L’Espai Jove torna a organitzar les campanyes “Com t’ho fas de tarda” i “Com t’ho fas de nit” — Ajuntament de Pineda de Mar\nL’Espai Jove torna a organitzar les campanyes “Com t’ho fas de tarda” i “Com t’ho fas de nit”\nL’Espai Jove torna a organitzar les campanyes “Com t’ho fas de tarda” i “Com t’ho fas de nit” Les inscripcions acaben al llarg d'aquest mes d'abril. https://www.pinedademar.cat/el-municipi/noticies/2096 https://www.pinedademar.cat/@@site-logo/escutajuntament.png\nLes inscripcions acaben al llarg d'aquest mes d'abril.\nLa Regidoria de Joventut de l’Ajuntament de Pineda de Mar ha tornat a programar les campanyes “Com t’ho fas de tarda” i “Com t’ho fas de nit” dirigida al jovent del municipi. El període d’inscripció acaba a finals de mes.\nCom t’ho fas de tarda\nDes del 7 fins al 28 de maig s’organitzarà la campanya “Com t’ho fas de tarda”, dirigida a nois i noies de 12 a 15 anys. El calendari inclourà quatre dissabtes en els quals es faran diverses activitats esportives amb equips de deu persones que triaran els propis participants, i el 4 de juny s’organitzarà una excursió amb els equips guanyadors. El període d’inscripció serà del 4 al 27 d’abril.\nDins de les diferents activitats programades, que es faran de quatre a vuit de la tarda, hi ha preparada una activitat multiesportiva per al dia 7 de maig, un circuit esportiu per al 14 de maig, jocs sota el nom “Tornem a la infància” el 21 de maig, i una gimcana amb cloenda final per al dia 28. Abans de cada activitat, hi haurà una reunió d’organització en la qual hi haurà de participar almenys un dels membres de cada equip.\nLa normativa permet que els equips puguin tenir fins a dos participants de 16 anys. D’altra banda, hauran de ser mixtos, hi haurà d’haver 3 persones del mateix sexe en cadascun dels equips. Cada cap de setmana l’equip podrà canviar dos jugadors, en el cas que sigui necessari. Es puntuarà segons el resultat de cada dissabte i el compromís general de l’equip en la campanya, i després se sumaran les puntuacions, de les quals en sortiran els guanyadors.\nCom t’ho fas de nit\nLa campanya 2011 d’activitats esportives “Com t’ho fas de nit” començarà el proper 29 d’abril. Es prolongarà durant set dissabtes en els quals els joves de 16 a 20 anys podran concursar en equips mixtos de 10 jugadors per emportar-se el premi d’un viatge de cap de setmana els dies 18 i 19 de juny. Les inscripcions tenen una data límit fins al 13 d’abril.\nDes del 29 d’abril fins al 10 de juny tindran lloc les diferents jornades esportives, que es faran de les nou del vespre a la una de la matinada i que inclouran una activitat multiesportiva el 29 d’abril, partits de bàsquet el 6 de maig, activitats de dansa el 13, partits de futbol 7 el dia 20, jocs sota la denominació “Tornem a la infància” el dia 27, partits de vòlei platja el 3 de juny i, per últim, una gimcana el dia 10 del mateix mes.\nLes normes permeten que els equips puguin tenir fins a dos participants que superin l’edat màxima permesa en un any. Els equips hauran de ser mixtos, ja que almenys 4 persones de l’equip hauran de ser del mateix sexe. La puntuació final es considerarà segons el resultat de cada dissabte i el compromís general de l’equip en la campanya. Només podran aconseguir el premi aquells jugadors dels equips guanyadors que hagin participat almenys en 4 de les 7 proves.


Sílvia Abril, actriu | ets el que menges\n30 de juliol 2012 | Actualitzat el 13 de febrer 2020 per Núria Coll\nEl fisioterapeuta Xevi Verdaguer, que entrevistàvem la setmana passada, ha canviat la vida de molts pacients, com ara la de l’actriu Sílvia Abril i també la de la seva parella. Tal com us avançàvem en aquella entrevista, hem parlat amb la Sílvia de les conseqüències que ha tingut en la seva vida haver canviat l’alimentació.\nEn Xevi et té el cor robat, eh?\n… Ell parla del cervell gran i del cervell petit. T’ho ha explicat? El cervell gran és el cap; i el petit, l’estómac, o al revés, i estan totalment relacionats. Amb ell he après que, amb l’alimentació, pots solucionar problemes fins i tot de caràcter, i això m’impressiona molt. M’ha ensenyat la relació que hi ha entre l’estat de l’estómac i el benestar en tots els terrenys: de salut física i de salut emocional.\nCom i per què vas arribar a la consulta d’en Xevi?\nPer una amiga que havia curat. L’Andreu i jo feia temps que volíem ser pares i no hi havia manera. Vam visitar diferents especialistes, ens van fer múltiples proves, i aparentment tot estava bé.\nI potser pensàveu en l’estrès, en l’edat…\nJo tinc 41 anys, però això no ha de ser un problema definitiu. Tot suma, però hi ha moltes dones que s’hi queden amb la meva edat. Ell em va ajudar a posar la maquinària en ordre. Hi havia una disfunció, que jo no havia detectat mai, que era la intolerància al gluten, i va demostrar que el fet d’ingerir gluten durant tants anys m’havia afectat el sistema reproductiu, i jo no ho sabia ni en tenia cap símptoma.\nVas deixar el gluten i et vas quedar embarassada?\nSí, increïble. Després vaig saber que a altres dones també els havia funcionat.\nLa relació del gluten i els problemes de fertilitat\nHi ha pacients que només desintoxicant els ronyons, el fetge, l’intestí i el sistema limfàtic s’han quedat embarassades. D’altres, a més, com la Sílvia, han comprovat que el gluten no els va bé.\nEl sistema immune no esta orientat a fer créixer una vida nova quan ha de regular una inflamació intestinal o les alteracions genètiques que comporta. Té altra feina!\nS’ha demostrat que la sensibilitat al gluten, encara que no es tinguin els anticossos, és origen de malalties autoimmunes, alteracions del sistema nerviós o de valors bioquímics com anèmia, falta d’àcid fòlic o hipertransaminases en pacients sense simptomatologia intestinal. L’ovulació normal i la fertilitat també ho són.\nI no tenies cap símptoma d’intolerància al gluten?\nBé, a veure, després hem vist que jo tinc vitiligen, que són aquestes taques blanques a la pell, despigmentació, i que pot ser una conseqüència de la intolerància al gluten.\nEt vas fer la prova genètica?\nSí, i tinc tota la predisposició genètica a ser celíaca. Hi ha una analítica rutinària que molt sovint surt negativa, però que no és del tot fiable. Has de mirar els gens –el DQ2 i el DQ8–, i veure si tens predisposició genètica, perquè potser no has desenvolupat la celiaquia, però pots acabar fent-ho. Els canvis genètics en els humans es produeixen cada milers de milions d’anys i l’home que va començar a ingerir gluten no estava preparat per ingerir-ne i tolerar-lo bé, i encara no s’ha produït el canvi. Si la població general es posés a fer analítiques més profundes i més serioses, veuríem que afecta molta gent. Tinc un nebot que és molt irritable, res no li està bé i no va al lavabo. Això està totalment relacionat. Totes aquestes toxines passen a la sang, i tot això embruta l’organisme, el cervell, irrita les terminacions nervioses, et fa irascible. La relació, el fet que siguem el que mengem –etselquemenges!– és una veritat com un temple de gran.\nQuè més has fet, a banda d’eliminar el gluten?\nVaig fer una depuració de fetge durant set dies.\nLa del suc de poma?\nEt vas notar diferent després?\nSí. D’energia molt diferent.\nQuè més has fet?\nHe canviat l’alimentació i estic començant a notar petits canvis. Resols inèrcies amb les quals has conviscut tota la vida, energèticament et vas trobant diferent. T’adones que passem de puntetes per la vida, que estem molt desconnectats… Ah! Al principi de canviar l’alimentació, perquè vegem que no és innocu, vaig tenir molt mal de cap, eh?, i a ma mare també li ha passat…\nHa passat per en Xevi, també, ta mare?\nSí! La meva mare arrossegava un dolor lumbar des de feia molts anys, concretament vint-i-cinc. Fa dos mesos que fa dieta, i ara s’asseu i s’ajup sense dolor, va a la platja, s’estira i no li fa mal! El dolor crònic a la zona lumbar ha desaparegut. I és que el dolor que aparentment és muscular ha de ser un avís que hi ha un òrgan vital afectat. Això em va flipar molt! El problema de la meva mare no era lumbar. Estem acostumats que, quan tenim un dolor, ens prenem una pastilla o més per calmar-lo: no busquem l’origen. La medicina tradicional busca el remei, però no l’origen del dolor. En Xevi, a la visita, li va preguntar: “Quan dorms a la nit, com et lleves?”. I li va dir: “Amb el mateix dolor”. I, lògicament, no podia tenir un origen lumbar, perquè quan dormim el múscul es relaxa i, per tant, s’havia de llevar millor. L’origen del problema era un mal funcionament dels ronyons: estaven intoxicats.\nTu sempre t’has cuidat, oi?\nSí. Sempre m’ha interessat el món de l’alimentació. He fet cursos de cuina vegetariana i em cuidava però menjava cereals integrals amb gluten! O em llevava i prenia un te amb llet de soja i ara resulta que la soja no és tan recomanable… Tot i cuidar-me, m’estava intoxicant sense saber-ho.\nQuè menges per esmorzar, ara?\nTorrades de pa sense gluten, pernil ibèric… Bé, ara no perquè estic embarassada i no em deixen. No m’agrada el cafè i he reduït el te. Ara he entrat al món de les infusions, tot i que també s’ha de controlar.\nAixò m’ho deia un homeòpata. Són herbes medicinals i funcionen quan hi ha símptomes. Si no tens mal de panxa o no estàs nerviós, no cal prendre cada dia una camamilla o una til·la.\nAra vas molt sovint a Madrid, on estàs rodant La que se avecina. Quan no ets a casa, com t’organitzes?\nUi! S’ha d’aprendre a ser molt organitzat, sobretot quan has de menjar sense gluten. Aquesta nit, per exemple, no hem dormit a casa i, quan m’he llevat, no tenia les cosetes que ara menjo per esmorzar. Solució: he menjat dos talls de síndria, que m’encanta i llestos! A més, ara hi ha molts més llocs que fan menús sense gluten i, si no, hi ha moltes alternatives: arròs, verdura, amanides.\nQuè més menges?\nMés peix que carn, tot i que no sóc vegetariana. Menjo molts cereals, la quinoa cuinada amb verdura, m’agrada molt el tofu i sempre porto fruita seca a la bossa! Mira! Ametlles naturals, naturals, eh? Sense torrar.\nI les taques a la pell, t’han marxat una mica?\nNo. M’han dit que tarden força mesos a desaparèixer i pot ser que no desapareguin mai.\n*Advertim als lectors que és important fer analítiques personalitzades. El fet d’eliminar el gluten de la dieta no assegura l’embaràs. S’ha de mirar cas per cas.


Incidència | Dimecres, 30 de novembre de 2011\nComissió Interamericana de DDHH Convenció Americana sobre DDHH Cort Interamericana de Drets Humans\nLes organitzacions sotasignants, integrants de la Coalició Internacional d'Organitzacions pels drets humans a les Amèriques (en endavant "la Coalició") al costat d'altres organitzacions i persones interessades ens dirigim a vostè a l'efecte de fer arribar al Grup de Treball Especial de reflexió sobre el funcionament de la Comissió Interamericana de Drets Humans per a l'Enfortiment del Sistema Interamericà de Drets Humans (d'ara endavant "Grup de Treball") algunes preocupacions en relació tant al procediment com als temes en debat en el marc d'aquest Grup de Treball . El Sistema Interamericà dels Drets Humans (Sidh) és un patrimoni dels pobles i dels Estats americans, per tant el seu destí i desenvolupament no és només una competència dels estats. Per aquest motiu els usuaris del Sistema i les víctimes han de ser considerats actors centrals en el moment de les seves transformacions, i la seva participació exigeix un diàleg que resulti en la consideració real de les seves propostes. Aquest procés i les seves conseqüències podrien afectar l'esperança de justícia de milers de víctimes i col·locar en risc el llegat que s'ha construït en més de 60 anys.\nEn relació amb el procediment de reflexió, la Coalició ha plantejat, en diferents etapes d'aquest i altres processos, la necessitat d'una participació efectiva, real i equilibrada de la societat civil que treballa directament amb les víctimes i usuaris. No obstant això, en el marc de les discussions d'aquest Grup de Treball novament es reiteren obstacles i limitacions que dificulten un diàleg constructiu per a l'enfortiment del Sistema. Algunes d'aquestes limitacions es van evidenciar en el fet que les organitzacions de la societat civil van ser notificades recentment el 10 d'octubre, comptant amb un termini de 5 dies calendari per manifestar el seu interès a participar en una reunió a celebrar el 28 d'octubre, sense considerar que la majoria no compten amb seu a la ciutat Washington, amb les implicacions financeres i logístiques que això comporta. En el mateix sentit, el Grup de Treball té una agenda constituïda per un ampli nombre de reunions per tractar temes substantius en la qual la participació de la societat civil es va incorporar en una sola data i amb un temps extremadament limitat per al debat de temes complexos .\nEn relació a alguns temes del debat és important recordar que la Convenció Americana i els successius tractats interamericans de drets humans faculten als òrgans de protecció a actuar amb força vinculant en vasts espais de la vida pública i privada en el continent. L'efectivitat de la Comissió i Cort Interamericanas depèn de la seva legitimitat com a òrgans independents, competents i fiables per a la tutela de drets. La confiança de la Comissió se sosté en la seva autonomia i objectivitat, principis que van ser recollits en la seva regulació com a cos, i en les pràctiques del Sidh.\nLa independència requereix de garanties objectives i subjectives d'imparcialitat per part dels membres del Sistema Interamericà a l'hora de prendre les decisions que els competeixen. La imparcialitat objectiva o independència està relacionada amb les condicions estructurals i de funcionament de la Comissió i la Cort que permeten el desenvolupament d'un exercici autònom de les seves facultats. La imparcialitat subjectiva requereix que hi hagi una convicció íntima lliure de prejudicis i influències indegudes. Aquella no exigeix aïllar-se del diàleg o la consulta amb els diversos actors del sistema, sinó garantir l'autonomia en la presa de decisions tot i interessos oposats o eventuals pressions, tenint com a principi rector la millor i major tutela dels drets dels / de les habitants l'hemisferi.\nLa protecció regional, i l'obligació dels Estats de garants col·lectius d'aquesta protecció, es basa en el reconeixement de la necessitat d'atorgar un recurs subsidiari per assegurar el gaudi i gaudi dels drets fonamentals dels individus, en la certesa que aquest resguard és clau per garantir la dignitat humana. És així que l'objectiu últim del sistema de protecció, i la raó de la seva existència, és tutelar els drets de les persones i reparar les violacions comeses. En aquest sentit, els Estats a signar tractats de drets humans i en crear mecanismes supranacionals de vigilància, reconeixen la desigualtat dels individus enfront del poder estatal i la necessitat d'un sistema complementari que doni resposta de justícia concreta.\nEl sistema de casos individuals constitueix així una modalitat efectiva per aconseguir justícia, veritat i reparació en les violacions de drets humans, constituint-se en element consubstancial de la vida democràtica i les possibilitats del desenvolupament en les nostres societats. La instància interamericana és, en moltes ocasions, l'únic camí per a les víctimes. La Comissió Interamericana compta amb potestats de promoció i protecció. Ambdues les realitza mitjançant mecanismes com ara les visites a països de les relatories i comissionats / es; informes especials temàtics; informes anuals i especials sobre països; el treball en coordinació amb organismes del sistema universal de drets humans, entre altres. Sense comptar l'existència d'altres òrgans i mecanismes de la pròpia OEA amb mandats de protecció. Amb un pressupost que arriba tot just per a la supervivència dels òrgans de protecció i que s'integra fonamentalment per fons extra-regionals, exigir-li a la Comissió Interamericana major activitat de promoció o assistència tècnica als Estats de la regió és imposar una càrrega impossible de complir que impactaria greument en el sistema de casos.\nUna de les formes més eficaces per promoure els drets humans i fer efectiva la protecció, és donar compliment a les decisions emanades dels òrgans del sistema i, en la mesura que els Estats les compleixin de bona fe ia cabalidad, estaran donant el pas més important per a la promoció dels drets humans i per enfortir els sistemes judicials nacionals.\nLes mesures de protecció han representat històricament una eina clau per protegir i garantir drets humans amenaçats. Les mesures cautelars i provisionals són un instrument de protecció que salvaguarda la dignitat, vides i drets en els països d'Amèrica, és un patrimoni compartit que els Estats han de mantenir, protegir i ampliar. El compliment de bona fe de les decisions no només és una obligació moral i jurídica dels Estats, sinó a més constitueix la millor arma de promoció per canviar polítiques, pràctiques i realitats, així com de protecció per reparar les violacions comeses i contribuir a salvaguardes de no repetició.\nEl mecanisme de protecció interamericà no només manté la seva vigència sinó que se li plantegen nous desafiaments. Desafortunadament seguim enfrontats a greus violacions als drets humans, producte entre altres causes, de la violència, d'una institucionalitat feble i dels profunds graus de desigualtat i exclusió que caracteritzen l'hemisferi. Les instàncies de la Comissió i CorteIDH són l'únic mecanisme amb el compten les víctimes per aconseguir la justícia, el seu paper és de insubstituïble importància per superar els reptes associats al desenvolupament de la institucionalitat democràtica. L'anhel de justícia de les víctimes ha de trobar una institucionalitat que garanteixi aquesta oferta que és intrínseca al desenvolupament social i la democràcia.\nL'enfortiment del Sidh depèn d'un adequat i suficient finançament per assolir els reptes que exigeixen les nostres realitats. Les reiterades declaracions polítiques han de ser conseqüents amb la prioritat que s'atribueix a garantir l'efectiu funcionament del Sistema Interamericà. L'adequada contribució financera per a la sostenibilitat del Sidh demostraria un veritable compromís dels estats amb la protecció dels drets humans.\nEn el marc d'aquest procés de reflexió reiterem la importància de preservar el llegat construït per les societats de l'hemisferi per garantir els drets humans i la vida en democràcia.\nLa investigació compta amb diferents experts de la matèria


Vols ser un #runnersolidari? | Info Barcelona | Barcelona City Council\nVols ser un #runnersolidari?\n18/02/2016 14:33 h\nJa fa gairebé deu anys que les plataformes de micromecenatge sumen nous portals a la xarxa. Cada cop es pot contribuir a més causes solidàries amb una finalitat concreta que cerquen finançament a través d’Internet. El web solidari elmeugradesorra.org proposa, amb l’etiqueta #runnersolidari, córrer la Zurich Marató de Barcelona 2016 donant suport a una causa determinada.\nDes de l’any 2008 elmeugradesorra.org permet als usuaris crear reptes per plantejar als internautes donacions en grup amb finalitats benèfiques. I com explica Itxaso Ferreras, cap de projecte del portal de micromecenatge, el web és “una nova manera d’apropar la solidaritat als ciutadans, de fer aquesta tasca més fàcil” i, a més, els ofereix “una nova forma d’aportar el seu granet de sorra a una causa social”.\nLa Marató de Barcelona també es pot córrer a favor de diferents causes amb l’etiqueta #runnersolidari. Els impulsors d’aquests reptes proposen col·laborar en àmbits tan diversos com la infància, la pobresa, les malalties minoritàries, la discapacitat o la investigació científica.\nAixí ho han fet Jesús Oliver i Álex Parreño, dos joves que van crear l’ONG Egoísmo Positivo, que no ha descansat des que va fer els primers passos el 2012 amb una cursa solidària a favor de l’Associació de Familiars i Amics de Nens Oncològics de Catalunya (AFANOC).\nEl seu repte va més enllà de la proposta solidària al web de micromecenatge. Per a ells el més important és “fer feliços els nens amb esclerosi múltiple”, i es marquen com a objectiu ajudar l’Associació Esclat a fer realitat el club d’esport adaptat per a persones amb paràlisi cerebral i discapacitats similars.\nExplica Álex Parreño: “L’activitat física i el fet de formar un equip runner fa que aquests joves se sentin especials.” Parreño té clara una cosa: “L’esforç del 13 de març, a la Marató de Barcelona, es veurà recompensat aconseguint el finançament per construir el centre esportiu d’Esclat.”\nUna altra de les propostes de #runnersolidari és la d’Antonio Aranda, que als 37 anys va començar a aficionar-se a aquest esport i ja en fa tres que és un “autèntic runner”. La Zurich serà la seva primera marató. Per això ha impulsat un repte: “42.195 metres per l’esclerosi múltiple”. Aquesta causa el toca de prop. Al seu germà, en José Manuel, van detectar-li aquesta malaltia l’any passat. El repte de l’Antonio és doble. Correrà per primera vegada la Marató de Barcelona i espera recaptar diners per a la Fundació Esclerosi Múltiple (FEM).\nTots els corredors solidaris estan d’acord en el fet que iniciatives com les que ells han endegat són un benefici a curt termini per a cada una de les causes, tant si reben suport moral com econòmic. I animen a tothom a afegir-se a aquesta comunió entre solidaritat i esport.


La crisi, aquest concepte que fa tremolar les borses internacionals i que, per extensió, a empresaris i inversors de tot el món, és sens dubte un dels temes més repetits durant els últims anys, tant a peu de carrer com als mitjans de comunicació. Però, per sobre de les connotacions negatives, a la Xina el concepte de crisi combina dos significats molt menys pessimistes: perill i oportunitat. Una definició que encaixa molt millor amb la gestió de crisi empresarial.En primer lloc, és necessari tenir present que existeixen molts tipus de crisi i que no tenen que ser necessariament situacions catastròfiques. Es tracta d’imprevistos que poden afectar directa o indirectament a la imatge d’una empresa, marca o producte, desencadenada per factors externs (com una publicació als mitjans de comunicació) o interns (com una vaga).Lluny d’una concepció alarmista, es necessari mantenir una visió pràctica de la gestió de la crisi, ja que aquestes, poden aparèixer inesperadament en diferents punts de la trajectòria d’una empresa, afectant a la seva credibilitat i reputació. Per tot això, es fa necessari comptar amb un Pla de Gestió de Crisi dins de les seves polítiques de comunicació que funcioni com un mapa a l’hora d’enfrontar-se a situacions adverses, per a poder actuar de la manera més ràpida i eficaç possible.Així dons, tots els plans de Crisi ha de començar amb la identificació del problema, analitzant les causes, responsabilitats i l’abast que pot tenir aquesta. Oferint possibles alternatives per al diferent públic o segments implicats. Desprès d’un primer anàlisi, ja s’està en disposició d’ identificar els components del Gabinet de Crisi – amb un portaveu i diferents experts encarregats de diferents funcions – i concretar accions coordinades. Es tracta d’un documents on es contemplen diferents escenaris possibles, pels quals s’haurà de tenir en compte les particularitats de cada cas en concret, un cop posat en marxa el protocol de la gestió de crisi.Un cop s’ha constituït el Gabinet de Crisi i analitzat la situació, seguint les pautes del Pla de Crisi, l’empresa ha d’oferir una resposta institucional oficial, depurant responsabilitats i desmentint falses dades. Es tracta d’oferir una imatge de transparència amb informació verídica i contrastable, tot evitant el silenci, que pot augmentar les dimensions d’una crisi. Es necessari establir una jerarquia, marcant un ordre d’aparició davant els mitjans de comunicació que comenci amb els interlocutors de menor rang i responsabilitat dins de la organització. Finalment, també s’han de dissenyar missatges dirigits a clients, proveïdors i tot tipus de públic estratègic per tal de que la crisis no posi en dubte la fiabilitat de l’empresa.


La Nostra Volta [Surfing 'n' Riding the World]: CHILE: San Pedro de Atacama; Salars, Sandboard i Valls encantades! #13.6\nCHILE: San Pedro de Atacama; Salars, Sandboard i Valls encantades! #13.6\nGran dilema el que vam tenir… Anar o no anar al nombrat Desert d'Atacama? Valia la pena fer 1.000 kms? Durant varis dies li vam estar donant voltes… Però finalment vam posar rumb a les càlides terres del interior de Xile. Abans de continuar amb les historietes i les fotos, us deixem el vídeo resum d’aquest lloc tant peculiar!\nLink del vídeo http://youtu.be/yu9h26KyYN8\nQuan portàvem conduint uns 200 kms des de Antofagasta (que es troba a la costa) l'Òscar va notar que li començava a faltar aire al respirar… Vam mirar l'altímetre i ja marcava 3.290 m d'altitud! La Cris es va passar tot el trajecte estirada al sofà de l'autocaravana ja que encara estava amb antibiòtics pel queixal del seny i el cos el tenia sense energies, l'elevada altitud no l'ajudava gens i ja es podia preveure que l'estada a San Pedro de Atacama no seria gens fàcil per ella… El camí cada vegada s'anava convertint més àrid i sec.\nL'entrada al poble de San Pedro de Atacama ens va tranquil·litzar una mica, al veure que encara conservava un cert encant tot i ser el campament base de tots els turistes que volen visitar el desert, el Valle de la Luna, el Valle de la Muerte i el famós Salar de Yuni a Bolívia. De seguida vam trobar un bon lloc per aparcar l’autocaravana, vam donar una volta i vam planificar quines activitats faríem i com les podríem fer sense gastar-nos gaires diners. Ah! De seguida vam buscar fulles de coca ja que segons diuen ajuden a no tenir mal d'alçada que tant fa patir als turistes que visiten el poble degut a que es troba a uns 2.500m i per arribar-hi hi ha trams de fins a 3.500m. Unes quantes infusions d'aquesta planta sagrada i ancestral pels peruans i, fora problemes!\nRealment hi ha varis salars a la zona que hi pots arribar en vehicle o en bicicleta, tot i que aquesta última opció és bastant bèstia… Ja que pots estar tranquil·lament 2 o 3 hores sota el sufocant sol, de fet en més d'una ocasió, els ciclistes ens van parar demanar-nos aigua ja que no podien més… i és que com bé diu el nom, és un desert i amb totes les lletres.\nBé, com dèiem hi ha varis salars però resulta que si no t'informes bé et fan pagar per banyar-te a les cristal·lines aigües les quals tenen una saturació de sal tant elevada que sures literalment. Resulta que alguns dels salars tallen molt, els trossos de sal són com trossos de cristalls molt esmolats. Nosaltres rebels a pagar vam continuar conduint i després de fer bastants kms, des de la llunyania podíem visualitzar una gran extensió blanca, així que ens hi vam acostar tant com vam poder, però a 500 metres vam haver d'estacionar i continuar a peu. El camí va ser difícil i dolorós… ja que a cada passa t'enfonsaves i al mateix temps les capritxoses formacions salines et tallaven els turmells… Al final ens van quedar les cames com uns quadres i de fet, a dia d'avui encara tenim cicatrius… Però bé, tot sigui per tenir una mica d'aventura i estalviar uns calers!\nFinalment vam arribar al salar i com no podia ser d'una altra manera, no hi havia ningú ja que l'accés era complicadíssim i… com tampoc podia ser d’una altre manera, era dels salars que tallaven… I quin mal altre vegada però… que maco i curiós! Realment flotaves com si fossis un tap de suro! L'indret et deixava sense paraules… És un paisatge que mai havíem presenciat encara que algun salar que altre havíem vist, però cap com aquest! Per no enrotllar-nos més us ho intentem mostrar en format de fotos i amb el vídeo.\nAl eixugar-se l’aigua del cos vam tenir la sorpresa de que tot el cos quedava literalment recobert de sal i la roba totalment encartonada. Quan per fi vam aconseguir tornar a l’autocaravana vam conduir fins a les dues llacunes d’aigua dolça anomenada ‘Los ojos del salar’. Ens vam fer un bon bany i a dinar.\nCom bé intenta explicar el nostre amic Niko en el vídeo, aquesta vall és famosa per assemblar-se a la Lluna. En aquest cas, ens va tocar pagar… Dins la vall pots visitar unes coves ben curioses, pujar muntanyes lunars, dunes infinites i gaudir d'uns paisatges totalment abstractes que realment sembla que t'hagis transportat a un altre planeta.\nNo sabem exactament perquè es diu així, però per nosaltres mortal va ser el camí fins arribar a la gran duna apta per practicar sandboard, és a dir, snowboard però lliscant sobre sorra enlloc de neu!\nDiem que va ser mortal el camí ja que vam tenir varis ensurts, trams irregulars, trams que s'havien ensorrat i d'altres que ens feien anar a 3 rodes! per sort només vam perdre una petita part del para-xocs de darrera…\nL'experiència de lliscar sobre sorra va ser molt divertida i per l'Òscar i el Niko potser una mica menys… després de quedar ben enfarinats de sorra al caure.\nCorre corre a veure la posta de sol! Vam conduir amb els últims raigs de sol fins a situar-nos a un punt clau a on pots gaudir de com cau el sol per darrera del Valle de la Luna, formant unes ombres i siluetes ben espectaculars! La veritat és que va ser una posta de sol màgica.\nPots visitar el següent link per més info de San Pedro de Atacama: http://www.sanpedronline.cl\nBé, ens acomiadem fins a la propera que si tot va sobre el previst, ja serà des del 4rt país d’aquesta aventura per Amèrica... Perú!


En Lexcoop estudiem i prestem assessorament en els àmbits del Dret bancari, especialment en la defensa del deutor hipotecari, entre altres assumptes tractem els següents:\nDespeses de formalització hipotecari\nClàusules de venciment anticipat i altres clàusules abusives\nÉs una limitació de l’interès variable en benefici del banc que estableix un mínim que pagues per la teva hipoteca. És a dir, tot i que l’interès variable generalment en funció de l’Euribor o l’IRPH baixi d’aquest mínim, mai es paguarà menys del fixat pel banc.\nCom saber si tens una clàusula sòl?\nA Espanya hi ha més 4 milions d’hipoteques amb clàusula sòl, és molt probable que tu siguis un dels afectats. Si han baixat els interessos i la teva quota d’hipoteca segueix sent la mateixa, és molt possible que tinguis clàusula terra. La pots trobar en l’escriptura hipotecària com un tipus d’interès (%) mínim que has de pagar. Si vols, t’ajudem sense compromís ha de verificar si la hipoteca aquesta afectada\nPuc posar una reclamació per la clàusula sòl, i recurperar tot el que he pagat de més?\nSí pots i estàs en el teu dret de fer una reclamació de clàusula sòl. Perquè pugui ser declarada nul·la segons el Tribunal Suprem, aquesta no ha de complir uns requisits de transparència i és llavors quan es pot demanar la nul·litat.\nEl Tribunal de Justícia de la UE acaba de sentenciar que les entitats bancàries hauran de tornar el total de les quantitats pagades de més per clàusules sòl des de la signatura de la hipoteca.\nEstudiem el teu cas sense compromís valorant el que et dèu teu banc i com reclamar la seva devolució total.\nTens hipoteca amb alguna d’aquestes entitats?\nsi la vas signar entre els anys 2001 i 2012 és molt probable que tinguis clàusula sòl\nReclamació Clàusula Sòl BBVA Reclamació Clàusula Sòl CaixaBank\nReclamació Clàusula Sòl Bankia Reclamació Clàusula Sòl Banc Popular\nReclamació Clàusula Sòl Banc Sabadell Reclamació Clàusula Sòl Santander\nReclamació Clàusula Sòl Cajamar Reclamació Clàusula Sòl Unicaja\nReclamació Clàusula Sòl IberCaja Reclamació Clàusula Sòl Liberbank\nCom és el procediment de reclamació extrajudicial?\nArran de la recent sentència del TJUE el Govern es va veure obligat a establir un procediment de reclamació extrajudicial amb el Reial decret llei 1/2017 que va entrar en vigor el 21 de gener. El seu objectiu és accelarar la devolució de les quantitats cobrades de més. El RD requereix que les entitats estableixin mecanismes per informar els seus clients sobre el procediment per reclamar ,per les CS, com no hi ha un mètode de comunicació establert, no esperis la comunicació del Banc. El procediment és voluntari i s’inicia quan presentis un model de reclamació extrajudicial que podem brindar-te.\nEn ser rebuda la reclamació per l’entitat, s’haurà d’ arribar a un acord en un termini màxim de 3 mesos. El banc pot considerar la teva reclamació improcedent o per contra, considerar procedent la teva reclamació per la qual cosa poden oferir una proposta de devolució o qualsevol altra compensació.\nÉs molt important que t’assessoris sobre el que realment et correspon abans de signar qualsevol acord, la seva acceptació és voluntària. Com si ho rebutges i decideixes continuar la teva reclamació per la via judicial, en aquest cas pots interposar la corresponent demanda judicial a través dels professionals especialitzats de Lexcoop.


Dardos en Tarragona: Divisió d'Honor 2011-12: 10a. jornada\nDivisió d'Honor 2011-12: 10a. jornada\nLa Lliga Divisió d'Honor 2011-12 arriba a la novena jornada que es celebrarà el proper dissabte 11 de febrer a les 17:00 hores, la última de la primera volta. Aquesta competició és la màxima categoria en dards punta d'acer que es pot jugar avui per avui a Catalunya.\nLa lluita pel liderat i per evitar la darrera plaça fa que els tres punts en joc siguin importants a aquestes alçades de competició, a fi d'arribar al tram final amb la tranquilitat d'haver fet bona temporada i no dependre dels darrers resultats.\nEls partits programats per aquesta setmana són els següents:\n- CEDSAB AS\n- AIGÜESTOSSES SAB\nCD GUARDIOLA - CD CIUTAT DE REUS\n- CD LA XARXA\n* Aquest partit es celebrarà a la seu del CEDSAB\nLa classificació i estadístiques es poden consultar aquí.


La pausa | El Pou\nper Carles Claret , 13 de desembre de 2014 a les 15:04 |\nCristiano Ronaldo està enratxat i es projecta a cor què vols cap a la Pilota d’Or. Però el múscul, en l’art del futbol (i en el de la realpolitik com diu un company de feina), no ho és tot. Cal tenir sang freda en els moments decisius i no precipitar-se. I, sobretot, comptar amb un equip tan compromès com sigui possible per aconseguir les grans victòries i els grans títols, els que només estan reservats als elegits.\nRonaldo és un fora de sèrie, però sovint s’angoixa i es precipita. Just el símil d’aquell anunci de pneumàtics fabricats fa uns anys a Sant Joan de Vilatorrada que ubicava el velocista Carl Lewis (el fill del vent) a la línia de sortida sobre unes sabates de taló. El lema, irrefutable, “la potència sense control no serveix de res.\nEn canvi, Leo Messi interpreta el joc d’una altra manera. Té allò que en diuen la pausa. L’instant gairebé paranormal en què els grans jugadors, dins de l’àrea i amb el porter intentant cobrir tots els forats, són capaços d’avaluar, en dècimes de segon, si xuten i col·loquen la pilota a l’únic punt que no abasta el defensor de la porteria; aguanten fins que es tira aterra i el driblen o, amb un toc màgic, cedeixen tota la glòria a un company més ben situat.\nEn aquest instant del procés, sembla que Artur Mas s’ha erigit com el mestre de la pausa i Junqueras s’hagi adonat que no pot fer com Cristiano que, de vegades, quan és davant del porter vol xutar a rebentar amb els riscos que això comporta: estavellar la pilota al cos d’un porter felí o enviar l’esfèrica fora, a la segona graderia del camp. L’ànsia independentista no és una bona aliada, però la pausa és només un instant breu... molt breu.\nSi el nostre Messi allarga massa la pausa potser acabarà empassant-se la pilota, el porter li saltarà als peus o apareixerà un defensa de qui sap on per robar-li l’esfèrica. Es celebra un any de l’acord per a la pregunta del 9-N, hem triangulat força bé i som a l’àrea gran. Ara tenim opcions reals de marcar, però hem de ser hàbils i no malbaratar l’ocasió.\nNo podem perdre la concentració perquè arribar fins a l’àrea rival ens ha costat Déu i ajuda. Hem confegit un bon equip: hi ha jugadors tècnics (Junqueras), bons jugadors d’equip (Fernàndez i Arrufat), i d’altres de més irregulars, però coratjosos (Camats). Si ho fem bé, farem fitxatges interessants a la socialdemocràcia catalanista que reforçaran bé la plantilla.\nEl líder és reconegut, però no pot condicionar el joc de la resta del conjunt. Si té l’ocasió de marcar, segurament ho farà, però la resta de jugadors han de fer-li costat per oferir-li alternatives i recuperar la pilota si ens anorreen l’ofensiva d’atac i hem de tornar a començar.\nOpinió, mas, junqueras, independencia, 9-N, procés


L’exposició sobre el fotògraf Francesc Boix a Escaldes-Engordany ‘Més enllà de Mauthausen’\nActualitzada 02/04/2018 a les 06:36\nL’exposició sobre la vida i obra del fotògraf català Francesc Boix és una d’aquelles que haurien de ser de visita obligada, especialment per a tantes generacions –la gran majoria de les actuals– que no van viure ni guardar record dels temps de les guerres, l’espanyola del 1936-1939 i la Segona Mundial.\nBoix va ser militant i soldat republicà, abans de l’exili i el captiveri al terrible camp de concentració nazi de Mauthausen, on va poder sobreviure sobretot pels treballs amb la càmera dintre del departament d’identificacions de la instal·lació.\nSobreviure és una manera de dir-ho, perquè pocs anys després de l’alliberament per les forces americanes se l’enduria una tuberculosi contreta durant el captiveri, sense haver pogut tornar a la Barcelona nadiua, ni trobar-se amb la germana, la Núria, com volia fer a Andorra i no va passar del Pas de la Casa, segons va explicar Andrés Luego, amb el suport del document gràfic que es conserva a l’Arxiu Nacional.\nEn tractar-se sobretot d’imatges il·lustrades amb els textos minimalistes, però suficients, i malgrat que les del camp d’extermini no són de les més dures que es coneixen, aquestes constitueixen la part més impactant i dura d’un conjunt entre filferros –aquests sense electrificar, com els originals– que poden fer esborronar les ànimes, fins i tot les no especialment sensibles.\nAquella barbàrie es pot trobar recordada, entre d’altres i per escrit, a obres com les del francès Christian Bernadac, de l’Arieja (Les 186 marches), el català Joaquim Amat-Piniella en versió novel·lada (K. L. Reich ), la primera versió escrita a Andorra entre el 1945 i el 1946, o els espanyols Mariano Constante i Eduardo Pons Prades (Los cerdos del comandante).\nConscienciat políticament i membre actiu del Partit Comunista d’aleshores –que no hauria de ser motiu de rebuig o desqualificació per llunyania ideològica, atès el context–, Boix va ser testimoni clau al judici de Nuremberg. La pel·lícula d’Stanley Kramer ho resumia en una escena on, com a resposta al general de les SS Ernst Kanterbruner –successor de Heydrich, mort per la resistència txeca a Praga–, que negava haver estat mai al camp, va presentar una de les seves fotografies, on se’l veia nítidament a les instal·lacions.\nLa lloable iniciativa dels responsables de cultura del comú escaldenc constitueix, a la fi, una lliçó d’història tan condensada com potent, especialment per als més joves, amb l’esperit del lema que figura a la casa de la família d’Anna Frank a Amsterdam: “Mai més”, un pas que avança enllà del lema que el poble que no coneix la seva història està condemnat a repetir-la. I en aquest cas no es tracta del passat d’un poble, sinó del món, perquè mundial va ser el conflicte i les tragèdies que es recorden.\nSalvant totes les distàncies, una altra exposició, de la també fotògrafa Camille Lepage a Andorra Televisió, ens porta imatges més recents, de conflictes a l’Àfrica, en aquell Tercer Món que tendim a oblidar però que és també el mateix món nostre i que cada vegada ens afecta més i més a prop, menys indirectament.\nA Mauthausen hi va haver, i hi van morir, uns quants andorrans, més de set mil espanyols, milers de francesos i, segons les estadístiques, fins a dotze milions de persones d’arreu. A les guerres i genocidis de la nostra època, les víctimes segueixen sumant-se per milers, desenes de milers, la immensa majoria civils, incloses dones i nens, els col·lectius més febles.\nI els fotògrafs, periodistes gràfics –més encara que els que ho escriuen, perquè ho han de fer en directe i a prop–, continuen arriscant les seves vides –per explicar-ho amb imatges, que és la manera més directa i colpidora, perquè cadascuna “val més que mil paraules”–. Com va fer Boix fa gairebé vuitanta anys, amb els seus còmplices que anaven a treballar fora del camp i que van dipositar tants negatius a la granja de l’austríaca Anna Pointner, que també es va jugar l’existència perquè poguessin arribar fins avui, arreu, també a nosaltres. Per això mereixen que dediquem una estona a mirar-los i llegir els textos explicatius.


" El millor mitjà per fer bons els infants és fer-los feliços" Oscar Wilde\n"La paraula progrés no té cap sentit mentre hi hagi infants infeliços" Albert Einstein\n" La felicitat és un indicador del progrés. Quantes més persones felices, més progrés"\nAquesta última frase l'he escrit jo, inspirada per les dues primeres. Hi ha una cosa que em xoca de les escoles: la infelicitat d'alguns alumnes. Estic convençuda que no podrem dir que una pedagogia és exitosa mentre infringeixi sofriment a algun alumne. Els éssers humans naixem encarats a la felicitat i no pot ser que l'educació que rebem durant els primers anys de vida vagi en contra de les nostres inclinacions innates. No naixem per patir. Per tant, la tasca dels mestres en cap cas pot anar dirigida a provocar dolor als seus alumnes. Fer renunciar als propis interessos i obligar a memoritzar certs aprenentatges és infringir dolor. Negar el potencial dels nens i nenes i recalcar-ne tan sols les debilitats és abocar-los a la insatisfacció.\nLa pedagogia positiva tracta precisament d'això: d'enfocar l'educació en les fortaleses de l'alumnat en comptes de fer-ho en les seves mancances. Tracta d'emprar mètodes científics constatats per transmetre eines i coneixements necessaris per expandir el benestar de les persones. Quina, si no, hauria de ser la finalitat de la educació?\nL'educació tradicional s'ha centrat en promoure l'èxit professional, deixant molts buits en tots els àmbits de l'ésser humà. L'educació positiva, en canvi, es proposa incentivar el benestar en totes les facetes de les persones. Donat que la FELICITAT és el propòsit últim de la vida i que s'ha constatat que és educable mitjançant diverses estratègies, el que té més sentit és que la felicitat sigui també el sentit central de l'educació.\nEducar per a la felicitat no aporta només major satisfacció i benestar als alumnes sinó que també incrementa el nivell de salut, creativitat, productivitat, innovació i la qualitat de les relacions socials. Així, fomentar la felicitat implica fomentar el progrés.\nPersonalment, sempre he estat convençuda que la tasca central de l'escola ha de ser fomentar el benestar per mitjà del respecte i la facilitació del desplegament del potencial dels alumnes. Veig cada infant com un cofre del tresor que si aconsegueixo que s'obri i comparteixi totes les seves habilitats pot significar una gran aportació a la societat. Per fer-ho,però, cal partir de la modèstia. No penso que jo ho sé tot i cal bolcar tots els meus coneixements dins la seva caixa buida. Sinó que permeto que em mostrin el seu potencial. Els escolto, els admiro i parteixo de la seva genuïna forma de ser per oferir-los allò que crec més convenient per al seu desenvolupament.\nEducar per al benestar necessàriament parteix d'identificar les fortaleses dels alumnes i promoure-les per tal de fer que el seu estil de vida i les seves decisions s'ajustin a les seves veritables necessitats i inclinacions, no pas a unes constriccions externes que els podrien arribar a fer sentir alienats.\nMartin Seligman i d'altres investigadors han demostrat que la meditació, l'atenció plena, l'altruisme, l'empatia, la resiliència, la comunicació afectiva, la compassió, la creativitat, el pensament crític i el coneixement d'un mateix condueixen directament al benestar. Perquè no omplim l'escola d'aquestes tècniques i vivim tots una vida més plena i amb més sentit?


Villa Kennedy, a Rocco Forte Hotel Frankfurt Alemanya - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nKennedyallee 70, Sachsenhausen, Frankfurt, Alemanya, 60596 - Veure al mapa\nBarri Sachsenhausen Centre Centre Centre Westend Estació Central Gallus Estació Central Estació Central Estació Central\nDissenyat tant per oci com per negoci, Villa Kennedy, a Rocco Forte Hotel està situat idealment a Sachsenhausen; una de les localitzacions més populars de la ciutat. A 2.5 km de l'emoció de la ciutat, aquest hotel de 5-estrelles gaudeix d'una excelent situació i permet accès a les millors atraccions de la ciutat. Per aquells de vosaltres que vulguin aventurar-se Museum Giersch, Museu Stadel, Sachsenhausen són només algunes de les atraccions disponibles per als visitants.\nLes instal.lacions i els serveis que proveeix Villa Kennedy, a Rocco Forte Hotel asseguren una estada plaentera als seus clients. Les carecterístiques més important de l'hotel inclouen servei d'habitacions 24 hores, Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, recepció 24 hores, instal.lacions per a minusvàl.lids, express check-in/check-out.\nGaudiu de les comoditats d'alta gama com ara televisió de pantalla plana, bany addicional, lavabo addicional, xemeneia, mirall per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. Durant el dia podeu gaudir de l'atmòsfera relaxant de bany, centre esportiu, sauna, camp de golf (a 3 km), piscina coberta. Sigui quin sigui el motiu del seu viatge, Villa Kennedy, a Rocco Forte Hotel és una selecció idònia per a la vostra estada a Frankfurt.\nTots els tipus de viatgers (19) Viatger de Negocis (7) Parelles (9) Viatgers en solitari (2) Famílies amb infants petits (1)\nTots els tipus de viatgers (337) Parelles (154) Viatgers en solitari (98) Famílies amb infants petits (49) Famílies amb infants grans (12) Grups (25)


Gonzo es posa al capdavant de 'Salvados': «Escoltarem gent que té coses importants a dir»\nMadrid - Dijous, 17/10/2019 - 12:57\nLa Sexta ha presentat aquest dijous davant dels mitjans la nova temporada de ‘Salvados’, que diumenge a partir de les 21.30 hores inicia una nova etapa amb Gonzo com a presentador. La primera entrega se centrarà en l’assetjament sexual, un tema amb què la cadena fa «una declaració d’intencions», tal com ha destacat el nou rostre de l’exitós espai.\n«L’única por que em fa aquesta emissió és la bateria del mòbil», ha dit fent broma Gonzo durant la roda de premsa a la qual ha assistit YOTELE. L’objectiu d’aquest reportatge, com ha subratllat, és mostrar que «l’assetjament sexual a la feina és transversal» i que és «un problema real». «Ens va ser molt difícil trobar una víctima home. Em semblava injust, perquè és una realitat que afecta la dona», ha lamentat.\n«Crec que dilluns al matí tindrem bones notícies amb l’audiència de La Sexta», ha afegit un optimista Gonzo que interpreta el seu fitxatge per ‘Salvados’ com «un reconeixement» per tots els anys que ha treballat a ‘El intermedio’. «Aquest tipus de periodisme continua funcionant i faré coses amb què em sento segur», ha afegit el comunicador davant dels mitjans.\n«En aquesta nova etapa és més @salvadostv que mai. És asseure’s a escoltar gent que té una cosa important per dir. La cadena fa una gran declaració d’intencions triant aquest complicat tema: els abusos sexuals en el treball», @FerGonzo pic.twitter.com/9IrOavljvX\n— Atresmedia Comunicació (@atresmediacom) October 17, 2019\nLa polèmica Cristini Couto, de 'MYHYV', es prepara per concursar a 'La casa fuerte'... ¿amb una enemiga?\nTom Brusse i la temptadora Sandra, fitxatges tancats de 'La casa fuerte 2' a Telecinco i Cuatro\nTemes: Gonzo Salvados


Detenen una dona d'Alcarràs per estafar 24.000€ - Teleponent\nInici Succesos Detenen una dona d’Alcarràs per estafar 24.000€\nDetenen una dona d’Alcarràs per estafar 24.000€\nEl responsable d'un supermercat d'Alcarràs va denunciar que algú havia fet càrrecs fraudulents al seu compte bancari\nImatge aèria del municipi. Foto Ajuntament Alcarràs\nEls Mossos d’Esquadra van detenir el dia 19 de novembre una dona de 47 anys, de nacionalitat romanesa i veïna d’Alcarràs (Segrià), com a presumpta autora d’un delicte d’estafa informàtica.\nEl 18 de novembre el responsable d’un supermercat d’Alcarràs va denunciar que algú havia fet càrrecs fraudulents al seu compte bancari per un valor de 24.292 euros. Segons les dades facilitades, a principis de l’any passat va adquirir el supermercat que estava en traspàs. En aquest establiment es realitzaven recàrregues de telefonia mòbil i amb el traspàs també va heretar un terminal de punt de venda (TPV), el qual ja tenia un usuari registrat. Només va canviar el numero de compte bancari associat a l’aparell.\nEl denunciant es va adonar que els càrrecs al compte eren de recàrregues de telefonia que no s’havien realitzat al seu establiment però havien utilitzat el seu usuari. Un cop va contactar amb l’empresa intermediària, aquesta li va comunicar que les transaccions es feien des d’un ordinador habilitat que havia d’estar a la botiga. Aquest ordinador, però, no va ser lliurat per l’antiga propietària en el moment del traspàs.\nTot apuntava que l’antiga propietària, que havia obert una nova botiga al mateix poble, utilitzava l’ordinador per cobrar i realitzar les recàrregues al seu nou negoci.\nFetes les primeres comprovacions, el dijous passat els investigadors es van presentar a l’actual establiment de l’antiga propietària i la van detenir com a presumpta autora d’un delicte continuat d’estafa. A més, van comissar l’ordinador i un agent del Grup de Delictes Informàtics va verificar que tenia actiu el programari de recàrregues amb el nom d’usuari que actualment pertanyia al denunciant.\nLa detinguda va quedar en llibertat després de declarar a la comissaria, amb l’obligatorietat de presentar-se davant l’autoritat judicial quan sigui requerida.\nArticle anteriorEs mantenen en 136 el nombre de pacients ingressats per covid-19 a Ponent\nArticle següentDemanen 14 anys de presó a un home per violar una dona, gravar l’agressió i enviar el vídeo per WhatsApp


Iniciativa pionera al Pallars aplicant la tècnica Keyline en finques d’oliveres\nLa Keyline segueix un patró que marca la geologia del terreny per no perdre ni una gota d’aigua, reduint costos i millorant la collita\nper Marta Romera 28/06/2021 12:20h\nUn dels principals problemes per a la feina agrícola d'un terreny de muntanya com el Pallars Jussà és una topografia complicada, amb pendents que dificulten les tasques diàries.\nA més, acostumen a ser zones que actuen com un embut que fa que, en èpoques de major precipitació, el terreny s'embassi o, per escorrentia, l'aigua no s'aprofiti.\nIvan Caelles, enginyer agrònom responsable d'ERM del Pallars i CEO d'OLIBA Green Beer, ho ha solucionat aplicant la tècnica del disseny de la línia clau (Keyline) en les seves finques d'oliveres a la Vall de Barcedana.\nL'objectiu és fer una captació, conservació i repartiment hídric optimitzat. Aquesta tècnica d'origen australià, emmarcada en l'agricultura orgànica, consisteix a buscar un punt crític ("keypoint") de la finca que coincideixi amb un punt còncau del terreny on passa més aigua que en altres llocs.\nIniciativa pionera al Pallars Jussà aplicant la tècnica Keyline en finques d’oliveres | LleidaDiari.cat\nConduir aquest pas d'aigua perquè quedi repartit homogèniament en tota la finca\nEl que es pretén és conduir aquest pas d'aigua perquè quedi repartit homogèniament en tota la finca. S'aconsegueix traçant línies clau que parteixen d'aquest punt crític on es van a buscar les corbes de nivell, donant un lleuger pendent perquè l'aigua agafi una mica d'embranzida i pugui regar tota la superfície.\nEs dibuixen tantes línies clau com pugui dissenyar-se en el terreny pensant que les distàncies entre línies dependran del marc de plantació dels arbres. En aquest cas, es va escollir 6x6: les paral·leles de les línies estan disposades cada 6 metres i la separació entre arbres és de 6 metres i així s'aconsegueix el marc plantejat.\nPer tant, a l'hora de la plantació, els arbres seguiran un patró que marca l'orografia del terreny, en lloc de seguir els tradicionals solcs en línia recta i quadrícules regulars.\nS'aprofiten els accidents dels camps a plantar i la seva forma natural per treure el màxim partit dels recursos naturals, sense perdre ni una gota d'aigua tot evitant-ne l'erosió, ja que l'aigua queda proporcionalment repartida en tota la seva superfície.\nEvitar les pèrdues de terra fèrtil\nCaelles detalla que «amb aquest projecte hem aconseguit evitar les pèrdues de terra fèrtil i hem solucionat els problemes d'embassament i retenció d'aigua i també l'escorrentia suavitzant el curs de l'aigua».\nEn reduir la velocitat del desplaçament de l'aigua, s'evita l'erosió del terreny i es reté l'aigua per utilitzar-la quan sigui necessari. «Amb aquesta pràctica, es redueixen costos de manteniment de les collites, es millora el resultat de la producció i es fomenta i millora la salut de l'agrosistema, la biodiversitat, els cicles biològics i l'activitat biològica del sòl», explica.\nCaelles espera obtenir la primera collita d'aquestes finques en uns cinc anys. Seran les olives amb què produeixi l'oli verge extra ERM Oli d'Oliva de Muntanya i OLIBA Green Beer, la primera cervesa verda d'oliva del món.\nDes de fa uns anys, aquest enginyer agrònom inquiet i innovador està duent a terme un projecte de posada en valor de la Vall de Barcedana, dels seus paisatges i oliveres autòctones del Pallars Jussà.\nL'Ivan recorda que «estudis recents han identificat prop d'una trentena de varietats autòctones de la comarca, això suposa una gran riquesa varietal i un llarg camí per potenciar perfils sensorials d'olis avui encara desconeguts pel públic en general».\nLa marca ERM Oli d'Oliva de Muntanya, sota la qual produeix uns olis d'oliva excepcionals, ha suposat un autèntic revulsiu al territori. El maig del 2020, va sorprendre amb OLIBA Green Beer, un nou producte que uneix dues de les seves passions –les olives i la cervesa– i dóna continuïtat a la iniciativa endegada amb l'oli.\nEs tracta d'una cervesa d'oliva que destaca pel seu atractiu i particular color verd, pel seu aroma que transporta als camps d'oliveres i pel seu sabor compensat i amb tocs d'oliva.\nUna beguda d'inspiració mediterrània creada al cor de la Vall de Barcedana\nTot i el seu estil txec, es tracta d'una beguda d'inspiració mediterrània creada al cor de la Vall de Barcedana. D'aquí neix el concepte de 'La beguda mediterrània dels Pirineus', que sorgeix observant la distribució del cultiu d'oliveres de Catalunya, que va des del peu de la muntanya fins a la costa mediterrània, construint una tradició gastronòmica, paisatgística i cultural centenària.\nOLIBA Green Beer ha estat guardonada amb el XIX Premi a la Innovació Tecnològica Agroalimentària (PITA) del Departament d'Agricultura de la Generalitat de Catalunya i el premi a la Innovació dels ESAO Awards.\nCuriós: Una quinzena de vaques ocupen un monestir lleidatà


El fotògraf ha guanyat el Premi Pulitzer per un reportatge sobre l’impacte de la pandèmia en la gent gran\nEmilio Morenatti, fotoperiodista guardonat amb el Premi Pulitzer. // Maria Xinxó\nActualitzada el 10-09-2021 21:01\nEmilio Morenatti, fotoperiodista: 'Vaig enterrar la meva cama a l’Afganistan; hi tinc un compte pendent"\nEmilio Morenatti no se separa mai de la seva càmera. “Tinc un malson recurrent: que surto de casa sense la càmera. No em molesta, em dona seguretat”, explica. És un dels fotoperiodistes espanyols més reconeguts i ara acaba de guanyar el Premi Pulitzer -el més prestigiós del sector- pels seus retrats de l’impacte de la pandèmia en la gent gran a Catalunya.\nHi ha escenes que m’acompanyaran per sempre, com el petó de dues persones grans, amb mascareta i un plàstic al mig. Es veien per primer cop després d’uns 100 dies separats. En el moment de fer la foto jo estava plorant\nEmilio Morenatti Fotoperiodista\nVa néixer a Saragossa, va créixer a Jerez de la Frontera i actualment viu a Barcelona amb la seva família. És el cap de fotografia a Espanya i Portugal de l’agència de notícies Associated Press. Ja ha superat els 50, però en més d’un moment no es pensava que hi arribaria. Ho ha explicat en una conversa amb Maria Xinxó.\nEl 2006, el van segrestar a la franja de Gaza.\nEns va agafar un grup armat, a la persona que m’ajudava sobre el terreny i a mi. A ell el van encanonar. Si li hagués passat alguna cosa, hauria estat una llosa que hauria acabat amb mi\nEl govern espanyol va negociar i en un dia em van alliberar, però jo no ho sabia. Em van portar amb els ulls tapats, lligat de mans i descalç. Em van deixar al carrer. Durant uns minuts pensava que donarien el tret de gràcia. No passa res i vaig aconseguir treure’m la bena dels ulls. Hi havia un munt de nens al meu voltant, que em miraven\nL’any 2009, va perdre la cama esquerra per l’explosió d’una mina a l’Afganistan.\nAcompanyava una patrulla de soldats dels Estats Units. Ens van atacar i vam caure amb el cotxe en una zona de mines. En va esclatar una de 100 quilos, que és una barbaritat. Jo pensava que era el final, perdia molta sang per la cama i em vaig acomiadar de la meva dona, a la meva manera\nUn soldat em va fer un torniquet i em va donar morfina. Em va salvar la vida. Vaig recuperar la consciència dos dies després\nMorenatti es va recuperar i, amb una pròtesi a la cama, va tornar a treballar de fotoperiodista, fins i tot cobrint altres conflictes.\nVaig enterrar la meva cama a l’Afganistan; hi tinc un compte pendent. Aquest any, quan l’agència va començar el desplegament per anar a cobrir la retirada de tropes dels Estats Units, vaig ser el primer en aixecar la mà\nA Jerusalem, Emilio Morenatti va conèixer la seva dona, la Marta, que treballava a una ONG. Ara viuen a Barcelona i tenen dos fills.\nLa foto de la meva vida és la del naixement de la meva filla Gala: un part natural, en una piscina preparada a l’Hospital Clínic. Veure la meva dona treure la seva pròpia filla i aconseguir captar aquell moment... Més que això no hi ha res\nEmilio Morenatti conversa amb Maria Xinxó.\nEls Jocs Paralímpics de Tòquio 2020\nEl treball fotogràfic més recent de Morenatti ha estat als Jocs Paralímpics de Tòquio 2020.\nMi ultimo dia en el Tokyo Aquatic Center. Con gran respeto para estos increibles atletas. pic.twitter.com/rrMG9Lfg49\n— Emilio Morenatti (@EmilioMorenatti) September 2, 2021\nPer a mi, el món paralímpic és un món ideal, real, on la gent no amaga la seva -mal dita- discapacitat\nQuan has d’estar 12 hores quiet en un avió et treus la pròtesi. Acabats els Jocs, a l’avió de tornada vam coincidir amb molts atletes. De cop, et trobaves la pròtesi d’una cama entre les maletes o la d’un braç a un seient. Era el més normal. En un altre vol, no hauria estat així\nInicis com a fotògraf\nMorenatti ha recordat un episodi molt concret de quan va començar a fer fotos.\nEl meu pare treballava de policia i sempre ens avisava que havia passat alguna cosa, per si hi volíem anar a fer fotos amb el meu germà Miguel. Agafàvem els ‘vespinos’ i competíem per veure qui arribava abans a fer la foto


3 min. Barcelona 06/10/2020 09:56\n651x366 Un grup de vianants amb mascareta / PERE TORDERA Un grup de vianants amb mascareta / PERE TORDERA\nVist l'avenç del covid-19 a les Terres de l'Ebre, el Procicat ha aprovat aquest dilluns mesures especials per als municipis de Tortosa, Amposta i Roquetes per frenar-ne l'expansió, unes mesures que ja han entrat en vigor aquest dimarts després que hagin sortit publicades al DOGC. Es demana a la ciutadania que es quedi a casa tant com pugui i que redueixi al màxim l'activitat social. En l'àmbit de l'hostaleria i la restauració, s'elimina el consum en barra i es limita l'aforament tant a l'interior com a l'exterior a un 50%. L'horari de tancament d'aquests establiments serà a la 1 de la matinada com a màxim.\nSalut avisa que les Terres de l'Ebre podrien arribar al miler de contagis en dues setmanes


Mòdul de periodòncia\nDiagnòstic i tractament no quirúrgic de les malalties periodontals\nEl paper de l’higienista dental en els tractaments quirúrgics\nL’objectiu és aprendre tots els conceptes causals, diagnòstics, pronòstic i de pla de tractament en la fase I periodontal. Aprendre alhora a realitzar el raspat i allisat radicular amb les seves diferents curetes i instruments. Un altre objectiu fonamental és aprofundir sobre l’esterilització de l’instrumental en la clínica dental; conèixer els principis de la cirurgia periodontal i aprendre l’instrumental quirúrgic específic de la cirurgia periodontal.\nMòdul d'odontologia preventiva\nL’objectiu és aportar un programa teòric actualitzat tractant temes com els protocols de diagnòstic i els protocols de prevenció de la càries dental.\nMòdul de pacients especials i amb compromís mèdic. Patologia medicobucal\nL’objectiu és formar higienistes coneixedors de les patologies mèdiques i farmacològiques que condicionin els tractaments dentals en pacients especials. També pretén donar coneixements clínics de patologia medicobucal per capacitar els assistents a ajudar en les proves diagnòstiques i gestionar les alteracions més freqüents que poden aparèixer en la cavitat oral.\nCom documentar pas a pas els casos de pacients periodontals\nPràctiques amb pacients: Clínica Odontològica Universitària (CUO)\nPràctiques amb pacients. L’objectiu és posar en pràctica tots els conceptes que s’han après. Cada alumne tindrà la possibilitat d’aprofundir i resoldre els dubtes. Podrà treballar amb pacients i estarà supervisat per un odontòleg, un alumne del Màster en Periodòncia i un instructor del curs.\nPràctiques amb fantomes\nInstrumentació en fantomes:\nIdentificació de curetes, de les vores tallants i de l’estat de l’instrument.\nAfilat de curetes amb pedres\nRaspat i allisat radicular sobre fantomes: inserció, estabilització, fulcre i activació.\nPosicions de l’operador, visibilitat, il·luminació i separació.


Memphis: “Tinc moltíssimes ganes de jugar per a Messi”\nMemphis Depay, durant un entrenament | FC Barcelona\nEl futbolista neerlandès ha estat presentat al Camp Nou\nEl futbolista neerlandès Memphis Depay ha estat presentat com a jugador del Barça un mes després que s’anunciés el seu fitxatge. L’Eurocopa i les posteriors vacances han impedit que aquest acte oficial es pogués fer abans. Sobre la jornada, cap fet fora de l’habitual. Ha signat el contracte, s’ha vestit amb la nova equipació del club, ha fet els clàssics tocs i, això sí, la roda de premsa s’ha fet a la gespa del Camp Nou, a l’aire lliure, a causa de la pandèmia del coronavirus. L’han acompanyat el president Joan Laporta, el vicepresident primer Rafa Yuste i el director de l’àrea de Futbol Mateu Alemany.\n🙌 Els primers tocs al Camp Nou! 🔵🔴#MemphisCuler pic.twitter.com/MnQdCcAJLQ\nLes primeres paraules de Memphis han estat les típiques: “És un honor ser aquí, he volgut fitxar pel Barça des que era un nen i gràcies a la voluntat de les dues parts puc ser aquí”. A partir d’aquí, i quan ha respost les preguntes dels periodistes, sí que ha aportat alguns detalls més interessants. En primer lloc, ha manifestat les seves ganes de jugar amb l’estadi ple i de “conèixer els seguidors del Barça”. També ha explicat una anècdota molt emotiva: “Quan tenia cinc anys el meu avi em va regalar una samarreta del Barça i això ha tingut un element de profecia. El meu avi ja no hi és, però estaria molt orgullós de mi. Als Països Baixos hi ha una molt bona relació amb aquest club.”\n🗣 @Memphis: "Tinc una samarreta del Barça que em va regalar el meu avi quan tenia 5 anys" 💙❤ pic.twitter.com/ajBbd2xl3d\nTambé ha parlat del paper de Ronald Koeman en les negociacions. Ha confirmat que ha estat una peça fonamental i que ell l’ha “portat al Barça”. Ha tingut paraules de gran admiració i respecte cap al tècnic neerlandès i ha assegurat que, mentre van coincidir a la selecció “em va ajudar molt, perquè em va fer sentir segur i li he de donar les gràcies”. Tot i això, ha destacat que, sense Koeman, també hauria vingut: “Ningú no pot dir que no al Barça”.\nMalgrat que encara no està confirmat, també ha parlat del fet de poder jugar al costat de Leo Messi. Ho ha qualificat de “somni” i, a la vegada, ha deixat clar que és molt conscient del rol que haurà d’assumir: “Tinc moltíssimes ganes de jugar per a ell. Hauré de fer tots els possibles per estar al seu nivell”. A més a més, Memphis no dubta que, a l’hora de la veritat, es resoldran tots els problemes relacionats amb el límit salarial i la inscripció de Messi, els altres fitxatges i ell mateix: “Confio plenament en el president i la junta directiva”.\nFitxatge Futbol Leo Messi Memphis Depay Presentació


Lliga Reumatològica Catalana: noviembre 2010\nEstem aquí per a tu!\nSom malalts, familiars i professionals que ajudem a les persones afectades pel reumatisme\nPassi de curts sobre malalties reumàtiques\nLa seu de la Lliga de Vilafranca ens convida aquest dimecres 24 de novembre a les 18:30 a veure dos curtmetratge elaborats per la Fundació Abbot expressament per tractar les malalties reumàtiques. Darrera de cada curt hi ha una història protagonitzada per malalts reumàtics que s’enfronten per primer cop a aquestes malalties. Per saber-ne més, tothom pot apropar-se fins a l’Escorxador per participar en aquest cinefòrum de forma gratuïta.\nPublicado por Lliga Reumatològica Catalana en 13:45 No hay comentarios:\nRECAPTACIÓ PER ALS INFANTS AMB ARTRITIS\nAquest diumenge a Vilafranca (21/11/2010):\nContes per a infants i RECAPTACIÓ per als nens i nenes amb ARTRITIS IDIOPÀTICA JUVENIL. T'hi esperem!\nPublicado por Lliga Reumatològica Catalana en 1:06 No hay comentarios:\nLa Bruixa d’Or ens porta la sort\nPer adquirir una participació de la Loteria de Nadal (3€) de la Lliga Reumatològica Catalana, pot comprar la butlleta a qualsevol seu o rebre-la per correu trucant al\n93 207 77 78\nPublicado por Lliga Reumatològica Catalana en 14:06 No hay comentarios:\nPublicat el Pla director de les malalties reumàtiques i de l’aparell locomotor\nDos anys de feina per crear l’instrument que ha de millorar l’atenció de les malalties reumàtiques. És el Pla Director de les malalties reumàtiques i de l’aparell locomotor que ja es pot consultar a Internet.\nLa Lliga Reumatològica Catalana ha estat clau en el seu procés. Fins i tot, la Consellera de Salut, Marina Geli, agreix la tasca de la Lliga en la presentació del Pla Director amb aquestes paraules: “Vull destacar especialment el paper promotor que han tingut en aquest cas les associacions de pacients, representades per la Lliga Reumatològica Catalana, en l’inici d’aquest Pla, així com la seva tasca en el seu desenvolupament”.\nEl resultat és un document de quasi 100 pàgines on s’analitza la situació actual de les malalties reumàtiques a Catalunya per poder definir objectius concrets que ajudin a millorar l’assistència sanitària d’aquests malalts. Entre altres, s’ha tingut en compte els aspectes de prevenció, diagnòstic, de tractament i de rehabilitació, i la reordenació dels recursos assistencials amb criteris territorials.\nAra, un cop realitzat el document, el compromís del Departament de Salut de la Generalitat de Catalunya és aconseguir els propòsits marcats.\nObjectius a l’horitzó temporal 2014 establerts pel Pla Director\n1. Millorar la promoció de salut, la prevenció i l’autocura de les malalties de l’aparell locomotor en l’àmbit de l’Atenció Primària\n2. Millorar la capacitat resolutiva de l’Atenció Primària en l’àmbit de les malalties reumàtiques.\n3. Disminuir la variabilitat i augmentar l’eficiència del procés diagnòstic i terapèutic en malalties reumàtiques.\n4. Millorar la continuïtat assistencial i l’eficiència en l’atenció a través de la definició del model assistencial i la reordenació dels serveis.\n5. Promoure línies de recerca orientades a la prevenció i la millora de l’atenció a les malalties de l’aparell locomotor.\n6. Promoure la formació dels professionals en malalties musculoesquelètiques.\n7. Establir criteris sobre implantació de noves tecnologies diagnòstiques i terapèutiques per a aquestes malalties.\nPublicado por Lliga Reumatològica Catalana en 15:44 No hay comentarios:\nTel. 93 207 77 78 premsa@lligareumatologica.org\nLa Lliga Reumatològica Catalana és una associació sense ànim de lucre formada per malalts, familiars i professionals. Treballa amb l’objectiu d’oferir suport, acompanyament i assessorament a la persona afectada per una malaltia reumàtica i al seu entorn més proper. La Lliga Reumatològica és una entitat declarada d’Utilitat Pública pel Ministeri de l’Interior formada l’any 1984 i que actualment compta amb prop de 1.600 associats.\nSeus de la Lliga\nBarcelona: C. Llibertat, 48 baixos CP 08012\nEl Prat de Llobregat: Centre Cívic Jardins de la Pau. C. Jardins de la Pau s/n CP 08820\nSabadell: Centre Cívic Sant Oleguer. C. Sol i Padrís, 93 CP 08203 / Centre d''Entitats Gaudí, Pg. de Gaudí 31, CP 08203\nSant Vicenç dels Horts: Ca l’Aragall. C. Barcelona, 16-18 1r pis CP 08620\nTarragona: C/ Portella, 9 Baixos. CP 43004\nTerrassa: C. Sant Antoni, 45 baixos CP 08221\nVilafranca del Penedès: C. Escorxador, 19-21 CP 08720\nPUNT D’INFORMACIÓ (1): La Seu d’Urgell Passatge Lleteries, 14 2n 1a CP 2570\nPUNT D'INFORMACIÓ (2): Roda de Barà, antic consultori\nPublicat el Pla director de les malalties reumàtiq...


menú > història 2003-2005 X\nl'aposta per la investigació\nPortades de The New York Times Magazine, Le Monde i Time. 2003\nDepartament científic a elBullitaller. 2004\nCreació de la Fundació Alícia. 2004\nNeix el Fast Good. 2004\nEs crea la Càtedra Ferran Adrià.\n2003. Departament científic a elBullitaller. El nostre interès per establir un diàleg amb la ciència va començar a concretar-se el 2003 quan vam entrar en contacte amb Pere Castells, científic i afeccionat a la gastronomia. D’entrada, la relació va ser de caràcter amateur, però paral•lelament, i mentre s’anava forjant el projecte de la Fundació Alícia, es va anar professionalitzant de mica en mica, fins a la instauració del departament científic, autèntic pont entre el Taller i Alícia. Amb Pere Castells i amb Íngrid Farré, que es va incorporar a continuació, vam començar organitzant-nos, buscant un sistema de treball, establint contactes amb fabricants de productes alimentaris, de nous aparells o utensilis, obtenint informació i estudiant llibres, etc. A partir del 2004, Pere i Íngrid van prosseguir aquestes investigacions a Alícia. També vam analitzar tot el món de les textures que hem creat en aquests darrers anys (escumes, gelatines calentes, núvols, aires, texlavazza, sferificació, etc.), vam decidir esbrinar per què aquestes elaboracions són possibles, quins són els processos físics i químics que hi intervenen i com actuen els productes que possibiliten aquestes textures. Tot això respon a la certesa que el coneixement dels processos científics en cuina és una base fonamental per evolucionar.\nsobre la cuina molecular, per Ferran Adrià\nFotografies del procés de sferificació del caviar, obtingudes amb microscopi electrònic.\nsobre la cuina molecular\nSi m’he de guiar per les preguntes que em plantegen, tothom deu pensar que sóc el pioner, el creador o el màxim representant de la cuina molecular.\nSense exagerar: de cada deu entrevistes, en nou es fa referència a aquest fet, quan jo mai no he dit res relacionat amb la cuina molecular i elBulli. D’entrada, crec que el treball científic mereix un respecte, i no aquesta espècie de banalització.\nVegem: fins al 2003, és a dir, després de quinze anys com a mínim d’innovacions, incloent-hi la creació el 1997 del nostre taller, el primer centre d’investigació sistemàtica d’un restaurant de tres estrelles, els nostres contactes amb el món de la ciència van ser esporàdics. I si coneixem Harold McGee o Hervé This és gràcies a congressos, sobretot des de l’any 2000, llevat d’una intervenció de This en un acte de la fundació Escoffier, on jo hi feia una demostració, el 1996 a Biarritz.\nPer això mai no hem atribuït un origen científic a les nostres creacions, nascudes a partir d’una recerca purament culinària; l’observació i la curiositat formen part del nostre bagatge com a cuiners, en el meu cas des de fa gairebé un quart de segle. Un exemple: quan el 1998 vam descobrir que l’agar-agar podia suportar altes temperatures, vam crear les gelatines calentes sense recórrer a res que no fos l’observació.\nFins al 2003 no va començar la nostra col•laboració amb Pere Castells, científic i gastrònom, amb el resultat de la creació de la Fundació Alícia. Amb Pere hem aconseguit el que havia estat impossible amb altres científics: dialogar i edificar un sistema de treball. Un dels fruits concrets d’aquest diàleg ha estat la publicació d’un Lèxic científic gastronòmic, una eina que ha de servir de pont entre aquests dos móns.\nPerò tornant al meu suposat paper com a pioner de la cuina molecular, aquí he de ser radical: crec que estem davant d’una operació de màrketing i penso que no hem de confondre el públic deixant-li creure que la cuina molecular és un tipus de cuina. Per cuinar bé cal conèixer (la història, les tècniques, els productes, la tradició i la modernitat, els processos culinaris...), i després pensar, debatre, assajar, reflexionar, elegir... I després, tornar a qüestionar-se cent vegades totes les certeses. Si entretant necessitem consultar la ciència, o bé els llibres d’història o de qualsevol altra disciplina creativa, no es tractarà més que de nous coneixements per reforçar la nostra filosofia culinària.\nAquesta confusió és una de les raons per les que hem redactat una Síntesis de la nostra cuina: 23 punts per definir la nostra pràctica. enter altres coses, ens ha servir per comprendre que el paper de la investigació o de la ciència, tot i ser important, es limita tan sols a un dels 23 punts. La cuina és molt més que això o, millor dit, és una altra cosa; en qualsevol cas, i en nom del respecte pel món científic, respecte que ha de començar per no banalitzar el seu treball, insisteixo en no barrejar les coses.\nÒbviament, si un xef vol qualificar el seu treball com a cuina molecular, és ben lliure de fer-ho. En nom de la mateixa llibertat, reclamo el simple títol de cuiner; i per a tot el que fem a elBulli, el nom de cuina.\n* El terme cuina molecular es va veure precedit pel de gastronomia molecular. A la dècada de 1980, uns científics interessants en la gastronomia (Nicholas Kurti, Harold McGee i Hervé This, entre d’altres) van començar a estudiar els processos físics o químics que es produeixen en una cuina. A aquest moviment se li va donar el nom de gastronomia molecular. De fet, es tractava d’una pràctica ja habitual en la indústria agro-alimentària des de feia anys, llevat que, en el seu cas, l’objectiu era purament i simplement la cuina. Curiosament, si la gastronomia molecular va donar una certa celebritat als seus inventors, les relacions amb els cuiners es podien comptar amb els dits d’una mà. Per altra banda, la gastronomia molecular no es va ocupar de certs aspectes que avui marquen la diferència amb la cuina de fa deu anys. Per exemple, els nous hidrocol•loides: espessidors, gelificants, emulsionants... Afirmar que qui es serveix d’aquests productes fa cuina molecular és una operació de confusió del públic, de la mateixa manera que ho és suposar que posseïa una base científica el primer que va elaborar una escuma (Déu sap quina ignorància teníem del món de la ciència el 1994, quan vam tenir la idea d’utilitzar el sifó de muntar nata) o un gelat salat.


Fundació Rosa Luxemburg - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nthink tank, fundació política alemanya i editorial\nBundesnetzwerk Bürgerschaftliches Engagement (en)\nGerman Commission for UNESCO (en)\nBerlín , Alemanya\nLa Fundació Rosa Luxemburg (en alemany: Rosa-Luxemburg-Stiftung) és una organització alemanya fundada en 1990 com l'Associació per a l'Anàlisi Social i l'Educació Política. En 1992 va ser reconeguda pel partit esquerrà alemany Partit del Socialisme Democràtic (avui Die Linke) com a organització propera per a l'educació i cooperació internacional. Fomenta el socialisme democràtic a nivell internacional. Per contra del que diu el seu nom, la seva forma jurídica no és la d'una Fundació sinó la d'una «Associació registrada» (Eingetragener Verein - i.V.), com és el cas també d'altres «fundacions» properes als partits polítics. El nom de la fundació és en honor a la política i escriptora Rosa Luxemburg.\nHistòria de l'Associació[modifica]\nCom a associació, va sorgir d'una organització fundada en 1990, el Verein Gesellschaftsanalyse und politische Bildung i. V. (Associació d'anàlisi social i educació política, asocación registrada) i dos anys després va ser reconeguda pel PDS com una organització propera al partit i amb activitats a nivell de tota la república federal. Dins dels marcs d'una federació de fundacions, coopera a Alemanya amb associacions i fundacions regionals d'idees properes a l'esquerra política en general.\nLa fundació ha participat en diverses activitats internacionals com el Fòrum Social Mundial de 2001 en Porto Alegre i el Fòrum Social Europeu de 2003 a París 2003. A São Paulo, a Quito, a Ciutat de Mèxic i a Buenos Aires la Fundació Rosa Luxemburg manté oficines regionals per coordinar activitats a Llatinoamèrica. A Orient Mitjà, la Fundació Rosa Luxemburg està present amb dues seus, a Tel Aviv i a Ramallah. A més té representacions regionals a Brussel·les, Nova York, Johannesburg, Dakar, Dar es Salam, Hanoi, Moscou, Peking, Varsòvia, Nova Delhi i Belgrad. A l'octubre de 2012 es va inaugurar una oficina a Atenes. la Fundació Rosa Luxemburg és a més membre corresponsal de la Comissió Alemanya de la UNESCO. Des de 1990, l'associació actua com a editor de les obres completes de Karl Marx i Friedrich Engels en l'editorial Karl Dietz de Berlín.\nTambé pertany a la Fundació el Institut für Gesellschaftsanalyse (Institut d'anàlisi social), que treballa en cooperació amb el consell assessor científic de la Fundació. El director de l'institut és Mario Candeias. Entre els temes centrals per al treball de l'Institut s'expliquen l'anàlisi del capitalisme i la discussió sobre el socialisme democràtic, entre altres. A partir de 2009 la fundació publica la revista Luxemburg en l'editorial VSA. Després d'un acord amb la Universitat Ernst Moritz Arndt, la Fundació Rosa Luxemburg va assumir el 9 de febrer de 2011 el finançament de la Fundació "Hans und Lea Grundig " i s'ha marcat la meta de continuar lliurant el premi "Hans und Lea Grundig Preis " seguint la intenció de la seva institutora Lea Grundig.\n↑ Universität Greifswald übergibt Hans und Lea Grundig Stiftung an neuen Träger\nFundació Rosa Luxemburg (alemany)\nISNI: 0000 0004 0509 857X\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Fundació_Rosa_Luxemburg&oldid=20905106»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 17 març 2019 a les 15:41.


26 Setembre, 2018 – Escola Pia de Sarrià\nEspais naturals per gaudir i aprendre\nAvui els alumnes de 5è de primària han anat d’excursió a la Reserva Natural del Remolar-Filipines, al delta del Llobregat. Un espai natural metropolità, immers en la principal conurbació urbana de Catalunya. Per la seva proximitat constitueix un indret excepcional per gaudir de la natura, per a l’educació ambiental, la formació, la investigació i la...\nPia&Go, córrer solidàriament\nEn l’edició del 25 de setembre, el butlletí Catalunya Religió es fa ressó de la 2a edició de la PIA&GO!\nBallem “El Jan Petit com balla”a P4\nAquesta setmana a P4 coneixem i treballem la cançó “El Jan Petit com balla”.\nLa frase SUMMEM de la setmana\nLa frase #SUMMEM de la setmana d’Escola Pia Catalunya. TOTS SUMMEM!\nEls alumnes delegats treballen en la VIII Assemblea d’Escola Pia Catalunya\nLes nostres delegades i delegats valoren la feina feta els darrers cursos i proposen objectius per la propera Assemblea d’Escola Pia Catalunya. Cada assemblea és un tram de camí que fem junts. L’oportunitat de participar per somiar la nostra escola del demà. El proper 17 de gener de 2019, l’Escola Pia de Vilanova i la...\nEl passat dissabte 22 se setembre, i amb motiu de la Setmana Europea de la Mobilitat, l’Escola ha participat en Primera Volta Ciclista a Sarrià. Els alumnes de CAFEMN de Cicles Formatius es van encarregar de la part tècnica al llarg de tot el recorregut. Vegeu la ressenya que en fa El Jardí de Sarrià i Sant Gervasi: ...