Siem Reap; temples d’Angkor i alguna cosa més – Xanet Xanet .Com\nBlog de viatges en català\nSiem Reap; temples d’Angkor i alguna cosa més\n28/12/2017 28/12/2017 per Viatjant Xanet Xanet, posted in Cambodja\nDesprés de més de dues setmanes a la paradisíaca Lonley Beach, ens toca continuar la ruta, així que ens dirigim cap a la nostra última parada del país, Siem Reap. Actualment aquesta ciutat és la més visitada de tota Cambodja, i això és degut al fet que a 8 quilòmetres al nord hi ha l’antiga ciutat sagrada d’Angkor, epicentre de l’Imperi Jemer.\nHa plogut molt d’ençà que el naturalista francès Henri Mouhot descobrís accidentalment els temples d’Angkor mentre caçava papallones l’any 1860. El 1937 es va obrir el primer hotel al tranquil poblet que era llavors Siem Reap. On abans hi havia camps d’arròs ara hi trobem hotels, centres comercials, agències de viatges i el Pub Street. Actualment és una ciutat feta i adaptada completament pels turistes de tot el món, que no abandonen mai aquesta ciutat.\nQue fer a Siem Reap\nLa ciutat no ens ha agradat gaire, encara que li hem trobat algun encant. Recomanem dedicar-li un mínim d’un dia per visitar-la xanetxanet. Aquí us deixem les visites que per nosaltres són d’interès en aquesta ciutat (deixant de banda els temples d’Angkor), dels quals pots trobar tota la informació al post especial que hem fet, així que clica a Temples d’Angkor\nMercat d’artesania, roba, pongos varis, palos selfie, figures de buda, menjar, etc. On el més interessant és entrar, recorre els passadissos i descobrir pel teu compte. Vigila que donen ganes de comprar de tot.\nNight Market i Pub Street\nEstan situats a tocar de l’Old Market i és de nit quan hi ha més ambient, amb carrers plens de llums de colors, música en directe, ofertes de birra a 0,5$, massatges, venda d’insectes per menjar, entre d’altres. Val la pena passar-hi i donar una volta per a la nit; és un bon pla per fer després d’un dia complet de visita dels temples.\nCom no podia ser d’una altra manera, la ciutat de Seam Reap té diversos temples budistes que es mereixen una visita. Un exemple és el Wat Damnak, on hi ha una escola i monestir budista, i és fàcil veure-hi passejar joves monjos amb els seus vestits taronja.\nPoble flotant de Chong Kneas\nA pocs quilòmetres de Siem Reap hi ha un meravellós poble flotant, on no hi ha carreteres ni camins, i els seus habitants es transporten amb canoa o barquetes per fer el seu dia a dia; anar a comprar, a la feina, a visitar els amics, etc. Segons l’estació de l’any les cases es mouen i canvien d’ubicació, encara que certes famílies s’han cansat de la vida nòmada i es queden a un lloc fix.\nSiem Reap és una de les destinacions més populars del sud-est asiàtic, i no és difícil trobar ofertes per arribar-hi des de totes les ciutats del país. Nosaltres estàvem a Sihanoukville i vam agafar un sleeper bus (som molt fans dels autobusos amb llit). El trajecte va durar unes 11 hores i va costa 13$ (una mica car, però agraeixes poder dormir); recomanem aquesta opció.\nDes de les principals ciutats dels països veïns també s’hi pot anar. Les ciutats principals són, Bangkok (aquest costa 10$ el viatge), Vientiane, Pakse, Ho Chi Minh, entre moltes d’altres.\nUna bona zona és pels voltants de l’Old Market, ja que és on hi ha l’ambient, i pot ser interessant anar a veure la fauna nocturna.\nNosaltres ens vam quedar al Garden House, a 10 – 15 minuts del centre. Les habitacions amb ventilador costen 8$ i amb AC 20$. Les habitacions estan netes, són amples i amb lavabo privat, internet no va gaire bé com sol ser habitual a Cambodja.\nRecomanem totalment el Night Market per anar a sopar, tot i que està ple de restaurants per guiris i menjar occidental també hi ha paradetes de menjar local per 1$ el plat. A més a més, hi ha molta oferta de cervesa per 0,5$ 😉\nTambé recomanem el restaurant Banelle Vegetarian, un restaurant vegetarià on es menja de meravella. Vam gaudir d’humus, rotllets de verdura amb alvocat i quesadilles!!! Quin homenatge ens vam fer. El preu pica una mica i ens apuja el pressupost, però de tant en tant es necessita canviar la dieta a base de noodles i arròs.\nMenú estrella del Pub Street\nAllotjament: Habitació doble amb ventilador i wc privat 8$.\nMenjar: Pad thai al old market 1$; quesadilla 4$.\nTransport: Sleeper bus des de Sihanoukville a Seam Reap 13$.\nComparteix, si vols ;)\nEtiquetat Cambodja, On dormir, On menjar, Que fer a Siem Reap, Que veure a Siem Reap, Siem Reap, Temples Angkor Wat\nPublicat per Viatjant Xanet Xanet\nMostra totes les entrades de Viatjant Xanet Xanet\nPrevious postEls temples d’Angkor\nNext postGuia de Cambodja Xanet Xanet\nOne thought on “Siem Reap; temples d’Angkor i alguna cosa més”\nRetroenllaç: Guia de Cambodja Xanet Xanet – Xanet Xanet .Com\nUneix-te a Workaway!!!\nA On Vols Viatjar?\nEns despedim de tothom!\nVols saber allà on estem?\nEl Facebook de Xanet Xanet\nasia Aventura catalans pel mon curiositats Filipines Indonesia informació útil Java katmandu Lombok Myanmar Nepal On dormir On menjar snorkel Sri Lanka sud-est asiàtic Tailàndia thailand trekking viatge Vietnam xanet xanet Xina Índia


Cazarabet conversa con... Joan Ignasi Castelló Vidal, autor de “El bosc immobilitzat. Evolució històrica i anàlisi crítica de la política forestal catalana (1980-2014)” (Pagès)\nUn llibre que explica com va ésser la evolució histórica i la anàlisi crítica de la política forestal a Catalunya entre els anys 1980 i 2014.\nAllò que ens diu Pagès d´aquest llibre:\nAquest llibre resumeix, des d'una perspectiva actual, les diferents polítiques adreçades als boscos des del segle XVIII fins avui. Mostra com la política forestal s'ha orientat cap al bosc públic i analitza, críticament i amb detall, les polítiques aplicades als boscos de Catalunya des del restabliment de la Generalitat l'any 1980. L'obra assenyala per primera vegada les clarors i les ombres d'aquestes accions, i és útil per accedir a una visió panoràmica de les idees i realitats socioeconòmiques sobre els nostres boscos. També ajuda a entendre la reducció de la superfície forestal –la vella base física sobre la qual s'han desenvolupat la societat i les seves activitats– que avui ocupa les dues terceres parts de Catalunya. L'obra assenyala per primera vegada les clarors i les ombres d'aquestes accions, i és útil per accedir a una visió panoràmica de les idees i realitats socioeconòmiques sobre els nostres boscos. També ajuda a entendre la reducció de la superfície forestal -la vella base física sobre la qual s'han desenvolupat la societat i les seves activitats- que avui ocupa les dues terceres parts de Catalunya.\nL´autor, Joan Ignasi Castelló Vidal: Aquest barceloní és enginyer de monts i antic director del Servei de Parcs Nacionals i de l´Oficina Tècnica de Prevenció Minicipal d´Incendis Forestals de la Diputació de Barcelona. Ha col.laborat en diferents comissions, associacions, i grups de treball relacionats amb els boscos i, també, com a profesor associat, amb l´ETSI d´Agrònoms i Forestals de Lleida. Des de 2012 és un dels coordinadors del Fòrum Forestal de Barcelona. Manté un enfocament materialista a la solució als problemes dels sistemes complexos en què vivim. Així, considera més important gestionar democràticament les transformacions que impedir-les, i pensa que els espais protegits i els salvaguardes externes no són un fi, sinó un esglaó cap a una futura gestió integral, participativa i consensuada del territori.\nCazarabet conversa con Joan Ignasi Castelló Vidal:\n-Joan Ignasi, què és el que li ha fet escriure o recopilar anys i anys d’observació, estudi i investigació envers la política damunt els boscos a Catalunya?\n-Quan els homes aprenen a domesticar algunes plantes i animals, abandonen poc a poc la recol·lecció i la caça i esdevenen agricultors i ramaders. La vella superfície forestal s’ha d’anar tallant per poder desenvolupar l’agricultura i la ramaderia. La propietat de la terra esdevindrà l’objectiu de mils de persones. El bosc, la seva progressiva transformació i els canvis en la seva propietat son una bona guia per entendre alguns aspectes de la nostra història. D’aquí el meu interès\n-El llibre arranca l´any 1980 , ja assentada la democràcia, però com apleguen els boscos després del pas per la dictadura?. O preguntat d´altra manera: com van ésser les polítiques que va seguir el franquisme envers els boscos, concretament a Catalunya?\n-El franquisme, en el mon forestal, es caracteritza per una organització centralitzada i vertical que te dos objectius principals, la gestió dels boscos declarats d’utilitat pública (30% del total) i la reforestació de tots aquests terrenys públics, en general, propietat dels ajuntaments. A Catalunya, que te una superfície publica molt petita, excepte les comarques de Lleida, aquestes polítiques tindran poca incidència.\n-El llibre l´estructura des de definicions més genèriques dels boscos i les seves característiques arreu del món, a Europa, a Espanya fins aplegar a Catalunya i també seguint el temps cronològic; és com una mena d´història de la vida i de la gestió dels boscos en una part del llibre, no?.\n-Com he dit abans, l’evolució del bosc i sobre tot de la seva propietat, ajuda ha entendre un mon en que la terra es el be econòmic mes preuat. Una istoria que, encara que avui no es la mateixa, ha estat viva durant segles hi ha configurat moltes coses entre les que vivim ara\n-I quan es toca la historia , almenys per la meva part—la d´ésser uns humils lectors--, la lectura entra en un entreteniment que facilita la resta de lectura, què et pareix?. Ho sents així, també…em refereixo a l´amor a la istoria dels boscos, no?\n-Crec que aquest llibre o com a mínim les seves dues primeres parts tenen una\nlectura bastant fàcil, perquè el tema es amè i el text intenta ser concís. Jo mes que amor per els boscos, el que experimento es curiositat i interès, em decanto mes cap a una aproximació materialista que natural espiritualista\n-I jo que, de petita, pensava que els boscos que ens rodejaven eren de tots i de totes i d´això res, però la majoria tenen propietaris o propietàries?\n-Algú coneix a Europa algun pam de terreny que no estigui escripturat i registrat en el registre de la propietat? Els boscos, com les terres conomía, les carreteres, el carrers o el habitatges son sempre d’algú. En ocasions el propietari pot ser públic, per exemple, un ajuntament, en d’altres la propietat es privada. En certs casos la propietat pot ser múltiple, de diversos propietaris. El dret a la propietat figura en totes les constitucions de països amb conomía de mercat. Però es ben cert que avui, la propietat està regulada més o menys pels interessos socials.\n-Com és el retrat d´aquests?\n-Hi ha una gran heterogeneïtat entre els propietaris forestals. Predomina la propietat privada (77%) sobre la pública (23%). A la propietat privada son majoria les finques de menys de 25 ha (95%), que pertanyen a 211.234 titulars, mentre que la resta, que posseeix el 67% de la propietat privada forestal, pertany a 10.545 propietaris (5%). Els boscos públics, declarats d’utilitat publica, son majoritàriament possessió dels ajuntaments (83%)\nActualment no hi ha cap estudi, mes enllà de les experiències personals, que permeti parlar amb rigor de les necessitats i motivacions de les diferents propietats, dels seus perfils, dels interessos que tenen sobre el seu patrimoni o dels factors que desencadenen les seves decisions de gestió.\nAmb prudència podem qualificar la propietat forestal en cinc grans categories:\n* Els agricultors, que posseeixen la part mes important de la superfície forestal privada.\n* Els grans propietaris, consolidats al llarg del segle XIX i principis del XX\n* Els inversors urbans\n* Els propietaris de menys de 25 ha\n* Els 200 municipis amb bosc d’utilitat pública\nL’associacionisme, podria estructurar aquesta divisió tant important, que fa inviables econòmicament la major part de finques forestals del país, però a dia d’avui nomes un 3% dels propietaris privats pertany a alguna associació forestal.\n-Catalunya quan de veres comença a assumir i a gestionar els seus boscos?\n-La Catalunya sumirica sorgida del règim de 1976, va iniciar el desenvolupament de les seves competències estatutàries sobre els boscos l’any 1980\n-Els segles XIX i XX són políticament convulses. Com es gestionen els boscos en aquestes circumstàncies? I com es van sumir les conseqüències de la desamortització de Mendizabal?\n-Al segle XIX es produeix amb moltes complicacions el pas d’una societat estamental tancada, plena de privilegis per naixement, a una societat classista burgesa, social i econòmicament lliberal, on, en teoria, les agrupacions socials son obertes, no tenen estatuts jurídics privilegiats; i estan caracteritzades per uns bens econòmics lliurament alienables i per l’establiment de un estat de dret\nMoltes propietats vinculades als antics estaments no pagaven impostos i estaven fora dels mercats, pel que es denominaven de mans mortes. La desamortització liberal es va proposar nacionalitzar aquestes propietats per subhastar-les després entre els ciutadans, amb la intenció de crear un mercat lliure de terres que impulses l’activitat econòmica i la riquesa del país. Aquestes mesures varen afectar als bens de l’església, dels ajuntaments i d’algunes altres corporacions, però no les propietats dels grans latifundistes, que van continuar, fins i tot augmentades amb noves compres de les subhastes, en mans de l’aristocràcia espanyola. A les Espanyes no es va produir una revolució com la francesa.\nEls boscos que eren propietat de l’església o dels ajuntaments foren subhastats, excepte alguns que per les seves característiques l’estat va declarar intocables i que van formar el catàleg de boscos d’utilitat pública de les Espanyes. La major part d’aquests boscos catalogats pertanyien als ajuntaments o al comú dels veïns que els gestionaven des de l’edat mitja. El corrent lliberal va vestir un discurs contra la gestió municipal o dels veïns, a partir de pensaments com: “El que es del comú no es de ningú” o “la propietat col·lectiva es un fre a l’economia capitalista”. D’acord amb aquesta concepció i en les idees de Cotta, el pare de la gestió moderna dels boscos iniciada al segle XVIII, que creia que nomes la iniciativa pública podia gestionar els boscos que necessitaven llargs períodes de temps per madurar i que la iniciativa privada no garantia la persistència del bosc, perquè cercava el benefici immediat, el govern va decidir passar la propietat veïnal a municipal, treure la gestió dels boscos municipals als ajuntaments i centralitzar-la a Madrid sota la direcció del cos d’enginyers de monts\nAquesta situació ha centrat el gruix de tota la política forestal governamental de les Espanyes que s’ha orientat en els darrers 150 anys a la gestió dels boscos públics catalogats, tot i que nomes representen el 30 % de la superfície forestal espanyola.\n-El temps de la República com afecta la gestió política dels boscos?\n-La segona república va tenir poc temps per desenvolupar noves polítiques. El projecte mes emblemàtic va ser l’intent de reforma asara, per resoldre la exagerada desigualtat social entre latifundistes i jornalers, sobre tot a la meitat sud de les Espanyes. Es va pretendre expropiar amb indemnització una part dels latifundis per lliurar-los amb lots de terra als jornalers i retornar als pobles, en determinats asar, els seus antics bens desamortitzats. Això ja ho havien intentat els germans Graco, tribuns del poble a la Roma al segle II aC, i tots dos varen ser assassinats.\nEls resultats, en el nostre cas, tampoc foren gaire bons pels reformistes, la gran propietat es va defensar amb asaracia i va ser un dels col·lectius que va recolzar l’aixecament contra la república, que al asara en moltes parts es va convertir en una guerra civil, que varen guanyar. La nova dictadura que va sorgir va enterrar la reforma asara.\nEn el univers forestal el retorn de boscos desamortitzats als pobles no va funcionar. A mes, durant el govern del Front Popular es van produir els lamentables fets de Yeste (Albacete), en els que treballadors forestals en atur, que havien entrat en boscos desamortitzats del comú de veïns, que ara pertanyien a qui els havia comprat, varen enfrontar-se a la asara civil, enviada per desallotjar-los, amb el balanç de un asara civil i mes de catorze jornalers morts. El govern va asar de puntetes sobre el tema.\n-Quines diferències marcava aquesta al davant del panorama forestal que tenia pensat dur a terme la Generalitat de Catalunya?\n-La Generalitat va ser continuista en les polítiques sobre el bosc públic i va introduir noves normes en el bosc privat, sobre tot, la de sol·licitar llicencia a l’administració forestal per qualsevol aprofitament. Però, basar la política del bosc privat mes en les llicencies, que en la concertació i el progres tècnic no va millorar la gestió dels boscos.\nEs destacable que, durant la República, l’any 1936, per iniciativa del Sindicat Únic del Ram de la Fusta de la CNT es varen col·lectivitzar a Barcelona totes les industries i tallers de tractament de la fusta constituint-se una gran societat la “Fusta\nSocialitzada de Barcelona”, que va arribar a agrupar mes de 7.000 persones. També cal destacar un projecte de Decret per a la Socialització de la Riquesa Forestal, que no va tenir efectes pràctics, que proposava reintegrar els bens desamortitzats a les entitats desposseïdes i socialitzar els boscos catalans particulars de mes de cent hectàrees de determinades especies previ el pagament d’una quantitat als propietaris.\n-Els trànsits d´una manera de pensar un territori a una altra; com penses que afecten, particularment, als boscos?\n-Es difícil respondre aquesta pregunta, perquè un canvi, el que sigui, no afecte per igual a tots els boscos. A la nostra conó de clara influencia urbana, el bosc no es percep com un espai productiu, i en moltes zones es potencien mes les seves funcions socials i ambientals que les productives clàssiques. En altres àrees la necessitat de sol per la urbanització li dona una nova dimensió conómica, molt ben remunerada, que porta a la seva momentània desaparició\n-Com veus la salut actual dels boscos a Catalunya….?\n-En tant que la pressió de l’agricultura i la ramaderia a minvat en els darrers decennis, els boscos han recuperat espais que havien perdut. En aquest sentit el boscam ocupa molt mes territori que fa 100 anys. Ara be, la seva estructura dividida; i la manca de rendibilitat a moltes contrades, el deixa al seu lliure funcionament. Això, no representa cap problema, però quan la societat en fa un us intensiu, llavors cal fer-hi alguna inversió per evitar la seva degradació. En aquests cassos, tant en boscos públics com privats, hi ha mes inversió publica que hi ha hagut mai, sobre tot en prevenció i extinció d’incendis. Tanmateix, aquestes aportacions del comú no poden impedir que la baixa o nul·la rendibilitat els porti cap a la immobilització\n-Ha pres exemple de la gestió evers els boscos d´algun altre lloc, país regió d´ arreu del món?\n-A mi m’agraden, en particular, les experiències de Quebec al Canada i la de les associacions de propietaris forestals a Alemanya.\nEn el primer cas la planificació forestal es concerta entre els propietaris, els ajuntaments, la industria i l’estat. Tothom te dret de veto i el resultat coordina les actuacions de aquests agents\nEn el segon, els propietaris, sobre tot els mes petits, s’associen per executar un projecte comú i aprofitar les economies d’escala.\n-Amic estem conversant, més que res, a ivel de la gestió pública, però com és a Catalunya la vida d´un bosc que té “amo”, propietari privat?\n-La majoria de boscos privats no son rendibles, hi han de ser assistits amb el pressupost públic per tenir una mínima defensa a la pressió a que estan sotmesos, sobre tot els incendis forestals. Aquesta manca de rendibilitat, agreujada per la divisió de la propietat i la manca d’un desenvolupament tecnològic avançat, els deixa immobilitzats, cosa que com hem dit, no es dolenta en si, però que pot esdevenir nefasta quan per un motiu o altre es trenca l’autocapacitat de restauració i supervivència del sistema bosc\n-Ets especialista o millor dit en la teva trajectòria professional has estat molt damunt de la problemàtica els incendis….les polítiques per combatre´ls han sigut bones o han estat, més aviat curtes ….allò que es diu:” voler i no poder”?\n-A Catalunya les polítiques de prevenció i extinció d’incendis han estat les mes desenvolupades de totes les accions forestals. A la darrera oment, la omentora cremada anual s’ha reduït notablement, en referencia les anteriors. A les comarques de Barcelona s’ha desenvolupat els plans municipals de prevenció activa i passiva que han dat bons resultats. A la resta de comarques encara no s’han aplicat. El tractament del combustible, es a dir, el conreu actiu dels boscos, encara es una omentora pendent.\n-Els incendis ,en qualsevol lloc i en algun omento ,són provocats perquè al arrere hi ha negoci…..és encara, això més trist que el tractar de frenar el comportament d´uns piròmans o els “accidents”…..com s´ha fet des de Catalunya?\n-El 90 % dels incendis tenen origen humà, el seu origen es deu a accidents relacionats amb activitats i infrastructurals humanes o la voluntarietat dels incendiaris. Els incendis criminals son un percentatge que, en general no acostuma a superar el 15%. Rara vegada hi ha negoci, a la majoria del país, en un bosc no productiu que es crema. Els productius que donen bones rendes acostumen ha estar en zones on la pluviositat supera els 800 mm anuals i els incendis son escassos. Frenar els incendis criminals al 100% es improbable, reduir la seva existència amb una bona prevenció i uns bons serveis d’extinció es car però possible. En qualsevol cas, en la situació actual, els propietaris, tant públics com privats, no poden pagar al 100x100 ni de la prevenció ni de la extinció. La societat s’ha n’ha de fer càrrec quan considera el bosc com una infraestructura bàsica del país. La pregunta que cal resoldre sovint es la de: que aporta la propietat als ciutadans que es fan càrrec de la prevenció i extinció dels incendis dels seus boscos? Son suficients els serveis ambientals i socials que presten alconjunt de la societat? Caldria ampliar-los? Respondre aquestes i altres preguntes forma part del moll de l’os de la política forestal.\nEl bosc immobilitzat. Evolució històrica i anàlisi crítica de la política forestal catalana (1980-2014). Joan Ignasi Castelló Vidal\n520 páginas 15 x 21,5 cms.


It keeps you running: Maratona di Roma (23/03/2014)\nMaratona di Roma (23/03/2014)\nRoma és una de les maratons amb un recorregut més bonic. Aquest va ser un dels motius pels quals vam triar d'anar-hi amb en Josep. Un gran cap de setmana amb marató i turisme combinat.\nMarxem el dissabte i a migdia som a Roma, a la zona de l'EUR on hem de recollir els pitralls. Hi ha una cua molt gran de gent però afortunadament és mou de pressa. Fem també un recorregut pels diversos estands de curses i accessoris... molt entretingut tot plegat.\nDinem i després anem al centre de Roma, a deixar les maletes al nostre hotel - és més aviat com una casa particular a tocar del Coliseu i per tant molt, molt a prop de la línia de sortida i arribada.\nA la tarda no fem gens de repòs i ens dediquem a voltar per la Roma romana i per les places i monuments del centre - una marató turística (Fòrum, Campidoglio, places i carrers... tot un món de sensacions ben diferents). Una grappa al cafè Greco i un sopar amb pasta arrodoneix la jornada.\nEl diumenge ens llevem i anem a la sortida. A la nit ha plogut i tot sembla que hi tornarà. Efectivament, quan falta un quart d'hora per sortir cau un bon xàfec... sort dels impermeables d'un sol ús que portem.\nAmb una mica de retard (per culpa de la pluja hi ha un petit tall d'electricitat) es dóna la sortida... Hi ha un ambient molt bo i l'entorn és fantàstic. Durant els primers quilòmetres hi ha un bon embús de gent i anem força poc a poc. El terra humit, especialment les llambordes, convida a ser prudent; especialment perquè hi ha gent fa moviments irregulars per esquivar bassals.\nProp de Sant Paolo Fuora I Muri passem pel quilòmetre cinc - porto gairebé 26 minuts quan el normal seria portar-ne 23 o 24. Els núvols es mouen de pressa i la pluja ha parat fa una estona.\nA partir d'aquí puc seguir un ritme constant (uns 24min 22seg cada 5km) que es manté fins el quilòmetre 30. Durant aquest temps hem passat per llocs tan emblemàtics com el Vaticà... l'entrada per la Via de la Conziliacione és inoblidable.\nLa pluja torna amb força tot i que de manera breu... Els carrers segueixen molls i cal seguir prudent tot i que ja no hi ha acumulacions de corredors. Durant una bona estona vaig corrent conjuntament amb un noi de Tossa - la samarreta de l'Olímpic Manlleu convida a fer amics. Passat el quilòmetre trenta veig complicat mantenir el mateix ritme i afluixo una mica la marxa.\nCom que no tinc una objectiu molt específic - baixar de les 3h 30min és molt complicat - afronto el darrer tram sense forçar. Entrem a la zona més central de Roma: La Piazza Navona, la Piazza del Popolo etc... En aquests trams hi ha força gent que van animant amb crits de: "Bravi!!" o "Vai, vai!!" El final a la zona del Fòrum a prop del Coliseu és fantàstic. Hi arribo amb un temps de 3h 43min 13seg (posició 3.688 de 14.875 acabats).\nDesprés d'un dinar en un restaurant molt cinematogràfic vam tenir forces per anar cap el Vaticà i pujar a la cúpula. Tot una complement a una marató molt bonica i un fantàstic cap de setmana...\nPublicat per Classic Noir Movies a 0:41\nMitja Marató de Montornès (09/03/2014)


Les ajudes per al pagament de l’impost a la vivenda habitual poden arribar al 90% del seu cost\nLes unitats familiars d’Ontinyent amb ingressos de fins a 801’ 76 euros mensuals podran beneficiar-se de les subvencions que ha convocat l’Ajuntament per al pagament de les despeses relatives a l’Impost de Bens Immobles (IBI) de la vivenda habitual. Cal recordar que si en 2015 van ser 16 les famílies beneficiàries, en 2016 van ser 44, 66 en 2017 i 72 en 2018, un augment que ha estat possible gràcies a l’ampliació del límit màxim d’ingressos en la corresponent ordenança municipal.\nLa regidora d’Hisenda, Natalia Enguix, explicava que la continuïtat a esta línia d’ajudes “respon a la voluntat del Govern d’Ontinyent d’ajudar a la major quantitat possible de nuclis familiars. És una línia en la que s’han anat fent avanços perquè les accions beneficien a les màximes persones, i que aquestes siguen realment les que estiguen en situació de necessitat”, assenyalava.\nLes ajudes podran ser de fins al 90% de l’IBI amb un màxim de 216 euros per als nuclis familiars amb ingressos mensuals de 0 a 534’51 euros; i de fins al 60% de l’impost amb un màxim de 144 euros per als que tinguen ingressos d’entre 534’51 i 801’76 euros, sent estes ajudes considerades com a guany patrimonial a efectes fiscals. El termini per a presentar les sol·licituds és fins el dia 31 de juliol de 2019.\nNatalia Enguix afegia que les diferents ajudes que es posen en marxa des del consistori “són possibles gràcies a la gestió prudent i rigorosa del Govern d’Ontinyent, que porta ja 7 anys tancant els pressupostos amb superàvit i no en dèficit. Des de la regidoria d’Hisenda anem a seguir treballant en esta línia i potenciant-la per prendre mesures que ens permeten atendre les necessitats socials i atendre les persones que menys recursos tenen”, assenyalava.


Plantem safrà a Montblanc amb Aromis #Safrania365 - Retalls de Cuina\nIniciproductorsPlantem safrà a Montblanc amb Aromis #Safrania365\nAnna Pigarda • 03 d’agost de 2021\nSota el nom de #Safrania365 l'oficina de Turisme de Montblanc organitza al llarg de l'any tot un seguit d'activitats al voltant del món de la gastronomia i els productes de proximitat. Presentacions de productes, maridatges, demostracions de cuina, mercat de productes de proximitat, activitats culturals....tot un seguit de propostes per a totes les edats per promocionar els productes agroalimentaris elaborats a la Conca de Barberà.\nUn dels productes que s'elabora a la Conca és el safrà, que dóna nom a aquesta proposta gastrocultural #safrania 365, degut a la importància que aquest conreu va tenir en la història de la comarca. Justament una de les activitats organitzades aquest any ha estat una plantada de safrà amb la col·laboració d'Aromís, un projecte que va néixer al 2008 amb la il·lusió de tornar a produir safrà a la Conca de Barberà, com s’havia fet des de l’època medieval. El Safra de la Baixa Segarra, amb mercat a Santa Coloma de Queralt i amb Rocafort de Queralt com a principal localitat productora, era considerat un dels millors i més cars del món per la seva aroma i el seu sabor.\nA Aromis conreen safrà en ecològic, certificat per la CCPAE, i també d'altres espècies de plantes aromàtiques i condimentaries, amb les que, ja sigui a partir de la pròpia planta assecada com a partir dels olis essencials que obtenen mitjançant destil·lació, elaboren productes com olis i vinagres aromatitzats i d'altres condiments culinaris. A la seva pàgina web tenen una botiga on line on podeu comprar tot els seus productes, inclòs el safrà. Entre els seus principals clientes Aromis compta amb restaurants amb estrella Michelin d'arreu del territori.\nEl safrà és un bulb que desperta cap al setembre. Aleshores surten un espàrrecs blancs d'on sortirà després la flor. Aquesta es desenvolupa a l'interior de la planta i surt a partir de l'octubre i fins a començaments de novembre. La flor s'ha de collir de seguida, molt de matí, quan encara està tancada per evitar que els pistils perdin les seves qualitats organolèptiques. Després de la floració, la planta entra en fase de vegetació durant tot l'hivern. A la primavera s’assequen les fulles i la planta entre en repòs vegetatiu fins finals d’estiu, per tonar a començar de nou el cicle.\nEncara que el preu del safrà és elevat - l'anomenen l'Or vermell -, hi han molta hores de feina al darrera. Per aconseguir un quilo de safrà cal collir, manipular i assecar unes 250.000 flors, i tot el procés es fa a ma i en pocs dies. Com a contrapartida, només cal fer servir uns pocs brins de safrà per potenciar el sabor de qualsevol plat.\nPocs són els productors de safrà a Catalunya, i cadascun d'ells treballa el producte de manera diferent. Per exemple, Safrà del Montsec asseca els brins de safrà amb l'escalfor d'un foc de llenya, i en canvi Aromis, prefereixen assecar-los al sol.\nSi aquest aquest any no heu pogut participar a la plantada de safrà, ho podeu fer a la collita que està prevista pel 6 de novembre i que inclourà també un taller d'esbrinament de flors. Nosaltres esperem poder anar per veure si els bulbs que vam plantar al juliol fan flor al novembre. L'any passat ja vam tenir l'oportunitat de convertir-nos en safraners per un dia amb Safrà del Montsec, i ens va agradar tant l'experiència que volem tornar a repetir aquest any.\nMentrestant hi han organitzades d'altres activitats dintre de #safrania365. Aquest mes d'agost, el dia 7 hi ha prevista una visita a l'hort del monestir de la Serra amb collita d'hortalisses i fruites de temporada amb la Cooperativa l'Aresta i La Carabasseta, i el dia 14, un maridatge de cerveses artesanes Boixets de Vimbodí i Poblet amb formatges Sant Gil d'Albió. Aquí podeu consultar totes les activitats programades per la resta de l'any. Una molt bona proposta per descobrir el territori a través dels productes alimentaris que se n'elaboren.\nactivitats espècies productes productors


Millores a la carretera de Cabó a Organyà — RàdioSeu 107.2 FM: notícies de La Seu d'Urgell, l'Alt Urgell i el Pirineu\nSou a: Inici / Notícies / Millores a la carretera de Cabó a Organyà\nEl departament d'Agricultura, Alimentació i Acció Rural de la Generalitat de Catalunya destinarà enguany un milió d'euros a la millora del tram de carretera que uneix el Vilar de Cabó amb Organyà. L'alcalde del municipi de Cabó, Josep Marqués, ha explicat a RàdioSeu que la conselleria podria adjudicar ben aviat les obres. Aquesta intervenció se sumarà als arranjaments que duu a terme la Diputació de Lleida en un primer trajecte de dos quilòmetres que uneix Cabó i el Vilar. El pressupost de l'obra, aturada pel fred, ascendeix a poc més de 200.000 euros.\n"Feia més de 25 anys que no s'hi feia res, i ara calia aconseguir la implicació de les institucions per a adequar una carretera bàsica per al municipi", ha manifestat l'alcalde. Marqués també ha indicat que "encara queda per resoldre l'arranjament de la cruïlla entre Montanissell i Organyà, en un tram d'uns cinc-cents metres". La setmana que ve s'ha concertat una reunió a la Diputació per plantejar la millora.\nL'Ajuntament de Cabó ha aprovat recentment unes obres complementàries del projecte de rehabilitació del ferm i millora del drenatge de la carretera que porta a Organyà, en un tram de poc més de dos quilòmetres (entre el P.K. 0 i el 2,139).\nEl document de la intervenció ha estat redactat pel Servei d'Infraestructura Viària dels Servei Tècnics de la Diputació de Lleida. El pressupost d'execució material dels treballs és de 39.263 euros.


ZP no n'encerta ni una - Ramon Boixet - Blogs de l'indirecte!cat\nDivendres, 11.6.2010. 15:22 h\nZP no n'encerta ni una\nUn article d’avui al Financial Times edició alemanya, signat per tres periodistes, avisa que l’UE ja s’està preparant per la imminent fallida d’Espanya, després de la de Grècia i abans de la pronosticada per Portugal.\nEspanya, escriu el diari, no pateix un dèficit estatal, com el de Grècia, sinó que els problemes provenen de l'endeutament de la població que ara fa tremolar bancs i caixes. No ens diuen si el perill de fallida és pels propers dies i només es tracta de prendre mesures en cas que l ‘intervenció de l’UE sigui necessària dins d’un parell de mesos.\nQuan el president de la Unió, Van Rompuy, diu que «naturalment és imaginable anar més lluny dels 750.000 milions de fons d’ajuda» s’ha d’interpretar com que el perill de caiguda de l’euro per fallida d’algun membre de la Unió no s’ha arxivat.\nZP segueix mancat d’idees i no sembla que sigui fàcil sortir del pou on el país es troba. Felipe González puja a l’escenari polític més per salvar el PSOE que per ensenyar a nadar a Zapatero. Berlusconi li fa conyeta deixant a ZP sol davant la premsa i retiran-se en un gest de pèssima educació que demostra el poc apreci que l’italià està disposat a mostrar públicament envers el president del govern espanyol.\nA ZP, que no n’encerta ni una, li falta molt poc per plegar, segurament. L’alternativa que Espanya pot escollir, el PP de Rajoy, no sembla millor preparada per sortir dels problemes ja que fins ara només ha criticat, evitant no només de donar idees a l’enemic polític sinó fins i tot demostrant que no en tenen cap ni una.\nCom que Catalunya va damunt del carro espanyol, amb les rodes que ballen, amb el camí fet un desastre, amb bous que han perdut la força i amb un carreter que no coneix el camí, potser, dic jo, convé baixar a la primera parada possible per seguir, a peu si voleu, però amb més possibilitats d’arribar allà on esperem.


La Mercè aposta per les arts escèniques | Núvol\nLa Mercè aposta per les arts escèniques\nUn any més arriba la Mercè, la festa major de Barcelona. Tradició, música, dansa, circ i arts de carrer envairan la Ciutadella i el Castell de Montjuïc del 18 al 24 de setembre. En arts escèniques el festival de festivals compta amb el MAC (Mercè Arts de Carrer) i, enguany, aposta per la internacionalització i l’ús de les noves tecnologies en el món de l’espectacle.\nEl MAC comptarà amb la presència d’espectacles i artistes internacionals amb l’objectiu d’obrir, encara més, el festival barceloní al món. Creadors com la companyia Wise Fools (Finlàndia), Art Move Concept (França), Throw2Catch (Canadà) i la companyia d’Acròbates de Pyongyang, entre d’altres formen part del cartell de la Mercè. El símbol principal d’aquesta connexió internacional, però, erà un DC9 autèntic, un colossal avió que s’instal·larà al Parc de la Ciutadella. Es tracta d’un projecte artístic de l’escultor Eduardo Cajal, que l’ha reciclat i transformat fins a convertir-lo en un espai transhumant dedicat a la cultura contemporània. L’avió s’omplirà d’animacions i propostes tecnològiques de Playmid, una mena de tires de LED RGB que permeten controlar cada píxel. Cinc minuts realment intensos.\nA la Ciutadella també hi podrem veure, entre d’altres, espectacles de la companyia de dansa Thomas Noone, dels Ponte en Pie,-que de ben segur aconseguiran arrencar-nos més d’un somriure-, o d’Eyesberg, una comunitat d’artistes que proposaran un parell d’aventures, per a nens i adults, gràcies a les tècniques de la realitat immersiva. O Narcissus, una reflexió sobre el narcisisme modern, representat per un bust gegat que es fa una selfie i un duomo que acollirà projeccions.\nBuenos Aires és la ciutat convidada d’enguany i, a més de tangos i milongas, podrem veure espectacles d’artistes com Brenda Angiel i la seva companyia de Dansa Aèria, que guanyadora del Certamen Internacional de Dansa Ciutat de Barcelona, que té la vista posada en Argentina o Pista Tango, un espectacle de circ amb l’aroma del millor tango. A més, d’artistes catalans com Lali Ayguadé, la companyia Mar Gómez o Leandre. I si voleu sentir que esteu a tocar del Río de la Plata, no us perdre ¡Viste, qué bueno que viniste! Un espai de cabaret a cavall entre totes dues ciutats. També hi haurà un espai dedicat a l’humor i la dansa urbana amb espectacles d’artistes com els Brodas Bros, Xavi Estrada o Always Drinking.\nFinalment, també podrem conèixer de primera mà la feina que desenvolupen durant l’any la Central del Circ, la fàbrica de creació Fabra i Coats, La Poderosa o La Caldera. Una de les novetats d’enguany serà, també, la col·laboració amb els col·lectius artístics de la ciutat i, concretament, amb els centres superiors d’arts escèniques com l’escola de circ Rogelio Rivel.\nBuenos Aires circ Dansa Mercè teatre


Sortida del grup de Matinals: Gavà, Via Romana, Eramprunyà, Bruguers - Cegracia\nBy Comunicació CEG26 maig, 2021Matinals, Senders, Sortides\nSortida Gavà, Via Romana, Eramprunyà, Bruguers\n🗓 Dimecres 2 de juny del 2021\n📍Andana de l’estació de RENFE de Passeig de Gràcia\nAgafarem el tren R2 que va fins a Castelldefels i passa a les 8,46.\nSi algú el vol agafar a l’estació de Clot-Aragó, aquest tren passa a les 8,40.\n💳 La T Casual 1 ZONA ens serveix per agafar el tren fins a Gavà i també per l’autobús 902 que agafarem de tornada de Bruguers fins a Gavà.\nQui tingui la T4 (targeta rosa) té també l’opció d’agafar bitllet de RENFE fins a Gavà, anada i tornada. Amb la T4 pot agafar l’autobús de Bruguers a Gavà i el transport per arribar a casa.\n🚶🏻♀🚶🏻♀ El recorregut té aproximadament entre 9 i 10 km\n📈 i 300m de desnivell.\nSortirem de l’estació de tren de Gavà. Des d’allí anirem fins La Sentiu travessant una zona de bosc. Des de La Sentiu agafarem el camí de la riera, passarem per la Font de la Sentiu i arribarem a Can Flocat. Allí iniciarem la pujada per la Via Romana, passarem per una glorieta i diversos miradors fins arribar a Can Bassoles. Des d’allí enfilarem el camí que ens porta a la base del Castell de l’Eramprunyà (ara en obres i tancat). Arribat a aquest mirador baixarem a la Roca Foradada i acabarem la sortida a l’ermita de Bruguers.\nEl camí del Castell fins a l’ermita és curt però bastant pronunciat.\nUn cop arribats a l’ermita agafarem l’autobús 902 que ens acostarà a l’estació.\nImportant: L’autobús passa a les 13,20. Si no agafem aquest el proper no passa fins a les 14h.\nLa Via Romana és un camí que es va obrir entre 1900 i 1902. El camí està assentat sobre un contrafort fet de carreus vermellosos i protegit per merlets, el qual li donen un aspecte casteller.\nEl Castell de l’Eramprunyà el trobem documentat per primera vegada a l’any 957. Estava situat en el límit de la Marca Hispànica. Era un lloc privilegiat ja que controlava un ampli territori, i estava envoltat per penya segats menys per un costat. Va dependre del comte de Barcelona fins que Jaume I, al 1590, el va vendre al tresorer del llinatge Eramprunyà. Des del 2007 està en mans de l’Ajuntament de Gavà.\nL’arc de Bruguers o Roca Foradada, ara protegida, està formada per sorres consolidades però fàcils d’erosionar. Aquesta erosió dóna lloc a forats anomenats tafonis. Aquests poden travessar roques senceres i arribar a formar arcs.\nL’ermita de Bruguers és del segle XI. Es creu que primer va ser la Capella de Sant Martí, després de Santa Magdalena de Sitjar i des de 1509 Mare de Déu de Bruguers. Dins hi ha la imatge de Mare de Déu la qual va aparèixer dalt del cingle, lloc on es va construir l’antiga ermita de Bruguers.


Milions d'afectats en caure els serveis de Google\nUsuaris de tot el món es queixen dels problemes amb YouTube, Gmail i altres serveis\n2 min. Nova York 03/06/2019 13:28\n651x366 Els usuaris s'han queixat de problemes amb els serveis del cercador. Els usuaris s'han queixat de problemes amb els serveis del cercador.\nMilions d'usuaris, tant personals com comercials, de YouTube, Gmail, Snapchat i altres serveis de Google han patit problemes aquest diumenge després que deixessin de funcionar en diverses parts d'Amèrica del Nord i Europa.\nEl portal Down Detector, que rastreja el món digital, ha informat a la seva pàgina del que molts usuaris de tot el món havien començat a notar. "YouTube està tenint problemes. També t'ha afectat? Deixa el teu missatge als comentaris", és l'advertència que es va repetir a la pàgina de Down Detector per a tots els serveis de Google, i després els comentaris no es van fer esperar.\n"El meu correu de Google ha caigut, això és al nord de Nova Zelanda. M'han dit que esperi dues hores i llavors ho torni a intentar", va comentar una de les usuàries. Missatges semblants van arribar des dels Estats Units, el Canadà o el Regne Unit.\n"Si YouTube no es carrega o estàs experimentant missatges d'error, estem treballant per arreglar-ho", indicava el missatge a la seva pàgina de Facebook. Immediatament, els usuaris van recórrer a Twitter per manifestar el seu descontentament amb el que passava amb els serveis de Google.\nLa pàgina de Sputniknews Mundo va indicar que segons el compte de Twitter Statistics That Matter (@Stats_Matter), per cada minut que YouTube passa caigut perd més de 28.500 dòlars.


[Xavi J. Prunera] Ciència-ficció o realitat?\nYou are here: Home / Veus / Opinions / [Xavi J. Prunera] Ciència-ficció o realitat?\nHo confesso. Les distopies i les faules postapocalíptiques m’encanten. Tant en format pel·li com en format sèrie. Naturalment, això no vol dir que me les cregui. Ni que me les cregui, ni que me les deixi de creure. De fet, sempre he estat de l’opinió que la ciència-ficció és ciència ficció fins que deixa de ser-ho. I d’exemples a la literatura i al cinema en tenim uns quants. Precisament per això penso que, sense que em mogui cap mena d’afany alarmista o catastrofista, hauríem de començar a plantejar-nos què hauríem de fer si el nostre sistema col·lapsa. Perquè no sé com ho veieu vosaltres, però indicis o símptomes en tenim. Un munt. I tot i que no sabem si aquest hipotètic col·lapse ens afectarà a nosaltres, als nostres fills o als nostres néts, no estaria de més començar a preparar-nos pel pitjor. Si més no, a pensar-hi. Al cap i a la fi, com proclama la dita, “prevenir és curar”.\nAls més optimistes i descreguts jo els recomanaria una minisèrie francesa que duu per nom L’effondrement (El colapso). Bàsicament perquè reflecteix de forma molt realista el que molt probablement passaria a la nostra molt civilitzada societat occidental si aquest hipotètic col·lapse (polític, econòmic, social, energètic, mediambiental… tant se val) ens agafa amb els pixats al ventre. Sense haver fet els deures, vaja. Algú creu, de debò, que si no ens conscienciem i ens preparem com a societat per fer-hi front ens seguirem comportant civilitzadament quan arribi el moment? Jo, personalment, penso que no. Penso que l’instint de supervivència, aquest instint primitiu i egoista que gairebé tots duem al nostre ADN, acabaria imposant-se per golejada. I això, òbviament, és molt perillós. Letal, vaja.\nAixí doncs, si no ens agrada la idea de veure’ns reclosos en un búnquer amb aigua, medicines, llaunes, armes i municions en un futur més o menys llunyà, treballem de valent perquè aquesta no sigui la nostra única i efímera sortida. Treballem conscienciant-nos que això podria passar (com he dit abans, la ciència ficció és ciència ficció fins que deixa de ser-ho) i, acte seguit, fem tot el que estigui a les nostres mans per evitar-ho. Per començar, no votant opcions polítiques que accelerin aquest col·lapse. Tots sabem quines són: les neoliberals i d’ultradreta. I tot seguit, tenint molt clar que si no volem veure o viure un futur post apocalíptic l’únic camí possible és el que comentava el Joan Pi en el seu article de dissabte passat. Reforçar el nostre concepte de comunitat. El d’una comunitat que valori i inverteixi en el nostre sistema sanitari i educatiu. Podrem adaptar-nos al que pugui passar en un futur si la nostra comunitat és forta i madura. Si no, estem perduts. El “sálvese quien pueda” insolidari i individualista potser és molt atractiu i trepidant de veure en una pantalla però a la vida real no crec que sigui una experiència gaire agradable. Pensem-hi.


Instagram, una imatge per al teu comerç local que val més que mil paraules. – La Safor Emprén – Acord territorial\nSi gestiones o treballes en un xicotet negoci local, observes al públic que passa diàriament davant del teu comerç o restaurant, i eres dels qui pensa que l’ús dels smartphones cada vegada està més estès entre els teus clients reals i potencials, llig detingudament este post.\nSegons l’últim informe presentat durant l’últim Mobile World Congress, en els últims cinc anys, el percentatge d’espanyols amb smartphones ha passat del 41 al 81%, este increment s’ha produït a causa dels canvis en els hàbits relacionats amb els mitjans de comunicació i la vida diària. Per exemple l’ús de les xarxes socials ha estat fonamental perquè aquesta dada s’haga duplicar en els últims cinc anys. Entre elles, Instagram és, sens dubte, la xarxa social que creix un 23% per any, un creixement impressionant comparat amb altres xarxes socials. Els seus avantatges són immensos: és extremadament fàcil d’usar i el nombre de persones a les quals es pot arribar és increïble.\nSi tens un negoci local, comerç o restaurant, i ofereixes productes i serveis de qualitat adaptats a les necessitats dels teus clients, a què esperes per promocionar els teus productes i interactuar amb els teus clients?. El teu treball diari implica un gran esforç i és fruit del coneixement que tens de la teua comunitat. Llavors, no ho dubtes i treu el màxim partit del teu local comercial a les xarxes socials, en les tasques del teu dia a dia i en les promocions que pots oferir a les xarxes socials.\nPer guiar-te en esta tasca, des de l’Acord Territorial Gandia hem programat una jornada perquè apropar-te a esta xarxa social en la qual, t’explicarem com usar Instagram i quin tipus d’accions de màrqueting pots dur a terme a la xarxa per promocionar el teu producte, atreure i/o fidelizar clients al teu comerç. Inscriu-te en este enllaç al taller “Us d’Instagram per a empreses”, el proper de 22 setembre a l’ Urbalab Gandia.


Manel Fuentes, en directe, dilluns des de l'Escola Universitària de Turisme i Oci de la URV\nManel Fuentes serà dilluns, 15 d'octubre, a l'Escola Universitària de Turisme i Oci de la Universitat Rovira i Virgili (situada al Campus Vila-seca) dins la gira Problemes domèstics: honoris causa 2.\nManel Fuentes, gira Honoris causa 2\nFuentes realitzarà el programa de dotze a dues del migdia i tindrà com a convidat Joan Reig, bateria i veu d'Els Pets. Reig se sotmetrà a les preguntes de Manel Fuentes i també dels estudiants de l'Escola Universitària de Turisme i Oci de la URV. Els alumnes tindran un paper actiu durant el programa i triaran el més ben informat perquè se sotmeti al "Test pels alumnes".\nDurant dues hores, fins les dues del migdia, la informació i l'humor es barrejaran per donar forma a un àcid i desenfadat retrat de l'actualitat.\nManel Fuentes i Problemes Domèstics\nManel Fuentes dirigeix i presenta Problemes domèstics, un informatiu satíric que destria l'actualitat i l'explica en clau d'humor. El programa, que és líder d'audiència de la seva franja horària amb 99.000 oients, s'ha allargat una hora aquesta temporada i s'emet de dotze a dues del migdia, de dilluns a divendres.\nProblemes domèstics va tornar a l'antena de Catalunya Ràdio la temporada passada, tot i que Manel Fuentes el va posar en marxa en aquesta mateixa emissora l'any 2001. Actualment, també presenta el programa "Caiga quien caiga" a Tele 5 i és un dels comunicadors catalans més reconeguts. A Catalunya Ràdio, Manel Fuentes ha format part de l'equip de l'espai "Alguna pregunta més?" i ha estat la veu a peu de gespa de les transmissions del Barça de Joaquim Maria Puyal.\nEn la seva carrera professional a la ràdio, Manel Fuentes ha estat reconegut amb nombrosos premis, entre els quals destaquen dos Ondas de Ràdio, l'Àngel de Bronze de la Comunicació i el premi Ràdio Associació de Catalunya al millor programa de ràdio.


AulaMèdia. Videojocs i familia. [Tere Vida]\nVideojocs i familia\nEn els darrers anys moltes llars s’han omplert de nous aparells, equipats amb l’anomenada tecnologia digital. Televisors de grans mides, reproductors de DVD, telèfons mòbils, ordinadors, reproductors digitals de música, consoles…L’oci interactiu esdevé un nou concepte que obra i diversifica les possibilitats de gaudir del nostre temps de lleure. L’electrònica domèstica es consolida com una nova necessitat de consum i els caps de setmana, molts establiments especialitzats en aquest tipus de productes s’omplen de famílies que passegen, miren, desitgen, compren...\nLa tecnologia digital “està de moda” i poder-ne gaudir també simbolitza l’accés a una qualitat de vida o d’estatus social. No ens conformem amb la funcionalitat bàsica d’un aparell sinó que sovint aspirem a comprar productes de marques específiques, models de darrera generació, dissenys avantguardistes…\nAquest nou escenari tecnològic repercuteix en els nostres hàbits donat que la quantitat i qualitat de la oferta digital i del consum de continguts audiovisuals ens convida a passar moltes hores davant de les pantalles.\nEls videojocs formen part d’aquest nou entorn. Totes les habitacions de la casa poden esdevenir espais per jugar amb videojocs. Podem connectar la consola al televisor del saló, jugar amb a l’ordinador de l’estudi…i amb una consola portàtil o el telèfon mòbil, pràcticament no existeix cap limitació d’espai.\nPerò, hem de tenir en compte que l’espai on es juga condiciona la forma i tipus de joc que es desenvolupa. Per exemple, jugar amb videojocs pot ser una activitat de relació i comunicació amb la família i els amics si juguem en espais compartits de la casa i en gaudim plegats. Aquesta situació de joc es cada cop més habitual en moltes llars, trencant amb la imatge tòpica del jove que juga sol amb la consola en la foscor de la seva habitació.\nA més, entre la oferta de productes del mercat, cada cop més trobem els anomenats videojocs-socials (partygames) dissenyats especialment per ser jugats en grup. Podem crear un ambient de festa, cantar, ballar, participar en un concurs…riure i emocionar-nos junts, grans i petits a l’hora.\nJugar en família a videojocs és també una oportunitat per educar\nEl joc compartit dins de l’entorn familiar pot fomentar el diàleg. Ja sigui perquè cal negociar l’ús del saló on es fan altres activitats, pactar la durada de les partides…Mentre juguem cal arribar a acords amb els altres per establir les normes, respectar els torns de joc, i ens permet conèixer millor les habilitats, gustos i interessos dels altres. Desprès de jugar, els videojocs poden formar part de les postres converses, comentant i recordant les anècdotes del joc.\n“Videojugar” dins l’entorn familiar obra la possibilitat d’expressar per part de tots les nostres opinions davant dels continguts i valors que es transmeten en el joc i educar en els valors propis de la família. Tampoc hem d’oblidar que els adults som un model de referència i la nostra forma de jugar es un model de conducta pels més petits. Jugar amb videojocs, més enllà de l’entreteniment, poden esdevenir una activitat familiar amb una intenció clarament educativa. Som el adults els que podem propiciar aquestes situacions de joc i facilitar-nos la tasca d’educar en un consum crític i responsable dels videojocs.


Paolo Taviani encara la mort a la Berlinale\nA més de ‘Leonora Addio’, del cineasta de 90 anys, aquest dimarts s’ha presentat al festival de Berlín ‘A piece of sky’, de Michael Koch\n15 de de febrer del 2022. 23:03\nÉs comprensible que l’espectre de la mort plani en tot moment sobre ‘Leonora Addio’, presentada aquest dimarts a concurs a la Berlinale. En primer lloc, perquè és la primera ficció que Paolo Taviani dirigeix en solitari després de la mort del seu germà Vittorio, juntament amb qui va firmar obres tan rellevants com ‘Allonsanfàn’ (1974) i ‘Good Morning Babilonia’ (1987); en segon lloc, perquè és poc probable que ell mateix, amb 90 anys, tingui molt més temps de dedicar al cine abans de dir-nos adeu.\nI la condició elegíaca de la pel·lícula fa que resulti especialment lamentable la seva incapacitat per despertar el més mínim interès tant durant la seva primera meitat, que recrea el viatge que les cendres de Luigi Pirandello van experimentar fins a ser dipositades en el seu Agrigento natal, com durant la segona, que escenifica un dels relats escrits pel mític dramaturg italià.\nDilema amb Michael Koch\nPel que fa a ‘A piece of sky’, pel·lícula suïssa que també aspira a l’Os d’Or, resulta absorbent mentre se centra en la seva línia argumental central: després de casar-se, una jove que habita una localitat alpina descobreix el seu marit masturbant-se davant la seva filla, i se sent dividida entre la protecció que li deu a la nena i l’amor que li continua professant a aquest home, sens dubte víctima d’una malaltia mental. És una pena que el director Michael Koch s’entossudeixi a adornar aquesta premissa amb capritxosos efectismes estètics i pretencioses referències religioses.


El fort temporal de vent provoca la mort d'un home a Andalusia\n06 maig 2021 20:31\nProtecció Civil manté l'alerta en quinze comunitats i Ceuta\nEfe | 01 novembre 2003\nEl temporal de pluja i vent que manté en alerta tot Espanya, llevat de Canàries i Melilla, causà ahir la mort d'un home de 70 anys a la Línia de la Concepción (Cadis), en caure-li un mur que va tomar el vent, mentre que un altre home de 57 anys continua desaparegut des d'ahir en bolcar la seva embarcació a Calblanque (Cartagena).\nProtecció Civil va donar per finalitzat l'episodi de vent i pluja a Galícia i va tancar també l'episodi de pluges a Castella i Lleó i Extremadura, però manté l'alerta en quinze comunitats i Ceuta, on s'ha activat el pla d'emergència. El vent va provocar la caiguda d'un mur a la zona coneguda com el camí ample de l'Atunara, a la Línia de la Concepción, fet que va ocasionar la mort d'un home identificat com J.R., de 70 anys, que passejava pel lloc.\nA Ceuta, les pluges varen inundar ahir horabaixa el centre d'internament de menors i tres habitatges i varen provocar inundacions a les carreteres. A més a més, el temporal va provocar el tall del trànsit marítim entre la ciutat autònoma i Algesires, i a més una dona va resultar ferida després de caure-li al cap una runa despresa des d'un edifici.\nA Algesires, els forts vents que copegen a l'Estret va obligar a l'amarratge de la flota pesquera, un fet que es va repetir a Tarifa, on no varen sortir a pescar una mica més d'un centenar d'embarcacions. En altres parts d'Andalusia, com a Granada, Màlaga, Almeria i Jaén, a més de vents de 90 quilòmetres per hora es poden produir pluges de fins a 80 litres per metre quadrat en dotze hores, i a Jaén capital, l'Ajuntament ha reservat places en dos hostals davant del risc de desallotjaments en el centre antic de la ciutat.


Amb motiu de la celebració del 20è aniversari de la companyia, Sol Picó va voler fer una petita revisió dels moments àlgids de la seva carrera, presentant un solo construït amb peces emblemàtiques de les obres més representatives de la seva trajectòria. El resultat és una festa, amb fragments de les següents obres: ‘D.V.A. (Dudoso valor artístico)’ (1999), ‘Bésame el cactus’ (2000), ‘Paella Mixta’ (2004), ‘El Llac de les Mosques’ (2009) i ‘Memòries d’una puça’ (2012).\nLa peça ‘One-Hit Wonders’ es planteja com una celebració de la quotidianitat d’un artista, dels llocs comuns pels quals tots els artistes transiten. En l’espectacle, Sol Picó està acompanyada per Joan Manrique, actor, faquir i maquinista. La direcció ‘One-Hit Wonders’ és de la mateixa Sol Picó i Ernesto Collado.


La Castanyada és una festa popular de Catalunya que se celebra el dia de Tots Sants, tot i que darrerament se n'ha desplaçat la celebració a la vigília d'aquesta diada, o a altres dies propers. Com el Halloween dels països anglosaxons, prové d'una antiga festa ritual funerària, i consisteix en un àpat en que es mengen castanyes, panellets, moniatos i, a vegades, també fruita confitada. La beguda típica que acompanya la castanyada és el moscatell. Pels volts d'aquesta celebració, els castanyers i castanyeres venen al carrer castanyes torrades i calentes, i generalment embolicades amb paper de diari o d'estrassa.\nL'orígen del costum de menjar aquests aliments altament energètics sembla que prové del fet que durant la nit de Tots Sants, la vigília del dia dels morts, a parròquies i convents es tocava a mort sempre seguit, fins a la matinada; amics i parents més propers ajudaven els campaners a fer aquesta dura tasca, i tots plegats consumien aquests aliments per no defallir, atès que les castanyes és un fruit abundant a la tardor, acompanyats de glops de moscatell.\nEn alguns indrets també existia la tradició de que la mainada havia de deixar castanyes amagades a algun racó de la casa amb l'objectiu que, durant la nit, les ànimes dels que faltaven vinguessin a recollir-les i les canviessin per panellets.\nA les darreries del segle XVIII el costum ja s'havia extès de tal manera que la castanya va passar a ser un element de comerç i va aparèixer la figura de les castanyeres, dones que torren les castanyes al foc i les venen en parades al carrer, i en alguns indrets es celebraven fires especialitzades en les dues menges: castanyes i panellets, i també rifes basades en tenir clavades damunt una taula les quaranta-vuit cartes del joc, distribuïdes en quatre grups, un per cada coll; dins una bossa tenien quaranta-vuit canonets de canya i dins cadascun, una carta, que eren adquirides pels que optaven al premi.\nAmades esmenta que a la fira de castanyes i panellets celebrada a Barcelona l'any 1796, als carrers del Call, de la Boqueria i de l'Hospital, el nombre de parades passava de les dues-centes.\n"Girona, petita històrica de la ciutat i de les seves tradicions i folklore". J. Gibert. Barcelona, 1946.\n"Costumari català. El curs de l'any". Joan Amades. Salvat editors, Barcelona. 1985. Volum V.


Conèixer els efectes adversos del cribratge de càncer de mama, positiu per a les dones\nUna millor informació no genera conflicte decisional, segons una recerca liderada per la UdL\nLa professora Montse Rué és la investigadora principal / Foto: IRBLleida\nArticle: Effect of information about the benefits and harms of mammography on women's decision making: The InforMa randomised controlled trial\nNotícia: Un model liderat per investigadors lleidatans sobre estratègies en cribratge de càncer de mama rep la valoració més alta entre 18 propostes de tot el món\nTríptic: La detecció precoç del càncer de mama. Ajudant-te a decidir\nLes dones que participen en programes de detecció precoç o cribratge de càncer de mama haurien de rebre millor informació sobre els beneficis i els efectes adversos. Així ho afirmen investigadores de la Universitat de Lleida (UdL) i l'IRBLleida en un article que acaben de publicar a la prestigiosa revista Plos One. L'estudi ha testat un fulletó informatiu elaborat pel grup interuniversitari de Recerca en Anàlisi Estadística i Econòmica en Salut (GRAEES) de la UdL i la Universitat Rovira i Virgili (URV), liderat per la professora de la Facultat de Medicina de la UdL, Montserrat Rué, i la professora de la Facultat d'Economia de la URV Misericòrdia Carles. La principal conclusió: incrementar el coneixement ajuda a prendre millors decisions informades i no genera conflicte decisional, com passa en altres casos.\nEn la recerca - en la què també han participat l'Institut Català d'Oncologia, l'Hospital del Mar i el Servei Canari de Salut - les investigadores han analitzat les respostes de 400 dones de 40 àrees bàsiques de salut de Catalunya i les Canàries. Totes elles, d'uns 50 anys, edat d'inici del cribratge poblacional. En el grup d'intervenció, 203 participants que tenien un fulletó amb informació detallada sobre els beneficis i efectes adversos del cribratge, el 23,2% van fer una elecció informada; davant el 0,5% de les 197 del grup control, que només va rebre un fulletó estàndard que no esmentava els efectes adversos. El conflicte decisional va ser significativament menor en el grup d'intervenció, afirma l'estudi.\nEl principal efecte advers del cribratge és el sobrediagnòstic, "un diagnòstic d'un càncer de mama que mai causaria símptomes ni suposaria un perill per a la vida de la dona", explica Rué. L'altre són els falsos positius, "una sospita de càncer amb la mamografia que es descarta després amb altres proves, com una biòpsia", afegeix. La diferència més alta entre els grups d'estudi es troba, precisament, en els coneixements sobre el sobrediagnòstic, amb 46 punts percentuals de diferència entre els grups d'intervenció i control.\nL'estudi anomenat InforMa promou la participació de les dones en les decisions i estratègies dels programes de detecció precoç. L'equip liderat pel GRAEES ha conclòs que a Espanya les dones no tenen coneixements suficients sobre el cribratge del càncer de mama. "El fet de proporcionar informació detallada sobre els beneficis i els efectes adversos ha produït un augment considerable del coneixement i de l'elecció informada, amb una alta acceptació dels materials informatius", destaca Montserrat Rué.\nActualment, aquest grup de recerca està duent a terme un estudi d'acceptabilitat i viabilitat de la detecció precoç personalitzada del càncer de mama dins el Sistema Nacional de Salut. En aquest estudi hi col·laboren investigadors de la UdL, l'IRBLleida, la URV, l'Hospital Universitari Arnau de Vilanova, el Programa de detecció precoç de la Regió Sanitària Lleida i l'Institut Català de la Salut.


El desassossec literari de Philip Roth, premi Príncep d'Astúries\nL'hereu de la gran novel·la americana i l'etern aspirant al premi Nobel, el nord-americà Philip Roth, va ser guardonat ahir amb el premi Príncep d'Astúries de les lletres. L'escriptor està "encantat".\nLAURA SERRA BARCELONA. Actualitzada el 07/06/2012 00:00\n260x366 Philip Roth -en una imatge del 2010- es va recordar del seu amic Carlos Fuentes en agrair el premi. / REUTERS Philip Roth -en una imatge del 2010- es va recordar del seu amic Carlos Fuentes en agrair el premi. / REUTERS\nAl jurat del premi Príncep d'Astúries li agrada picar alt i avançar-se al jurat del premi Nobel. Ahir va donar una empenta a l'acadèmia sueca premiant un etern candidat al seu guardó: el novel·lista nord-americà Philip Roth. De mèrits n'hi sobraven: està considerat un dels quatre grans autors dels Estats Units pel crític Harold Bloom i va rebre el Pulitzer el 1998 per Pastoral americana , la Medalla d'Or de narrativa del seu país el 2001 i el Man Booker el 2011. Ara rep el Príncep d'Astúries. "Estic emocionat que el jurat hagi trobat el meu treball digne d'aquest honor", va dir en un comunicat.\nEl president del Príncep d'Astúries va anar més enllà en definir l'estimulant obra d'aquest gegant literari com a "digna". El president de la Reial Acadèmia Espanyola, José Manuel Blecua, va llegir de l'acta que "l'obra narrativa de Roth forma part de la gran novel·lística nord-americana, en la tradició de Dos Passos, Scott Fitzgerald, Hemingway, Faulkner, Bellow i Malamud". També va destacar que els seus personatges -entre els quals hi ha el seu alter ego , Nathan Zuckerman, que ha utilitzat en diverses obres per analitzar la tristor i les esperances dels seus compatriotes-, els seus fets i les seves trames "conformen una visió complexa de la realitat contemporània que es debat entre raó i sentiments, com el signe dels temps i el desassossec del present".\nPhilip Roth (Nova Jersey, 1933) és fill d'una família jueva d'origen ucraïnès. La seva obra és un reflex de l'interès per la identitat personal, cultural i ètnica, i per la creació artística. Ho va demostrar ja en el primer llibre de relats, Adiós, Columbus (1959), sobre la vida dels jueus als EUA i que ja va rebre el National Book Award. Des de llavors ha anat augmentant el nivell literari de la seva obra, l'èxit editorial, l'escàndol i l'impacte en la seva societat. Durant els anys 90 va guanyar els principals premis literaris del país, i entre el 1998 i el 2001 va signar la cruel, dolorosa i àcida trilogia americana Pastoral americana , Em vaig casar amb un comunista i La taca humana . Ahir el jurat va definir la seva escriptura com a "fluida i incisiva".\nRoth és el quart autor nord-americà que rep aquest premi, després d'Arthur Miller, Susan Sontag i Paul Auster. L'autor de Nèmesi -l'última novel·la, del 2010, un nou èxit- va imposar-se a un altre autor de renom i prestigi internacional, el japonès Haruki Murakami. Des del 1999, quan es va premiar Günter Grass, el Príncep d'Astúries de les lletres es va obrir a autors universals. L'any passat va ser Leonard Cohen qui va rebre l'escultura de Joan Miró i els 50.000 euros del guardó. Durant l'última dècada només s'ha guardonat un autor de parla hispana, Augusto Monterroso.


2017 » Brianxa News\nEl retrat d’una nena atribuït a Velázquez és venut per 9,7 milions d’euros\nEl passat divendres, en una subasta a la casa Abalarte, una casa de subastes internacionals, un comprador sevillà va comprar el quadre de Velázquez per 9,7 milions d’euros.\nEl comprador no ha desvetllat la seva identitat per no posar en risc el seu poder econòmic. El quadre pertanyia al patrimoni històric d’Espanya ja que els historiadors van atribuir que aquesta obra era de Velázquez. Uns mesos abans Richard de Willermin va descobrir que el quadre dels antics propietaris era de Velázquez i es va posar a calcular el preu del quadre el qual es va posar en un mínim de 8 milions d’euros. Els especialistes creuen que podria haver arribat fàcilment fins a 15 milions.\nAutors: Adrià Casanovas, Lluc Fusalba, Aleix Ciurana\nTheresa May signa la carta que sol·licita la sortida Del Regne Unit de la UE\nLa primera ministra britànica rubrica un misiva històrica que suposa la separació amb Europa.\nTheresa May ha signat ja la carta dirigida al president del Consell Europeu, Donald Tusk, en la qual invoca a l’article 50 del tractat de Lisboa. Amb aquesta missiva la primera ministra britànica informa oficialment a Brussel·les que inicia la negociació per abandonar la Unió Europea, con els britànica van decidir en el referèndum de juny de 2016.\nMay a sigut fotografiada amb la ploma entre las mans y un portafolis marró que guarda la històrica carta que posa fi a 44 anys de relació. Ho ha fet en una sala presidida per ell relat de Robert Walpole, considerat el primer en ocupar el càrrec que avui ostenta May.\nAutors: Biel Poch, Jordi Prados, Alex Estrella Font: El País\nSanció a Messi de quatre partits amb l’Argentina\nLionel Messi va rebre una sanció per agredir verbalment a l’àrbitre del partit contra Xile i no podrà participar en partits crucials per classificar-se al mundial de Rússia.\nEl passat 28 de març la FIFA va anunciar que Messi es quedaria sense jugar els 4 partits consecutius al que van disputar contra Xile. En aquell partit, Messi, enfurismat, va insultar a l’àrbit assistent del partit que es va disputar a La Bombonera. Ahir la FIFA va confirmar la sanció imposada a l’astre argentí, sis hores abans del partit, Messi, a través dels seus companys, es va assabentar de que no podria jugar els partits claus per classificar-se al mundial de Rússia el 2018.\nEn el acte del partit, no constava res dels insults de Messi, però la FIFA, veient un vídeo de un diari xilè, van decidir imposar la sanció.\nAutor:Xavier Achau, Isaac Roura i Miquel Pérez\nS’ha trobat un parc juràssic\nLa Universitat de Queensland ha anunciat aquest dilluns la troballa de 21 tipus de petjades de dinosaures en el que ha denominat el "Parc juràssic australià".\nAlgunes de les petjades, d'1,7 metres de llarg, es troben entre les més grans que s'han registrat fins al moment, segons el biòleg i geòleg Steve Salisbruy, director de l'estudi que documenta la troballa.\nLes empremtes es troben al nord-oest d'Austràlia, en una zona en la qual es volia construir una planta de processament de gas. Es calcula que tenen entre 90 i 115 milions d'anys. "És la major varietat de petjades de dinosaures registrada fins al moment", afegeix Salisbruy, el treball s'ha publicat a la Memòria de la Societat de Paleontogía Vertebrada de 2016.\nDurant cinc anys, el grup de científics ha identificat en total 150 petjades de dues desenes d'espècies de dinosaures. Les empremtes corresponen a sis espècies de la classe dels sauròpodes herbívors de coll llarg, sis dinosaures armadillos, cinc de dinosaures depredadors i quatre de ornitòpodes herbívors bípedes, segons informa la Universitat de Queensland en un comunicat.\nSalisbury assegura que el descobriment és extremadament important perquè és la primera vegada que es troben dinosaures no aviaris en la meitat occidental del continent i que pertanyen a la primera meitat del Cretaci primerenc (entre 145 i 100 milions d'anys d'antiguitat). "Entre les empremtes hi ha la única prova confirmada d'un estegosauro a Austràlia. A més, hi ha algunes dels dinosaures més grans mai registrats. Algunes de les petjades dels sauròpodes tenen 1,7 metres de llarg", ha precisat.\nFins ara, les petjades de dinosaure més grans que s'havien trobat eren de 1,15 metres de llarg, descobertes al juliol passat a Bolívia, pertanyents a una espècie carnívora que va poder mesurar gairebé 12 metres d'alt.\nLa zona de Walmadany, havia estat seleccionada en 2008 per construir una planta de processament de gas natural liquat. Llavors el poble aborigen goolarabooloo, habitant tradicional del lloc, va acudir a Salisbury i el seu equip perquè investiguessin els rastres de dinosaures en una àrea que s'estén per 450 quilòmetres. El 2011 el Govern la va incloure en la llista de Patrimoni Nacional d'Austràlia i el 2013, finalment, es va rebutjar el projecte del gas.\nAutors:Sento Morell i Àlex Duch\nIBM crea el primer ordinador quàntic\nLa màquina podria resoldre problemes que els ordinadors convencionals ni poden plantejar\nLa promesa de la computació quàntica està més a prop de complir-se. IBM ha anunciat que comença a construir els primers ordinadors quàntics universals. Encara no hi ha data per a la seva disponibilitat comercial, el veterà fabricant informàtic assegura que els seus IBM Q superaran en velocitat i capacitat de càlcul a les supercomputadores actuals més potents i de llarg.\nAmb la computació quàntica cal fer gairebé com amb la física quàntica: resetejar el cervell i arraconar les nocions de física clàssica. A nivell subatòmic, les partícules tenen una sèrie d'estranyes propietats que escapen a la lògica convencional. La que més interès té per a la informàtica és la superposició quàntica, la capacitat que té un electró, per exemple, de tenir diversos estats de forma simultània.\nEls bits convencionals, la base de la informàtica actual, operen la informació en dos estats alternatius (zeros o uns, encès o apagat). Els segons poden més presentar dos valors alhora. La conseqüència pràctica és que, mentre la suma de més bits a una màquina augmenta linealment la seva capacitat de gestionar la informació, la suma de més qubits la s'eleva de forma exponencial.\nAutors: Sento Morell i Alex Duch\nEl PSG queixa de l’arbitratge en el partit de la tornada dels vuitens de final\nL’equip de futbol del Paris es queixa de l’arbitratge en el partit de Champions de vuitens de final contra el Barça on van quedar 6-1 a favor del Barça.\nEl passat 17 de Març el París Saint Germain va presentar una denúncia a la UEFA després del partit històric que vam poder gaudir. El club de París, analitzant detingudament el partit, va demanar la repetició del partit contra el Barça, tot i l’insistència del club Parisenc, la UEFA ha negat aquesta opció perquè no volien repetir un partit que desgasta tant. La UEFA volia enviar cap a la ‘nevera’ al arbitre d’aquest partit ( Denis Aytekin) però no faran res al respecte, tampoc sobre la repetició de la tornada de la Champions League.\nEntre les seves queixes, reclamaven un penal de Mascherano, una targeta vermella a Piqué, que els dos penals a favor del Barça eren inexistents i un altre penal aquest cop de Piqué.\nAutors: Isaac Roura, Xavier Achau i Miquel Pérez


APUNTS: Què fem amb Israel?\nPublicado por Víctor Albert en 3:13\nSeria ideal que l'estat d'Israel pogués existir. I hagués estat possible, si s'haguéssin fet les coses bé. Però la convivència no és fàcil, i els jueus que van decidir ocupar la seva terra promesa, creient ser els escollits de Déu no s'han sabut integrar, precisament per aquesta tendència a la superiotat que els caracteritza el fet de creure's "Els escollits".\nNomés es pot entendre que els jueus creguin que aquella terra els pertany a ells per sobre de gent que hi porta vivint segles sinó és perquè es creuen els escollits de Déu.\nUn estat que es basi en la supremacia d'una ètnia per motius religiosos només em pot repugnar.\nhauriem de ser imparcials, si volem la pau entre dos pobles enfrontats i hem de ser nosaltres, la Comunitat Internacional, que els faci veure la llum al final del túnel, perquè existeix.\nles anàlisis de les situacions poden ser millors o pitjors però condemnar a un estat a la mort per un dels motius de la seva fundació sí que és paranoic.\nLa qualitat democràtica d'israel és millorable com totes però en cap cas dolenta. Té un sistema de partits cada cop més atomitzat i es decanta cap a l'eix religiós però no per això deixen de ser més o menys democràtics per molt que ens pesi. Crec que moltes de les afirmacions que fas són fruit d'una breu reflexió i aquí, crec, que hem d'anar tots amb peus de plom i de rei.\nHem de mirar al futur sense condemnar a ningú ni beneficiar a ningú. Un Estat viable és aquell que es fa a si mateix viable. Ara bé, la Comunitat Internacional ha d'actuar allà on la necessitat li reclama i l'Orient Mitjà ens reclama.\ni deixant la centralitat...\nLa controvèrsia actual és fruit de les lògiques internes de poder dins de Gaza, influenciades directament des de Teheran. En aquest sentit entenc la resposta d'Israel perquè jo faria el mateix si em cauen noranta míssils a sobre. És més, em plantejaria un atac a Iran.\nProposo la creació de dos estats palestins o la regionalització. Però viables i pròspers, en això tots hem d'ajudar, primordialment Israel. Després la Lliga Àrab. Problemes de Dret i no reconeixement. Manteniment de l'statu quo. Recuperació de la memòria història segons el sistema internacional dels drets humans.\ni moltes altres coses més q diria però tinc ganes de fumar.\nFeia temps que no donava un tomb per aquí...\nEstic del molt d'acord amb aquesta entrada, de fet ja sabeu la meva opinió sobre aquesta temàtica. Et recomano escoltar la cançó "Los hijos de las piedras", Marwan.\nP.D: A veure si m'afegeixes al teu llistat d blogs eh!!\nJa veig que vas com jo, no publiques des del gener.


Tothom que ho desitgi hi pot col·laborar aportant les fotografies de la seva col·lecció particular.\nL’Escala se suma a aquesta col·lecció que ja ha editat títols de diversos pobles i ciutats de Catalunya. El cost d’edició l’assumeix l’editorial i per la seva banda l’Ajuntament de l’Escala col·laborarà a través de l’Arxiu Històric en la recerca de fotografies de particulars i asociacions de l’Escala i d’altres institucions i arxius de Catalunya on es conservin fotografies de l’Escala.\nA la majoria de cases de l’Escala es conserven les fotografies familiars i per aquest motiu l’Ajuntament demana la col·laboració de tots el escalencs i escalenques que vulguin cedir temporalment les fotos originals que conserven a casa seva amb fotografies en blanc i negre i en color de tot el segle XX. Personal de l’arxiu passarà a recollir-les a les cases i un cop digitalitzades es retornaran els originals amb una còpia digital als propietaris. Les fotografies serviran per a l’edició d’aquest llibre que contribuirà a la recuperació i difusió de la història de l’Escala dels darrers cent anys.\nPer col·laborar-hi, cal posar-se en contacte a través del correu arxiu@lescala.cat o al telèfon 972776815 (de 10 a 13 hores).


La Fiscalia abona la tesi de la violència per enfocar el judici de l'1-O | NacióDigital\nper Aida Morales , 18 de desembre de 2018 a les 18:23 |\nLa Constitució era a la "diana" de l'independentisme, i els 18 líders del procés -que seran jutjats properament en la causa de l'1-O- perseguien "derogar-la" amb un referèndum i la posterior declaració d'independència. Aquest és el missatge de fons que ha enviat el fiscal Jaime Moreno, que aquest dimarts ha fet de portaveu de la Fiscalia a la vista celebrada al Tribunal Suprem per tractar les qüestions de previ pronunciament, últim tràmit abans que es jutgi els líders del procés. En la sessió s'han exposat les posicions per determinat si l'alt tribunal espanyol és el competent per jutjar la causa o bé si la causa s'ha d'enviar al Tribunal Superior de Justícia de Catalunya (TSJC), com reclamen les defenses.\nLa vista prèvia a l'inici del judici, doncs, tenia un objectiu prefixat molt clar. Tot i que algunes de les parts ja han aprofitat l'altaveu que els ha proporcionat la sessió per avançar la línia argumental que, en el seu gruix, se seguirà durant el procés judicial. El més probable és que, després de la jornada d'aquest dimarts, l'alt tribunal espanyol refermi la seva competència sobre el cas que, per altra banda, ja s'ha encarregat d'instruir. De fet, la Fiscalia i la resta d'acusacions -l'Advocacia de l'Estat i l'acusació popular de Vox- han abonat el terreny amb arguments perquè així sigui.\nPerò més enllà de la competència, quina ha estat la lectura de fons de la causa? La Fiscalia ha estat especialment clara durant la seva intervenció: el judici s'ha de realitzar al Suprem perquè legal i formalment pot ser així, però també perquè els fets que s'enjudicien van abraçar, sense cap mena de dubte, l'interès de l'Estat, fins al punt de tenir implicació internacional.\nEl fiscal assegura que la declaració d'independència "projecta el seu resultat a tot el territori nacional", com es va demostrar, segons la seva lectura dels fets, amb la necessitat d'aplicar el 155\nLes conseqüències de les decisions dels polítics catalans van "atemptar" contra l'ordre constitucional i, per tant, l'estructura estatal se'n va veure afectada, ha assegurat el ministeri públic. Aquest argument, segons Moreno, es va reafirmar més tard quan la declaració d'independència es va publicar al Diari Oficial de la Generalitat de Catalunya (DOGC) i això va propiciar la resposta "estatal" d'intervenció a Catalunya a través de l'article 155. "La declaració projecta el seu resultat a tot el territori nacional", ha recordat el portaveu del ministeri fiscal, que aquest dimarts -abans del judici- ha tornat a posar sobre la taula el relat de la "violència".\nPer tirar endavant la declaració d'independència va ser necessari un referèndum que va esdevenir un "acte violent". Una violència, segons el relat de la Fiscalia, que també es va produir contra "el desplegament de les forces de seguretat" que actuaven sota el mandat judicial. "L'acte del referèndum era absolutament necessari per a la declaració d'independència" i, per aquest motiu, els acusats van treballar interna, però també externament -a nivell internacional- per fer-lo efectiu. L'informe Enfocats, el full de ruta independentista o l'agenda Moleskine del dirigent d'ERC Josep Maria Jové són, segons el ministeri públic, documents que confirmen el paper que havia de tenir la internacionalització del conflicte.\nUn pla per trencar la "indissoluble unitat" de l'Estat\nEn unes intervencions molt més limitades, l'Advocacia de l'Estat i Vox han recorregut també a elements polítics per refermar els judicials, però sense voler avançar la línia estratègica que seguiran durant el judici. Només així s'entén la breu intervenció que han protagonitzat Lucía Pedreño, representant de l'Advocacia de l'Estat, i l'advocat de Vox, Pedro Fernández. No obstant això, la "indissoluble unitat" de l'Estat ha aparegut com a argument per justificar la competència del Suprem, així com l'existència d'un "pla preconcebut" de la Generalitat i el conjunt de dirigents independentistes, tal com ja apuntava el relat en fase d'instrucció del mateix Suprem, redactat per Pablo Llarena.\nEn la seva breu argumentació, Vox encara ha anat més enllà, i ha volgut deixar molt clar que no permetran que "es faci una causa política del que és una causa penal" i ha categoritzat els fets de la tardor passada a Catalunya de la mateixa gravetat que "un cop d'estat".\nLa reafirmació d'un "judici polític"\nSi és o no un judici polític, doncs, esdevindrà un dels punts clau de debat i confrontació entre les parts. Si bé Vox ha negat la major, alguns dels advocats de les defenses han introduït el concepte de "judici polític" en les seves intervencions. Un dels que ho ha fet més clarament ha estat l'advocat d'Oriol Junqueras i Raül Romeva, Andreu Van den Eynde, que ha assegurat que "són polítics fent política" i s'ha permès una llicència personal: "Mai havia estat més convençut d'una causa que d'aquesta".\nEls advocats de les defenses al judici de l'1-O Foto: ACN\nTambé ha esgrimit l'excepcionalitat de la causa l'advocat de Mireia Boya, Carles López, que ha assegurat que "hi ha una raó d'Estat i no una raó jurídica per a l'enjudiciament dels fets". Responent a la voluntat d'assenyalar el tribunal i la politització dels fets, tal com la CUP va avisar que faria, l'advocat de Boya ha lamentat que, ara, qui es pretén jutjar són "totes les parts que, d'una forma comú, es declaraven independentistes o podien semblar connivents amb l'independentisme".\nTant és així que, en paraules d'Enrique Leiva, advocat de Joan Josep Nuet, el lletrat ha volgut recordar al tribunal, però també a les parts, que el seu client "no té, ni orgànicament, ni ideològicament, cap relació amb les tesis independentistes". Malgrat això, ha subratllat, se l'està portant a judici per ser partícip del projecte.\nVulneració de drets: el català i la falta d'imparcialitat\nMés enllà de la competència, els advocats de Jordi Sànchez, Jordi Turull, Josep Rull i Jordi Cuixart -Jordi Pina i Marina Roig- han denunciat també la vulneració dels drets dels seus clients a l'hora de poder tenir un judici en català. Per això, han aprofitat la vista per reclamar un intèrpret simultani durant la vista.\nL'advocat de l'exdiputada de la CUP, Mireia Boya, denuncia que la voluntat del Suprem és jutjar "totes les parts que es declaraven independentistes"\nRoig ha denunciat la "judicialització" d'un cas que és "polític" arran d'una "protesta pacífica" com la que es va produir el 20 de setembre. El cas de Jordi Cuixart, ha dit, es practica una "vulneració de drets fonamentals" que suposa una "criminalització" de les mobilitzacions ciutadanes que, segons ha considerat, estan "molt per damunt de la unitat d'Espanya".\nL'advocada de Cuixart també ha invertit el temps de la seva intervenció a rebatre l'acusació de "rebel·lió violenta" i, fins i tot, s'ha adreçat amb diverses preguntes als magistrats: "Si una nació vol fer una rebel·lió violenta, contracta observadors internacionals? Això és delicte? És un alçament públic i tumultuari i violent? Quin concepte de la democràcia pot tenir qui, en un escrit d'acusació, s'inclou aquesta referència?". I ha acabat recordant que el Suprem és el tribunal espanyol "més sensible als poders polítics i econòmics".\nUna pinzellada de futur\nLa sessió d'aquest dimarts ha esdevingut més simbòlica que real i, si alguna cosa n'han pogut extreure les parts, és una primera presa de contacte amb la sala i el tribunal, encapçalat per Manuel Marchena. Un magistrat que ha estat impecable en les formes a l'hora d'adreçar-se als advocats. El president de la sala segona del Suprem ha aconseguit fer gala d'allò que més se li ha qüestionat darrerament: la seva imparcialitat.\nVan den Eynde, a la prèvia del judici de l'1-O al Suprem: «Són polítics fent política»\nMarina Roig, advocada de Cuixart: «Per a una rebel·lió violenta es contracten observadors internacionals?»\nLa Fiscalia rebat les defenses i argumenta que el judici de l'1-O només es pot fer al Suprem\nL'Advocacia de l'Estat apel·la a la unitat d'Espanya per justificar la competència del Suprem\nJordi Pina demana al Suprem que Sànchez, Rull i Turull puguin expressar-se en català en el judici de l'1-O\nPolítica, 1-O, qüestions de previ pronunciament, Suprem, advocats, Fiscalia, violència, judici de l'1-O, presos polítics, procés català, Tribunal Suprem\nPer anònim el 19 de desembre de 2018 a les 09:08\nque abonin la manera de com constituir-se en sers nobles i altament decents i no impedir l'evolució de la Humanitat


cava i vi envellit sota l'aigua\nVi i cava subaquàtics\nLa nostre Vinya\nDiari de Girona - 24/05/2021\nMón Rural- 24/05/2021\nL'Empordà - 24/05/2021\nVila de Roses - 24/05/2021\nHosteltur - 24/05/2021\nObert a partir del 26 de Març | Podeu contactar a info@calajoncols.com\nEnvellir el vi sota el mar modifica extraordinàriament les qualitats del producte i el converteix en particular i únic. Amb el procés d’envelliment submarí, el vi aconsegueix tenir una boca ampla i fresca amb un final lleugerament iodat molt diferent del que tindria si fos envellit en un celler convencional. L’hotel Cala Jóncols és pioner a l’Estat espanyol en l’envelliment de vi submarí, un projecte que vam iniciar al 2009.\nLes ampolles submergides són triades amb molta cura, buscant aquelles que millor s’adapten per les seves característiques i varietats a les condicions del fons marí. La guarda es fa a una fondària de 17 metres en unes condicions estables de temperatura, de llum, poc oxigen i una pressió de 2.7 bars. Durant aquest temps la temperatura oscil·la entre una mitjana de 11º i 14ºC.\nSota l’aigua el vi està influenciat per factors com la pressió del mar, la micro-oxigenació a través del tap de suro natural, la força cinètica dels corrents marins, i l’escassa lluminositat.\nLa temperatura del mar fa que el vi es conservi d’una forma més pausada, s’allarga la seva vida i s’aconsegueix una evolució realment diferent respecte als que han estat envellits en cellers a terra. A més, la foscor del fons del mar permet equilibrar el producte. No en va, els vins que s’han trobat en vaixells enfonsats han demostrat que el mar és un magnífic medi per envellir-los.\nCava envellit al fons marí de la Badia de Roses\nCava amb energia marina. Aquest és el cava envellit al fons del mar. Un producte únic i singular. Les gàbies amb les ampolles les dipositem a 17 metres de profunditat on s’hi estan sis mesos a una pressió de 2,7bars i una temperatura d’entre 11 i 14 graus.\nEl cava subaquàtic està preparat per a ser sotmès a un llarg envelliment on l’objectiu és que reposi els darrers sis mesos submergit per arrodonir-lo i transmetre les peculiaritats pròpies de l’entorn marí. L’energia de les onades i els corrents, les baixes temperatures i les diferències de pressió imprimeixen una personalitat pròpia i especial en el cava.\nÉs un cava molt afruitat, fi i elegant, amb un carbònic cremós i molt ben integrat. Destaca la fruita blanca fresca sobre un fons de lies fines i pastisseria. En conjunt és un cava que es mostra fresc, elegant i persistent.\nSi vol veure tota la nostre varietat pot entrar a vinsdelmar.com\nCompra el teu vi aquí


» Geografia lineal Vora el barranc dels Algadins\njuliol 15, 2014 by perucho\nCom cada any des de fa sis anys a l’estiu vinc a Bonn (Alemanya) a treballar en les meues coses de recerca a l’Institut Max Planck de Radioastronomia. Sempre venim en cotxe. El viatge té una durada de dos dies que, amb tràfic tranquil, donen per anar pensant coses diverses.\nEn encetar el viatge i creuar Salses, o potser l’Ebre, deixem enrere un seguit de problemes col·lectius que ens marquen el dia a dia. A banda dels problemes polítics i econòmics, també hi ha allò que el professor J. Francesc Mira va definir tan bé en dir que li agradaria ser francès o indubtablement espanyol per tenir les coses clares i no haver de calfar-se el camp amb la pròpia identitat. Aquestos problemes es queden enrere en la seua vessant col·lectiva, però romanen en la vessant individual o psicològica. Tanmateix, ser un mateix un “malalt” ajuda a intentar comprendre altres “malalts” en els seus diversos problemes o punts de vista, principalment a través de la curiositat i l’interès. Si no tens cap malaltia i no hi tens cap interès, et converteixes en un incapaç per entendre els altres. Si ho eres, és més fàcil forjar aquesta capacitat.\nL’autopista és un lloc curiós. Sempre hi trobes els mateixos camions, que també passen per les carreteres que transcorres al llarg de l’any, entre l’Horta Nord i la Ribera Alta. Durant tot aquest temps, el teu viatge és curt, però ells continuen recorrent aquest mateix trajecte una vegada rere l’altra. Només en el moment en què tu també el fas, se’t fa evident el seu recorregut perllongat. Els camions recorren aquesta línia d’unió entre punts que hi ha a la superfície del mapa. La seua geografia lineal impedeix els esforçats conductors conèixer ni entendre res del que hi ha més enllà d’una àrea de servei.\nEls turistes, amb els seus cotxes, fan majoritàriament el mateix. Només se separen de la línia principal en arribar a la fi del seu trajecte. Allà, s’escampen cap als costats. Però al cap i a la fi segueixen a sobre de la seua línia personal, la de la carretera comarcal que els acaba portant al seu destí, o la del carrer que els porta de l’apartament a la platja. I no gosen eixir-se’n per descobrir res del que puga haver-hi més enllà. Manca de curiositat i d’interès de mentalitats “sanes”. Mentalitats lineals.\nI és que la convivència només és possible des del respecte. I el respecte només és possible des del coneixement. I per això, tot.


Desallotgen els manifestants del tall a la Catalunya Nord\nL'AP-7 queda desallotjada amb 19 detinguts i Tsunami crida a tallar l'N-II\nEls antiavalots agafen un a un els concentrats que estaven asseguts a l'autopista i els empenten cap al punt fronterer\ndimarts, 12 de novembre 2019 - 08:22h\nEls antiavalots francesos han començat a desallotjar els manifestants a l'A-9 | Twitter /@DavidFenosa96\nLa policia francesa carrega contra els manifestants a la Catalunya del Nord per portar-los cap al punt fronterer. Els agents avancen donant cops de porra als concentrats que es posen al davant, i alguns han rebut impactes al cap. Cap a les 8 del matí, desenes d'antiavalots han arribat a aquest punt de tall i s'han posat en formació, disposats a actuar.\nEls manifestants s'han assegut a terra. Els agents han començat a desallotjar-los un a un, enviant-los cap a la frontera, però després han utilitzat el gas pebre i han acabat carregant. Hi ha moltes barricades i fogueres a l'autopista que dificulten l'actuació policial. El Tsunami Democràtic fa una crida perquè la ciutadania s'apropi a la frontera i mantingui el tall.\nEls Mossos d'Esquadra donen una hora als manifestants\nEls Mossos d'Esquadra han donat una hora als manifestants que es concentren a La Jonquera tallant la frontera amb França perquè retirin els cotxes en sentit nord. Si no, actuarà la grua per apartar-los, amb la corresponent multa. La policia catalana intenta dialogar amb els concentrats convocats pel Tsunami Democràtic. Hi ha antiavalots i agents de la Guàrdia Civil preparats per si calgués actuar. Els antiavalots han format un cordó. Els manifestants reforcen barricades amb tot el que troben, com ara troncs, i fins i tot han tombat un arbre. A l'altra banda de la frontera, la policia francesa carrega contra concentrats i els empenta cap al punt fronterer, on hi ha l'escenari.\n19 detinguts i Tsunami crida a tallar l'N-II\nL'AP-7 en sentit nord ha quedat buida de manifestants a la frontera després de l'actuació de la policia francesa, els Mossos d'Esquadra i la Guàrdia Civil. Durant el desallotjament hi ha hagut un total de dinou detinguts. El Tsunami Democràtic ha cridat a tallar ara l'N-II a la Jonquera.\nCrida per bloquejar la frontera de França amb Euskadi\nTsunami Democràtic ha fet una crida per seguir amb el bloqueig de les fronteres amb França. Ara, però, a Irun. «Catalunya i Euskal Herria viuen un conflicte polític no resolt amb l'Estat espanyol; mentre la ciutadania lluita i reclama drets democràtics i fonamentals, l'Estat només ofereix imposició i repressió», relata el moviment en les seves xarxes socials. Està previst que els manifestants comencin la protesta a les 18.00 hores al peatge de l'A-8 d'Oiartzun-Urruña i, circulant a 60 km/h en els dos carrils, es traslladin fins al peatge d'Hendaia.\n"💥 ATENCIÓ: El dur missatge d'ara mateix de Rosalía contra VOX" "❗ Nou lleig de Sánchez a Torra després de les eleccions"\nprocés català manifestació AP-7