La Colla del Ganxet: Quin concertàs!\nDissabte vam anar al concert de Vilanova (com ja és costum de varis anys) a veure Betagarri i Strombers.\nVam arribar de la taverna al moment ideal, just abans que comencés Betagarri però amb el suficient temps per trobar un bon lloc.\nI de sobte comença a sonar d’estrepitós so de Betagarri, so que porto tants records i sensacions. Feia temps que alguns de nosaltres no havíem anat a cap concert d’aquestes característiques, i realment, va ser genial. I després de força estona de gaudir de bona música va acabar el concert, però no la festa ni el ritme.\nDesprés va tocar Strombers (després de molta estona d’esperar!) i amb sons ven variats ens van fer moure el cos!\nA part de la bona música, també varem gaudir de la bona companyia! De gent que ens havien acompanyat al sopar (a la mateixa taula!) i d’altra gent que feia temps que no vèiem.\nResumint, una gran nit, amb beure (que no puja? Bé, algú potser si que li va pujar!!), amb bona companyia, amb bon ambient i amb bona música!\nAprofito, ja que actualitzo, per a cridar a la gent a muntar quelcom pel pont que arriba, o al menys, perquè comenteu a veure si podeu/voleu fer alguna coseta!\nPublicat per La Colla del Ganxet d'Arbeca a 1:30\nEls cabrons de Vilanova sempre fan el mateix... fer esperar una hora per a que comenci l'últim concert (problemes tècnics? o fer aguantar la festa fins mes tard?)\nJo m'ho vaig passar molt bé, però akelles cerveses semblava que les haguessin esbravat amb una cullereta..xD\nSobre el tema del pont... jo plantejo anar a Perpinyà. Marxar dimecres a la tarda (sobre les 6) passar alla 2 dies, i a la baixada visitar els pobles que venen de pas. Si hem de ser gent i algú s'anima a planejar la sortida jo puc donar un cop de mà que quan era peque i vaig anar dos cops amb el pare i la mare.\njo encara no tinc clar si faig pont o no. Tot dependrà d'una assignatura, que si no la fem, el més possible és que fagi pont, si tenim classe no faré pont.\nAnar a Perpinyà em sembla força bé.\nja confirmare la meva si/no assistència.\nDoncs estaria força bé anar a Perpinyar, ara, per mi, com més dies hi poguem estar millor!! xD i si no, s'hi va els que es pot i ja està.\nPerò bé, si no podem anar a Perpinyar, o ens volem reservar aquesta sortida per quan puguem ser-hi més, també podríem anar a Vallclara,no Clara? bé aquell cap de setmana, si no ho tinc mal recordat, hi ha concert de la Carrau a l'Slavia...\nBé, no se, que a mi més igual que fer, però vui fer algo, i si al final no fem res doncs jo me montaré un pla alternatiu. (potser vaig a Vallclara sola... xD )\nA mi el concert de la carrau mes igual. lo q passe es k el david a de ser aqui el dia 3 al vespre i cla...\na mi vallclara també em sembla molt be!!:P\nNo havia caigut amb la idea de Vallclara!\nÉs una bona opció, espero poder venir, sinó mira, que hi farem.\nEi...doncs el dia 1 segurament que hauré de treballar i llavors nose...a mi em sembla molt bé fer un altre Vallclara però lo de Perpinyà també estava dit de fer...no ho sé, jo intentaré fer el que pugui per acomodar-me amb el que es decideixi fer per la majoria. Ens veiem d'aquí 4 dies!\nJa ho he comentat a algú sobre que en penso de fer un Vallclara.\nA mi em sembla molt bé (una mica precipitat també..jo pel maig tinc feina xD). Jo pel pont vull fer alguna cosa, (i algo penso fer), però si no em de ser tots (menys un o dos) de la colla, jo passo de fer el Vallclara ara. Hi han altres alternatives. Catalunya es molt gran!\nPosats que la Clara diu de no fer Vallclara i la Pilar s'ha ofert amablement de fer "Lluna de Plata", podriem anar alla, no us sembla?\nel d'abans era en Bernat!\nA mi més igual que fer, però vui fer algo! la Clara té raó, Vallclara té el llistó molt alt, i anar a Vallclara té unes condicions. I per altra banda la Pilar també té raó, tenim un mas desaprofitat!!\nNo sé... hi ha platja aprop?? xDD és broma!!!\ncom coi es fa per escriure aqui\nais ajajaj! ja ue endevinat crec.\nhome anna,jejj! la platja no sta lluny si i volem anar. a mi mes iwal que fer tambe,aquet cop segur que vinc :D\n......això no és segur.....\nAprofitant que tenim l'ànima de Jaume I entre nosaltres, jo proposo pel pont del maig, anar a alguna població, on aquest bon home pot tenir algun vincle.\nAixí podem lligar la sortida amb l'història.\nqui és l'anònim??\nBé, jo també estic d'acord! xD\njo estic d'acord amb el que es fassi...\nEn vista de l'èxit sobre que fer al pont del maig... jo conto que me'n nire a Viu a veure la tieta i estar uns dies amb la trankilitat absoluta d'aquest poble. I evidentment a veure a uns cosinets petitets i molt monos la mar de simpàtics que tinc allà!!\nAlgú vol venir?puc parlar amb la tieta per veure si ens pot llogar alguna caseta q tingui lliure a bon preu..o sino tenda de campanya a qualsevol dels seus terrenys!\nQue hi dieu? Algú s'apunta? Aixi la trucaria ja! que queda poquet!!!\nEi!!! on està el poble? ho dic per mirar a veure com hi puc anar des de bcn, tendes per dormir crec q és una bona opció. en teniu no?\nquins dies voleu anar?\ndijous, divendres i dissabte? a mi em mola akesta combi\nViu està al costat de pont de suert. Es una zona molt maca, si estem allà ens podem arribar a boí, taüll, erill la vall, durro...\nAquests dies stan be!! pots venir fins a borges i marxem tots junts cap allà, perque amb transport public son unes quantes hores, i el bus surt de lleida.\nDoncs està bé anar a Viu, fa poquets dies vaig estar per aquella zona i tot és molt maco. Doncs, a vere si entre els que puguem ser quedem amb els dies que hi anem i aixi demano permís a la feina...Nosaltres tenim dues tendes, el que no sé és en quin estat es troben...s'haurà de mirar.\nJo no descartaria l'opció de llogar una caseta...no sé que en peneu vosaltres!\nJa sé que amb tendes ens estalviem dinerets, però... hem de tenir en compte que potser ens plou! A més a més, si estalviem amb el menjar i tal, ens podríem permetre llogar una caseta entre tots que no ens costaria tant car, no?\nBé, com vulgueu... però també penso que amb tendes seria super guai... i sobretot si agafem bon temps!\nPels dies, a mi m'és igual! com a la gent que tenen compromisos i responsabilitats els hi vagi bé.\nAmb mi no compteu de moment pel pot de maig, perquè en principi tinc classe, si fos una classe normal me l'agafaria, sense dubtar-ho, però a aquesta és bastant important anar-hi perquè fem exercicis a classe que compten per la nota de l'assignatura.\nweno... no em compteu ni pel pot ni pont, jeje\n:SSSS tendes...no em fa gaire gracia acampar,pero si sa de fer es fa :)\nHola!! Encara segueix en peu anar a Viu??Ho dic perquè la cosa és d'aqui dues setmanes i estaria bé fer una resposta final. La pregunta és: Qui vol passar un pont rodejat de natura, vaquetes, caballs, tranquilitat, bona gent i bon rotllo?? Jo si! Ara que cadascú respongui per preparar-ho ja!\nJo vui passar un pont rodejada de la natura, vaquetes, caballs, tranquilitat, bona gent i bon rotllo!\ni per això me'n vaig a la lluna! xD\nNo sé... a mi em va bé, però sóc més partidaria de llogar caseta, perquè aquest temps està molt plujós!!\nPerò clar, si agafem caseta hauríem de saber quans serem amb una mica d'antelació (es a dir, ja!), cosa xunga xunga...\nBon dia de Sant Jordi Oi!\nPetons i força roses i llibres per tothom.\nBé, pel pont...ja en parlarem aquest cap de setmana espero. Que vagi bé!\nPer Sant Jordi, una poesia i una rosa per vosaltres!


Política de cookies - Fundació Escoles Garbí Pere Vergés\ncookieControl cookieControlPrefs Necessària Cookie que permet saber si l’usuari ha acceptat o no les cookies. Pròpia Sessió\n_gid Analítica Aquesta cookie és instal·lada per Google Analytics. La cookie s’utilitza per calcular les dades de visitants, sessions, campanyes i fer un seguiment de l’ús del lloc per a l’informe d’anàlisi del lloc. Les cookies emmagatzemen informació de forma anònima i assignen un número generat aleatòriament per identificar visitants únics. Google Analytics 1 any\n_gat_gtag_UA Analítica Google utiliza Google utilitza aquesta cookie per distingir els usuariscookie para distinguir los usuaris Google Analytics 1 minut\nCookies de personalització: es mantenen entre visites al mateix web i serveixen per guardar les personalitzacions de l’usuari, com ara l’idioma en què ha navegat.\nCookies analítiques: s’emmagatzemen per poder elaborar estadístiques sobre el tràfic i volum de visites d’aquest web.\nCookies publicitàries: mostren publicitat en funció de la vostra navegació, el vostre país de procedència, idioma i altres factors.\nXarxes socials: de vegades en alguns apartats de la pàgina web es pot compartir el contingut a les xarxes socials i aquestes poden utilitzar les seves pròpies cookies.\nAquests serveis de tercers estan fora del control de la nostra organització. Els proveïdors poden, en qualsevol moment, canviar les condicions de servei, finalitat i ús de cookies, etc.\nEn qualsevol moment podreu exercir el vostre dret de desactivació o eliminació de cookies d’aquest lloc web. Aquestes accions es realitzen de forma diferent en funció del navegador que estigueu utilitzant. Bloquejar l’ús de les cookies en la vostra navegació pot fer que alguns serveis o característiques del lloc web no estiguin disponibles.\nInserim vídeos del nostre canal oficial de YouTube mitjançant el mode de privadesa millorat de YouTube. Aquest mode pot configurar cookies al vostre equip un cop feu clic al reproductor de vídeo de YouTube, però no emmagatzemarà informació de cookies d’identificació personal per a la reproducció de vídeos incrustats mitjançant el mode de privadesa millorada.\nObteniu més informació a la Pàgina d’informació d’inserció de vídeos de YouTube.\nPREF Màrqueting Cookie en vídeos inserits de Youtube. És una galeta que emmagatzema les preferències de visualització i cerca dels vídeos de YouTube: idioma preferit, etc. Més informació https://www.google.es/intl/es/policies/privacy/ Youtube 8 mesos\nVISITOR_INFO1_LIVE Màrqueting Intenta calcular l’amplada de banda de l’usuari en pàgines amb vídeos de YouTube inserits Youtube 5 mesos\nYSC Màrqueting Registra una identificació única per mantenir estadístiques de quins vídeos de YouTube ha vist l’usuari Youtube Sessió\nNi aquesta web ni els seus representants legals es fan responsables ni del contingut ni de la veracitat de les polítiques de privacitat que puguin tenir els tercers mencionats en aquesta política de cookies. Els navegadors web són les eines encarregades d’emmagatzemar les cookies i des d’aquest lloc d’efectuar el seu dret a eliminació o desactivació de les mateixes. Ni aquest web ni els seus representants legals poden garantir la correcta o incorrecta manipulació de les cookies per part dels esmentats navegadors. En alguns casos es necessari instal·lar cookies perquè el navegador no oblidi la vostra decisió de no acceptació de les mateixes. En el cas de les cookies de Google Analytics, aquesta empresa emmagatzema les cookies en els servidors en Estats Units i es compromet a no compartir-la amb tercers, excepte en els casos en què sigui necessari per el funcionament del sistema o quan la llei obligui a aquest efecte. Google Inc. és una companyia adherida a l’Escut de privacitat (https://www.privacyshield.gov/welcome) que garanteix que totes les dades transferides seran tractades amb un nivell de protecció d’acord amb la normativa europea. A l’utilitzar aquest lloc web esteu consentint el tractament d’informació a Google. En conseqüència, l’exercici de qualsevol dret en aquest sentit s’haurà comunicar directament a Google.


Albert Batlle considera que Sarrià - Sant Gervasi necessita més pressupost | betevé\nAlbert Batlle: “Sarrià – Sant Gervasi necessita un pressupost superior”\nEl nou regidor de Sarrià - Sant Gervasi és veí del districte i també encapçala la nova regidoria de Seguretat de l'Ajuntament\nClara Vera Colina | Montse Llorens Sala | divendres, 11 d'octubre del 2019, a les 15.39\nEl socialista Albert Batlle és el nou regidor del districte de Sarrià – Sant Gervasi. Va ser director general de Mossos d’Esquadra i ha estat nomenat tinent d’alcalde de la nova regidoria de Seguretat del nou govern de l’Ajuntament. Batlle té 20 anys d’experiència com a regidor municipal i ara encara amb il·lusió aquest nou càrrec al districte on també viu.\nMés pressupost per Sarrià – Sant Gervasi\nEl seu primer objectiu és aconseguir el màxim pressupost possible per un dels districtes amb menys inversió de la ciutat: “Sarrià – Sant Gervasi necessita un pressupost molt superior del que ha tingut històricament”. Explica que es tracta d’un districte complex, amb moltes especificitats, com els barris de muntanya “que tenen necessitats molt importants i necessiten més inversió”.\nLa biblioteca de Sarrià, prioritària\nTot i que Albert Batlle no posa data, assegura que té la màxima voluntat perquè la biblioteca de Sarrià es comenci a construir en aquest mandat. Es tracta d’un equipament que es reivindica des de fa 20 anys i que havia de començar a construir-se el mes de gener. El que sí que té data d’inici són les obres del Mercat Cultural de Vallvidrera, que Batlle assegura que començaran a finals d’any.\nLa superilla de la Bonanova\nLa millora de la mobilitat i la pacificació seguirà sent primordial en aquest nou mandat. El plat fort serà la superilla de Sant Gervasi – la Bonanova, amb el carrer de Sant Gervasi de Cassoles com a eix principal. “Aquest és un dels projectes que hem de fer, sobretot pel caràcter quasi emblemàtic que tindria, pot ser un model d’altres zones del districte”, explica el regidor.\nAltres projectes pendents\nAltres assignatures pendents són la reurbanització de la part de dalt del carrer de Balmes, trobar un espai per a les entitats culturals de Sarrià i les obres de millora del Mercat de Galvany, que els paradistes diuen que està molt deteriorat. Pel que fa als barris de muntanya creu que s’ha de solucionar el pla d’ordenació de les Planes, que afecta 100 famílies des de fa 40 anys, així com també posar fil a l’agulla als problemes de mobilitat dels entorns del Parc d’Atraccions del Tibidabo.\n— Ajuntament de Barcelona — Albert Batlle — equipaments — pressupostos\nEntrevista a Jordi Martí, regidor de Presidència, Pressupost i Pla de Barris\nERC i JxC posen condicions per revisar l’àrea verda per a residents\nL’Ajuntament planteja que l’àrea verda sigui de pagament per a tots els residents\nLa inseguretat ja és el primer problema en vuit districtes de Barcelona\nQuatre de cada 10 casos de discriminació són per racisme\nQuè va passar a Barcelona el 1995?\nColau reclama posar fi al dièsel i limitar els vols en trajectes curts


[20/03] Festival Comuna - «L'Insurgé» - Xerrada control de natalitat - Alerini - Fayolle - Bruzzi - De Boe - «Herrerita» - Alcodori - Marcos - Michelet - Benítez - Blasco- Barrieras - Bailac - Alcaraz - Tetenbaum - García Segarra - Lacerda - Mirón - Maynar - Viusà - Lentengre - Castro - Arribas - Lombarte - Gómez Arcos - Bustín\nefemerides | 20 Març, 2019 13:06\n[20/03] Festival Comuna - «L'Insurgé» - Xerrada control de natalitat - Alerini - Fayolle - Bruzzi - De Boe - «Herrerita» - Alcodori - Marcos - Michelet - Benítez - Blasco - Barrieras - Bailac - Alcaraz - Tetenbaum - García Segarra - Lacerda - Maynar - Andreo - Viusà - Lentengre - Castro - Lombarte - Gómez Arcos - Bustín\n- Charles Alerini: El 20 de març de 1842 neix a Bastia (Còrsega) el mestre, communard i membre i animador de la Internacional antiautoritària Charles Alerini. Fou el primogènit d'una família nombrosa formada per 12 infants. Son pare, nascut en una antiga família corsa, era metge. En 1862 obtingué el batxillerat en ciències a l'institut de Bastia i en 1863 va ser nomenat aspirant a prefecte d'estudis. Exempt del servei militar com a membre de la instrucció pública, va ser traslladat als instituts provençals d'Avinyó i de Marsella. Després d'un temps com a prefecte d'estudis i ajudant químic a l'institut de Marsella, l'octubre de 1869 va ser nomenat mestre de ciències físiques al col·legi de la Barceloneta de Provença (Occitània) i va esdevenir membre i després secretari d'una secció de la l'Associació Internacional dels Treballadors (AIT) d'aquesta població; més tard en fou membre de la secció de Marsella i, entre finals de març i principis d'abril de 1871, membre de la secció executiva de la Comissió Departamental Insurreccionalista de les Boques del Roine (Provença, Occitània). L'abril de 1870 les autoritats educatives el suspengueren de les seves funcions al col·legi de la Barceloneta de Provença per la seva militància i esdevingué gerent de Le Rappel de Provence. A partir d'aquell moment prengué part molt activa en la Internacional marsellesa i col·laborà estretament amb André Bastelica. El 20 de maig de 1870 fou detingut per «adhesió a societat secreta» (l'AIT). Però el 8 d'agost de 1870 prengué part, juntament amb Gaston Crémieux, Combe Étienne, Célestin Matheron i altres insurgents, en l'ocupació de l'Ajuntament de Marsella, on es va establir la Comuna revolucionària. Després del fracàs d'aquesta insurrecció, va ser empresonat i alliberat el 4 de setembre amb la proclamació de la República i la caiguda de l'Imperi. Entre 1870 i 1871 col·labora en el setmanari anarquista madrileny La Solidaridad. El 23 de març de 1871 fou de bell nou, amb Gaston Crémieux, capdavanter d'un moviment insurreccional a Marsella, formant part del Comitè Director de la Comissió Departamental de 12 membres, que organitzà la resistència armada. Després del fracàs d'aquest nou moviment insurreccional el 4 d'abril de 1871, es refugià a Barcelona (Catalunya). Jutjat en absència el 24 de gener de 1872, va ser condemnat a mort –set anys més tard, el 17 de maig de 1879, va ser indultat. A Barcelona s'integra en el nucli de l'AIT i visqué al número 42 del carrer de Mercaders. Amic de Mikhail Bakunin, fou membre de l'Aliança de la Democràcia Socialista (ADS), creada en la primavera de 1870, i fou delegat de la Federació Regional Espanyola (FRE) en el congrés de la Internacional a l'Haia (Holanda, Països Baixos) a començaments de 1872, on es declararà l'expulsió de Bakunin i de James Guillaume. Aquest mateix any va contactar a Vitòria (Àlaba, País Basc) amb Anselmo Lorenzo en ruta cap a l'Haia i li va lliurar una carta de Bakunin; ambdós marxaren a Bilbao (Biscaia, País Basc) i Alerini va seguir cap a Holanda. Aquest any signà a Barcelona el fullet Cuestión de la Alianza. El 15 de setembre de 1872 assistí al congrés antiautoritari internacional de Saint-Imier (Berna, Suïssa) on fou un dels seus tres secretaris. El Consell General (marxista) de l'AIT el va excloure el 30 de maig de 1873. A Catalunya, durant la primavera de 1873, constituí amb Camille Camet i Paul Brousse, el «Comitè de propaganda revolucionària socialista de la França meridional», el qual apel·là a l'«an-arquia», al col·lectivisme i al materialisme, i edità el periòdic La Solidarité Révolucionnaire. Organe socialiste-révolutionnaire. Entre l'1 i el 6 de setembre de 1873 fou un dels cinc delegats de la Federació Regional Espanyola (FRE) al congrés de Ginebra (Ginebra, Suïssa). De tornada a Catalunya, es mostrà força actiu en el Centre de Societats Obreres de Barcelona i va ser detingut arran de les insurreccions republicanes de 1873 i empresonat durant dos anys a Cadis (Andalusia, Espanya). El setembre de 1875, rebutjarà l'oferta d'Errico Malatesta, que havia vingut comissionat per Bakunin per organitzar la seva evasió del penal. L'abril de 1877 fou membre, amb Jean-Louis Pindy, Paul Brousse i François Dumarteray, del Comitè Federal de la Federació francesa de l'AIT, que tingué el seu congrés el 19 d'agost de 1877; el novembre d'aquell any, encara n'era membre, amb Pierre Jeallot, Hippolyte Ferré, François Dumarteray i Jean-Louis Pindy. Posteriorment va marxar al Caire (Egipte) i a Alexandria fou professor i formà part del Centre Europeu d'Estudis Socials (CEES). El setembre de 1889 es casà a Alexandria amb Marie-Catherine de la Rocca, amb qui tingué cinc infants. En 1881 donà dues conferències amb Ugo Parrini (L'Orso), que en aquella època havia fundat una petita impremta clandestina. Com que podia entrar a França, el 1881 retornà i va ser nomenat cap del despatx de Péricles Grimanelli, prefecte departamental de Deux-Sèvres (Poitou-Charantes, França) i exadvocat republicà de Marsella, el qual havia gestionat la seva petició d'indult. Entre 1881 i 1888 ocupà diversos càrrecs a Bastia, Annecy (Savoia, Arpitània) i Nimes (Llenguadoc, Occitània). En 1888 obtingué una plaça d'administrador a Indoxina i en 1900 de president d'un tribunal. Segons les places, fou jutge civil i/o oficial civil de l'Estat, encarregat d'assentar els pressuposts i de l'execució de les obres públiques, a més de representar França vers els visitants europeus. També s'encarregà de denunciar els abusos de l'administració colonial. Charles Alerini va morir, a resultes d'un paludisme crònic, el 24 de juliol de 1901 a Vinh (Nghe, An, Tonquín, Indoxina francesa; actualment Vietnam).\n- Marius Fayolle: El 20 de març de 1877 neix a Lodeva (Llenguadoc, Occitània) –algunes fonts citen Nimes (Llenguadoc, Occitània)– l'anarquista Marius Antoine Fayolle. Sos pares es deien Louis Maurice Fayolle i Ilda Pibaroto. Militant del grup anarquista «La Jeunesse Libertaire» de Niça, es relacionà amb els anarquistes Henri Abrard, Alexandre Henri Dumas, Denis Pierre Fabre, Giovanni Fenoglio i Sylvain Marius Gauthero, entre d'altres. A finals dels anys noranta s'establí amb son germà Jules Eugène Fayolle a Niça (País Niçard, Occitània), al número 2 de la plaça del Lycée, i treballà de mosso de magatzem. Col·laborà en Le Libertaire i difongué la premsa anarquista. El 5 de novembre de 1898, després d'haver cantat una cançó anarquista, va ser detingut per un agent, però va ser alliberat poc després. El 13 de novembre d'aquell any va ser detingut, amb son germà i Marius Brun, per complicitat en el robatori d'una panera de castanyes. Aquest fet implicà l'escorcoll del domicili dels germans, acció que va permetre a la policia decomissar un gran nombre de fullets i de periòdics anarquistes. En 1899 treballava de venedor ambulant al País Niçard i vivia al número 10 del carrer Lascaris de Niça. El 7 de març de 1899 les autoritats assenyalaven que havia desaparegut de Niça. La policia es va fer amb una carta enviada des de Londres (Anglaterra) per un tal Lamberti, des del domicili de Jacques Dekosa, que hauria obtingut la seva adreça per intermediació de l'anarquista Émile Pouget, on demanava adreces de companys italians a Niça a fi i efecte d'enviar-lis fullets i manifests. El 9 de març de 1899, la policia assenyalà que havia deixat Nimes i havia retornat a Niça. En aquesta època el comissari de Niça el qualificà de «perillós anarquista». Desconeixem la data i el lloc de la seva defunció. Un soldat anomenat Marius Antoine Fayolle va morir en acció de guerra el 13 de juliol de 1916 a la batalla del Somme, però no es tracta de la mateixa persona.\n- Jean De Boe: El 20 de març de 1889 neix al barri de Cureghem d'Anderlecht (Brussel·les, Bèlgica) el militant anarquista, sindicalista i cooperativista Jean De Boe. Després dels estudis primaris, va entrar com a aprenent de cisellador i després com a obrer tipogràfic. A finals de gener de 1906 es va adherir en l'Associació Lliure de Componedors i d'Impressors de Brussel·les i la seva carrera professional es desenvoluparà a Bèlgica, però també a Suïssa i a França, marcada per una acció militant cooperativista i, sobretot, sindicalista. Aquell any va acostar-se a la Colònia Comunista «L'Expérience» de Sockel i va pertànyer al Grup Revolucionari de Brussel·les, de tendència individualista encara que adherit a la Federació Anarquista de Bèlgica (FAB). El febrer de 1909 va ser detingut per distribuir pamflets arran d'un míting a Brussel·les i després d'haver cridat: «Mort aux vaches!» --literalment «Mort a les vaques!», és una expressió antimilitarista o dirigida contra els uniformes (policia, militars, etc.); etimològicament prové de Wache (guàrdia, alerta, aguait), pronunciat a la francesa, paraula que estava escrita a les garites alemanyes a finals del segle XIX i principis del XX. El 29 de febrer de 1922 va ser detingut a França com a membre de la Banda Bonnot, amb altres tres antics membres del Grup Revolucionari de Brussel·les emigrats també a París: Edouard Caroy, Raymond Callemin (Raymond La Science) i Victor Serge. El 28 de febrer de 1913 va ser condemnat per l'Audiència del Sena a 10 anys de treballs forçats a la penitenciaria de la Guaiana i a 10 anys d'exili per «encobriment i associació de malfactors». A finals de 1913 va arribar a l'Illa del Diable, a prop de les costes de la Guaiana francesa. Va aconseguir fugir arribant a la Guaiana holandesa i va arribar a Bèlgica el juny 1922, després d'haver estat treballant anys per pagar-se el viatge. Reprèn el seu ofici i la seva activitat militant, participant en nombroses vagues (1925 i 1930) així com en la creació en 1926 d'una cooperativa, «Les Arts Graphiques». En aquesta època va col·laborar, fent servir els pseudònims G. Dem i Georges Demos, en el bimensual anarquista Le Combat. En 1929 va participar en la companya organitzada pel Comitè Internacional de Defensa Anarquista (CIDA) i en el Comitè d'Ajuda per les Víctimes Polítiques (CAPVP) contra l'expulsió del militant italià Angelo Bartolomei i en el butlletí Droit d'Asile, publicat a Brussel·les per Hem Day. A començament dels anys 30, amb Piere Mahni, va ser corresponsal per a Bèlgica del butlletí Correspondance Internationale Ouvrière, de Jean Dautry i d'André Prudhommeaux. Va dirigir el butlletí mensual de propaganda sindical Le Creuset, on publicarà en 1930, en lliuraments, el relat del seu viatge a l'URSS. Quan la Revolució llibertària esclata a Espanya, marxarà en 1937, i adopta dues filles d'un company asturià afusellat pels feixistes. En aquesa època col·laborà en L'Espagne Antifasciste. Després militarà en Solidaritat Internacional Antifeixista (SIA). Quan Bèlgica va ser envaïda pels alemanys durant la Segona Guerra Mundial, la Gestapo va intentar detenir-lo l'agost de 1941, però va fugir a França, retornant a Brussel·les l'agost de 1943 vivint amagat fins al final de la guerra. Després de l'Alliberament, militarà en el Sindicat del Llibre belga. L'1 de gener de 1945 serà elegit secretari general del Sindicat Unificat del Llibre i del Paper de Brussel·les i, poc després, president de la Central de la Indústria del Llibre i del Paper de Bèlgica. En 1949 es va constituir a Estocolm la Federació Gràfica Internacional i va ser triat secretari dels tipògrafs durant nou anys. El març de 1950 va editar a Brussel·les un número especial de la revista SIA dedicat a la repressió policíaca franquista contra els militants anarquistes a Espanya. A finals dels anys 50 va col·laborar en el butlletí Commission Internationale de Liaison Ouvrière. És autor de nombrosos articles en la premsa llibertària, des de L'Anarchie a Réveil de Genève, però també de llibres i fullets publicats a Bèlgica: La Révolution en Espagne! (1938), Un siècle de luttes syndicales (1852-1952) (1952), Propos subversifs (1967), etc. Jean De Boe va morir el 2 de gener de 1974 a Brussel·les (Bèlgica). La seva divisa va ser: «Mai no mentir, mai no trair, mai no desesperar.»


Els Mossos d'Esquadra investiguen una agressió sexual molt violenta que s'ha produït aquest divendres a primera hora del matí a Ciutat Vella, just davant del Museu Marítim de Barcelona, una zona molt concorreguda pels turistes, segons ha avançat SER Catalunya.\nL'agressor li ha partit el llavi i li ha arrencat un tros d'orella\nLa dona caminava ferida pel passeig de Colom quan operaris del servei de neteja l'haurien trobada i els hi hauria explicat que un home l'havia colpejat i agredit sexualment. La Guàrdia Urbana de Barcelona, que ha estat la primera a atendre els fets, ha explicat que la dona presenta contusions i ferides a la cara, que té el llavi trencat i un tall profund a l'orella.\nLa violació s'hauria produït al voltant de les cinc de la matinada, segons un testimoni. Una dotació del Sistema d'Emergències Mèdiques (SEM) ha traslladat a la dona, que estava "en estat de xoc", fins a l'Hospital Clínic, on està ingressada.\nLa policia ha examinat la reixa del claveguerama a la recerca de material útil\nUn equip d'investigació especialitzat ha examinat a fons la zona acordonada, inclosa la reixa que dona al clavegueram que hi ha a l'esplanada, ja que hi podria haver anat a parar material útil per aclarir el cas. A la zona hi ha restes de sang.\nLa policia s'ha desplaçat fins al lloc dels fets i un testimoni els ha aportat dades sobre l'autor de l'agressió, a qui segueixen buscant.\nEls Mossos investiguen dues agressions sexuals, una en grup, a Sabadell


Lliure disseny virtual de Eslovè Teclat en línia | Losderi.com\nSi necessita alguna cosa a la cinta Eslovè en línia, però en un ordinador o portàtil disseny Anglès - vostè necessita un virtuals Eslovè teclat a la pantalla de l ordinador. És fàcil d usar i convenient. Si el lloc és una cosa que no t agrada o alguna cosa no funciona o no és veritat - si us plau contacteu amb nosaltres. És molt important per a nosaltres. En Losderi.com usant Eslovè teclat virtual, pot absolutament lliure i en línia: • escrivint en la favorita Eslovè idioma en línia; • enviar missatges a amics directament des del nostre lloc; • La cerca a Google i YouTube en 1 clic (s obrirà en una nova finestra) • traduïda utilitzant Google traductor un clic (S obrirà una nova finestra) • fer un posat a Facebook i tweets a Twitter; • Deseu les seves notes per seguir escrivint més tard (cal iniciar sessió); • descarregar i imprimir els seus documents.\nHem provat durant molt de temps la interfície web per a Windows i Eslovè distribució del teclat per a la seva conveniència. I ara tenim confiança en la seva comoditat a l escriure al nostre Eslovè Teclat en línia a la pantalla del seu monitor. Aquí pot utilitzar l estàndard en línia Eslovè teclat (QWERTY), teclat fonètic i un altre. Aviat anem a afegir el Eslovè teclat en forma d alfabet. És molt fàcil de cartes de cinta, traduir-los, imprimir i guardar, per mantenir-se en contacte amb amics de Facebook i Twitter. I, per descomptat - el que és el Internet sentit la recerca de Google i el vídeo a YouTube? Totes aquestes accions es realitzen al nostre lloc web en un sol clic - provar-ho! També, vostè pot guardar els seus documents impresos (que necessita per iniciar sessió en l ús de Facebook, Twitter o Google), que més tard continuar-los.\nTambé pot instal·lar en el seu lloc web el nostre enllaç, botó o la totalitat virtuals Eslovè Teclat en línia - per a això, ha de copiar i enganxar el codi d aquí al seu lloc web o bloc. També estem oberts a suggeriments per característiques que vostè necessita - només ens escriure i descriure el que falta (la més detall - el millor) - anem a fer el que vostè necessita!\nPer traduir el text gravat al Eslovè Teclat en línia, simplement feu clic a «Traduir» i una nova finestra s obrirà més popular traductor en línia a tot el món per part de Google. Per defecte, la traducció en anglès des Eslovè, però vostè pot triar qualsevol altre a la seva sola discreció.


LondresEl president de la Generalitat, Artur Mas, "tindrà la legitimitat democràtica per convocar un referèndum", segons un article del diari britànic 'Financial Times' firmat pel seu editor d'afers internacionals, David Gardner. El text destaca que els catalans volen "internacionalitzar la disputa" amb l'Estat per aconseguir suport a Europa si Madrid bloqueja el referèndum considerant-lo il·legal o fins i tot "suspenent l'autonomia i inhabilitant Mas". L'article afegeix que "gairebé ningú" creu que Mariano Rajoy farà com David Cameron i permetrà un referèndum.\nL'article, titulat 'Els catalans miren els escocesos buscant inspiració', recorda els crits d'independència al Camp Nou en el darrer partit entre el Barça i el Reial Madrid i diu que el resultat d'empat de 2-2 és "un reflex just de la batalla constitucional entre Catalunya i la resta d'Espanya". "Van ser els estrangers, Lionel Messi per al Barça i Cristiano Ronaldo per al Madrid, els que van marcar els gols per a cada equip. Els estrangers també podrien ajudar a determinar el resultat de la creixent i aguda batalla entre Barcelona i Madrid sobre si Catalunya té futur dins d'Espanya", defensa Gardner, que explica a continuació la campanya catalana per internacionalitzar el conflicte.\nSegons Gardner, el primer pas són les eleccions del 25 de novembre "convocades per Mas després que Mariano Rajoy, el president espanyol, rebutgés ni tan sols parlar de les demandes de Catalunya per a l'autonomia fiscal". L'article assegura que el líder de CiU "espera aconseguir una majoria" per al seu partit i destaca que, a més a més, "la major part de l'esquerra reconeix el dret a l'autodetermianció" encara que busqui "un projecte federal".\n"Un referèndum amb un altre nom"\n"Hi ha pocs dubtes que Mas tindrà la legitimitat democràtica per convocar un referèndum", assegura David Gardner, que preveu que el govern sortint dels comicis "busqui l'autorització de Madrid per organitzar una votació". "Però el Partit Popular de Mariano Rajoy ja ha descartat aquesta possibilitat", admet. En aquest sentit, l'editor internacional del rotatiu britànic prediu que el Parlament de Catalunya "aprovarà la seva pròpia llei proposant una consulta, un referèndum amb un altre nom".\nGardner detalla llavors les amenaces "d'un grup de líders del PP i ministres" que ja han indicat que si s'arriba a aquest escenari "utilitzaran tota la força de la llei per avortar qualsevol tipus de votació, fins i tot suspenent l'autonomia i inhabilitant Mas". La solució per a Catalunya, prediu el periodista de l'FT, serà a l'exterior. "En aquell moment, els catalans esperen haver internacionalitzat la consulta, davant l'exemple de la votació a Escòcia i la creixent força del separatisme flamenc a Bèlgica", detalla. Segons el rotatiu, els catalans diuen que tenen la intenció de fer una campanya "pacífica, ordenada i impecablement democràtica" per la independència. Gardner assegura que cada vegada és més difícil diferenciar entre independentistes i nacionalistes catalans i que fins i tot els empresaris que tenen "por de la foscor" pels dubtes sobre la independència rebutgen l''statu quo'.\nEl text del 'Financial Times' defensa que el president Artur Mas s'ha col·locat en un camí "que podria portar cap a un major autogovern més que no pas cap a la secessió". "Però tenint en compte que ningú ni a Barcelona ni a Madrid espera que Rajoy imiti l'actitud del primer ministre britànic amb Escòcia, aquest mateix camí condueix cap a la independència", assenyala. Per Gardner, però, la situació actual fa que aquesta ruta sigui "simplement més llarga i més tortuosa".\nEl text inclou també paraules del conseller d'Economia, Andreu Mas-Colell, que assegura que després dels esdeveniments recents i, especialment, de la manifestació de l'Onze de Setembre, fins i tot si Espanya concedís el pacte fiscal a Catalunya "la demanda d'un referèndum no es podria retirar". El text es tanca amb una cita d'un assessor del president Mas sobre la relació entre Madrid i Barcelona: "No és que creguin que Catalunya és Espanya. Creuen que Catalunya és d'Espanya".\nFinancial Times legitimitat Mas


mediawiki | El Cau del Drac\nRead more about Nou Rebost de Softcatalà\nUna de les caràcterístiques bàsiques de la Web tal com la coneixem és el seu entrellaçament gràcies als mateixos hiperenllaços. I com no, també és present al projecte Wikimedia, on a part dels enllaços interns a pàgines dins del mateix wiki, i els externs normalment com a referència, tenim un altre subgrup conegut com a enllaços interwiki.\nRead more about Personalització d'interwikis amb Mediawiki\nWikis per a pàgines personals i blocs\nSubmitted by toniher on dc, 01/08/2007 - 9:24pm\nEl Mediawiki, el programari wiki darrere de la Viquipèdia, no només permet dissenyar excel·lents enciclopèdies col·laboratives o punts de trobada de projectes de codi obert, com ara l'OpenSuse.org; sinó que també pot servir per a una pàgina personal.\nRead more about Wikis per a pàgines personals i blocs


Ajudar a millorar la relació de Barcelona amb Catalunya, Espanya i Europa és necessari per encarar un futur de Barcelona com a capital global\nLa Societat d’Estudis Econòmics va ser fundada l’any 1907, per Guillem Graell i Moles, aleshores Secretari General de Foment del Treball, per tal de tenir un instrument d’estudi i de pensament al si de l’organització empresarial.\nPer tal de posar al dia i reordenar al si de Foment els dos instruments de pensament i d’introduir idees i reflexions a la opinió pública, com són la Societat d’Estudis Econòmics i l’Institut d’Estudis Estratègics (el think tank de Foment), Foment ha refundat la antiga Societat d’Estudis Econòmics creant la Societat Barcelonesa d’Estudis Econòmics i Socials, com a continuadora de l’antiga Societat, que centrarà els seus treballs en Barcelona i la seva metròpoli en tots els seus aspectes social, econòmic, urbanístic, cultural i internacional, deixant a l’Institut d’Estudis Estratègics totes les qüestions d’àmbit més general.\nTreballar la idea de Barcelona gran metròpolis mediterrània, Europea i Hispànica, serà l’objectiu fonamental de la nova Societat.\nAjudar a millorar la relació de Barcelona amb Catalunya, Espanya i Europa és necessari per encarar un futur de Barcelona com a capital global. Barcelona, i per causa de l’impacte de la Covid-19, necessita repensar-se en molts aspectes per afrontar el present i el futur. El diàleg i la col·laboració publicoprivada han de ser imprescindibles en aquest sentit.\nTotes aquestes consideracions han estat la motivació per crear la Societat Barcelonesa d’Estudis Econòmics i Socials, de la que ha estat nomenat director Félix Riera, que ha estat des del primer moment col·laborant en la idea i creació de la nova Societat.


Bona nit i tapa't: El millor equip de la història\nEn vigílies de la final de la Champions d'enguany, vaig fer un post per homenatjar el Barça. Llavors, vaig voler explicar que el que havia fet el nostre equip ja era digne d'elogi i d'admiració, que una temporada no podia dependre del resultat de la final europea, ja que era una loteria.\nEl Barça va guanyar aquella final, però no es va quedar aquí. De tot el que ha passat després, no cal explicar-ne res perquè tothom ho sap, i se n'han fet molts posts. Si avui em decideixo a escriure sobre el Barça és per homenatjar altre cop l'equip, el club, que ha fet el que ningú més ha pogut aconseguir en tota la història d'aquest esport. Ho repeteixo, per si no queda clar, eh? Cap equip del món ha aconseguit guanyar les 6 competicions oficials que jugava en un mateix any. Només un. El millor equip de la història. I no ho dic jo, aquest era el titular del diari esportiu de Madrid per excel·lència.\nAcaba el 2009, un any que tot l'entorn del Barça recordarà, el mantindrem gravat amb lletres d'or. I com acaba? De la manera més simbòlica i èpica possible: el millor jugador del món, humil, petitó, tímid, però reconegut per tots, marca el gol de la victòria per guanyar el darrer títol amb el cor, amb l'escut, amb les dues coses. Ah, per cert, un jugador format a les categories inferiors del club, com tota la columna vertebral de l'equip. El model Barça transcendeix ja no només pels títols aconseguits, sinó perquè és l'enveja de tothom. Per mentalitat, per forma física i dosificació d'esforços, per entrega, per sentiment, per humilitat, per no donar mai un partit per perdut, per no menysprear cap rival... no he vist mai cap equip que jugui amb aquesta autoritat. Qui m'havia de dir, a mi i a tants altres que hem viscut també altres èpoques, que podríem parlar així del nostre Barça.\nEl que passi en un futur, ja es veurà. Repetir la gesta és pràcticament impossible. Acostar-s'hi, molt difícil. Però a part dels èxits, aquest equip ha ensenyat una cosa nova a la culerada, afició rància, crítica i pessimista on les hi hagi. Ja no hi ha cares llargues, ni ai ai ais. Creiem en l'equip, sabem que tot és possible. Fins el final. Tant de bo ho haguem après.\nGràcies Barça. Ha estat inoblidable.\nEscrit per en XeXu a les 20:51\nAssumpta 20 de desembre de 2009 a les 21:20\nEstava esperant aquest post!! ;-) Vas insinuar la possibilitat de fer-lo i, què caram!! que tenia ganes de venir a cridar també aquí a casa teva!! :-))\nBlog reflexiu per excel·lència... reflexionem avui sobre el resultat de la feina ben feta. Recordem que en Pep Guardiola, culé de cor, ens va prometre perSIStir (copyright: Elur) i ho ha fet!! :-))\nMare meva!! No sé què dir, xiquet... és que no sé pas què dir... Només que sóc molt feliç!\nAh! jajaja i que ahir era el meu aniversari! i que aquest va ser el regal que em va fer el Barça!! Uaaaau!! però m'agrada compartir-lo amb tots vosaltres :-))\nneus 20 de desembre de 2009 a les 21:48\nfins l'últim alè!\nun post excel·lent Xexu, ho dius tot tan bé!!\nAssumpta!! PER MOLTS ANYS!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!! Un petó per cada any i SIS més de regal! ;)\nrits 20 de desembre de 2009 a les 22:34\nun homenatge magnífic!\nno tinc altres paraules per descriure l'emoció d'ahir, l'emoció de tot aquest any culer.\nel que passi és igual, no cal repetir-ho, simplement seguir tal i com són, treballant i donant-ho tot.\nAssumpta!!!!! moltes felicitats!!! aquests regals no tenen preu!!!\nsànset i utnoa 20 de desembre de 2009 a les 22:37\nMireu, per mi és molt maco i molt emocionant que aquest equip que ha aconseguit tot això sigui el nostre. L'equip que representa aquest país petitó i humil. Som nosaltres! Arreu del món es parla del nostre equip. Reflexionem-hi companys, o no és fort? De tots els llocs del planeta és aquí, a casa nostra on tenim aquest equip!\nQuan hi penso... se'm posa la pell de gallina!\nGarbí24 20 de desembre de 2009 a les 22:37\nUn any magnific, inigualable, per recordar, per emocionar-se.......\nPodrem tornar a gaudir-ho?\nVisca el barça més que mai\njudith 20 de desembre de 2009 a les 22:39\nQuin sort que hem tingut de viure aquesta època...molt bon post.\nI la frase memorable d'en Pep, per guardar-se-la a la memòria.\nAssumpta 21 de desembre de 2009 a les 1:14\nDan 21 de desembre de 2009 a les 9:01\nEn Barça ens ha fet molt feliços. I com molt be dius. Tant de bo n'aprenguéssim tots de com es fan les coses per fer-les be.\nCris (V/N) 21 de desembre de 2009 a les 9:38\nXeXu, amb el teu permís, li donaré l'enllaç d'aquesta entrada a una amiga que és súper fan del Barça i d'en Pep, tot i que viu a València és de Barcelona, i sé que li encantarà llegir el que has escrit.... De part meva, dir-te que ets una màquina enllaçant paraules, i que és un plaer haver donat amb tu i el teu espai per la catosfera :) Un petó, Força Barça i Força Catalunya SEMPRE!!!\nMcAbeu 21 de desembre de 2009 a les 10:42\nÉs veritat que per nosaltres repetir la gesta és pràcticament impossible i acostar-s'hi, molt difícil.\nPerò pels altres, superar-la és impossible.\nEspero que, com dius, n'aprenguem i en prenguem nota per si alguna vegada les coses no surten tant bé. Aquest Barça i en Guardiola es mereixen que creiem amb ells sempre.\nJordi 21 de desembre de 2009 a les 10:46\nEl Pep (t'hi fixes que tothom coincideix en donar-li al Pep tot el mèrit? Per alguna cosa serà...) ha aconseguit que creiem que qualsevol cosa és possible. Pots estar a l'abisme, a punt de caure, però sempre has de creure i tenir fe i pensar que pots seguir endavant i que les coses poden canviar i que a l'últim segon pots marcar un gol que pot portar-te a la glòria eterna. Santifiquem en Pep, que s'ho val i cobrim-lo d'or (cosa que ell, estic segur, no ho voldrà).\nClidice 21 de desembre de 2009 a les 11:35\namén germà culé, amén :)\nAnònim 21 de desembre de 2009 a les 16:56\nLa constància, l'esforç, la tenacitat, ser humils i, evidentment, sort (que en aquest cas n'hem tingut, i força). Les claus per a asolir l'èxit en qualsevol camp.\nNits 21 de desembre de 2009 a les 20:15\nNo puc comentar-te gaires coses en aquest post, perquè no hi entenc gaire de futbol. Però fins i tot pels que no en som experts aquest Barça ens ha enganxat i ens ha fet sentir i tenir ganes de què aquest somni culé es complís.\npluja 21 de desembre de 2009 a les 21:21\nEstic aboslutament d'acord amb tu! Vaig patir molt a la final saps per què? doncs perquè creia fermament que es mereixien el títol. I no només pel fet de ser el meu equip sinó per l'esforç, la dedicació i el treball que hi han posat tots al llarg d'aquesta inigualable temporada. Em fa feliç veure com el treball en equip, la humilitat i el talent poden donar resultats com aquests. Visca el Barça!!\nLaia 21 de desembre de 2009 a les 21:23\nUfff que bé que ens ho han fet passar...\ni em vaig emocionar veient com plorava... uau... no s'ho acabava de creure ^^ És gran, molt gran!!\ncaterina 21 de desembre de 2009 a les 22:16\nI espera, espera, que això no s'ha acabat. Esper, desitjo i crec que per sort encara veurem molt espectacle. Més copes, segur :) Un partidàs!\nkweilan 21 de desembre de 2009 a les 22:22\nUn equip de somni, sens dubte.\nsànset i utnoa 22 de desembre de 2009 a les 14:01\nQuan era el minut 85 li vaig comentar a un company en un bar de Donosti si volia que demanéssim una canya per passar més tranquils la pròrroga. Quan ens l'estaven servint va marcar Pedro.\nEl que ha aconseguit en Pep (Sant Pep Gloriós de Santpedor) és que confiem amb l'equip fins l'últim minut. Aquesta ha estat la gesta més gran d'enguany!\nXitus 22 de desembre de 2009 a les 15:57\nQuin patir...Tots cardíacs veient el partit l'altre dia...Però amb aquest Barça la sort ens somriu, i demostra que el fatum es pot canviar.\nnimue 22 de desembre de 2009 a les 20:49\nains... jo només sé que quan juga el Barça el meu veí de dalt organitza unes festes descomunals! En fi, el futbol no m'interessa gaire però m'alegre molt que estigues content! B7s!\nXeXu 22 de desembre de 2009 a les 23:54\nEi, moltes gràcies a tots els que heu comentat aquest post. No em negareu que el Barça ens ha fet un bon regal per aquestes dates. Però porta fent-lo tot l’any, així que s’ho han currat!\nAssumpta, mira, com que ja en parleu altres i m’agrada comentar-vos, no en parlo massa del Barça. Però hi ha ocasions en que cal deixar constància, i és que es mereixen un bon homenatge aquesta gent. No he volgut personalitzar massa, però està clar que Guardiola és un gran entrenador, per l’esforç, per com llegeix els partits, per com entén els jugadors i per la seva dedicació. És molt millor entrenador que jugador, en l’època que jugava ja es veia.\nElur, home, això del Pedro va estar bé, però encara era en el temps oficial, no? Molt millor l’Iniesta al minut ves a saber a Standford Bridge. Que per cert, si ell no hagués marcat aquell gol, el Pedro no seria el jugador que ha marcat a totes les competicions. Almenys dues no les hagués jugades. I aquest Barça no seria el que és.\nRits, si segueixen jugant com fins ara, no sé si seran capaços de repetir, però ens donaran moltes més alegries. A més, és cert, no cal repetir-ho. Era una cosa pràcticament impossible, i hem estat els primers a fer-ho. No esperaran que hi tornem!! Ara la pressió és pels altres si volen fer-nos ombra.\nUtnoa, això és justament el que jo volia expressar amb el post, això ens està passant a nosaltres, al nostre equip, em resulta difícil de creure! Però sí, sí, molta gent ja ens ha situat al mapa.\nGarbi24, ja veurem què passa. Però tampoc cal repetir, no, la gràcia ja està feta. Amb guanyar Lliga i Champions ja n’hi ha prou, hehehe.\nJudith, el mateix pensava jo. Tenim molta sort de poder-ho veure, els nens i nenes que neixen ara, d’aquí a vint anys, quan visquin intensament el Barça, hauran de viure-ho a partir dels nostres records. A menys que ho tornem a repetir, és clar!\nDan, de veritat creus que la culerada aprendrà a no ser tan pessimista i criticona? Tant de bo.\nOstres Cris, sempre em fas posar vermell amb les coses que em dius. Gràcies. M’encantarà que passis l’enllaç a la teva amiga, i espero que l’escrit li agradi tant com dius que t’ha agradat a tu. Ja em diràs que en diu, si és que no s’anima a dir-m’ho ella mateixa.\nMac, ben vist! Superar la gesta no és possible, a menys que des de Madrid s’inventin una altra competició per mirar de fer-ho millor, però ja poden pujar de peus amb que si ho fan, tret que ens vetin la participació, tornarem a ser els primers en aconseguir els set títols! Bé que ho van fer els de la secció d’handbol fa uns anys!\nEstaria bé que l’afició es tornés com les angleses que està sempre amb l’equip tant si plou com si neva. Però ho veig complicat.\nJordi, en Guardiola és la perla del projecte. És el que ha aconseguit domar la plantilla, fer-los creure i anar per on ell vol, i no pas amb prepotència i altivesa. Ha estat amb ells i els ha donat la confiança que calia. A més, correcte i proper amb la premsa i l’entorn, i sentir-lo parlar és agradable, instructiu. Sempre al seu lloc, sempre pensant en l’equip, en millorar… però d’on ha sortit aquest tio! La veritat és que es mereix la creu de Sant Jordi, el Príncep d’Astúries, i el novel d’enginyeria, per la gran obra que ha fet. I si no existeix, que l’inventin per ell. Un dels seus més grans èxits ha estat, justament, convèncer a tothom, tant jugadors com aficionats, que fins que l’arbitre no pita, aquí no es mou ni cristo, ni nosaltres de la cadira, ni ells de l’ària contrària.\nXeXu 22 de desembre de 2009 a les 23:55\nEgo te absolvo, Clídice.\nAlbert B. i R., suposo que això és al que es referia Guardiola amb allò de ‘persistirem’.\nNits, conec a força gent que no estava interessada en el futbol que aquest any s’han fet seguidors del Barça. Segurament no seguiran l’equip quan la cosa decaigui, però ara és impossible no admirar a aquests jugadors i estar content per tot el que han aconseguit.\nPluja, a més de tot el que han aconseguit, cal valorar com ho han aconseguit, i això és un bon exemple, sobretot per la canalla. A la vida no et regalen res, però si vols aconseguir l’èxit cal treballar molt i no defallir. Esforç, dedicació, il•lusió, ganes. Tot això ajuda, i si agafes un bon ritme, pots arribar allà on et proposis. De la mà de guardiola aquests s’han proposat guanyar-ho tot, i ho han aconseguit. Qui ho hauria dit un any enrere. Els jugadors són els mateixos, la majoria. El que ha canviat és la mentalitat.\nLaia, eren llàgrimes d’aquelles de quan tot s’ha acabat. Mentre estàs en tensió el cos mateix no et deixa enfonsar-te, no pots relaxar-te. Però quan la feina està feta, o quan ja no s’hi pot fer res també, les emocions perden els seus frens i han de sortir. En aquelles llàgrimes hi anava tot l’esforç i tota la dedicació de l’any. Ja s’ha acabat, i ha acabat bé.\nCaterina, ho creus de debò? Espero que sí, jo penso que aquest equip encara ens donarà alegries. Però espero que les copes no siguin de les que en Laporta es tira per sobre a les discoteques.\nKweilan, que triguem molt a despertar-nos!\nSànset, el que esmentes és un dels grans èxits de Guardiola, el fet de saber que en qualsevol moment pot passar de tot. Sempre hem estat desanimats i pessimistes quan les coses no pintaven bé, però ara, quan ens marquen un gol, jo penso que remuntarem. Remuntar s’ha tornat d’allò més normal. Un gol en contra ja no fa por, quan fa uns anys era ja una derrota assegurada, amb sort l’empat. Ara estem atents fins el final, i sabem que alguna cosa passarà.\nXitus, la sort, i que els estàvem fotent un bany de joc, tard o d’hora havia d’entrar. Va ser tard, però la superioritat blau-grana em sembla que ningú te la discutirà. I que els equips argentins són porucs, bruts i amb poca substància, tampoc ho discutirem.\nNimue, si aquest any no t’has enganxat a seguir el Barça, ja no ho faràs mai. Tots els culers estem molt contents, i no és per menys!\nneus 23 de desembre de 2009 a les 10:02\nHome, jo no volia dir-ho, perquè la gent es pensa que idolatro Iniesta ves a saber perquè i que només li veig les gràcies, però és que només té gràcies i un futbol exquisit dissenyat perfectament al seu cervell i per arrodonir-ho una capacitat d'expressar el disseny amb el cos perfecta. Ejem. M'emociono parlant d'ell, ja ho saps.\nEl dia que faci gols... farà ombra al gran Messi. I espero que comenci ja.\nDe moment ja ha fet callar a CR7.\nSaps que quasi cada dia esmorzo davant del pòster del gol contra el Chelsea? Els amos del bar són compatriotes seus :)\nzel 23 de desembre de 2009 a les 12:50\nQue sí, que és veritat, si més no una alegria!\nBabunski 24 de desembre de 2009 a les 0:10\nI mentrestant la resta del futbol català fet una merda... és una llàstima...\nNuria 24 de desembre de 2009 a les 7:32\nXeXu...mi amiga Cris me recomendó leerte para poderme unir a la alegría de muchos, especialmente la tuya. Por suerte o por desgracia..no vamos a entrar ahí...vivo lejos de la cuidad que me vió nacer, pero he de decirte que la llevo dentro y la restriego por donde vaya, siempre he estado orgullosa de ser catalana...y este Barça se está encargando de hacerme explotar. Explotar, porque tampoco puedo demostrar con toda franqueza lo que siento...me crearía enemigos. Asi que la "polaca" va con una sonrisa de oreja a oreja y con eso ya creo que demuestro quien soy. Gracias por hacerme un hueco entre vosotros...gracias a nuestro equipo, por esas ganas de trabajar y...gracias Pep por tener esa puta sensibilidad que me llega hasta lo más hondo, si me entrenases, correría hasta yo....jajajjajaja. Un besazo enorme XeXu.


La temporada a l’Associació d'Espectadors arrenca amb poesia ·\nL’Associació d’Espectadors del Teatre del Mercat Vell ja ho té tot preparat per iniciar la nova temporada. El tret de sortida de la programació serà aquest divendres 8 d’octubre amb un acte que, com és habitual en els inicis de temporada, serà gratuït.\nDesprés de la presentació de les novetats d’enguany i de fer un repàs a la programació, l’encarregat de pujar a l’escenari serà el poeta Josep Pedrals. Pedrals estén la seva passió per la poesia molt més enllà que els recitals, escriu llibres d’investigació sobre poesia, participa en cursos i conferències i divulga la poesia als mitjans de comunicació, entre d’altres. L’autor oferirà a Ripollet un recital poètic preparat per a l’ocasió.\nLa funció serà a les 20.30h al Teatre Auditori del Mercat Vell i tot i que l’entrada és gratuïta, cal fer una reserva trucant al telèfon 627 454 642.\nInformació de la temporada\nTags: Associació d'Espectadors del Teatre del Mercat Vell poesia Teatre Auditori\nPrevious: Les Jornades de Patrimoni recorden la Segona República al municipi\nNext: El jove ripolletenc Max Miquel participa al musical Billy Elliot


L’aigua de l’aixeta deixarà de tenir fluor? - Consumer\nA Espanya, només quatre comunitats autònomes afegeixen fluor a l'aigua de l'aixeta i, en el cas d'Euskadi, s'està considerant deixar de fer-lo. T'expliquem per què\nPer EROSKI Consumer 7 de novembre de 2021\nL’aigua de l’aixeta, a més de ser el recurs més barat i sostenible per a calmar la set, constitueix una eina pràctica per a protegir la salut pública. Un exemple d’això és la fluoració de l’aigua per a consum humà, que ha resultat la mesura més eficaç per a protegir-nos de manera col·lectiva de la càries dental. Afegir petites quantitats de fluor a l’aigua corrent ha contribuït a prevenir la càries al nostre país i en altres països de l’entorn, encara que la mesura està caient en desús i és probable que desaparegui. En aquest article t’expliquem per què.\nEl fluor és un element químic de provada eficàcia en la prevenció de la càries dental, ja que enforteix l’esmalt de les dents i ajuda a remineralizar les peces. Per aquest motiu sigui l’ingredient estrella dels dentifricis en l’actualitat. No obstant això, també podem trobar-ho de manera natural en gairebé totes les fonts d’aigua, encara que, això sí, en una proporció molt més petita.\nPer aquesta raó, diversos països van optar fa anys per afegir-ho a les reserves públiques d’aigua i elevar els nivells de fluor amb la finalitat d’afavorir la salut bucal del conjunt de la població. Als Estats Units, per exemple, aquesta mesura es va implantar fa set dècades i va aconseguir reduir a un terç la incidència de càries infantil. La fluoració de l’aigua es considera un de les grans fites del segle XX en matèria de salut pública.\nEn quins països s’afegeix fluor a l’aigua?\nAfegir fluor a l’aigua d’aixeta no és una mesura universal. Hi ha països del nostre entorn on si s’ha implantat, països on es va fer i s’ha deixat de fer, i països on no s’ha arribat a implantar mai, ja sigui perquè l’aigua conté nivells òptims de fluor de manera natural o perquè es van triar altres estratègies (com fluorar la llet, la sal o la pasta de dents). És el cas de Dinamarca, Bèlgica, Luxemburg, Noruega, Àustria, França, Itàlia i Grècia.\nAvui dia, s’afegeix fluor a l’aigua de beguda a Regne Unit, a Irlanda , en un petit percentatge de poblacions de Polònia i Sèrbia i en quatre comunitats autònomes d’Espanya: Múrcia, Andalusia, Extremadura i Euskadi.\nLa resta de les comunitats del nostre país, que en el seu moment van implantar aquesta mesura, han deixat de fluorar l’aigua en els últims anys. També han revocat aquesta mesura altres països com Suècia, Finlàndia, Països Baixos, Escòcia, Irlanda del Nord, Alemanya, Suïssa, Hongria i República Txeca.\nEspanya segueix la tendència de deixar d’afegir fluor a l’aigua. A Euskadi, per exemple, s’està sospesant eliminar aquesta pràctica, malgrat que porta fent-se des de fa més de 30 anys amb molt bons resultats. Per què s’està optant per això? Potser l’aigua amb fluor és perjudicial?\nPer què es deixarà de posar fluor a l’aigua?\nÉs dolent per a la salut beure aigua fluorada? “En els nivells utilitzats per a la fluoració de l’aigua a Euskadi (0,9 mg/l) no s’ha demostrat que pugui haver-hi problemes de toxicitat ni efectes adversos en la salut de les persones. Per contra, sí han estat demostrats els beneficis que aporta en la prevenció de la càries dental”, assenyalen des d’Elika , la Fundació Basca per a la Seguretat Agroalimentària.\nDe fet, l’Associació Dental Americana (ADA) destaca almenys quatre beneficis de l’aigua fluorada:\nPrevé la càries dental, una de les malalties més comunes de la infància.\nProtegeix de les càries a persones de totes les edats.\nÉs segura i eficaç.\nEstalvia diners, sobretot, si es compara amb el cost de tractar les malalties dentals.\nLlavors… per què s’està pensant deixar de fer-ho? La raó és, en certa manera, el seu èxit, sumat a les millores en els hàbits d’higiene i cura dental. Segons els experts d’Elika, les càries en la població infantil d’Euskadi són avui molt menys freqüents que fa tres dècades, gràcies a que ha millorat la higiene bucodental i al fet que existeixen programes odontològics públics, universals i gratuïts. “La fluoració de l’aigua també ha contribuït a la situació epidemiològica actual —expliquen—, però els beneficis de mantenir aquesta mesura no són tan evidents en l’actualitat, per la qual cosa s’està remenant la seva retirada”.\naigua càries flúor-ca


Cap Vermell - Reforestam el parc! Activitats de gener 2013\nReforestam el parc! Activitats de gener 2013\nReforestam el parc!\nPrimera proposta del 2013, del Parc Natural de la Península del Llevant\nBon dia i bon any 2013,\nCom a primera activitat d'enguany us proposam participar en una jornada de reforestació a s'Alqueria Vella el proper dissabte 12 de gener. És una activitat gratuïta i esperam que sigui del vostre interès.\nA la finca pública de Son Real, vos proposam fer un itinerari naturalístic guiat, Els ocells hivernants a Son Real, el diumenge 20 de gener (vos hi podeu apuntar telefonant al Centre d'Interpretació de Son Real, 971 185 363, de dilluns a diumenge de 10h a 15h).\nAprofitam per comunicar-vos que hem traslladat l'oficina del Parc natural a les cases de s'Alqueria Vella de Baix (Centre d'Informació) i que, per aquest motiu, hem tancat l'oficina que teníem al carrer de l'Estel d'Artà.\nSi bé mantenim el mateix número de telèfon, actualment tenim problemes de manca de cobertura telefònica que esperam que se solucionin aviat, de moment si no ens trobau al telèfon del Parc (971 836 828) podeu inscruirer-vos a les activitats mitjançant aquesta adreça de correu electrònic.\nDes del Parc Natural de Llevant vos desitjam un any 2013 pròsper i feliç i esperam poder seguir comptant amb la vostra presència i que continueu gaudint de la natura amb nosaltres.\nTel. 971 836 828


Conte d’una nit d’estiu\nHi havia una vegada… Una magnífica coca de fruita i pinyons, un petard d’aquells forts i ensordidors i una exclusiva ampolla de cava brut, que estaven junts, tot esperant la millor nit de la seva vida… i de la seva mort.\nEl capvespre discorria plàcid i lent, desgranant dolçament els instants que portarien fins la nit més màgica i més curta de l’any.\nEstaria bé conèixer els nostres protagonistes :\nTota cofoia estava l’ampolla de cava, al bell mig de la taula parada a la terrasseta. Dins d’un cubell platejat, envoltada de glaçons i embolcallada amb un fi tovalló, se sentia la reina de la festa.\nLa coca, acabada d’arribar de la pastisseria, encara calenta, reposava al pedrís de la cuina, frisant per presidir, o això pretenia ella, aquella taula tan ben parada. De fet, l’olor era encisadora i la seva presència temptadora. Tant, que la mestressa, abans de treure-la a fora, ja li havia pessigat un parell de pinyons. Ara sí, amb dos pinyons menys, anava solemne a situar-se a taula, sobre aquelles estovalles d’un blanc impecable i ben bé al costat del cava.\nNo es van saludar, però es miraven de cua d’ull. Es pot dir que eren velles conegudes doncs es trobaven cada any. Bé, no eren elles pròpiament, si no altres de la seva espècie, avantpassats seus com si diguéssim. És clar que cap coca ni cap cava complia més d’una revetlla…. Oi , i amb la set i la gana que gastaven aquella família!\nEl nostre tercer protagonista, el poderós petard, no tenia lloc assignat a taula. Estava en una caixa barrejat amb altres parents pobres, petards de poca potència, algunes cebetes de les que sempre fan figa i quatre coets més aviat remollits. Queda clar doncs, que el nostre petard era l’estrella d’aquell caixó, i així ho demostrava el menut de la casa, que se’l mirava amb delit, l’agafava amb precaució i se’l passava d’una a l’altra mà, fins que el descobria el pare tot avisant-lo per enèsim cop que “els petards els encendrem havent sopat, al terrat de dalt!” i comminant-lo a anar a rentar-se les mans.\nL’amic petard, des de l’altell on reposava el seu caixó, sí que podia veure la formosa taula amb la coca i el cava. Com que ell era un paio directe (podríem dir-ne explosiu), i no estava per punyetes, va engegar la conversa amb la seva veu de pólvora: “Ep, noies, un any més… Foteu molt goig! Que ja no us parleu amb els pobres o què?”… L’ampolla i la coca, dones a la fi, es van sentit afalagades i li van respondre tímidament: “Hola, noi”, va xiuxiuar la coca, però l’ampolla, per allò de la graduació etílica, es mostrà més llançada: “Tu també estàs molt guapo, se’t veu fort i potent aquest any”, va deixar anar, mentre notava com li ballaven nerviosament totes les bombolles.\nJa s’havia trencat el gel i el petard, davant aquelles dues monades, estava més que animat, quasi bé a punt de petar. “Be noies, i cóm es presenta la nit? Crec que començarem tard”. “Ja ho pots ben dir -va assegurar l’ampolla- aquesta família sempre va a misses dites!”. La coca va ficar-hi cullerada, no volia quedar-se al marge i que aquell petard tant galant només donés taba a l’ampolla. “Fins que es faci ben fosc no hi compteu… Què us sembla si per passar l’estona fem algun joc?”. “Molt bona idea, bonica!”, va exclamar el petard que ja es mirava la coca amb uns altres ulls. L’ampolla va contraatacar, “No, un joc no. Farem un concurs!”… La proposta va ser molt ben acollida, però quedava per decidir quina mena de concurs.\nTots tres es van posar a rumiar a mil per hora, a veure qui tenia la pensada més genial. El petard va aventurar: “Un concurs de bellesa, potser?”. “No, noi, no -li va rebatre l’ampolla- nosaltres dues encara podríem competir, però tu ets molt lleig i molt animalot”. “Jo faig de jurat i llestos!”, va respondre el petard que ja es veia en el paper de jurat únic. “Calleu! Ja ho tinc –va interrompre la coca amb autoritat-, farem un concurs a veure qui de nosaltres és més important en aquesta festa, més imprescindible i més valorat per la gent. Cadascú que exposi els arguments que se li acudeixin per convèncer els altres de les seves virtuts. Després, votarem per decidir qui es mereix guanyar… Anem per feina, que s’està fent de nit! Qui comença?”\n“Jo mateix -es va avançar el petard-, ja sé que és cosa de cavallers donar prioritat a les dames, però entre nosaltres ja hi ha prou confiança, oi?”. Elles van assentir, més que res perquè no les atabalés gaire i de fet perquè li donaven molt poques opcions de victòria a un petard tan barroer. Es va aclarir la gola que tenia plena de sofre i va iniciar la seva dissertació: “Jo soc l’esclat, la força, el tro, l’ensurt. També la llum (ho dic pels meu parents,els coets) i la sorpresa. Ofereixo perill i transgressió. M’estimen els mes menuts, que volen ser grans per poder-me manipular i els més grans, que es tornen petits quan em fan esclatar entre les cames de les senyores, per fer-les xisclar. Acabo com un valent, fent tot el soroll que puc i deixant anar aquella flaire tant excitant… Soc l’hòstia, soc l’amo de les revetlles i mereixo guanyar. Si no guanyo, m’emprenyaré i d’un pet ho faré voleiar tot! Aneu en compte amb mi que, quan em cabrejo, gasto molt mala pólvora… Esteu avisades, nenes!”\nElles van quedar estorades per aquella exposició tan rotunda i val a dir que un xic atemorides. Gentilment, la coca va donar la paraula a l’ampolla de cava, que es va disposar a parlar, tot posant en ordre les bombolles que tenia escampades: “Jo soc la festa. No hi ha esdeveniment, feliç o transcendent on no hi sigui present. És més, si no hi soc, se’m troba faltar i sembla que la festa no és tant rodona. Soc la guspira que encén la conversa i engresca les reunions. El voluptuós desmai, vaporós i subtil que arriba després d’un parell de copes. El desig de felicitat en tots els trams de la vida. Preludi d’amors eterns, passatgers o furtius, sempre em donen a mi la culpa quan es perd el cap. Soc l’ànima dels brindis i el rot del bon profit. Soc la reina… Au, a veure si podeu ni que sigui igualar-ho, perquè millorar-ho és impossible. A la vostra salut!”\nNomés li faltava intervenir a la coca. Ella, més senzilla i menestral, ja tenia calculat que ser l’última en l’exposició li donava avantatges. Havia escoltat els rivals i tenia unes bases prou sòlides (ous, farina i sucre, ni més ni menys) per no haver-se de repetir. Notava que s’estava refredant, però encara es conservava prou amorosa i desitjable per entomar aquell repte. Es va esponjar suaument, deixant anar un aroma irresistible. “Jo soc la tradició i pertanyo al poble. Moltes generacions m’han treballat i millorat fins arribar al que soc avui. Els meus productes són els més nobles i les mans que m’han pastat les més expertes. Soc alhora suau, dolça i contundent, filla de la terra i del foc… A mes, amics meus, estic plenament inserida a la festa d’aquesta nit. Qualsevol dia es pot beure cava, però la coca és de la revetlla i no hi ha revetlla sense coca… O sigui, que no en parlem mes. Visca la coca!”\nEs va organitzar un petit guirigall i tothom parlava a l’uníson. Fins que la veu potent del petard es va imposar determinant que ara tocava votar i aclarint, per si algú no ho havia entès o es volia passar de llest, que ningú es podia votar a sí mateix. “Votem, votem –xiuxiuejaven els tres- quins nervis!”\nEnmig de l’enrenou, no havien notat que ja era ben fosc i la lluna penjava d’un cel estrellat.\nDe sobte, algú va encendre la bombeta adossada a la paret de la terrasseta i el vailet de la casa, a una indicació del pare, va endollar una filera de llumets intermitents de tots colors que estaven entortolligats a la barana. “Tothom a taula!”, va manar el cap de família. Tot seguit, va sortir la mare amb una safata de pernil d’aquell més bo i la noia gran portant una fresca amanida estiuenca i a l’altra mà un plat amb llesques de pa amb tomàquet… Tots asseguts i amb gana, es va iniciar el ritual. La primera en ser sacrificada, ella ja hi comptava, va ser l’ampolla. L’home, la va agafar pel ganyot i en un vist i no vist la va escorxar. Fent un pet imperceptible (tot just paf!) i deixant caure un regalim de gotes escumoses, l’ampolla va començar a perdre gas i força. Era l’inici de la seva agonia, que seria lenta o ràpida, segons la set dels seus botxins… ”Qui vol cava?”, preguntava retòricament el pare mentre anava omplint copes. El més petit ja estava atacant una Fanta, però la noia sí que va atansar la copa i se li va mig omplir, potser per compensar els morros d’aquella tarda, doncs ella el que volia era anar de gresca amb les amigues i no aguantar el pal del sopar familiar. Es consolaria amb uns xarrups de cava i pensant que els pares li havien promès que l’any que ve ja podria sortir amb la colla… “Sempre que treguis bones notes”, havia afegit la mare, per acabar de xafar-li la vetllada.\nEl pernil del bo va desaparèixer en un tres i no res. La coca mirava angoixada com la dona de la casa, se li acostava amb un ganivet dels grossos. La va partir per la meitat amb el moviment sec i segur de qui està acostumada a tallar coses. No va sentir dolor la coca ni quan la van anar tallant en trossos més petits ni quan el menut li va clavar la primera queixalada. Al contrari, a cada tall i cada mossegada s’esponjava més, deixant al descobert els sabors més secrets i delicats… ”Aquest any, sí que és bona!” va exclamar la mestressa amb l’assentiment general de tota la família. Aquella era per la coca la millor recompensa!\nDes de la seva atalaia, el petard observava l’evolució dels esdeveniments. Va plorar un xic per la coca i l’ampolla…, ja els hi havia agafat un cert afecte, però tampoc massa, no fos que se li mullés la pólvora per unes llàgrimes de més... El noi de la casa el va fer sortir de cabòries. Com que ja s’ho havia cruspit tot (ell sol, havia endrapat tres bons talls de coca i en mastegava un altre) estava d’allò més esverat i impertinent, estirant al pare par anar al terrat a encendre petards i coets. Íntimament, el pare també en tenia ganes, però es feia el desmenjat per la dona, fins que ja no va poder més: “M’acabo la copa de cava i pugem, val?”. El vailet va començar saltar com un cabrit i va arreplegar d’una volada la caixa amb els estris pirotècnics. L’home es volia tornar a omplir la copa, però només li va arribar fins la meitat: “Ja no hi ha més cava. Descansi en pau!”, van pensar al mateix temps el cap de família i el petard, mentre anaven escales amunt fins el terrat.\nMig marejat pels escarafalls nerviosos del nen que no parava de bellugar el caixó,encara va poder observar el petard, com la coca era retirada de la taula. En quedaven els quatre bocins de les cantoneres i la mare va comentar que l’endemà per esmorzar els sucaria en el cafè amb llet. El petard, des de l’últim esgraó, també es va acomiadar d’ella . “Trist final, amiga coca, acabar ofegada en llet. Abans de petar pensaré en tu… També m’he quedat amb la recança de conèixer el guanyador del concurs. Però, be vaja, segur que hauria guanyat jo!”.\nEn aquestes, ja eren al terrat. El pare, previsor, portava mistos i un encenedor. Les precaucions, per evitar riscos i perills, era situar els petards en una lleixa i amb molt de compte encendre la metxa, que acostumava a ser molt curta, i retirar-se prudentment. Van començar per les cebetes i els petards més fluixos (això és per nens petits i per nenes, remugava el menut, que ja volia anar pels coets i trons de debò). La caixa es buidava de pressa i el nostre valent petard s’estava quedant sol. De cop i volta, una mà tremolosa el va agafar i el va passar a les mans més fermes del pare. “Ara aquest, pare. El vull encendre jo. Oi que puc?”\nL’hora de la veritat. Dipositat delicadament a la lleixa, el pare va encendre un misto, que es va apagar a les mans del fill. Un altre misto, tornem-ho a provar. Res, es va tornar apagar: “Es que fa ventet”, va dictaminar el pare, i van moure el petard de lloc. El pobre petard suava pólvora d’angoixa: “No hi ha dret, fer-me patir d’aquesta manera! És cruel, acabeu d’una punyetera vegada!” Com si l’hagués sentit, l’home va moure els braços per apartar les criatures i va agafar l’encenedor. “Ara sí, ara veuràs com peta!”\nDit i fet. Un segon, potser dos. Un terrabastall sec. Fum i una fortor aspre, no del tot desagradable. Uns diminuts paperets caient del cel , ballant al ritme cadenciós de la brisa nocturna. S’ha complert el ritual, hem culminat el sacrifici. Tots morts, esvaïts en la foscor o a la panxa dels comensals, esperant, si de cas, la dolça revenja de la ressaca de l’endemà.\nEl pare, fuma d’amagat en una racó del terrat. No li prova, i si el veiés la dona, el renyaria, però aquesta nit tot s’hi val. Potser ha begut massa cava, però no s’ho treu del cap… Quan ha esclatat el darrer petard, el més potent, li ha semblat sentir com si parlés, fins i tot ha entès el què deia i ara ho repeteix mentalment.\nQue sí, que li ha dit amb veu de tro: “Bona revetlla i fins l’any que ve!”.\n*Sembla que aquestes diades de coca i cava no donen pel tema, però cal comentar els resultats de les passades municipals i les seves (per alguns) dramàtiques conseqüències.\n*Molts ajuntaments, molts d’ells emblemàtics, han canviat de color. No ha estat una simple capa de pintura per tapar esquerdes, si no un terratrèmol.\n*Aquesta ha estat la voluntat del poble. Per això resulta si més no xocant, que gran part d’aquest poble es manifesti esporuguit.\n*Dubte i pregunta: “Ja en sabrà prou aquesta gent nova?” No els vareu triar vosaltres? Deixeu-los fer , que ja n’ aprendran!\n* Tanmateix, hi ha coses, actituds i maneres de fer d’alguns dels seus antecessors, que és millor que no les aprenguin.\n*Ara bé, a Calella, com fa la cançó, “la vida sigue igual”. Es veu que ja anàvem bé i es diu que, quan vota, la gent mai s’ equivoca.\n*Som una ciutat molt responsable o massa conformista? Llancem la pregunta al vent…\n*La frase del mes. Després de l’últim empatx d’urnes i a l’espera d’ altres pitjors, convé una bona purga i una mica de cinisme ens pot alleujar molt : “Vota a qui menys et promet. Serà qui menys et decebrà” (W.M. Ramsay, 1851-1939)\nEns (us) volen fer callar? →


Myriam Swanson: "El jazz és com una bullabessa" | betevé\nMyriam Swanson: “El jazz és com una bullabessa”\nEntrevistem la cantant barcelonina Myriam Swanson, que publica amb la banda Magnolia el disc 'This joint's too hip for me'\nÀrtic | dimecres, 24 d'abr. del 2019, a les 18.30\nLa barcelonina Myriam Swanson és un clar exemple que no cal néixer a Memphis per tenir ànima de blues i de rock. Influenciada per mites com Ella Fitzgerald o Etta James, va començar la seva carrera sent una adolescent i, amb 18 anys, ja col·laborava amb el saxofonista Dani Nel·lo, en una relació que s’ha mantingut amb el temps. La Myriam, a més, ha estat la veu dels Taboo Burlesque i ha actuat al costat de músics com Cesc Pascual o Amadeu Casas. Ara presenta a la Jamboree el seu segon disc amb la banda Magnolia, i avui la rebem a l”Àrtic’, on sabem que un bon estàndard de jazz diu més que mil paraules.\nCançons desconegudes i noves composicions\nMyriam Swanson és, abans que res, una rockera. El jazz és un amor més recent, que l’ha duta a cofundar Magnolia, al costat de Francesc Capella, Xavi Hinojosa i Paco Weht. Amb ells, es va llençar a compondre cançons després que el cineasta Antonio Chavarrías li demanés que participés en la banda sonora del film ‘El elegido’ (2016). I així, al seu nou disc, els Magnolia presenten una mescla de composicions pròpies i de cançons rescatades de la història menys coneguda del jazz. Amb totes aquestes, Magnolia serà en concert dissabte 27 d’abril a la sala Jamboree.\nUna intèrpret molt polifacètica\nA més d’aquest projecte de jazz, Myriam Swanson continua amb la seva banda de rock, els Flamingo Tours, amb el qual treu el seu cantó més rocker, aquell amb què se sent més còmoda. Però, a més, Swanson continua les seves col·laboracions amb el músic de blues Amadeu Casas, i té també un altre grup, The Rythm Treasures. Amb tot plegat, sembla difícil que tingui temps per a res, però si una cosa sap aquesta música des dels seus inicis en el punk és que quants més pals es toquin, millor. I si tens a dins l’ànima d’una rockera, el que vols és sortir a ballar.\n— Jamboree — jazz


Plans de pensions faqs | Catalunya Caixa CatalunyaCaixa utilitza cookies! L'objectiu és prestar un millor servei, fer més fàcil la navegació i fer-ne estadístiques. Si segueixes navegant, entendrem que n'acceptes la instal·lació i l'ús. Més informació en la política de cookies.\nPlans de pensions faqs | Catalunya Caixa\nPreguntes freqüents sobre plans de pensions\nPreguntes freqüents sobre plans de pensions Quines són les causes de la crisi de les pensions públiques? Factors demogràfics: envelliment de la població (augment de l'esperança de vida i baixa natalitat).\nFactors econòmics: creixement tant de la població coberta pels sistemes públics com de les seves pensions, i nivell generós de cobertura del nostre sistema.\nSistemes de finançament de repartiment, que generen dèficits creixents que llasten les finances públiques.\nQuè és un pla de pensions? És un producte d'estalvi i inversió que permet disposar d'un capital o una renda en el moment de la jubilació a través d'aportacions fetes durant la vida laboral activa amb l'objectiu de completar o substituir la pensió pública.\nQui són els partícips? Són les persones físiques en interès de les quals es crea el pla.\nQuins drets bàsics té el partícip? No-discriminació.\nControl del fons a través de la comissió de control.\nDret a designar beneficiaris.\nDret a l'atribució de drets consolidats.\nQuè són els drets consolidats? Són els drets formats per les aportacions realitzades, més el rendiment obtingut per la inversió del patrimoni del fons, menys les despeses produïdes.\nQui són els beneficiaris? Són les persones físiques amb dret a la percepció de les prestacions, tant si han estat partícips com no.\nUn partícip pot subscriure més d'un pla de pensions? Sí, però sempre tenint en compte que no pot superar, en conjunt, la quantitat màxima d'aportació permesa legalment.\nQuin és l'import màxim que puc deduir? La deducció màxima aplicable a la base imposable és la menor de les quantitats següents:\nEl 30% de la suma dels rendiments nets del treball i activitats econòmiques. Per a contribuents de més de 50 anys, el percentatge augmenta a un 50%. El límit d'aportació anual. El límit màxim és de 10.000 € anuals per als partícips de fins a 50 anys, xifra que augmenta a 12.500 € per a partícips de més de 50 anys.\nPer als partícips que tinguin un pla individual i alhora un pla d'ocupació, les aportacions anuals màximes de tots dos plans no es consideren de manera independent.\nQuè passa si he aportat més del que puc deduir? El partícip pot deduir de la seva base imposable l'excés durant els cinc exercicis posteriors i amb els límits establerts.\nEs poden deixar de fer aportacions a un pla de pensions? Sí, en qualsevol moment. El capital acumulat continuarà creixent segons la revaloració del fons en què estigui integrat.\nUn partícip pot canviar de pla de pensions? Sí, el trasllat pot ser total o parcial i es poden fer tants traspassos com es cregui necessari.Actualment s'admeten traspassos entre plans de pensions i plans de previsió assegurats.\nQuines contingències cobreix un pla de pensions? Jubilació o situació assimilable.\nInvalidesa (total i permanent, absoluta i permanent, gran invalidesa).\nQuè s'entén per malaltia greu? És la malaltia física o psíquica que incapacita temporalment, per un període superior a 3 mesos, i que requereix intervenció quirúrgica o tractament hospitalari.\nQuè s'entén per atur de llarga durada? La situació en què el partícip es troba inscrit a l'INEM durant almenys 12 mesos consecutius i sense prestacions per atur.\nEn cas de mort, què passa amb el capital? El rebran els beneficiaris designats pel partícip.\nQuant puc deduir fiscalment? El partícip pot deduir de la seva base imposable les aportacions realitzades al pla amb el límit de l'aportació màxima permesa per a cada edat.\nEl capital acumulat en un pla de pensions està subjecte a algun impost? El capital acumulat està exempt de l'impost sobre el patrimoni. El partícip només ha de tributar quan rebi els drets consolidats, i ho ha de fer com a rendiment del treball.\nCom puc rebre la prestació? El partícip decideix entre rebre el capital acumulat d'un sol cop, en forma de renda o en forma de percepció mixta entre capital i renda, o en pagaments irregulars.\nQuina és la forma menys beneficiosa de rebre la prestació? En general, resulta negatiu per al beneficiari rebre la prestació en forma de capital quan l'import és elevat. No és recomanable cobrar en forma de capital imports superiors a dues vegades la renda regular de l'exercici.\nConvé cobrar la prestació en forma de capital en el moment de jubilar-se? Per estalviar impostos, acostuma a ser preferible cobrar en forma de capital en exercicis posteriors al de la jubilació. D'aquesta manera, en l'exercici en què es cobra es tenen rendes menors a les de la fase en actiu i es produeix un efecte fiscal positiu.\nQuins són els mecanismes principals de control i inspecció dels plans de pensions? La comissió de control del pla i la comissió de control del fons de pensions.\nLa Direcció General d'Assegurances (Ministeri d'Economia i Hisenda).\nQuè és la comissió de control d'un pla de pensions? És l'encarregada de supervisar el funcionament i l'execució d'un pla de pensions. Està formada per representants del promotor, partícips i beneficiaris.


Les millors patates braves de Mataró\nLes braves a Mataró són glòria.\nSalva Fernàndez 2 de desembre de 2021 (15:46 CET)\nSeleccionem amb els vots dels nostres usuaris de capgros.com quines són les braves que enamoren a la capital del Maresme.\nLes patates braves formen part del nostre dia a dia. Ideals per acompanyar aperitius més potents, per trencar mitja tarda o com el primer dels entrants de qualsevol gran àpat. A casa nostra, a més, tenim aquella particularitat que fa que mai saps si quan demanes unes braves, són les que fan arreu o les que venen amb allioli, quelcom que sembla una extranyesa fora del Maresme i inclús, fora de Mataró.\nPer això, durant els últims dies us hem preguntat als lectors de Capgròs i seguidors del nostre compte d'Instagram quines són les braves preferides de la capital de la comarca. I aquest és el resultat. Cinc llocs on menjar braves és una delícia. Preneu nota!\nLes braves amb morcilla vegana de la Cuina del Cel\nSegueix-los a Instagram\nComencem amb un dels establiments que més vots ha rebut, la Cuina del Cel, un espai vegeterià que compta amb plats deliciosos adaptats a la seva naturalesa. Entre ells, molts de vosaltres heu escollit les braves, i no és per menys. Com es pot veure a la imatge, unes braves amb morcilla vegana que no deixen indiferent a ningú i que porten tot allò necessari per sorprendre en sabor i en proposta. Porten tomàquet especiat i allioli, tot en un. Una autèntica meravella!\nGatzara i dos tipus de braves\nLes braves carxades\nAl restaurant Gatzara Mataró, les tapes són imprescindibles per acompanyar alguns dels seus espectaculars entrepans. I també s'ha votat amb ganes, no sabem si per les "braves nostres" o per les braves carxades. O simplement, per les dues. Les primeres porten salsa brava casolana, allioli i pebre vermell; un clàssic que no falla. Però les segones són patates cruixents amb all i oli vegà i pebra negre. Una proposta única que encanta.\nLa Marineta i les braves que no fallen\nLes braves de la Marineta\nUn dels restaurants de referència a Mataró és La Marineta, recomanat a la Guia Michelin i sempre en els llocs privilegiats de TripAdvisor. Amb una carta que va variant segons temporada i segons la imaginació de la seva cuina, hi ha un plat que mai falla: les braves. Piquin o no piquin, depèn de cada carta, les braves són imprescindibles per començar una vetllada única. La seva presentació, amb les salses dins de la pròpia patata amb la seva pell són ja un plat indivisible de la cuina de Mataró. Brutals!\nEl peixet i les braves bravíssimes\nLa salsa ho és tot\nUn altre dels restaurants que ha rebut diferents vots ha estat el Peixet, un "xiringuito urbà" que es troba a la Plaça Gran i que tenen com a plats principals els arrossos, però sempre acompanyats per platets de tot tipus i propostes per picar. La primera a la llista són les Braves Bravíssimes, que venen amb talls generosos de patata i amb una salsa espectacular. El com es fan i el seu sabor fan la resta perquè l'hagueu escollit entre les més destacades.\nKé de Ké, tu tries les braves\nAmb allioli, com a casa\nI tanquem la selecció que hem fet amb els vostres vots amb les patates braves del Ké de Ké, una hamburgueseria que està guanyant força i restà recomanat al Restaurant Guru 2021 i que es troba a Jacint Verdaguer. Podreu menjar hamburguses de tot tipus, però una proposta que sembla imprescindible és demanar braves com entrants. Es poden escollir amb la salsa brava o amb allioli; sigui quina sigui la vostra elecció, serà correcta.\nAjan Fa 1 mes\nSergi Fa 1 mes\nNorma Fa 1 mes\nMike Fa 1 mes\nFora de mataró Fa 1 mes\nAnnaS Fa 1 mes


AAMA | BonDia Diari digital d'Andorra.\nInici / AAMA\nLlegir més sobre La Fundació Jacqueline Pradère dona un xec de 2.880 € a l’AAMA\nL’Associació Andorrana per la Malaltia de l’Alzheimer (AAMA) continua tenint com a reivindicació principal la creació d’un centre de dia específic per cuidar les persones que pateixen aquesta malaltia. De fet, consideren que, anunciades ja les eleccions per a d’aquí mig any, els partits haurien de contemplar l'equipament en els seus programes electorals com una necessitat del país.\nLlegir més sobre L’AAMA continua reivindicant un centre de dia per als malalts\nL’Associació Andorrana per la Malaltia d’Azheimer (AAMA) va activar aquest passat dimecres el grup de suport a cuidadors de malalts d’Alzheimer. Es tracta d’un grup que es reuneix cada mes i mig per compartir experiències, dubtes i neguits entre els mateixos cuidadors, sempre guiats per una psicòloga.\nLlegir més sobre L’AAMA activa el grup de suport per a cuidadors de malalts d’Alzheimer\nL’Associació Andorrana per la Malaltia d’Alzheimer (AAMA) reclama que aquells familiars de malalts que per diferents motius (alguns d’ells per manca de recursos o especialistes a les residències) han de deixar la feina per dedicar tot el seu temps a acompanyar un malalt amb Alzheimer percebin un sou de l’Estat.\nLlegir més sobre L’AAMA demana que els familiars que cuiden malalts cobrin un sou