amb l'afegit del famós whatsapp que hauria rebut Eusebi Campdepadrós en plena reunió de la Mesa i que sabem que ha existit -si ha existit- perquè l'ha explicat als periodistes un dels altres sis diputats presents en la reunió. Aquesta font és la que ha dit que Campdepadrós tenia decidit votar que no i que al final s’ha abstingut. Just després de rebre el missatge.\nEl cas és que aquesta abstenció beneficia els dos grans partits indepes perquè congela la situació fins finals de setembre. I això per Esquerra significa que la Mesa no ha desobeït Llarena, per tant s'estalvia demandes i querelles. I això per Junts per Catalunya significa tenir pel davant més de dos mesos durant els quals, i depenent de la decisió final de la justícia Alemanya, Puigdemont pot estar lliure a Bèlgica o pot estar a Espanya acusat només de malversació i, per tant, amb possibilitats de ser presentat com a candidat a president.\nI el segon tema va sobre el famós pacte que Junts per Cat afirma haver acordat dimarts a la nit amb Esquerra per votar que Puigdemont quedava fora de la suspensió. I que pretén demostrar que va existir dient qui van signar-lo (concretament dos consellers, un de cada partit), dient que tenen els missatges de whatsapp enviats per rubricar-lo i detallant quins eren els tres punts acordats. Un pacte que Esquerra nega rotundament i amb molta vehemència. Un pacte que, tenint en compte els exabruptes que s'han dedicat mútuament, si hi ha proves de la seva existència, acabaran sortint.\nPer tant, sí, crisi parlamentària que no vol dir crisi de govern. O no més crisi que la que ja hi havia ahir. I, sobretot, puntada endavant i fins a finals de setembre a la llauna a la qual anem fotent puntades des del 2010, quan la sentència del TC sobre l'Estatut. I a finals de setembre, allò tan català del “ja ho trobarem” que aquí seria més exacte adaptar amb un “ja ens ho trobarem”...


El president del Consell Comarcal del Baix Ebre cessa del govern tots els consellers d’ERC | EbreExprés\nEl president del Consell Comarcal del Baix Ebre cessa del govern tots els consellers d’ERC\nAquesta decisió l’ha pres després de l’anunci efectuat pels grups comarcals del PDECat i ERC de presentar dilluns vinent una moció de censura. “Una decisió que no compartim perquè va en contra del pacte que teníem amb ERC”, ha explicat en una roda de premsa on ha comunicat aquesta reestructuració.\nD’acord amb la resolució signada, els nous vicepresidents de la institució són José Emilio Bertomeu, Josep Mas, Roser Merlos i Ramon Brull, que juntament amb el president comarcal Enric Roig integren la Comissió de Govern.\nAquest òrgan de govern s’ha reunit avui i ha acordat la proposta d’adjudicació de la redacció del projecte constructiu de l’Estació Depuradora d’Aigües Residuals (EDAR) d’Aldover-Xerta.\nConsell del Baix Ebre.Baix Ebre


Viuré lliure o moriré - Viquitexts\nViuré lliure o moriré\n(traduït per Gaietà Mir)\nTraducció del discurs Give me liberty or give me death pronunciat el 1775\nCap home pensa més profundament que jo del patriotisme, i de les habilitats, de cada senyoria que s’ha dirigit a la Cambra. Però homes diferents veuen el mateix tema sota diferentes llums; i, per això, espero que no es vegi com quelcom irrespectuós a aquestes senyories si, considerant com faig jo opinions molt diferents a les seves, desvetlli els meus sentiments lliurement i sense reserva. No és temps de cerimònia. La situació que es presenta davant la Cambra i el país és d’esgarrifança. Per la meva part, ho considero no menys que una qüestió de llibertat o esclavitud; i en proporció a la magnitud de l’assumpte serà la llibertat del debat. Només així podem esperar arribar a la veritat, i satisfer la gran responsabilitat que tenim envers Déu i el nostre país. Si em callés les meves opinions en aquest moment, sota la por d’ofendre, m'hauria de considerar culpable de traïció al meu país, i un acte de deslleialtat a Sa Majestat del Cel, a la que m’inclino per sobre de tots els reis terrenals.\nSr. President, és natural per a l’home caure en les il·lusions d’esperança. Tendim a tancar els ulls davant una veritat dolorosa, i escoltar la cançó de la sirena fins que ens transformi en bèsties. ¿És aquest el paper dels homes savis, compromesos en una gran i àrdua lluita per la llibertat? ¿Hem de ser part d’aquells que, tenint ulls, no veuen, i tenint orelles, no senten, les coses que tan enormement afecten la seva salvació temporal? Per la meva part, sigui quina sigui l’angoixa d’esperit que costi, estic disposat a saber tota la veritat; a saber el pitjor, i a esforçar-m’hi.\nNomés tinc un llum pel que els meus peus es guien, i aquest és el llum de l’experiència. No conec cap manera de jutjar el futur més enllà d’observar el passat. I jutjant pel passat, vull saber què hi ha hagut en la conducta del ministeri Britànic durant els últims deu anys per a justificar aquestes esperances amb les que les senyories es plauen de consolar-se i consolar la Cambra. ¿És el pèrfid somriure amb el que la nostra petició ha sigut rebuda recentment? No hi confii, senyor, ficarà els peus a la galleda. No permeteu que us traeixin amb un petó. Pregunteu-vos com aquesta amable recepció de la nostra petició es conjuga amb aquestes preparacions bèl·liques que cobreixen les nostres aigües i enfosqueixen la nostra terra. ¿Són les flotes i els exèrcits necessaris per a una obra d’amor i reconciliació? ¿Ens hem mostrat tant contraris a ser reconciliats que la força ha de ser emprada per recuperar el nostre amor? No ens permeti autoenganyar-nos, senyor. Aquests són els instruments de guerra i conquesta; els últims arguments als que els reis apel·len. Pregunto a les senyories, senyor, ¿què significa aquest desplegament marcial, si el seu objectiu no és obligar-nos a sotmetre’ns? ¿Poden les senyories donar-li algun altre possible motiu? ¿Té la Gran Bretanya algun enemic, en aquest quart del món, que demani tota aquesta acumulació de flotes i exèrcits? No, senyor, no n’hi ha. Estan aquí per a nosaltres: no poden ser-hi per a ningú més. Són enviats per a encadenar-nos aquestes cadenes que el ministeri Britànic ha estat tant temps forjant. ¿I què tenim per a oposar-nos-hi? Hem de provar el diàleg? Senyor, hem estat provant això els últims deu anys. ¿Tenim alguna cosa nova que afegir a l’assumpte? Res. Hem observat el tema en totes les llums possibles; però ha sigut tot en va. ¿Hem de recórrer a imploració i humil súplica? ¿Quins termes hem de trobar que no hagin sigut ja esgotats? No ens permeti, li ho suplico, senyor, enganyar-nos. Senyor, hem fet tot el que es podia fer per evitar la tempesta que ara ve. Hem demanat; hem protestat; hem suplicat; ens hem prostrat davant el tro, i implorat la seva interposició per a frenar les mans tiràniques del ministeri i del Parlament. Les nostres peticions han sigut menyspreades; les nostres protestes han produït més violència i insult; les nostres súpliques han sigut ignorades; ¡i hem sigut rebutjats, amb desdeny, dels peus del tro! En va, després d’això, potser ens entreguem a la ingènua esperança de pau i reconciliació. Ja no hi ha lloc per l’esperança. Si desitgem ser lliures- si volem preservar intactes aquests privilegis incalculables pels que hem estat lluitant tant temps- si no volem abandonar barroerament la noble lluita en la que hem estat compromesos tant temps, i la que hem promès a nosaltres mateixos mai abandonar fins que el gloriós objectiu de la nostra disputa sigui obtingut- hem de lluitar! Ho repeteixo, senyor, hem de lluitar! ¡Recórrer a les armes i al Déu del Cel és l’únic que ens queda!\nEns diuen, senyor, que som dèbils; incapaços de fer front a un adversari tant formidable. Però quan serem més forts? Serà la setmana següent, o l’any següent? ¿Serà quan estiguem totalment desarmats, i quan hi hagi un vigilant britànic posicionat a cada casa? Reunirem forces a través de la indecisió i la inacció? ¿Adquirirem els mitjans de resistència efectiva estirant-nos panxa enlaire i abraçant l’enganyós fantasma de l’esperança, fins que els nostres enemics ens hagin lligat de mans i peus? Senyor, no som dèbils si fem bon ús dels mitjans que el Déu de la natura ha posat a les nostres mans. Els milions de persones, armades en la santa causa de la llibertat, i en un país com el que posseïm, són invencibles per a qualsevol força que el nostre enemic pugui enviar contra nosaltres. A més, senyor, no hem de lluitar les nostres batalles sols. Hi ha un Déu just que presideix el destí de les nacions, i que alçarà amics per a lluitar les nostres batalles per nosaltres. La batalla, senyor, no és només per als forts; és per als vigilants, els actius, els valents. A més, senyor, no tenim elecció. Si fóssim tant mediocres com per a desitjar-ho, ara és massa tard per a retirar-nos del concurs. ¡No hi ha cap retirada excepte en la submissió i l’esclavitud! ¡Les nostres cadenes estan forjades! ¡El seu grinyol pot ser escoltat a les planures de Boston! La guerra és inevitable- i deixi-la venir! Repeteixo, senyor, deixi-la venir.\nÉs va, senyor, atenuar l’assumpte. Les senyories poden cridar «Pau, Pau»- però no hi ha pau. La guerra ja ha començat! ¡La següent ventada que bufa del nord portarà a les nostres oïdes el ressó del xoc d'armes! ¡Els nostres germans ja són al camp de batalla! ¿Perquè esperar dempeus sense fer res? Què desitgen les senyories? Què tenen tant preciat? ¿És la vida tant preciosa, o la pau tant dolça, per a ser comprada al preu de les cadenes i l’esclavitud? Impedeix-ho, Déu Totpoderós! No sé quin camí poden prendre els altres; però pel que a mi em pertoca, viuré lliure o moriré!\nPatrick Henry, 23 de Maig de 1775, Virgínia.\nObtingut de «https://ca.wikisource.org/w/index.php?title=Viuré_lliure_o_moriré&oldid=135683»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 26 maig 2020 a les 03:43.


El SEP celebra la convocatòria de 25 edictes per cobrir vacants de professors\nEl Sindicat de l’Ensenyament Públic (SEP) celebra “a mitges” la convocatòria de 25 edictes per cobrir places vacants de professors i tècnics especialitzats. Ho fan a mitges perquè encara en quedaran més de 200 d’eventuals, una xifra que es considera un abús de l’interinatge per part de l’Administració pública. Així ho van fer públic ahir des del sindicat en un comunicat. “Celebrem que es vagin consolidant places, però no al ritme al qual s’està fent ni amb les condicions que s’han de presentar els eventuals”, va dir la secretària general, Anna Mundó, que va afegir que “s’ha fet un abús\nCom és possible que el Govern no faci totes les inversions necessàries per un del pilars més importants de la nostra societat, en tant que materials i humans. Hi ha professors que porten més de 10 ANYS d'interinitat.\nSi volem una societat moderna i de qualitat invertiu en la educació... tindrem persones ben formades i que serà la continuïtat i futur del nostre país.\nRecolzem al SEP per què continuï per aquest camí, ÉS EL FUTUR DELS NOSTRES FILLS.\n#1 Maria M.\nÉs una vergonya la quantitat de professors eventuals que tenen els meus fills. Això perjudica de manera clara la qualitat de l'ensenyament andorrà. No pot ser que cada any tinguin diferents professors... Ara els posen aquí, ara allí... No hi ha continuitat ni estabilitat dels claustres i així és molt dificil fer un seguiment com deu mana i donar el suport necessari. Cada professor nou ha de començar de 0 i conèixer a cada alumne una altra vegada


Sónar+D aterra a Madrid - Sónar +D\nHomeEventsSónar+D aterra a Madrid Search:\nSónar+D aterra a Madrid\nEl divendres 13 de maig, entre les 17.00 i les 23.00, Sónar+D presentarà a la Nau Boetticher una selecció de projectes procedents d’empreses, laboratoris de creació i centres d’investigació científica d’Aragó, Catalunya i Madrid.\nLa presència de Sónar+D a Madrid s’emmarca dins del programa d’Imperdible_01, una jornada sobre tecnologia, creativitat, experimentació, art i música organitzada per la Fundació Cotec.\nMitjançant 12 estands i diverses demostracions, es podran conèixer treballs de tecnologia musical, realitat virtual, impressió 3D, ciència ciutadana, live coding, experimentació col·lectiva i codi obert.\nParal·lelament tindran lloc tres passis de l’espectacular show tecnològic sobre el so de la llum del duo d’artistes italians Quiet Ensemble, on els instruments d’una orquestra son reemplaçats per llums de diferents mides i formes. Tancarà la sessió el barceloní DJ2D2, un dels djs més respectats de l’escena nacional.\nLa programació musical inclourà dj sets a càrrec de destacats selectors musicals de Radio3- els periodistes Virginia Díaz, Leyre Guerrero, José Manuel Sebastián i Kurry Cache- a l’espai La Terraza de Radio3.\nLes activitats de Sónar+D a Madrid que tindran lloc a la Nau Boetticher, en el districte madrileny de Villaverde i dins del marc d’Imperdible_01, començaran a les 17.00 h. i finalitzaran a les 23.00 h.\nL’aforament és limitat. Totes les activitats són gratuïtes però cal inscriure’s prèviament aquí.\nEl grup d’artistes italians Quiet Ensemble presenten un concert on els instruments d’una orquestra són reemplaçats per diferents tipus de llums. En lloc de violins trobem neons; unes llums estroboscópiques substitueixen a la percussió; i enlloc de clarinets hi ha focus teatrals il·luminant al públic. A través de cables de coure i un procés molt particular, és possible extreure el so del corrent elèctric i així donar veu al so de tots aquests elements lumínics que seran processats a temps real.\nCentre de supercomputació especialitzat en la computació d’altes prestacions. Disposen de Marenostrum, el supercomputador més avançat d’Espanya i un dels més poderosos d’Europa. El grup de visualització científica del BSC-CNS presenta dues visualitzacions de dades:\nA.Track.tion: representació visual i interactiva sobre la popularitat dels diferents gèneres musicals al llarg del segle XX. A través d’ella, els usuaris podran explorar cançons, artistes, gèneres i subgèneres musicals que es van generar al llarg del temps, i conèixer la seva evolució i com es van influenciar entre si.\nWe Know What You Did Last Sónar: la visualització gràfica del moviment i activitat dels visitants de Sónar 2015 amb dades obtingudes per sensors que captaven la wifi dels smartphones del públic del festival. Aquesta infografia mostra comunitats musicals, capacitat de retenció del públic per part d’un artista i la trajectòria del públic d’un escenari a un altre.\nCME és un experiment col·lectiu que promou la creació de cançons entre els seus participants per obtenir dades sobre la xarxa i la creativitat. El públic podrà crear patrons musicals a partir d’un conjunt d’àudios emmagatzemats en un seqüenciador, que permet veure el que els altres estan creant, mirar les seves variacions i incorporar les millors parts a la seva peça, simplement agafant-les i arrossegant-les. No es necessiten coneixements musicals. Els investigadors esperen que passat un temps, les millors pistes es propagaran per la xarxa fent evolucionar el sistema. Finalment, R de Rumba i Miguel Ángel Mercadal interpretaran els resultats obtinguts mesclant en directe els patrons predominants.\nHiLo és la primera col·laboració entre Conductr i CaboSanRoque, amb la qual exploren la relació entre músics i tecnologia. El duet barceloní manipula objectes per revelar la seva personalitat sonora i convertir-los en instruments. Així, una màquina d’escriure, una pinta o una llauna d’insecticida es transformen en una nova i singular tecnologia musical. Conductr, per la seva banda, converteix l’iPad –un dispositiu que no va ser concebut per fer música– en un instrument: analitza els seus recursos, observa les seves possibilitats i les contextualitza per a la creació musical, desenvolupant una app que proposa una forma diferent d’interactuar amb l’àudio. Conductr només té sentit en un iPad, de la mateixa manera que només amb aquesta llauna concreta o amb aquesta pinta té sentit l’instrument de CaboSanRoque. HiLo permetrà al públic interactuar amb Tres Tristes Truenos, un dels instruments patafísics de CaboSanRoque, a través d’un iPad equipat amb Conductr.\nCentre especialitzat en creació, producció i distribució de música en 3D i format binaural. Aquestes tecnologies anticipen el futur de la música en un mercat en el qual l’interès per continguts i les sensacions immersives no para de créixer. A Eurecat desenvolupen eines a partir de tecnologies d’espaialització sonora com VBAP o Ambisonics, i plugins propis per a reproducció de so binaural amb auriculars. Presta servei a més de 1.000 empreses, compta amb instal·lacions a Catalunya i una seu a Brasil. Amb més de 160 projectes de R+D+i i 73 patents, accelera la innovació i proporciona a les empreses coneixement especialitzat. La seva tecnologia es podrà experimentar mitjançant una petita instal·lació 3D on els assistents “jugaran” amb els sons movent-los per l’espai mitjançant diferents controladors. També es mostraran produccions binaurals.\nFuture Lighthouse Estudi de creació d’experiències de realitat virtual amb seus a Madrid i Los Angeles. La seva especialitat és explicar històries a partir de tecnologia immersiva i treballen per a marques, agències i empreses, tot i que també desenvolupen els seus propis projectes. Són a més els creadors dels primers capítols en VR per a una sèrie de televisió, El Ministerio del Tiempo. Future Lighthouse presentarà:\nTomorrow: experiència immersiva que explica l’evolució del llenguatge inspirada en els indis Hopi que no tenien cap paraula per dir “demà” i per tant un concepte del futur totalment diferent\nEl Ministerio del Tiempo: experiència VR que permet introduir-se en els escenaris de la sèrie de televisió i interactuar amb els seus personatges.\nDes de Saragossa, aquesta associació cultural realitza projectes creatius que giren al voltant de les tecnologies d’impressió. Una altra de les seves línies de recerca és la visió artificial. Aquests són alguns dels seus projectes:\nImpressora d’Ous: permet imprimir sobre superfícies ovalades.\nEye of Horus: plataforma open source que permet controlar qualsevol dispositiu simplement amb mirar-lo. Amb aquest projecte van guanyar el concurs internacional del Centre Espacial Kennedy, Space Apps el passat 2015.\nSSV: ajuda a assistir a persones amb discapacitat visual a través d’una càmera 3D i vibracions.\nTouchable: eina interactiva capaç de fer tàctil qualsevol superfície sense necessitat d’una pantalla, a través d’un dispositiu multimèdia que eradica els comandaments a distància i amb una multitud d’aplicacions des del domèstic fins a la medicina.\nNevera Mental: màquina que, gràcies a un casc que mesura les ones cerebrals, ofereix una llauna de refresc sol quan l’usuari es concentra a aconseguir-la.\nAssociació sense ànim de lucre que es dedica a la difusió de la cultura maker i l’experimentació amb els processos de creació i fabricació digital. Des de les seves instal·lacions imparteixen tallers, generen documentació i realitzen activitats que apropen la innovació, les tecnologies emergents i el prototipat industrial al gran públic. Són a més els creadors del “Manual de Supervivència Maker”, el primer llibre imprès en llengua espanyola amb informació bàsica sobre Arduino, impressió 3D i robòtica, entre altres temes. A MarketLab presentaran diferents exemples per a la impressió 3D, com a ceràmica i plàstic i, com a primícia, la impressora 3D de menjar, del projecte Foodlab. A més el públic podrà experimentar amb grafittis interactius i escàners en tres dimensions, i interactuar amb un instrument fet a mà anomenat MUSIDONE que promet facilitar la creació musical a qualsevol persona.\nEspai públic de participació ciutadana que porta més de 10 anys centrat en l’aprenentatge i l’experimentació, dinamitzant comunitats digitals a Madrid i al món i apropant la cultura maker i l’open source a tota la ciutadania. Alguns dels projectes que presentaran a MarketLab són:\nAutofabricantes: pròtesi de mà elèctrica per a nens, de codi obert i desenvolupada\nMY/CODE/IS/ALIVE: un projecte de Jesús Lara sorgit del grup de live coding en el qual s’interpreta música en viu a partir de l’escriptura de codi.\nHertz Lovers: fabricació digital aplicada al disseny i confecció de panells acústics per condicionar estudis d’enregistrament.\nIsolation Furniture: un projecte artístic de Carlos Mate que usa el disseny de mobles com a eina crítica i de reflexió.\nOval és un instrument musical que forma part de l’última fornada d’instruments MIDI expressius, que busquen un tipus\nd’interpretació orgànica i intuïtiva, i per a això utilitzen la generació més nova de sensors responsius. Oval funciona connectat a una app per smartphone, tablet i ordinador. Inspirat en la família d’instruments acústics HandPans, permet total llibertat per crear sons i és una eina enfocada a l’aprenentatge i a la interpretació musical. La producció d’Oval s’ha finançat mitjançant una campanya de crowdfunding en la plataforma Kickstarter.\nDes de 2011, Ultra-lab es dedica a la difusió de les tecnologies creatives, la fabricació digital i el software obert amb finalitats creatives i educatius, apropant-los al gran públic. Els seus eixos d’activitat són la venda de software obert, l’organització de tallers i el disseny de projectes, documentació i continguts (articles, plànols, documentals, etc). Ensenyaran tecnologies dissenyades per a aplicacions com littleBits, Touch Board, tinta conductiva, e-textile i impressió 3D, a través de dues instal·lacions sonores interactives.\nEmpresa que desenvolupa tecnologies per a la creació de plataformes de recollida, anàlisi i enriquiment de dades, i que en els seus projectes de recerca utilitzen metodologies basades en la col·laboració (ciència ciutadana). Han participat en labors humanitàries, evitant la propagació de la malària a l’Àfrica i gestionant l’ajuda a Filipines després del tifó Pablo. També han col·laborat en la recerca contra el càncer, han recuperat una enorme col·lecció de troballes arqueològiques de l’Edat de Bronze, han estudiat la contaminació lumínica des de l’espai i han determinat com afecta la gravetat a l’antimatèria. Tots els seus projectes estan realitzats amb PyBossa, una tecnologia desenvolupada per ells mateixos, i totes les\ndades obtingudes són obertes i estan disponibles per a qualsevol persona. A MarketLab presentaran:\nSeñor Alérgeno (en col·laboració amb Soysuper): detecta si els productes tenen o no gluten.\nCities at Night (en col·laboració amb la Universitat Complutense): estudia la contaminació lumínica a través de fotos preses des de l’Estació Espacial Internacional.\nMicropasts (Museu Britànic i University College London): plataforma que va ajudar a recuperar una vasta col·lecció d’objectes de l’Edat de Bronze, dels quals a més es van crear models 3D.\nPyBossa & Raspberry Pi: captura de dades in situ d’aus i altres animals mitjançant sensors de moviment i càmeres fotogràfiques i infrarojos situats en una zona boscosa. L’anàlisi es realitza en temps real.\nPlataforma per a la síntesi de so que funciona amb software i hardware lliures. La seva petita grandària i facilitat d’ús la converteixen en una eina perfecta per utilitzar tant al directe com a l’estudi, per a la producció d’àudio i disseny de so. Configurable, hackejable i fàcil d’actualitzar, Zynthian està en fase de desenvolupament i obert per tots aquells que desitgin construir la seva pròpia Zynthian Box, i contribuir així en el desenvolupament del software.


psicologia | gutta cavat lapidem\nEnveja: què diu de nosaltres i per què és bo evitar-la?\n14 May, 2022 passerell\tLeave a comment\nÉs un sentiment fet de complexos i els experts diuen que la millor manera d’afrontar-la és convertint-la en admiració\nEls psicòlegs i els filòsofs estan farts de repetir que les emocions són el motor de tot el que fem i desfem i que, per tant, no ens queda més remei que comprendre-les i domar-les. Si s’aconsegueix, fins i tot les classificades com a negatives, poden ser profitoses. Ara bé, l’enveja n’és una excepció? “És un sentiment molt fosc i que ningú vol reconèixer, perquè no hi ha cap marge per veure-hi res de positiu. No t’acceptes a tu mateix, vols el mal dels altres, és insaciable i et corseca”, respon la llibretera i crítica literària Marina Porras, autora de L’enveja, que és un dels assaigs de la sèrie de l’editorial Fragmenta dedicada als set pecats capitals.\nEn canvi, el cap del departament de filosofia de la Universitat de Girona i autor de Sobre las emociones (Ediciones Cátedra), David Pineda, contraposa que, malgrat ser un sentiment amb “mala premsa, pot motivar a treballar per aconseguir el mateix assoliment que ha obtingut la persona envejada”. “És el que alguns teòrics han batejat com a enveja benigna“, apunta el filòsof. “Totes les emocions hi són per alguna cosa, es tracta de saber-les gestionar i reconduir-les cap al bon camí”, afegeix Xavier Oriol, investigador distingit del departament de psicologia de la Universitat de Girona. Porras, però, situa aquesta mena d’enveja i tot allò de bo que pugui comportar –com ajudar-nos a identificar el que volem arribar a ser– en el terreny de l’admiració.\nPorras també escriu que dels set pecats és el més “temible” perquè és el menys obvi i el més secret –”no hi ha gairebé cap senyal que et delati quan l’enveja t’ha temptat”– i, a la vegada, el més “terrible”, perquè “sempre ve d’un sentiment molt fondo, molt difícil d’explicar als altres però encara més difícil d’explicar-se a un mateix”. Per aquest motiu, apunta l’assagista, és el que més costa de reconèixer i, sovint, el més dur i complicat d’analitzar. “Et posa constantment davant del mirall. El problema és que no t’acabes de veure a tu mateix; busques desviacions i et fixes en els altres”.\nEn aquest sentit, Porras assenyala que l’enveja ens allunya d’allò que realment volem ser i que els que tenen clar què volen i tenen propòsits hi estan immunitzats. I cita Josep Pla, un autèntic grafòman a qui “si li haguessin posat alguna cosa enmig d’ell i l’escriptura li hauria suposat una nosa”. “Jo no he envejat mai res a ningú, i si ara vostè em regalés una fortuna l’hi tornaria, igual que si em regalés un Rolls-Royce. Perquè jo, amb el cotxe, aniria directament cap aquesta paret, o contra un arbre. En fi, que em distrauria”, va respondre l’escriptor empordanès en una entrevista.\nFeta de complexos\nL’enveja és un sentiment que neix del que no ens agrada de nosaltres mateixos i de la nostra vida, i dels nostres complexos. “És una comparació i l’envejós vol alguna cosa que té l’envejat, i se sent una mica amb inferioritat”, explica Pineda. I és un peix que es mossega la cua. “No hi ha un perfil de persona envejosa perquè és un sentiment que tots sentim, però sí que pot ser més recurrent en persones que tenen poca confiança en ells mateixos, i, a la vegada, l’enveja els va minant encara més l’autoestima”, afegeix Oriol. Porras també ho lliga amb la supèrbia: “L’enveja és el que ens surt quan algú interromp el nostre desig d’expansió, la nostra voluntat de destacar i imposar-nos”.\nSovint també és un sentiment que apareix amb persones pròximes a nosaltres. “És una qüestió de distància: com més a prop som d’allò que envegem, més forta es torna la pulsió envejosa. Per això, la família, tan pròxima i determinant, és un lloc on l’enveja pot créixer amb força i crueltat”.\nD’altra banda, també hi ha persones que viuen de ser envejades. “El fet de no tenir els teus objectius de vida i que tots estiguin basats únicament en agradar els altres, amb la fama i la bona imatge, t’afecta negativament. I les xarxes socials faciliten aquesta actitud i la comparació social. Tot el dia s’hi veuen cossos i vides perfectes, i això fa mal a la salut mental de molta gent”, afirma Oriol. Quant a això, Porras posa d’exemple el personatge de Mad men Betty Draper, que és “meravellosa”. “Només és algú perquè les altres dones es comparen amb ella. El seu drama comença quan veu que no és res per ella mateixa, quan descobreix que no és ningú si no hi ha uns ulls que la mirin”.\nDeixar de ser envejós\nAixí com sempre trobarem algú pitjor que nosaltres en qualsevol àmbit de la vida, també sempre trobarem algú millor. Per tant, coincideixen els experts, la solució per deixar de ser uns envejosos o d’evitar que l’enveja s’enquisti es troba en un mateix, no en els altres ni en comparacions autodestructives amb tercers. “S’ha de tenir en compte que cada persona, senzillament, és diferent i té capacitats i recursos diversos. No té sentit mirar de reüll de manera permanent a la gent del nostre voltant; hem de ser capaços d’acceptar-nos a nosaltres mateixos”, diu Oriol. A més, encara que l’envejat caigui en la decadència més absoluta, el sentiment normalment persisteix. “És un pou sense fons, no l’acabes mai. Sempre trobes alguna cosa o algú per envejar”, subratlla Porras.\nLa solució per relativitzar el fet de no tenir el que desitgem també pot passar per la cultura. “És una via. Les arts tenen molts valors, sobretot estètics, però un d’instrumental és el d’educar les emocions. Té el poder d’ampliar-nos la mirada, ja sigui a través de la ficció o, per exemple, d’una biografia o un reportatge”, assegura Pineda, que opina el mateix que Porras. “Amplien el nostre camp de visió i ens poden servir per veure un munt de possibilitats i alternatives, i això ens pot ajudar a treure ferro a les coses i a ser menys envejosos”, afirma la crítica literària.\nCatalunya, país de bonsais\nPorras també parla de l’enveja dels catalans respecte a tot allò i aquell que sobresurt una mica per sobre de la mediocritat. “L’enveja a Catalunya és un gran monstre anivellador. Com que tothom necessita trobar un espai on sentir-se segur i aprovat pels altres, acabem comportant-nos d’acord amb les seves expectatives […]. Els envejosos volen rebaixar els altres, però els envejats també acaben volent rebaixar-se, encara que això suposi plegar-se”. Així, tal com recomana Porras, per mirar de no ser un país fet de “bonsais” i, en definitiva, acabar en tots els àmbits amb l’enveja, cal reconvertir-la amb admiració.\nEducació, família, psicologia\n“Mai he dit que la família tradicional hagi de ser destruïda”\n29 Apr, 2022 passerell\tLeave a comment\nA vegades ens tornem tan realistes, estratègics i durs que ens oblidem que hi ha ideals. Crec que hem de desitjar els ideals, aferrar-nos-hi.\ncoaching, filosofia, psicologia, Reflexions\n12 Apr, 2022 passerell\tLeave a comment\n«No es tracta del sofriment i la mort dels grans herois i màrtirs, sinó més aviat de les “petites” víctimes i de la “petita” mort d’una gran massa de gent.» El psiquiatre Viktor E. Frankl (nascut a Viena el 26 de març del 1905 i mort al mateix lloc el 2 de setembre del 1997), del 1942 al 1945 va patir la duresa inhumana dels camps de concentració. El recordem escoltant-ne una entrevista i llegint un recull de 14 fragments del seu llibre L’home a la recerca de sentit que, amb una lucidesa extraordinària, no només analitza aquella brutalitat, sinó que reflexiona per quin motiu, malgrat el pitjor dels inferns, val la pena viure.\n1. Mentre estem esperant a les dutxes, experimentem de debò la nuesa: ara ja no tenim veritablement res tret d’aquest nostre cos nu (després d’haver-ne arrencat els pèls), ja no posseïm res més tret de la nostra nua existència. ¿Què n’ha quedat, dels vincles externs amb la nostra vida anterior? A mi, per exemple, les ulleres i el cinturó, que naturalment més endavant hauré de bescanviar per un bocí de pa.\n2. ¿Què és el que més somia l’intern d’un camp de concentració? Somia pa, pastissos, cigarretes i una bona banyera d’aigua calenta. La no-satisfacció de les corresponents necessitats més primitives fa que el pres les satisfaci en les il·lusions primitives.\n3. És possible que, a pesar de la seva disposició d’esperit relativament feble, les persones sensibles i acostumades de sempre a una vida intel·lectualment intensa per aquesta mateixa raó visquin dolorosament la continuació externa de la vida al camp, i que, en canvi, la visquin menys destructivament amb relació al seu ésser intel·lectual. Són persones a les quals resta oberta la possibilitat d’aïllar-se d’aquell ambient horrorós i retornar a un món intel·lectualment lliure i interiorment ric. Només d’aquesta manera es pot entendre que de vegades les constitucions més delicades puguin, paradoxalment, sobreviure a la vida al camp de concentració millor que no pas les naturaleses més robustes.\n4. L’amor és en certa forma la darrera meta i la més elevada a la qual l’ésser humà és capaç de llançar-se. […] L’home, quan ja no li queda res en aquest món, pot ser feliç —encara que només sigui uns instants— lliurant-se en el més íntim del seu ésser a la imatge de la persona estimada. En la situació més desolada que ens puguem imaginar, en una situació en què l’ésser humà no es pot realitzar fent res de productiu, en una situació en què l’única cosa de profit que fa és un autèntic sofriment, un sofriment íntegre, en una situació com aquesta l’ésser humà és capaç de sentir-se sadollat mirant amorosament, contemplant, la imatge mental de l’ésser estimat que du amb ell.\n5. La major part dels presos estan, comprensiblement, turmentats per una mena de complex d’inferioritat. Tots nosaltres hem pensat que érem algú. Ara i aquí, però, són literalment tractats com si no fossin ningú.\n8. La manera com una persona assumeix el seu ineluctable destí i, amb ell, el sofriment imposat, deixa oberta la porta a un reguitzell de possibilitats a l’hora de modelar una vida plena de sentit, fins i tot en les circumstàncies més difícils i fins als darrers minuts de la seva vida. […] L’ésser humà interiorment pot ser més fort que el seu destí extern, i no tan sols al camp de concentració.\n9. El qui al camp de concentració ja no és capaç de creure en el futur, en el seu futur, està perdut. En perdre el futur, perd el suport espiritual, s’abandona interiorment i es lliura a la ruïna tant físicament com mentalment.\n10. Hem d’aprendre i hem d’ensenyar a les persones desesperades que el sentit de la vida de fet en cap cas no depèn d’allò que encara esperem de la vida, sinó més aviat, i de manera exclusiva, d’allò que la vida espera de nosaltres! […] Al capdavall, viure no vol dir altra cosa que assumir la responsabilitat de respondre el que cal a les preguntes sobre la vida, la responsabilitat d’acomplir les obligacions que la vida adjudica a cadascun de nosaltres, la responsabilitat de satisfer les exigències del moment.\n11. Quan algú s’havia intentat suïcidar, s’aplicava l’ordre estricta de no salvar-lo. En aquest sentit existia, per exemple, la prohibició oficial de «tallar» la corda dels companys que havien intentat penjar-se. Raó de més perquè veiéssim, naturalment, la necessitat d’adoptar mesures preventives. […] Es tractava de dos homes que en les seves converses havien manifestat la intenció de suïcidar-se. Tots dos adduïen d’aquella manera tan característica que «ja no esperaven res de la vida».\n12. Però en tots dos casos va ser útil demostrar-los que la vida esperava alguna cosa d’ells, hi havia alguna cosa en aquesta vida, en el futur, que els esperava. En efecte, va resultar que a un d’aquells homes l’esperava una persona: el seu fill, al qual l’unia un amor idolàtric, «esperava» el seu pare a l’estranger. A l’altre, no l’«esperava» cap persona sinó una cosa: la seva obra! Aquell home era un científic que havia publicat una col·lecció no acabada de llibres sobre un determinat tema que esperava ser completada. Era un home insubstituïble i imprescindible en el cas d’aquella obra.\n13. ¿Com és possible que unes persones de carn i ossos puguin fer a altres persones el que aquestes asseguren que els van fer? […] Primer, que entre els vigilants del camp n’hi havia que eren uns sàdics acarnissats, entès això en un sentit estrictament clínic. En segon lloc, aquests sàdics se seleccionaven per fer-ne, sempre que podien, un escamot de vigilants estrictes. […] En tercer lloc, cal remarcar que una part considerable dels vigilants senzillament s’havia tornat completament insensible a còpia d’anys d’haver estat testimoni de totes les pràctiques sàdiques, cada vegada més elevades, que es feien al camp.\n14. Nosaltres vam conèixer l’home com potser abans no ho havia fet cap altra generació. Però ¿què és l’home? És l’ésser que sempre està decidint què és. És l’ésser que ha inventat la cambra de gas; però també és l’ésser que s’ha dirigit amb fermesa a la cambra de gas amb una pregària als llavis.\nAvortament, família, psicologia, Reflexions\n30 Dec, 2021 passerell\tLeave a comment\nL’any ens deixa amb la trista notícia de la mort de Verónica Forqué, qui, pel que sembla, cansada de viure, va sospirar un “no puc més”. Amb la seva mort la societat sentim la incòmoda necessitat de parlar d’un dels nostres temes tabús, la mort, un tema que juntament amb el sexe turmenta sempre el comú dels mortals. I en especial, la mort voluntària o, el que és el mateix, la constatació que la mort, si és exercida amb responsabilitat moral, lliurement i amb dignitat, ha de formar part de la vida. I és que, segons les dades oficials, les gairebé quatre mil morts per suïcidi a Espanya el 2020 van suposar el triple de les morts per accident a la carretera, vuit vegades més que les morts per violència de gènere, de les quals tant se’ns parla a les notícies, per cert. Que en l’exercici responsable de la seva llibertat algú decideixi posar fi a la seva vida ens violenta, perquè implícitament ens interpel·la a cadascun de nosaltres sobre les grans preguntes que des de l’inici dels temps han marcat la nostra existència: Per què naixem? Quin sentit té la nostra vida? I si en té, per què hem de morir?\nEncara que soc cristià, soc dels que creuen que finalment la vida només ens pertany a cadascun de nosaltres i que, per tant, per bé que els factors que en un moment donat poden portar al suïcidi o simplement a reclamar l’eutanàsia sempre seran multicausals i complexos, només podem respectar-los. Ja ho va escriure Céline: “Tout ce qui est intéressant se passe dans l’ombre; on ne sait rien de la véritable histoire des hommes”. I és que així som els homes i les dones: imprevisibles, ni bons ni dolents, simplement capaços alhora del millor i del pitjor, de passar en un tres i no res del somriure a les llàgrimes.\nAl llarg de la meva vida he conegut persones valentes i covardes, nobles i mesquines, intel·ligents i poc saberudes. Algunes, efectivament, en un moment donat van decidir suïcidar-se. D’altres simplement han transitat pel món entre drogues i altres substàncies indicades per a l’oblit o per al simple alleujament de la seva angoixa vital.\nPensant, per exemple, en el consum de drogues, constato que en general els meus amics més sensibles i exigents moralment acostumen a ser els més proclius a buscar refugi en aquest tipus de substàncies. La seva idea del món i en especial de la condició humana és massa exigent per suportar les mesquineses pròpies de la quotidianitat. Més enllà de per la seva funció recreativa, necessiten les drogues per evadir-se d’un món que diàriament els decep.\nPer tot això, la mort de Verónica Forqué ens hauria de fer reflexionar. “Deixeu ja de recordar-me que soc la que va guanyar quatre premis Goya!”, va implorar en una de les últimes entrevistes, exhausta d’haver de respondre i estar sempre a l’altura, una vegada i una altra, d’una identitat passada, que segurament ja no era la seva. Perquè som el que farem, no tan sols ni principalment el que hem fet.\nPoc honorable haurà estat també el paper de MasterChef i de tants i tants programes, que diàriament ens entretenen burxant sàdicament en les malalties i les debilitats de l’ànima aliena, només per diners. Una disculpa honesta o, millor encara, un reconeixement de la seva immoralitat, serien reconfortants. En aquesta línia, que també prenguin nota tants i tants polítics i haters de xarxes socials diverses que, despietats, arremeten contra els seus adversaris o simplement contra personatges públics que detesten perquè no pensen com ells, o potser, gairebé sense conèixer-los, perquè envegen les seves vides aparentment felices.\nHo va escriure Carl Jung amb raó: tota addicció és dolenta, ja sigui la droga, l’alcohol, la morfina o l’idealisme. Per intentar portar una vida bona, que compensi ser viscuda, potser hauríem de procurar desfer-nos dels prejudicis apresos amb les pel·lícules romàntiques de Hollywood o amb els dibuixos animats moralitzants de Walt Disney, plens de prínceps i princeses esvelts, sempre sense càries i amb vides de final feliç. Constatar que el món sempre serà imperfecte, que ens hauríem de conformar amb deixar-lo millor de com el vam trobar i que, per aconseguir-ho, finalment només ens tenim els uns als altres poden ser algun dels bàlsams que ens socorrin. Responsabilitat moral, respecte i, sobretot, compassió, que no és sinó empatia, són les meves receptes per a l’any que comença. Perquè, malgrat tot, només vivint podem gaudir d’un bon filet i un bon vi, en companyia d’un home o una dona guapos. Bon any!\npsicologia, Societat, Tecnologia\n26 Dec, 2021 passerell\tLeave a comment\n“El dilema de las redes sociales” se estrenó en Netflix y fue número uno en la plataforma en septiembre 2020\n“Hay dos industrias que llaman a sus clientes usuarios: la de las drogas ilegales y la del software”.\nThe Social Dilemma (“El dilema de la redes sociales”) habla sobre cómo nos “atrapan” estas plataformas.\n1. “Si no pagas por el producto, el producto eres tú”\nSegún los entrevistados de “El dilema de las redes sociales”, el estadounidense y sus colegas jefes ejecutivos ganan dinero con el tiempo.\nTristan Harris dice que las redes entrenan a “toda una generación de individuos que, cuando se sienten incómodos, solos o asustados, recurren a ‘chupetes digitales’ para calmarse”.\nEn “El dilema de la redes sociales”, describe las herramientas que se crean para mantener a los usuarios “distraídos” mientras los anunciantes ganan dinero.\nLa dinámica de “me gusta” y comentarios con elogios o críticas se estimularía para manipular y hacer dependientes a los usuarios, según los entrevistados.\nEn palabras de Harris, las redes capacitarían a “toda una generación de individuos que, cuando se sienten incómodos, solos o asustados, recurren a ‘chupetes digitales’ para calmarse”.\nEstos “chupetes” son las validaciones recibidas por elogios, y aportan un sentimiento de felicidad o logro a los usuarios, según él.\n“Eso va atrofiando nuestra capacidad de afrontar las cosas”, advierte el especialista.\nAdemás de Harris, “El dilema de las redes sociales” presenta testimonios de Aza Raskin, inventor del sistema de desplazamiento infinito utilizado por la mayoría de los sitios web, o Guillaume Chaslot, uno de los desarrolladores del algoritmo que recomienda videos en YouTube.\nDirigida por el estadounidense Jeff Orlowski, ganador de un Emmy y nominado a un Oscar en 2013, la producción también entrevista a Bailey Richardson, un desarrollador que trabajó en los primeros días de Instagram, Tim Kendall, ex director de monetización de Facebook, Alex Roetter, ex vicepresidente de Ingeniería de Twitter y Justin Rosenstein, co-creador del botón “Me gusta” en Facebook.\nMediante sistemas de “recompensa inmediata”, como los “me gusta” o los comentarios positivos, las redes sociales habrían creado métodos de navegación capaces de estimular la circulación de la dopamina a niveles sin precedentes.\nSegún el documental, las noticias falsas tienen un alcance ampliado en las redes gracias a la “paranoia” de mantener a los usuarios expuestos a los anuncios.\n“Creamos un sistema que privilegia la información falsa (…) porque la información falsa rinde más dinero a las empresas que la verdad”, dice uno de los entrevistados.\n“La verdad es aburrida”.\nc) Sigue a personas o páginas con las que no estás de acuerdo. Así “explotas la burbuja” y te animas a profundizar en el conocimiento, a cuestionarte sobre certezas absolutas y a aprender de las diferencias, incluso si te disgustan.\ne) Valora tus clics y tu tiempo. La forma en que te relacionas con una publicación vale “oro”. Así es como las redes ganan dinero, así que ten esto en cuenta antes de hacer clic en un anuncio o publicación.\nTrencar amb el silenci: Marc Darriba, supervivent de dos suïcidis\n19 Dec, 2021 passerell\tLeave a comment\n“Els fàrmacs em van aturar el cos, però no el cervell, que em recordava que no complia amb cap dels objectius que tenia en ment”\n“La primera temptativa de suïcidi em salvo perquè tinc un moment de lucidesa”, recorda en Marc Darriba (Barcelona, 1990), que ens comparteix davant un cafè americà i amb molta claredat, alguns dels episodis que ha viscut des de ben jove, quan amb 13 anys comença a patir atacs d’ansietat. Al matí li han fet una entrevista a TV3, al Planta Baixa, i a la tarda ens trobem a un bar de la Barceloneta, el barri que l’ha vist créixer. Defensa que parlar obertament d’històries com la seva és necessari, “no crec que sigui un acte de valentia, sinó un acte de responsabilitat”, però remarca que s’ha de fer de forma responsable, aquí, “no tot s’hi val”.\nSegons l’Organització Mundial de la Salut, al món cada any moren per suïcidi 700.000 persones, el que equival a una persona cada 40 segons, sent aquesta la principal causa de mort no natural arreu del planeta. Però, agafem la lupa, perquè en el conjunt de l’estat espanyol són gairebé 11 el nombre de persones que es treuen la vida a diari, conformant un total de 3.941 persones que l’any 2020 es van suïcidar. Unes dades alarmants també a Catalunya, on el mateix any van morir 556 persones; 414 homes i 142 dones segons dades de l’Idescat. Unes xifres que posen en relleu la necessitat de conèixer i visibilitzar testimonis que, com en Marc, amb ajuda, han aconseguit enfortir-se’n i seguir endavant.\n“Tothom sabia que era gai menys jo”. Un fet que el va condicionar de tal forma que havia de demostrar i esforçar-se perquè la resta de facetes visibles fossin el millor possible, explica. Necessitava l’aprovació externa, s’exigia molta pressió i era molt perfeccionista, fins a tal punt que sentia que els resultats no estaven bé si no treia excel·lents. Es focalitzava en els estudis fins a creure’s que el seu rol a la vida era ser intel·ligent i, quan es mostrava tal com és, li deixaven anar que era femení, com si això fos un insult. “Sempre hi havia algú que em tornava a posar al meu lloc, i així et configures la teva identitat, a partir del que els altres no aproven”.\nEl primer cop que pateix un atac d’angoixa és a segon de l’ESO. “Sentia que no podia estar atent a la professora, el cap em va col·lapsar, no em podia moure, plorava, se’m tancaven els ulls i se m’agarrotaven les mans”. La tutora li va dir a la seva mare: ‘el teu fill no és feliç’. En aquell moment, com que els atacs que patia eren puntuals, ningú li va parar atenció, tothom creia que ja li passaria en sortir de l’armari, però no va ser així. Els atacs d’ansietat es van repetint, tot i trobar una via d’escapament al grup de teatre de l’institut, “un indret on no era del tot jo, però si que podia mostrar-me molt més com era en realitat”.\nDe l’institut va fer el salt a la universitat, on va començar a estudiar comunicació audiovisual a la Universitat Pompeu Fabra i va copsar un ambient molt competitiu que no el va ajudar gens. “Recordo un dia que vaig tenir una crisi molt forta d’angoixa que va acabar amb vòmits al lavabo fins que una companya em va acompanyar a casa”. Anys més tard, al tercer curs, va decidir marxar a Letònia d’Erasmus, “una experiència alliberadora malgrat allà, les persones LGTBIQ+ ho tenen molt difícil”. Una estada que el va ajudar a decidir-se que quan tornés a casa, a Barcelona, s’acabarien els armaris i que no es tornaria a amagar de res més. Amb el retorn, molt esperat, en Marc creia que posaria fi al seu estat d’angoixa i ansietat puntuals, però tampoc va ser així. “Hi havia interruptors de l’estrès, moments en què jo em sentia inferior a la resta del meu entorn on m’havia d’esforçar el doble i, aquest esforç addicional, m’acabava fent explotar”.\nLa falta de referents, l’estigma i el tabú entorn la salut mental\n“Qui patia atacs d’ansietat a la tele? Primer de tot eren dones, persones fràgils, de caràcter feble, en qui no es pot confiar i, a sobre, invisibilitzades”. En Marc no volia ser així, per això ho amagava i ho ocultava a la resta del seu entorn. “Em pensava que no em mereixia les coses bones que em passaven”, i és en aquest punt que acaba la carrera i comença el màster. Amb 22 anys pateix la crisi d’angoixa més forta fins al moment, amb arrítmies que el fan acabar a urgències. “Era un moment en què li detecten un càncer a la mare, cursava el màster i estava al càrrec de la iaia que patia Alzheimer”. La recuperació la recorda lenta, es notava feble, estava medicat i va demanar pròrrogues a les entregues de treballs a la universitat. En acabar el màster, no va obtenir la beca pel doctorat, així que va començar a treballar en un departament aliè al seu, en un entorn força nociu que no el feia acabar de trobar el seu lloc. “Als 27 anys vivia en un estat d’angoixa constant, no dormia pensant en la tesi fins que al cap de 3 mesos, vaig petar de nou”. En Marc va col·lapsar amb una crisi molt important: “em vaig passar dos dies sencers sense poder riure ni somriure”, només tremolava, recorda.\nPer primera vegada, desesperat, demana ajuda al seu metge de capçalera, i aquest li etziba: “l’ansietat te la fas tu!”. Li recepta ansiolítics i antidepressius i cap a casa. “Els fàrmacs em van aturar el cos, però no el cervell, que em recordava que no complia amb cap dels objectius que tenia en ment”. El seu valor com a persona, equivalia al que feia i és en aquest punt, és quan van tenir lloc les dues temptatives de suïcidi, el 2018. “Ho vaig planificar de tal forma que no hi hagués ningú al meu voltant, van ser amb un interval de temps de tres mesos i, per sort, no vaig ingressar en cap de les dues ocasions”. De la primera, recorda salvar-se per un moment de lucidesa que li permet fer-se enrere, de la segona, acaba trucat al telèfon de l’esperança, que el van saber escoltar i atendre. Li pregunto que li passava pel cap en aquell moment i es queda en silenci durant uns segons. “Em feia una vergonya terrible explicar que em trobava tan malament al meu entorn, estava terroritzat pel que poguessin pensar de mi. No ho sé. [Silenci]. Em sentia molt cansat, sol, desesperat i indefens”.\nEn aquest punt, torna a visitar per segon cop el metge de capçalera, i aquest, el deriva al psiquiatre amb qui encara es veu. “’Ho sento, però t’hi hauré de derivar’ em va dir, com si fos una cosa dolenta”, recorda perplex, mentre fa un glop de l’americà que té al davant i que ja deu estar fred. Gràcies al tractament que rep, guanya una estabilitat mental que li permet trobar la feina on treballa actualment, com a tele operador al RACC, una feina que combina amb el doblatge de pel·lícules. La feina li permet pagar-se un psicòleg privat -accedir a la pública, ja ho dona per perdut-. “El meu psiquiatre, l’Àlex i jo, som el meu superequip!”, diu somrient.\nEn Marc està diagnosticat com a TAG, Trastorn d’Angoixa Generalitzada, amb símptomes depressius al principi. L’ajuda que ha rebut i que segueix rebent li ha permès adquirir eines per sobreposar-se i aprendre a gestionar la seva veu interna, a entendre que el que li ha passat és una cosa natural que ha de poder parlar i naturalitzar.\nParlar del suïcidi, incita el suïcidi?\nDins el món dels mitjans de comunicació, sempre s’ha dit que parlar del suïcidi incita el suïcidi quan es tracta l’estigma o el tabú que gira entorn als trastorns mentals. Per què no en parlem? “És incòmode, no agrada veure a persones que sembla que no tinguin el control sobre elles mateixes”, hi ha molts prejudicis entorn a les malalties i als trastorns mentals. Persones amb caràcter feble, amb actituds negatives o pessimistes vers la vida, apunta en Marc. “El problema és quan ens centrem en els mètodes en si, en glorificar la persona que ha decidit posar fi a la seva vida o a culpabilitzar-la”.\nCom aconseguir un entorn de confiança\nUn element essencial per a tothom qui pateix algun trastorn mental és disposar d’un entorn segur i estable, amb qui poder comptar. En Marc considera que falta molta informació respecte a com aquest entorn ha d’actuar. “El que li surt a la gent d’entrada és oferir solucions, quan en realitat el que hem de fer és escoltar, mostrar-nos empàtics i preguntar què necessita la persona, sense oferir-li la solució d’entrada”. Només així podrem accedir a l’afectat, oferint-li un entorn de confiança i seguretat que faran que se senti molt millor.\nTot i haver-se obert en canal davant d’una gravadora i d’un periodista que l’acaba de conèixer i que l’ha avassallat a preguntes, en Marc es considera reservat. Aixecant-nos de la taula, diu que desconnecta anant al cinema, mirant sèries, cantant a la coral o cuinant pastissos. Ara està vivint una molt bona època, però és conscient que pot recaure en qualsevol moment. “A teràpia ens preparen per a les recaigudes, estar malament és una cosa que ens pot passar a tots, tots hi estem exposats, i hem d’estar-hi preparats per detectar els símptomes i anticipar-nos a demanar ajuda”.\nA Barcelona, el suïcidi és la primera causa de mortalitat en homes de 15 a 44 anys, mentre que en el cas de les dones és la segona causa per darrere del càncer de mama. Aquest 2021, davant l’alarmisme de les dades i en ple context postpandèmic, la Generalitat de Catalunya ha presentat el Pla de prevenció del suïcidi de Catalunya 2021-2025 (PLAPRESC) amb uns objectius clars: reduir el 2030 la taxa de temptatives i mort per suïcidi en més d’un 15% i en un 20% els grups prioritaris i també l’estigma social. Una mort que, entre tots, podem evitar.\ncoaching, Educació, psicologia\nCercle d’influència i cercle de preocupació\n17 Dec, 2021 passerell\tLeave a comment\nLes persones proactives són funcionals i es senten bé mentre que les persones reactives mantenen una actitud de victimització i senten principalment culpa. Conèixer CP i CP ens ajuda a ser proactives.\nAprendre a distingir aquests 2 cercles i a viure allà on tenim influència canvia la vida. Tota ella. Canvia el que fem, com ens sentim, el resultat de les nostres accions, com ens veiem… tot.\nProactives o Reactives\nEls conceptes de Cercle d’influència i de preocupació són de Covey. Al seu llibre Els 7 hàbits de la gent altament efectiva distingeix entre les persones proactives que se centren en el que poden fer i les persones reactives que centren la seva energia en coses que no poden, coses fora del seu control.\nLes persones proactives tenen actituds funcionals i sentiments associats al benestar mentre que les persones reactives mantenen una actitud de victimització i senten principalment culpa i ràbia.\nÉs per això que conèixer i “dominar” aquests conceptes ens ajuda a canviar-ho tot.\nQuè són el Cercle d’influència i el Cercle de preocupació?\nEl model de Covey es basa en la idea que les persones tenim al nostre voltant dos cercles: El cercle d’influència i el cercle de preocupació.\nImatge dels cercles d’influència i preocupació de Covey\nEl nostre cercle d’influència inclou totes aquelles coses sobre les quals tenim influència i hi podem fer alguna cosa. L’abast d’aquest cercle, evidentment, estarà relacionat amb el nostre poder (si ets la presidenta del país, tens més influència que si ets la directora de l’AMPA d’una escola), però la idea essencial i clau d’aquest concepte és que sigui quin sigui l’abast del nostre CI (Cercle d’influència) sempre hi serà i sempre hi haurà, per tant, quelcom que podem fer per viure/resoldre una situació de la millor manera possible. Actuar de forma funcional.\nEl cercle d’influència a més es pot dividir en 2 zones\nzona de control: allò que podem fer directament, com el que diem\nzona d’influència: allò sobre el que tenim influència i hi podem aportar, però no controlem directament, per tant podem no obtenir resultats (votar per una opció d’organització política, per exemple)\nCom podem connectar amb el cercle d’influència? Doncs preguntant-nos el següent: Què està a les meves mans en aquesta situació? Que puc fer-hi jo?\nEl nostre cercle de preocupació inclou totes aquelles coses que ens preocupen i que afecten la nostra vida (per tant desitgem que siguin d’una determinada manera) però sobre les quals no tenim influència. L’exemple que sempre explico en les sessions individuals i que és claríssim és el temps:\nSi volem anar d’excursió, desitjarem que faci un bon dia, però el temps que farà està absolutament fora del nostre cercle d’influència perquè no hi ha res que puguem fer perquè plogui o faci sol.\nAltres exemples de coses que estan al cercle de preocupació són: l’escalfament global, l’estat de l’economia, com condueix el cotxe del davant (penya intermitents, que és gratis posar-lo!), les actituds d’altres persones, el que pensen altres persones, el que diuen altres persones… en resum tot el que fan, pensen, senten altres persones està al cercle de preocupació.\nDedicar temps i energia al CP (cercle de preocupació) és una pèrdua de temps i el temps i l’energia un cop gastats no es poden recuperar.\nExemples de Cercles d’influència (control i influència) i preocupació Covey\nLa clau és centrar l’energia al CI\nLa clau és centrar l’energia en aquelles coses que podem fer especialment i aportar allà on podem influir, això ens permet fer canvis efectius.\nSi ho fem, trobarem que el nostre cercle d’influència comença a augmentar; altres ens veuen llavors com una persona eficaç (bàsicament perquè no estem malgastant el temps i l’energia en allò que no podem fer) i això tindrà implicacions en la manera com ens veiem a nosaltres mateixes, en nostre rendiment, sentiment i evidentment en les actuacions que fem, però sobretot, la clau està en allò que deixarem de fer.\nEn resum: esdevenim persones proactives i això ho canvia tot.\nEducació, psicologia, Sanitat, Societat\nHospitalizado por una grave adicción al videojuego Fortnite\n14 Sep, 2021 passerell\tLeave a comment


COMITÈ SEGURETAT I SALUT LABORAL 25-3-2022\nEscrit el 31/03/2022\nCOMITÈ SEGURETAT I SALUT LABORAL 25-03-2022\nDivendres, 25 de març, va tenir lloc el Comitè de Seguretat i Salut Laboral. Us passem els punts més rellevants tractats:\nDades de Sinistralitat: El còmput general de l’any 2021 ha estat de 1533 accidents laborals més 27 recaigudes.\nDades COVID-19: Pel que fa a la incidència de la COVID-19, dels 18.382 efectius, 16.375 l’han patida. És a dir un 89,10 % del total. La Regió policial més afectada ha estat la RP Barcelona amb un 94,52% i la que menys RP Terres de l’Ebre amb un 79,84%. El passat mes de gener del 2022 es va arribar a un màxim de 3.141 treballadores i treballadors afectats.\nDades d’absentisme any 2021: L’absentisme laboral l’any 2021 ha estat d’un 9,97 % de mitjana a tot el cos, baixant un 2,40 % respecte al 2020. La RPM Barcelona té un 9,59 %, la RPMN un 10,61%, la RMPS un 9,81%, la RP Tarragona un 9,88%, la RP Central un 11,34%, RP Pirineu Occidental un 10,12%, RP Girona un 10,58%, RP Ponent un 11,39% i RP Terres de l’Ebre un 11,24%. Les dades inclouen les absències al lloc de treball originades per la COVID-19. També cal remarcar un increment considerable al mes de gener, febrer i desembre coincidint amb les respectives onades de la pandèmia.\nSuport Psicològic: Hi ha hagut 21 emergències amb 158 persones afectades, 133 casos nous, 288 en seguiment i 168 altes.\nDades sobre l’assetjament sexual o per raó de sexe: S’ha activat un cas sobre assetjament sexual durant el primer trimestre que s’ha traslladat a la via penal per petició de la persona afectada.\nServei de vigilància de la salut:\nEns informen que hi ha hagut dos cessaments dels metges que componen aquest servei. També hi ha un tercer que es troba de baixa. Ens traslladen que han fet en les darreres setmanes oferiments per cobrir aquestes places perquè no s’ha presentat ningú, resten desertes. Al maig tornaran a convocar un altre oferiment.\nPunts presentats per USPAC:\nProblemàtica pernera: Catàleg de patologies molt limitat i traumatòlegs dels membres del cos l’aconsellen i en molts casos el servei de vigilància de la salut el denega: Ens informen que és un problema de diagnòstics diferents entre metges (particulars i del departament) i el que preval és l’opinió de Vigilància de la Salut.\nAsepeyo: En alguns llocs, no volen assistir a companys amb arma: Ens insten a posar en coneixement del departament corresponent aquests casos per tal de trobar solucions, ja que segons el protocol, ASEPEYO no ha de posar cap impediment a l’hora d’atendre als companys, amb arma o sense.\nAdaptacions al lloc de treball de companys amb patologies cròniques. Possibilitat de segons quines patologies ampliar el temps de renovació: Ens traslladen que SI que hi ha aquesta possibilitat.\nAvaluació de Riscos Psicosocials i càrregues de treball a Sala 112 Reus: Ens informen que al final d’aquest any es farà una avaluació de riscos laborals a tot el cos de mossos d’esquadra.\nAquests han estat els punts més rellevants de la reunió del CSSL. Estem a la disposició de tots vosaltres per qualsevol problemàtica relacionada amb la prevenció i la salut laboral. Si teniu propostes, queixes o qualsevol consulta en aquest àmbit recordeu que les podeu traslladar al correu de salutlaboral@uspac.cat i els nostres delegats de riscos laborals atendran les vostres peticions i li donaran el tràmit oportú.\n74- 22 CSSL 25-03-2022